text:
C 124/22 DA Den Europæiske Unions Tidende 24.5.2003
 Sag anlagt den 31. januar 2003 af Alsen AG mod Kommis- bankgarantier. Sagsøgeren bør under ingen omstændigheder
 sionen for De Europæiske Fællesskaber skulle bære omkostninger til bankgarantierne, som er påført
 selskabet i forbindelse med forfølgelsen af dets rettigheder.
 (Sag T-28/03)
 (1 ) Beslutning 94/815/EF af 30.11.1994 i sag IV/33.126 og 33.122
 (Cement).
 (2003/C 124/39) (2 ) Dom af 15.3.2000, forenede sager T-25/95 m.fl., Sml. II, s. 491.
 (Processprog: tysk)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der Sag anlagt den 13. februar 2003 af Gebr. Knauf Westdeut-
 den 31. januar 2003 anlagt sag mod Kommissionen for De sche Gipswerke KG mod Kommissionen for De Europæi-
 Europæiske Fællesskaber af Alsen AG, Hamburg (Tyskland) ske Fællesskaber
 ved Rechtsanwälte K. Moosecker og F. Wiemer.
 (Sag T-52/03)
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande: (2003/C 124/40)
 — Kommissionen tilpligtes at betale sagsøgeren et beløb på
 (Processprog: tysk)
 139 002,21 EUR med tillæg af renter fastsat til 5,75 %
 for perioden fra den 15. april 2000 indtil betaling er sket.
 — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger. Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 den 13. februar 2003 anlagt sag mod Kommissionen for
 De Europæiske Fællesskaber af Gebr. Knauf Westdeutsche
 Gipswerke KG, Iphofen (Tyskland), ved Rechtsanwälte M. Klus-
 mann og F. Wiemer, som befuldmægtigede.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 Sagsøgeren kræver, at Kommissionen betaler omkostningerne
 ved garantistillelse. Ifølge sagsøgeren er disse omkostninger — Kommissionens beslutning C(2002)4570 endelig udg. af
 opstået, fordi Kommissionen har vedtaget en beslutning om 27. november 2002 annulleres, for så vidt den vedrører
 bødepålæg (1) angående en påstået tilsidesættelse af artikel 81 sagsøgeren.
 EF. Denne beslutning blev ved Retten i Første Instans’ dom af
 15. marts 2000 (2) annulleret i forhold til sagsøgeren. Under — Subsidiært, den bøde, der er pålagt sagsøgeren i den
 retsforhandlingerne måtte sagsøgeren i tidsrummet april/maj anfægtede beslutning, nedsættes efter Rettens skøn.
 1995 til maj 2000 stille sikkerhed for bødebeløbet i form af to
 bankgarantier, for hvilke de udstedende banker beregnede sig — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 provision svarende til det ovennævnte beløb.
 Sagsøgeren har gjort gældende, at selskabet i medfør af Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 artikel 233 EF har krav på refusion af de omkostninger,
 der var forbundet med bankgarantierne. Kommissionen er
 forpligtet til at træffe de foranstaltninger, som er nødvendige I den anfægtede beslutning har Kommissionen fastslået, at
 sagsøgeren og tre andre virksomheder har tilsidesat artikel 81,
 til opfyldelse af dommen af 15. marts 2000, hvortil hører
 refusion af sagsøgerens omkostninger i forbindelse med bank- stk. 1, EF, idet de har deltaget i en række aftaler og samordnet
 adfærd inden for produktion af gipsplader. Sagsøgeren er
 garantierne. Retten i Første Instans har i sin som selv anført, at
 blevet pålagt en bøde på 85,8 mio EUR.
 refusion af omkostninger i forbindelse med bankgaranti hører
 til de foranstaltninger, som Kommissionen skal træffe i medfør
 af artikel 233 EF.
 Sagsøgeren anfægter afgørelsen og gør gældende, at der ved
 beslutningen er sket en tilsidesættelse af sagsøgerens ret til
 forsvar og ret til kontradiktion. Sagsøgeren anfører bl.a., at
 Endvidere har sagsøgeren gjort gældende, at Kommissionen afgørelsen grundlæggende bygger på belastende bevismidler,
 også i medfør af artikel 288, stk. 2, EF sammenholdt med som sagsøgeren aldrig har fået adgang til trods anmodninger
 artikel 235 EF er forpligtet til at erstatte udgifterne til herom. Endvidere er retten til kontradiktion blevet tilsidesat


text:
7.6.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 142/31
 Sag anlagt den 2. april 2008 — ERNI Electronics mod KHIM (MaxiBridge)
 (Sag T-132/08)
 (2008/C 142/56)
 Stævningen er affattet på tysk
 Parter
 Sagsøger: ERNI Electronics GmbH (Adelberg, Tyskland) (ved Rechtsanwalt N. Breitenbach)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelse truffet den 30. januar 2008 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) i sag R 1530/2006-4 annulleres.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger, herunder de omkostninger, der er afholdt under klagesagen.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Det omhandlede EF-varemærke: ordmærket »MaxiBridge« for varer i klasse 9 og 17 (ansøgning nr. 4 899 647)
 Undersøgerens afgørelse: afslag på ansøgningen
 Appelkammerets afgørelse: afslag på klagen
 Søgsmålsgrunde: tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra c), i forordning (EF) nr. 40/94 (1), idet det ansøgte varemærke ikke udgør en beskrivende angivelse, som skal friholdes.
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 40/94 af 20.12.1993 om EF-varemærker (EFT 1994 L 11, s. 1).

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
20.11.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 317/40
 Sag anlagt den 24. september 2010 — Nencini mod Parlamentet
 (Sag T-431/10)
 ()
 2010/C 317/72
 Processprog: italiensk
 Parter
 Sagsøger: Riccardo Nencini (Firenze, Italien) (ved advokat F. Bertini)
 Sagsøgt: Europa-Parlamentet
 Sagsøgerens påstande
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 —
 Principalt: Den beslutning der blev truffet den 16. juni 2010 af Europa-Parlamentets generalsekretær rettet til Riccardo Nencini, meddelelse fra Europa-Parlamentets generaldirektør for økonomi af 4. august nr. 2010 312331 rettet til Riccardo Nencini og om fornødent enhver sammenhængende eller forudgående anfægtet retsakt annulleres af de nedenfor anførte grunde.
 —
 Subsidiært: Den anfægtede afgørelse annulleres, og sagen hjemvises til Europa-Parlamentets generalsekretær med henblik på dennes fornyede rimelige fastsættelse af det omstridte beløb.
 —
 Under alle omstændigheder tilpligtes Europa-Parlamentet at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Sagsøgeren, der var medlem af Europa-Parlamentet i valgperioden 1994-1999, har til støtte for sit søgsmål fremsat følgende anbringender:
 —
 Tilsidesættelse af Det Europæiske Fællesskabs sprogregler og følgelig tilsidesættelse af procedurereglerne samt af princippet om effektiv retsbeskyttelse, idet de to retsakter skulle have været affattet på italiensk, som er sproget i den medlemsstat, hvori sagsøgeren er statsborger.
 —
 Tilbagebetalings kravet må forkastes som følge af forældelse af retten til at gøre den påståede fordring gældende.
 —
 Tilsidesættelse af princippet om ret til kontradiktion og til en effektiv retsbeskyttelse. I den forbindelse gøres det gældende, at i sagsøgerens sag vedtog Europa-Parlamentets generalsekretær den endelige beslutning på grundlag af faktiske oplysninger og retlige begrundelser, som er forskellige fra dem, som forudgående blev anvendt og bekendtgjort for sagsøgeren.
 —
 Tilsidesættelse af regulativet om omkostningsgodtgørelse til Europa-Parlamentets medlemmer vedrørende rejseomkostninger, idet der blev set bort fra, at sagsøgeren boede i Rom, mens han var medlem af Europa-Parlamentet. Riccardo Nencini udøvede stedse sin politiske virksomhed som national ansvarlig for sit parti i denne by, der som bekendt er hovedstad i Italien og centrum for den nationale politik.
 —
 Tilsidesættelse af regulativet om omkostningsgodtgørelse til Europa-Parlamentets medlemmer vedrørende assistent- og sekretariatbistand. Sagsøgeren har præciseret, at han har overført samtlige disse godtgørelser til personer, som har udøvet sekretariatarbejde for ham, og han har ikke modtaget noget beløb i den forbindelse.
 —
 Endelig har sagsøgeren påberåbt sig en tilsidesættelse af det almindelige proportionalitetsprincip.


text:
3.9.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 217/2
 DOMSTOLENS DOM
 (Første Afdeling)
 af 14. juli 2005
 i sag C-57/02 P, Compañía española para la fabricación de aceros inoxidables SA (Acerinox) mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (1)
 (Appel - EKSF-traktaten - aftaler - legeringstillæg - parallel adfærd - nedsættelse af bøden - samarbejde under den administrative procedure - retten til kontradiktion)
 (2005/C 217/04)
 Processprog: engelsk
 I sag C-57/02 P, angående appel i henhold til artikel 49 i EKSF-statutten for Domstolen, iværksat den 22. februar 2002, Compañía española para la fabricación de aceros inoxidables SA (Acerinox), Madrid (Spanien), ved avocats A. Vandencasteele og D. Waelbroeck, den anden part i appelsagen: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved A. Whelan, som befuldmægtiget, bistået af barrister J. Flynn, har Domstolen (Første Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, P. Jann, og dommerne A. Rosas, R. Silva de Lapuerta, K. Lenaerts og S. von Bahr (refererende dommer); generaladvokat: P. Léger; justitssekretær: R. Grass, den 14. juli 2005 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 1)
 Den af De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans den 13. december 2001 afsagte dom i sagen Acerinox mod Kommissionen (sag T-48/98), ophæves, for så vidt som den forkaster anbringendet fremført af Compañía española para la fabricación de aceros inoxidables SA (Acerinox) om, at der ikke foreligger begrundelse med hensyn til selskabets påståede deltagelse i en aftale på det spanske marked.
 2)
 I øvrigt forkastes appellen.
 3)
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes for annullationssøgsmålet anlagt af Compañía española para la fabricación de aceros inoxidables SA (Acerinox), for så vidt som det er baseret på et anbringende, hvorefter Kommissionen har begået en fejl ved at tillægge den telefax bevisværdi, som Avesta Sheffield AB den 14. januar 1994 tilsendte sine datterselskaber.
 4)
 Compañía española para la fabricación de aceros inoxidables SA (Acerinox) betaler appelsagens omkostninger. Omkostningerne i forbindelse med sagen i første instans, som førte til afsigelsen af Rettens dom — nævnt i punkt 1 i denne domskonklusion — bæres i henhold til, hvad der herom er bestemt i punkt 3 i domskonklusionen i nævnte dom.
 (1) EFT C 109 af 4.5.2002.


text:
11.8.2001 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 227/25
 Sag anlagt den 10. maj 2001 af Free Trade Foods N.V. mod anfægtede forordning erklæres for anvendelige med de
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber nødvendige ændringer, er ulovlig.
 (Sag T-108/01)
 (2001/C 227/48)
 (1) Kommissionens forordning (EF) nr. 396/2001 af 27.2.2001
 om fortsat anvendelse af beskyttelsesforanstaltninger over for
 indførsel fra de oversøiske lande og territorier af sukkerprodukter,
 som har EF-OLT-kumulation af oprindelsen, for perioden
 (Processprog: nederlandsk) 1.3.2001 til 30.6.2001 (EFT L 58 af 28.2.2001, s. 13).
 (2) Kommissionens forordning (EF) nr. 2553/97 af 17.12.1997 om
 udstedelse af importlicenser for visse produkter henhørende under
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der KN-kode 1701, 1702, 1703 og 1704 med AVS-OLT-kumulation
 den 10. maj 2001 anlagt sag mod Kommissionen for De af oprindelsen (EFT L 349 af 19.12.1997, s. 26).
 Europæiske Fællesskaber af Free Trade Foods N.V., Curação
 (De Nederlandske Antiller), ved advokaterne M.M. Slotboom
 og N.J. Helder, Rotterdam.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 1) Forordning nr. 396/2001 af 27. februar 2001 om
 fortsat anvendelse af beskyttelsesforanstaltninger over
 for indførsel fra de oversøiske lande og territorier af Sag anlagt den 18. maj 2001 af Fleuren Compost mod
 sukkerprodukter, som har EF-OLT-kumulation af oprin- Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 delsen, annulleres.
 (Sag T-109/01)
 2) Det fastslås, at Fællesskabet er ansvarlig for det tab, som
 Free Trade Foods har lidt som følge af forordning
 nr. 396/2001 af 27. februar 2001. (2001/C 227/49)
 3) Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 (Processprog: nederlandsk)
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 den 18. maj 2001 anlagt sag mod Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber af Fleuren Compost N.V., Middelhar-
 Free Trade Foods N.V. har en sukkerfabrik i Curação, der nis (Nederlandene), ved advokat Jules Stuyck, Bruxelles.
 forarbejder C-sukker med oprindelse i Fællesskabet, og som
 ifølge EF-OLT-kumulationen har OLT-oprindelse. Dette sukker Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 kan herefter indføres afgiftsfrit til Fællesskabet.
 — Kommissionens beslutning af 13. december 2000 vedrø-
 rende de af Kongeriget Nederlandene iværksatte støtteord-
 I henhold til den fjerde beskyttelsesforanstaltning (Kommissio- ninger til fordel for seks gødningsbearbejdningsvirksom-
 nens forordning nr. 369/2001 af 27.2.2001 (1)) er der imidler- heder annulleres, i det mindste i det omfang denne
 tid fastsat en kvota på 3 878 t. beslutning vedrører sagsøgeren.
 — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Sagsøgeren har til støtte for sin påstand anført følgende
 søgsmålsgrunde:
 — Tilsidesættelse af artikel 109 i OLT-afgørelsen. Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 — Tilsidesættelse af den ved EF-traktaten opstillede rangor- Sagsøgeren har som gødningsbearbejdningsvirksomhed mod-
 den til fordel for OLT-varer. taget støtte fra de nederlandske myndigheder, hvilket ifølge
 sagsøgeren fandt sted inden for rammerne af støtteordningen
 — Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 5, i den inden for »Bijdrageregeling Proefprojecten Mestverweking« [støtteord-
 rammerne af WTO-indgåede aftale om beskyttelsesforan- ning for pilotprojekter for gødningsbearbejdning] (herefter
 staltninger, og af artikel 300, stk. 7, EF. »BPM«). Kommissionen har imidlertid ved beslutning C(2000)
 4070 af 13. december 2000 rettet til de nederlandske myndig-
 — Ugyldighed af Kommissionens forordning nr. 2553/97 af heder stillet krav om, at støtte udbetalt til sagsøgeren og et
 17. december 1997 (2), hvori bestemmelserne i den antal andre virksomheder skal tilbagesøges.


text:
4.12.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 328/14
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Curtea de Apel Bacău (Rumænien) den 13. september 2010 — SC SEMTEX SRL mod Direcția Generală a Finanțelor Publice Bacău og Administrația Finanțelor Publice Bacău
 (Sag C-440/10)
 ()
 2010/C 328/25
 Processprog: rumænsk
 Den forelæggende ret
 Curtea de Apel Bacău
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: SC SEMTEX SRL
 Sagsøgte: Direcția Generală a Finanțelor Publice Bacău og Administrația Finanțelor Publice Bacău
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Er artikel 110, stk. 1 (tidligere artikel 90 EF) — hvorefter ingen medlemsstat direkte eller indirekte må pålægge varer fra andre medlemsstater interne afgifter af nogen art, som er højere end de afgifter, der direkte eller indirekte pålægges lignende indenlandske varer — til hinder for indførelsen af en miljøafgift for motorkøretøjer, som pålægges ved den første indregistrering i en medlemsstat af et køretøj med de i OUG nr. 50/2008 anførte kendetegn, og som kan udgøre en intern afgift på varer fra andre medlemsstater under hensyntagen til, at afgiften ikke pålægges i tilfælde af den efterfølgende indregistrering i Rumænien af et motorkøretøj, der har samme kendetegn som et indført brugt motorkøretøj?
 2)
 Er artikel 110, stk. 2 (tidligere artikel 90 EF) — hvorefter ingen medlemsstat må pålægge varer fra andre medlemsstater interne afgifter, som indirekte vil kunne beskytte andre produkter — til hinder for indførelsen af en miljøafgift for motorkøretøjer, som pålægges ved den første indregistrering i en medlemsstat af et køretøj med de i OUG nr. 50/2008 anførte kendetegn under hensyntagen til, at OUG nr. 218/2008 fritager kategorien af køretøjer, med lignende tekniske kendetegn som de i Rumænien producerede køretøjer, for miljøafgiften?


text:
C 79/12 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 18.3.2000
 Sag anlagt den 22. december 1999 af Kommissionen for Efter Kommissionens opfattelse har de belgiske myndigheder
 De Europæiske Fællesskaber mod Kongeriget Belgien ikke anvendt direktiv 91/670/EØF på en sådan måde, at de
 deri fastsatte mål nås, ligesom de heller ikke har valgt de midler
 og former for gennemførelsen, hvorved den fri bevægelighed
 (Sag C-504/99) for den af direktivet omfattede personkreds gøres lettere i
 stedet for at besværliggøres.
 (2000/C 79/21)
 (1) Rådets direktiv 91/670/EØF af 16.12.1991 om gensidig
 anerkendelse af personcertifikater, der giver adgang til udøvelse af
 funktioner i civil luftfart — EFT L 373 af 31.12.1991, s. 21.
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 22 de-
 cember 1999 anlagt sag mod Kongeriget Belgien af Kommis-
 sionen for De Europæiske Fællesskaber ved juridisk konsulent
 Frank Benyon og Bernard Mongin, Kommissionens Juridiske
 Tjeneste, som befuldmægtigede, og med valgt adresse i Luxem-
 bourg hos Carlos Gómez de la Cruz, Wagnercentret, Kirchberg.
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber har nedlagt Sag anlagt den 22. december 1999 af Kommissionen for
 følgende påstande: De Europæiske Fællesskaber mod Kongeriget Belgien
 1. Det fastslås, at Kongeriget Belgien har anvendt de fælles- (Sag C-505/99)
 skabsretlige bestemmelser og navnlig bestemmelserne i
 direktiv 91/670/EØF (1) og EF-traktatens artikel 10, 39, 43 (2000/C 79/22)
 og 49 forkert, idet det har stillet krav om, at en pilot, der
 er statsborger i en medlemsstat og indehaver af et certifikat,
 der er godkendt som ligeværdigt med det belgiske certifikat, Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 22. de-
 skal begive sig til den medlemsstat, hvori han har opnået cember 1999 anlagt sag mod Kongeriget Belgien af Kommis-
 certifikatet, for at erhverve yderligere kvalifikationer, som sionen for De Europæiske Fællesskaber ved Christopher Van
 denne stat ikke teknisk er i stand til at give, eller for at der Hauwaert, Juridisk Tjeneste, som befuldmægtiget, og med
 opnået certifikatet, for at erhverve yderligere kvalifika- valgt adresse i Luxembourg hos Carlos Gómez de la Cruz,
 tioner, som denne stat ikke teknisk er i stand til at give, samme tjeneste, Wagnercentret, Kirchberg.
 eller for at opnå en fornyelse af sit certifikat.
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber har nedlagt
 2. Kongeriget Belgien tilpligtes at afholde sagens omkost- følgende påstande:
 ninger.
 — Det fastslås, at Kongeriget Belgien har tilsidesat de forplig-
 telser, der påhviler det i henhold til traktaten, idet det ikke
 inden for den fastsatte frist har vedtaget de love og
 administrative bestemmelser, som er nødvendige for at
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter efterkomme bestemmelserne i Rådets direktiv 97/61/EF af
 20. oktober 1997 om ændring af bilaget til direktiv
 91/492/EØF om sundhedsmæssige betingelser for produk-
 Kravet om, at enhver person, der ansøger om fornyelse af sit tion og afsætning af levende toskallede bløddyr (1).
 certifikat eller adgang til prøver med henblik på en højere eller
 en anden stilling, skal være i besiddelse af et belgisk certifikat, — Kongeriget Belgien tilpligtes at betales sagens omkost-
 stiller nødvendigvis statsborgere fra andre medlemsstater ringe- ninger.
 re og udgør dermed en skjult forskelsbehandling, der er forbudt
 ifølge traktatens artikel 43. Da der er tale om en grundlæggende
 ret ifølge traktaten, er den omstændighed, at det belgiske krav
 »generer« udøvelsen af etableringsretten eller blot gør denne Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 »mindre tiltrækkende«, tilstrækkeligt til, at det må anses for
 uforeneligt med artikel 43 EF. Den omstændighed, at dette Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter svarer til de i sag
 krav vedrører belgiske statsborgere, som de personer, der her C-495/99 (2) anførte; den frist, der er fastsat i artikel 2 i direktiv
 har klaget til Kommissionen, ændrer ikke herved. 97/61/EF, udløb den 1. juli 1998.
 De samme synspunkter kan fremføres for så vidt angår artikel (1) EFT L 295 af 29.10.1997, s. 35.
 39 EF’s anvendelsesområde. De betingelser, der skal være (2) EFT C 63 af 4.3.2000, s. 16.
 opfyldt for at forlænge varigheden af et erhvervsfagligt certifi-
 kat eller de særlige rettigheder, dette giver, skal anses for
 arbejdsvilkår som omhandlet i denne artikels stk. 2 og 3.


text:
24.10.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 256/28
 Sag anlagt den 29. juli 2009 — Gühring mod KHIM (kombination af farverne okkergul og sølvgrå)
 (Sag T-300/09)
 2009/C 256/52
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: Gühring OHG (Albstadt, Tyskland) (ved Rechtsanwälte A. von Mühlendahl og H. Hartwig)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelse truffet den 30. april 2009 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1329/2008-1) annulleres.
 —
 Afgørelse truffet den 22. juli 2008 af undersøgeren, hvorved sagsøgerens ansøgning om registrering af varemærke nr. 6 703 565 blev afslået, annulleres.
 —
 Det fastslås, at det ansøgte varemærke nr. 6 703 565 opfylder betingelserne i artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 207/2007 (1).
 Subsidiært
 —
 Afgørelse truffet den 30. april 2009 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1329/2008-1) annulleres.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger, herunder sagsøgerens omkostninger i forbindelse med sagens behandling i appelkammeret.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Det omhandlede EF-varemærke: Et varemærke bestående af en kombination af farverne okkergul og sølvgrå for varer i klasse 7 (ansøgning nr. 6 703 565)
 Undersøgerens afgørelse: Afslag på ansøgningen
 Appelkammerets afgørelse: Afvisning af klagen
 Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009, idet det anmeldte varemærke har fornødent særpræg. Endvidere tilsidesættelse af processuelle regler, navnlig artikel 75 og artikel 76, stk. 1, i forordning nr. 207/2009.
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 af 26.2.2009 om EF-varemærker (EUT L 78, s. 1).


text:
8.9.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 303/18
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Landgericht Hannover (Tyskland) den 6. juni 2014 — Catharina Smets og Franciscus Vereijken mod TUIfly GmbH
 (Sag C-279/14)
 2014/C 303/23
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Landgericht Hannover
 Parter i hovedsagen
 Sagsøgere: Catharina Smets og Franciscus Vereijken
 Sagsøgt: TUIfly GmbH
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Skal forordning nr. 261/2004 (1) under hensyntagen til 15. betragtning til denne fortolkes således, at det forhold, at der indtræder en usædvanlig omstændighed, som medfører, at luftfartsselskabet efter dens indtrædelse bevidst omdirigerer fly og først indhenter de flyvninger, der blev ramt umiddelbart før den usædvanlige omstændighed, kan begrunde en forsinkelse som omhandlet i forordningens artikel 5 og fritage luftfartsselskabet for dets kompensationsforpligtelse i henhold til artikel 5, stk. 1, litra c), i forordning nr. 261/2004 over for en passager, hvis flyrejse først blev gennemført, efter at de nævnte omstændigheder kunne afhjælpes og alle flyvningerne indhentes?
 2)
 Skal artikel 5, stk. 3, i forordning nr. 261/2004 i den forbindelse fortolkes således, at et luftfartsselskab, som udfører flyvninger i flyvecyklus, har foretaget alle rimelige foranstaltninger og dermed er fritaget for sin kompensationspligt, når det transporterer passagerer, hvis fly direkte på grund af en usædvanlig omstændighed allerede er betydelig forsinkede, forud for andre med fly, som egentlig var sat ind andre steder i cyklussen?
 3)
 Skal det ud fra 15. betragtning til forordningen lægges til grund, at der kun skal antages at foreligge usædvanlige omstændigheder i relation til det fly, der direkte er ramt af en strejke, som en eller flere afgange med dette fly kan være berørt af, eller udvides kredsen til at omfatte flere fly?
 4)
 Må luftfartsselskabet inden for rammerne af rimelige foranstaltninger i henhold til artikel 5, stk. 3, i forordning nr. 261/2004 indsætte ikke-berørte fly for at minimere følgerne af strejken for de direkte berørte passagerer og dermed fordele følgerne af en strejke på flere fly og passagerer?
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 261/2004 af 11.2.2004 om fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 295/91(EUT L 46, s. 1).


text:
8.4.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 86/40
 Sag anlagt den 17. februar 2006 — Irland mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 (Sag T-50/06)
 (2006/C 86/79)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Irland (ved D. O'Hagan, som befuldmægtiget, og barrister P. McGarry)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Sagsøgerens/sagsøgernes påstande
 —
 Hel eller delvis annullation i henhold til traktatens artikel 230 af Kommissionens beslutning K(2005) 4436 endelig. udg. af 7. december 2005 for så vidt angår den fritagelse for punktafgifter på mineralolier, der anvendes som brændstof ved fremstilling af aluminium i Shannon-regionen, som Irland har gennemført.
 —
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 I 1970 blev der til dem, der ønskede at udvikle Aughinish, givet et tilsagn om fritagelse for told på brændselsolie til brug ved fremstilling af aluminium i det dengang foreslåede anlæg ved Shannon, Irland. I 1983 påbegyndte anlægget ved Aughinish driften, og de irske myndigheder underrettede Kommissionen om, at de agtede at gennemføre tilsagnene vedrørende fritagelse for punktafgift. Sagsøgeren udtaler, at fritagelsen endvidere blev godkendt ved efterfølgende rådsbeslutninger (1). I 2000 rejste Kommissionen spørgsmålet om, hvorvidt der var tale om statsstøtte, hvilket førte til, at den formelle undersøgelse indledtes, og endelig til vedtagelsen af den anfægtede beslutning.
 Til støtte for sit søgsmål gør sagsøgeren gældende, at Kommissionen foretog urigtig retsanvendelse, idet den konkluderede, at den omhandlede støtte udgør ny støtte og ikke eksisterende støtte.
 Selv hvis støtten udgjorde ny støtte, og der skulle være sket underretning herom ved dens gennemførelse i 1983, medgiver Kommissionen ifølge sagsøgeren, at underretning om støtten blev foretaget på det tidspunkt. Det forhold, at Kommissionen ikke traf nogen beslutning inden for de tidsfrister, den selv har fastsat, medførte, at den omhandlede støtte blev eksisterende støtte. Det gøres subsidiært gældende, at Kommissionen i alle relevante sammenhæng behandlede støtten som eksisterende støtte, hvilket forhold bekræftes af den entydige udtalelse, som Kommissionen fremsatte i 1992.
 Endvidere følger det af artikel 15, sammenholdt med artikel 1, litra b), nr. iv), i forordning nr. 659/1999 (2), at støtte, der har eksisteret i mere end ti år, når den i bestemmelsen fastsatte forældelsesfrist er udløbet, er overgået til at være eksisterende støtte, og de procedurer for kontrol heraf, som Kommissionen har fastsat, er fejlbehæftede.
 I forbindelse med det første anbringende gør sagsøgeren endvidere gældende, at støtten var genstand for retligt bindende tilsagn, som af de irske myndigheder meddeltes inden Irlands tiltrædelse af Fællesskaberne i 1973. Det er sagsøgerens opfattelse, at støtten allerede derfor skulle have været betragtet som eksisterende støtte.
 Sagsøgeren gør som et yderligere anbringende gældende, at beslutningen udgør en tilsidesættelse af retssikkerhedsprincippet i en situation, hvor den strider mod en enstemmig rådsbeslutning, som er vedtaget på baggrund af et af Kommissionen fremsat forslag. Beslutningen er endvidere i direkte modstrid med artikel 8, stk. 5, i direktiv 92/81EØF (3) om harmonisering af punktafgiftsstrukturen for mineralolie, der pålægger Kommissionen at fremsætte forslag vedrørende konkurrencefordrejning eller uforenelighed med det indre marked, hvilket forslag vedtages af Rådet med enstemmighed.
 Det hævdes endvidere, at Kommissionen — i hvert fald for så vidt angår støtteforanstaltningens begunstigede — har tilsidesat princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, når henses til, at Rådet udtrykkeligt har godkendt fravigelsen indtil 31. december 2006.
 Det gøres endelig gældende, at Kommissionen har tilsidesat en grundrettighed og ved sin adfærd har foretaget magtmisbrug, herunder ved forsinkelse af vedtagelsen af den anfægtede beslutning, navnlig når henses til den omstændighed, at Kommissionen første gang blev underrettet om den omhandlede støtte i 1983. Kommissionen tilsidesatte endvidere de i direktiv 92/81/EØF fastsatte procedurer, og udtalte sig offentligt om det omhandlede støtteprograms forenelighed. Som følge af sin adfærd er Kommissionen derfor under alle omstændigheder afskåret fra at kræve støtten tilbagebetalt.
 (1) Rådets beslutning 92/510/EØF af 19.10.1992 om bemyndigelse af medlemsstaterne til fortsat at anvende de eksisterende punktafgiftsnedsættelser eller -fritagelser, der gælder for visse typer mineralolie, når disse anvendes til særlige formål, i overensstemmelse med procedurerne i artikel 8, stk. 4, i direktiv 92/81/EØF (EFT L 316, s. 16) og andre lignende beslutninger.
 (2) Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22.3.1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93 (EFT L 83, s. 1).
 (3) Rådets direktiv 92/81/EØF af 19.10.1992 om harmonisering af punktafgiftsstrukturen for mineralolier (ET L 316, s. 12).


text:
25.6.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 155/19
 KENDELSE AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 den 10. marts 2005
 i sag T-269/00, Baglioni Hotels S.p.A. og Sagar Srl mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (1)
 (Statsstøtte - kommissionsbeslutning, hvorved det fastslås, at ulovlige statsstøtteordninger er uforenelige med fællesmarkedet, og hvorved der meddeles pålæg om tilbagesøgning af den ulovlige statsstøtte - den nationale fremgangsmåde for tilbagesøgning udelukket - annullationssøgsmål - manglende søgsmålsinteresse - afvisning)
 (2005/C 155/37)
 Processprog: italiensk
 I sag T-269/00, Baglioni Hotels S.p.A. og Sagar Srl, Venedig (Italien), ved avocats A. Vianello, M. Merola og M. Pappalardo, og med valgt adresse i Luxembourg, støttet af Den Italienske Republik (befuldmægtiget: U. Leanza, og med valgt adresse i Luxembourg), mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (befuldmægtiget: V. Di Bucci, bistået af avocat A. Dal Ferro, og med valgt adresse i Luxembourg), angående en påstand om annullation af Kommissionens beslutning 2000/394/EF af 25. november 1999 om [støtte i form af] nedsættelse af sociale bidrag [for virksomhederne] i Venedig og Chioggia i henhold til lov nr. 30/1997 og nr. 206/1995 (EFT L 2000 L 150, s. 50), har Retten (Anden Udvidede Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, J. Pirrung, og dommerne A.W.H. Meij, N.J. Forwood, I. Pelikánová og S. Papasavvas; justitssekretær: H. Jung, den 10. marts 2005 afsagt kendelse, hvis konklusion lyder således:
 1)
 Sagen afvises delvist, for så vidt som den er anlagt af selskabet Baglioni Hotels S.p.A.
 2)
 Selskabet Baglioni Hotels S.p.A. bærer sine egne omkostninger.
 3)
 Kommissionen bærer de omkostninger, den har afholdt til dato i forbindelse med sagen, for så vidt som den er anlagt af Baglioni Hotels S.p.A.
 4)
 Den Italienske Republik bærer de omkostninger, den har afholdt til dato i forbindelse med sagen, for så vidt som den er anlagt af Baglioni Hotels S.p.A.
 5)
 I øvrigt udsættes afgørelsen om sagens omkostninger.
 (1) EFT C 355 af 9.12.2000.


text:
25.10.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 272/29
 Sag anlagt den 1. august 2008 — Elf Aquitaine mod Kommissionen
 (Sag T-299/08)
 (2008/C 272/56)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Elf Aquitaine SA (Courbevoie, Frankrig) (ved avocats E. Morgan de Rivery og S. Thibault-Liger)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Sagsøgerens påstande
 —
 Principalt annulleres i henhold til artikel 230 EF Kommissionens beslutning K(2008) 2626 endelig udg. af 11. juni 2008, for så vidt den angår Elf Aquitaine
 —
 Subsidiært
 —
 annulleres eller nedsættes i henhold til artikel 229 EF den bøde på 22 700 000 EUR, som blev pålagt Arkema France SA og Elf Aquitaine in solidum ved artikel 2, litra c), i Kommissionens beslutning K(2008) 2626 endelig udg. af 11. juni 2008
 —
 annulleres eller nedsættes i henhold til artikel 229 EF den bøde på 15 890 000 EUR, som blev pålagt Elf Aquitaine i henhold til artikel 2, litra e), i Kommissionens beslutning K(2008) 2626 endelig udg. af 11. juni 2008
 —
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber tilpligtes under alle omstændigheder at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Med dette søgsmål har sagsøgeren nedlagt påstand om delvis annullation af Kommissionens beslutning K(2008) 2626 endelig udg. af 11. juni 2008 i sag COMP/F/38.695 — Natriumchlorat, hvorved Kommissionen fastslog, at bestemte virksomheder, herunder sagsøgeren, havde tilsidesat artikel 81, stk. 1, EF og artikel 53, stk. 1, i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde ved at fordele salgsmængder, aftale priser, udveksle forretningsmæssigt følsomme oplysninger om priser og salgsmængder, og ved at overvåge gennemførelsen af disse konkurrencehindrende ordninger på markedet for natriumchlorat i Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde.
 Til støtte for sine påstande har sagsøgeren gjort 11 påstande gældende vedrørende
 —
 tilsidesættelse af reglerne om ansvar for overtrædelser inden for koncerner, for så vidt som i) Kommissionen fejlagtigt har fastslået, at den ikke er forpligtet til at fremlægge elementer til støtte for formodningen om, at et moderselskab, som ejer et datterselskab 100 %, har en afgørende indflydelse på datterselskabet, ii) de forhold, som Kommissionen rent faktisk har fremlagt, ikke understøtter denne formodning og iii) Kommissionen har afvist de indicier, som sagsøgeren har fremlagt med henblik på at gendrive denne formodning.
 —
 tilsidesættelse af sagsøgerens ret til forsvar og af principperne om processuel ligestilling, uskyldsformodning, hæftelsen for egne forpligtelser, individuel straf samt legalitetsprincippet og princippet om ligebehandling på området for tilregnelse.
 —
 Urigtig gengivelse af de indicier, sagsøgeren har fremlagt
 —
 den modstridende begrundelse for så vidt angår virksomhedsbegrebet i artikel 81, stk. 1, EF, for så vidt angår det forhold, at datterselskabet Arkema France er uafhængigt af sagsøgeren og for så vidt angår den kontrol, et moderselskab skal have over datterselskabet, for at datterselskabets overtrædelse kan tilregnes moderselskabet
 —
 tilsidesættelse af princippet om god forvaltningsskik for så vidt som Kommissionen i) ikke med omhu og upartisk har undersøgt alle de relevante forhold, ii) ikke har anvendt de samme regler på parterne, som den selv anvender, og iii) ikke har udsat den procedure, den iværksatte mod sagsøgeren, under afventning af dommene i verserende, relevante sager for Retten i Første Instans
 —
 tilsidesættelse af princippet om retssikkerhed, da Kommissionen ikke har anvendt de kriterier vedrørende moderselskabets ansvar for en overtrædelse begået af et datterselskab, som er blevet anvendt i tidligere beslutninger
 —
 magtfordrejning, da de sanktioner, som er blevet pålagt, er blevet fordrejet i forhold til det lovlige formål hermed, dvs. at straffe en virksomhed for at have begået en overtrædelse
 —
 det forhold at den bøde, som blev pålagt sagsøgeren alene, under tilsidesættelsen af princippet om den juridiske persons selvstændighed og ved to gange at hense til den afskrækkende virkning under fastsættelsen af bøden, er ubegrundet
 —
 tilsidesættelse af de principper og bestemmelser, som regulerer beregningen af bøder
 —
 tilsidesættelse af samarbejdsmeddelelsen (1) med den begrundelse, at de beviser, datterselskabet Arkema France havde fremlagt, var utilstrækkelige, og
 —
 den omstændighed, at det er uretfærdigt at pålægge sagsøgeren den største bøde i form af to forskellige bøder, når datterselskabet Arkema France's ansvar var væsentligt mindre end EKA og Finnish Chemicals' ansvar.
 (1) Kommissionens meddelelse om bødefritagelse eller bødenedsættelse i kartelsager (EFT 2002 C 45, s. 3).


text:
2.7.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 194/6
 Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 12. maj 2011 — Berliner Verkehrsbetriebe (BVG), Anstalt des öffentlichen Rechts mod JPMorgan Chase Bank N.A., Frankfurt Branch (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Kammergericht Berlin (Tyskland))
 (Sag C-144/10) (1)
 (Retternes kompetence på det civilretlige område - artikel 22, nr. 2), og artikel 27 i forordning (EF) nr. 44/2001 - enekompetence for retterne i den stat, hvor et selskab har hjemsted, til at træffe afgørelse i tvister vedrørende gyldigheden af beslutninger truffet af organer under selskabet - rækkevidde - sag anlagt af en offentligretlig juridisk person med påstand om, at en kontrakt skal kendes ugyldig på grund af en angivelig ugyldighed af beslutninger truffet af dens organer vedrørende indgåelsen af kontrakten - litispendens - forpligtelse for den ret, for hvilken der senere er anlagt sag, til at udsætte sagen - rækkevidde)
 2011/C 194/07
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Kammergericht Berlin
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Berliner Verkehrsbetriebe (BVG), Anstalt des öffentlichen Rechts
 Sagsøgt: JPMorgan Chase Bank N.A., Frankfurt Branch
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Kammergericht Berlin — fortolkning af artikel 22, stk. 2, og artikel 27, i Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22. december 2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område (EFT 2001 L 12, s. 1) — enekompetence for retterne i den medlemsstat, hvor selskabet har hjemsted i sager vedrørende gyldigheden af selskabets organers beslutninger — anvendelsen af denne regel om enekompetence på en sag, der er anlagt af en offentligretlig juridisk person med påstand om at det fastslås, at en aftale er ugyldig som følge af, at beslutninger, der er truffet af dens egne organer med henblik på indgåelsen af denne aftale, hævdes at være ugyldige
 Konklusion
 Artikel 22, nr. 2), i Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22. december 2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område skal fortolkes således, at den ikke finder anvendelse på en tvist, inden for rammerne af hvilken et selskab gør gældende, at en kontrakt ikke kan gøres gældende over for det, fordi en beslutning, der er truffet af dets organer, og som har resulteret i indgåelsen af kontrakten, angiveligt er ugyldig som følge af en tilsidesættelse af selskabets vedtægter.
 (1) EUT C 148 af 5.6.2010.


text:
8.5.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 144/49
 Sag anlagt den 2. marts 2017 — Hércules Club de Fútbol mod Kommissionen
 (Sag T-134/17)
 (2017/C 144/68)
 Processprog: spansk
 Parter
 Sagsøger: Hércules Club de Fútbol, SAD (Alicante, Spanien) (ved advokaterne S. Rating og Y. Martínez Mata)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgerens påstande
 —
 Europa-Kommissionens afgørelse C(2017) 736 final af 2. februar 2017 i sagen GESTDEM 2016/6034-2016/6044 annulleres.
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Søgsmålet er anlagt til prøvelse af den afgørelse, som bekræfter den afgørelse, hvormed der blev givet afslag på en anmodning om aktindsigt, som Hércules CF havde fremsat med hensyn til visse dokumenter i den sag, der gav anledning til afgørelse C (2016) 4060 final af 4. juli 2016 om statsstøtte SA.36387 (2013/C) (ex 2013/NN) (ex 2013/CP) gennemført af Spanien til Valencia Club de Fútbol Sociedad Anónima Deportiva, Hércules Club de Fútbol Sociedad Anónima Deportiva og Elche Club de Fútbol Sociedad Anónima Deportiva.
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat fire anbringender.
 1.
 Første anbringende vedrører den fejlagtige konklusion om, at der i henhold til artikel 4, stk. 2, første og tredje led, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1049/2001 af 30. maj 2001 om aktindsigt i Europa-Parlamentets, Rådets og Kommissionens dokumenter (EFT 2001, L 145, s. 4) kan gives afslag på aktindsigt i de begærede dokumenter.
 —
 Sagsøgeren har i denne forbindelse gjort gældende, at Kommissionen automatisk har anvendt den generelle formodning om fortrolighed i administrative procedurer om statsstøtte, som er anerkendt i Unionens retsinstansers praksis, og at Kommissionen fejlagtigt har anvendt retspraksis om fusionssager analogt med hensyn påvirkningen af tredjemands forretningsmæssige interesser.
 2.
 Andet anbringende vedrører en forkert anvendelse af artikel 4, stk. 3, i forordning nr. 1049/2001.
 —
 Sagsøgerne har i denne forbindelse gjort gældende, at retspraksis om fusionssager heller ikke her kan finde anvendelse analogt. Mens det i disse tilfælde er forståeligt, at oplysningernes følsomme karakter bevares til efter Kommissionens afgørelse, er dette ikke tilfældet med hensyn til et enkelt lån, hvis lånebetingelser Kommissionen anser for at være uforenelige med TEUF.
 3.
 Tredje anbringende, som fremsættes subsidiært, vedrører den omstændighed, at selv om de af Kommissionen anførte fortrolighedshensyn er begrundede i den konkrete sag, er sikringen af en korrekt udøvelse af retten til forsvar, som er fastsat i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, en mere tungtvejende offentlig interesse, som begrunder aktindsigt i de begærede dokumenter.
 4.
 Fjerde anbringende, som ligeledes fremsættes subsidiært, vedrører en tilsidesættelse af artikel 4, stk. 6, i forordning nr. 1049/2001, for så vidt som Kommissionen i sidste instans er forpligtet til som minimum at tilbyde delvis aktindsigt i de begærede oplysninger.


text:
16.8.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 296/47
 Sag anlagt den 22. juni 2016 — ZZ mod CEDEFOP
 (Sag F-31/16)
 (2016/C 296/59)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: ZZ (ved advokat S. Pappas)
 Sagsøgt: Det Europæiske Center for Udvikling af Erhvervsuddannelse (CEDEFOP)
 Søgsmålets genstand og beskrivelse af tvisten
 Annullation af ansættelsesmyndighedens afgørelse om ikke at opføre sagsøgeren på listen over tjenestemænd, der blev forfremmet i forbindelse med forfremmelsesåret 2015 ved Det Europæiske Center for Udvikling af Erhvervsuddannelse (CEDEFOP), og påstand om erstatning for det lidte økonomiske og ikke-økonomiske tab.
 Sagsøgerens påstande
 —
 Annullation af ansættelsesmyndighedens afgørelse af 4. november 2015 om ikke at forfremme sagsøgeren.
 —
 CEDEFOP tilpligtes at betale erstatning for det lidte tab.
 —
 CEDEFOP tilpligtes at betale sagens omkostninger.


text:
15.6.2002 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 144/63
 Sagsøgeren har til støtte for sine påstande gjort gældende, at Slettelse af sag T-30/98 (1)
 Kommissionen har overtrådt EF-traktatens artikel 81 samt
 EØS-aftalens artikel 53, idet den ikke har taget hensyn til eller
 (2002/C 144/122)
 har anlagt en fejlagtig vurdering af det sagsøgende selskabs
 karakter og handlinger, og idet den heller ikke har godtgjort,
 hverken at selskabet har deltaget i de påståede møder eller i de Processprog: engelsk
 påståede kartelkontakter for så vidt angår det spanske marked,
 eller i det kompleks af aftaler og afstemt praksis, der ligger til
 grund for den anfægtede beslutning.
 Ved kendelse af 16. januar 2002 har formanden for Første
 Afdeling ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans
 Der henvises i den forbindelse til, at sagsøgeren er et lille besluttet, at sag T-30/98, Dr. Peter Stott mod Rådet for Den
 familieforetagende, der beskæftiger sig med distribution og Europæiske Union og Kommissionen for De Europæiske
 forarbejdning af selvkopierende papir, og som hverken frem- Fællesskaber, skal slettes af registeret.
 stillede eller eksporterede til andre markeder end det spanske i
 den periode, hvor overtrædelserne fandt sted. Der henvises
 (1) EFT C 184 af 13.6.1998.
 endvidere til selskabets beskedne økonomiske dimensioner og
 dets begrænsede forretningsmæssige råderum sammenlignet
 med de øvrige virksomheder.
 For så vidt angår den bøde, selskabet er blevet pålagt, er det
 sagsøgerens opfattelse, at der i forbindelse med fastsættelse af
 bødens størrelse, er sket Slettelse af sag T-370/00 (1)
 — en tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet og ligebe- (2002/C 144/123)
 handlingsprincippet
 — en fejlagtig fastsættelse af den periode, hvori overtrædel- Processprog: engelsk
 sen har fundet sted.
 — Der er desuden ikke taget hensyn til de formildende Ved kendelse af 5. februar 2002 har formanden for Tredje
 omstændigheder, der gør sig gældende for sagsøgerens Afdeling ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans
 vedkommende. besluttet, at sag T-370/00, NV Master Foods SA mod Kommis-
 sionen for De Europæiske Fællesskaber, skal slettes af registeret.
 (1) Endnu ikke trykt i EFT.
 (1) EFT C 79 af 10.3.2001.
 Slettelse af sag T-113/97 (1) Slettelse af sag T-42/01 (1)
 (2002/C 144/121) (2002/C 144/124)
 Processprog: fransk Processprog: fransk
 Ved kendelse af 24. januar 2002 har formanden for Første
 Ved kendelse af 21. februar 2002 har formanden for Første
 Afdeling ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans
 Afdeling ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans
 besluttet, at sag T-42/01, Syndicat des employés, techniciens
 besluttet, at sag T-113/97, Pierre Tomarchio mod Revisionsret-
 et cadres de Belgique de la F.G.T.B. mod Kommissionen for De
 ten for De Europæiske Fællesskaber, skal slettes af registeret.
 Europæiske Fællesskaber, skal slettes af registeret.
 (1) EFT C 199 af 28.6.1997. (1) EFT C 118 af 21.4.2001.


text:
C 200/8 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 14.7.2001
 DOMSTOLENS DOM DOMSTOLENS DOM
 af 3. maj 2001 (Sjette Afdeling)
 i sag C-204/97 Den Portugisiske Republik mod Kommis- af 3. maj 2001
 sionen for De Europæiske Fællesskaber (1)
 i de forenede sager C-76/98 P og C-77/98 P, Ajinomoto
 (»Statsstøtte — støtte til producenter af hedvine og brænde- Co., Inc. og The NutraSweet Company mod Rådet for
 vine — støtte ydet af Den Franske Republik i forbindelse Den Europæiske Union (1)
 med en forhøjelse af nationale afgifter«)
 (»Appel — dumping — normal værdi — forekomsten af et
 (2001/C 200/13) patent på eksportørens hjemmemarked — virkningen af, at
 forordningen om indførelse af en foreløbig antidumpingtold
 påstås at være retsstridig, på lovligheden af forordningen
 om indførelse af en endelig antidumpingtold«)
 (Processprog: portugisisk)
 (2001/C 200/14)
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 gjort i Samling af Afgørelser)
 (Processprog: engelsk)
 I sag C-204/97, Den Portugisiske Republik (befuldmægtigede:
 L. Fernandes, Â. Seiça Neves og C. Botelho Moniz), støttet af
 Kongeriget Spanien (befuldmægtiget: R. Silva de Lapuerta), (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 mod Kommissionen for de Europæiske Fællesskaber (befuld- gjort i Samling af Afgørelser)
 mægtigede: A. M. Alves Vieira og D. Triantafyllou), støttet af
 Den Franske Republik (befuldmægtigede: K. Rispal-Bellanger I de forenede sager C-76/98 P og C-77/98 P, Ajinomoto Co.,
 og G. Mignot), angående en påstand om annullation af Inc., Tokyo (Japan), ved avvocato M. Siragusa, Rechtsanwalt
 Kommissionens beslutning af 6. november 1996 vedrørende T. Müller-Ibold, og solicitor V. Donaldson, og med valgt
 den af Den Franske Republik påtænkte støtte til producenter adresse i Luxembourg, og The NutraSweet Company, Deerfield
 af hedvine og brændevine i form af støtte til salgsfremme og (USA), ved avocat J.-F. Bellis og avvocato F. Di Gianni, og med
 teknisk bistand, støtte til forskning, teknisk assistance og valgt adresse i Luxembourg, angående to appeler af dom afsagt
 investeringer, hvoraf et sammendrag er offentliggjort i De den 18. december 1997 af De Europæiske Fællesskabers Ret i
 Europæiske Fællesskabers Tidende af 6. marts 1997 (EFT C 70, Første Instans (Femte Udvidede Afdeling) i de forenede sager
 s. 14), har Domstolen, sammensat af formanden for Tredje T-159/94 og T-160/94, Ajinomoto og NutraSweet mod Rådet
 og Sjette Afdeling, C. Gulman, som fungerende præsident, (Sml. II, s. 2461), hvori der er nedlagt påstand om ophævelse
 afdelingsformændene A. La Pergola, M. Wathelet og V. Skouris af denne dom — de andre parter i appelsagen: Rådet for
 samt dommerne D.A.O. Edward (refererende dommer), Den Europæiske Union (befuldmægtigede: G. Houttuin og
 J.-P. Puissochet, P. Jann, L. Sevón og R. Schintgen; generaladvo- S. Marquardt, bistået af H.-J. Rabe og G.M. Berrish) og
 kat: S. Alber; justitssekretær: assisterende justititssekretær Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (befuldmægti-
 H. von Holstein, den 3. maj 2001 afsagt dom, hvis konklusion get: N. Khan) — har Domstolen (Sjette Afdeling), sammensat
 lyder således: af afdelingsformanden, C. Gulmann, og dommerne V. Skouris
 (refererende dommer), J.-P. Puissochet, R. Schintgen og F. Mac-
 1) Kommissionens beslutning af 6. november 1996 vedrørende ken; generaladvokat: P. Léger; justitssekretær: ekspeditionssek-
 den af Den Franske Republik påtænkte støtte til producenter af retær H.A. Rühl, den 3. maj 2001 afsagt dom, hvis konklusion
 hedvine og brændevine i form af støtte til salgsfremme og lyder således:
 teknisk bistand, støtte til forskning, teknisk assistance og
 investeringer, annulleres. 1) Appellerne forkastes.
 2) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber betaler sagens 2) Ajinomoto Co., Inc. og The NutrasSweet Company bærer deres
 omkostninger. egne omkostninger og betaler de omkostninger, Rådet for Den
 Europæiske Union har afholdt i appelsagen.
 3) Kongeriget Spanien og Den Franske Republik bærer deres egne
 omkostninger. 3) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber bærer sine egne
 omkostninger.
 (1) EFT C 212 af 12.7.1997. (1) EFT C 166 af 30.5.1998.


text:
20.10.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 372/2
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Oberlandesgericht Nürnberg (Tyskland) den 14. juli 2014 — straffesag mod Andreas Wittmann
 (Sag C-339/14)
 2014/C 372/03
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Oberlandesgericht Nürnberg
 Tiltalt i straffesagen
 Andreas Wittmann
 Den anden part: Generalstaatsanwaltschaft Nürnberg
 Præjudicielt spørgsmål
 Skal artikel 11, stk. 4, i Europaparlamentets og Rådets direktiv 2006/126/EF (1) fortolkes således, at det kan sidestilles med inddragelse af et kørekort, når føreren af et køretøj ikke får inddraget et kørekort, alene fordi han allerede på et tidligere tidspunkt har fået inddraget kørekortet og han derfor ikke har noget kørekort, og når det samtidig bestemmes, at den pågældende person i al fald i en vis periode ikke må tildeles et nyt kørekort?
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/126/EF af 20.12.2006 om kørekort (EUT L 403, s. 18).


text:
C 44/42 DA Den Europæiske Unions Tidende 22.2.2003
 Sag anlagt den 24. december 2002 af Antonio Cagnato Sag anlagt den 24. december 2002 af Bundesverband der
 mod De Europæiske Fællesskabers Domstol Nahrungsmittel- und Speiseresteverwertung e.V. og Josef
 Kloh mod Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæi-
 ske Union
 (Sag T-390/02)
 (Sag T-391/02)
 (2003/C 44/78)
 (2003/C 44/79)
 (Processprog: fransk)
 (Processprog: tysk)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 den 24. december 2002 anlagt sag mod De Europæiske
 Fællesskabers Domstol af Antonio Cagnato, Dippach-Gare Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 (Luxembourg), ved avocats Juan Ramon Iturriagagoitia og den 24. december 2002 anlagt sag mod Europa-Parlamentet
 Karine Delvolvé. og Rådet for Den Europæiske Union af Bundesverband der
 Nahrungsmittel- und Speiseresteverwertung e.V., Bochum
 (Tyskland), og Josef Kloh, Eichenried (Tyskland), ved Rechtsan-
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande: wälte R. Steiling og S. von Zimmermann-Wienhues, som
 befuldmægtigede.
 — Domstolens afgørelse af 24. september 2002 vedrørende
 klage indgivet af sagsøgeren den 25. januar 2002 mod
 beslutning af 25. oktober 2001, annulleres. Sagsøgerne har nedlagt følgende påstande:
 — Sagsøgte tilpligtes at betale sagsøgeren en erstatning på — Artikel 32, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets
 350 000 EUR for enhver økonomisk og ikke-økonomiske forordning (EF) nr. 1774/2002 af 3. oktober 2002
 skade, som sagsøgeren har lidt på grund af, at han i om sundhedsbestemmelser for animalske biprodukter (1),
 forbindelse med sit arbejde i Retten i Første Instans og i som ikke er bestemt til konsum, annulleres, for så vidt
 De Europæiske Fællesskabers Domstol blev udsat for som overgangsforanstaltninger i henhold til forordnin-
 asbest, idet der tages forbehold for erstatningsbeløbets gens artikel 32, stk. 1, er tilladt i højest fire år fra den
 størrelse. 1. november 2002.
 — Sagsøgte tilpligtes at betale samtlige sagens omkostninger. — Sagsøgte tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Sagsøgeren, der er tjenestemand ved Domstolen, anfægter Søgsmålet er rettet mod fristen for de i henhold til den
 Domstolens afslag på at udbetale erstatning for den skade, anfægtede forordnings artikel 32 mulige overgangsregler for
 som sagsøgeren har lidt som følge af sin erhvervssygdom, der medlemsstater, der råder over en sikker ordning for genanven-
 allerede er anerkendt ved ansættelsesmyndighedens afgørelse delse af køkken- og madaffald.
 af 31. maj 2001 truffet i henhold til vedtægtens artikel 73, og
 for hvilken der er udbetalt erstatning.
 1. Parlamentet og Rådet har med fristfastsættelsen overskre-
 det deres skønsmargin. Foranstaltningen er i strid med
 De anbringender, som er fremført til støtte for nærværende subsidiaritetsprincippet (artikel 5, stk. 2, EF) og proportio-
 søgsmål, er identiske med dem, der er påberåbt i sag T-255/ nalitetsprincippet (artikel 5, stk. 3, EF).
 02, »H« mod Domstolen (EFT C 274 af 9.11.2002, s. 26).
 På området for Fællesskabets sundhedsbestemmelser har
 institutionerne ikke et vidt politisk lovgivningsskøn, da
 beslutningerne skal bero på videnskabelig viden. Der er
 ---pagebreak--- 22.2.2003 DA Den Europæiske Unions Tidende C 44/43
 ikke videnskabeligt belæg for, at genanvendelsen af Sag anlagt den 30. december 2002 af Linea Gig S.r.l.
 madaffald, som det er sket i de seneste år i henhold til i likvidation mod Kommissionen for De Europæiske
 skærpede bestemmelser i Forbundsrepublikken Tyskland, Fællesskaber
 indebærer en risiko for spredning af alvorlige smitsomme
 sygdomme. Desuden vil risikoen for sygdomsspredning
 blive mindsket, da ulovlig bortskaffelse og foderanvendel- (Sag T-398/02)
 se hindres, og køkken- og madaffaldet vil blive behandlet
 på en videnskabeligt anerkendt måde, der slår sygdoms-
 bakterier ihjel. Der foreligger tilstrækkelige kontrolmeto-
 (2003/C 44/80)
 der til at sikre en opretholdelse af såkaldt lovlige foreha-
 vender, og foderstoffernes bestanddele kan spores. Den i
 Bundesrepublikken Tyskland indførte ordning, hvorefter
 madaffald indsamles, behandles og anvendes som foder, (Processprog: italiensk)
 stemmer således allerede overens med forordningens
 formål, og det har ikke været nødvendigt med en
 videregående fællesskabsretlig godkendelse. Forlængelsen
 af undtagelsesmuligheder skulle have været gjort afhæn-
 gig af den videnskabelige viden. Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 den 30. december 2002 anlagt sag af Linea Gig S.r.l. i
 likvidation ved avvocati Lucio D’Amario og Bruno Calzia, mod
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber.
 2. Det er i strid med den almindelige lighedsgrundsætning,
 at de forskellige ordninger for genanvendelse af madaffald
 i medlemsstaterne og i særdeleshed fodring med madaf-
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 fald fra tilstrækkeligt og utilstrækkeligt behandlet madaf-
 fald sidestilles som følge af undtagelsesbestemmelsernes
 strenge frist. Dette er efter det for forordningen afgørende — Principalt, den anfægtede beslutning annulleres helt eller
 sygdomsprofylakseprincip ikke berettiget. Det er klart i delvis, for så vidt som den vedrører sagsøgeren.
 henhold til den videnskabelige viden, at den form og
 måde, hvorpå madaffald behandles i Forbundsrepublik-
 ken Tyskland, er tilstrækkelig til at undgå spredning af — Subsidiært, annulleres beslutningens artikel 3, for så vidt
 sygdomsbakterier. som sagsøgeren herved pålægges en bøde.
 — Mere subsidiært, nedsættes den bøde, der er pålagt
 sagsøgeren.
 3. Undtagelsesbestemmelsernes frist er et indgreb i ejen-
 domsretten og retten til fri erhvervsudøvelse og i erhvervs-
 friheden, da sagsøger 1’s medlemmers og sagsøger 2’s — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber tilpligtes
 forretning i særlig beskyttet grad bør kunne stole på en at betale sagens omkostninger.
 videreførelse af deres virksomhed og fortsat udnyttelse af
 deres for størstedelens vedkommende først for nyligt
 — Kommissionen tilpligtes at erstatte sagsøgeren dennes
 moderniserede anlæg. Deres anlæg og virksomheder er
 udgifter i forbindelse med den administrative procedure.
 blevet tilpasset strenge lovgivningsmæssige krav, der
 beror på den videnskabelige viden. De bør derfor kunne
 støtte lid til, at de kan fortsætte deres virksomhed og
 udnyttelse af anlæggene, så længe de overholder disse
 skærpede krav, og der ikke foreligger ny videnskabelig
 viden. Derudover bliver der med reglerne ikke taget Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 hensyn til, at en anden anvendelse af de berørte madaf-
 faldsgenbrugeres anlæg og erhvervsejendomme normalt
 ikke er mulig.
 Nærværende sag er anlagt til prøvelse af beslutning COMP/
 35.587 PO Video Games, COMP/35.706 PO Nintendo Distri-
 bution og COMP/36.321 Omega-Nintendo doc. K(2002) 4072
 endelig af 30. oktober 2002, hvori Kommissionen fastslog, at
 sagsøgeren havde tilsidesat artikel 81, stk. 1, EF, og EØS-
 ( 1) EFT L 273 af 10.10.2002, s. 1. aftalens artikel 53, stk. 1, idet sagsøgeren i perioden fra den
 1. oktober 1992 til og med udgangen af december 1997 havde
 deltaget i en række aftaler og former for samordnet praksis på
 markedet for konsoller og patroner til videospil, der er
 forenelige med Nintendo-konsollen, idet genstanden for og
 formålet med de pågældende aftaler og former for samordnet
 praksis var at begrænse paralleleksporten af Nintendo-konsol-
 ler og -patroner. Sagsøgeren hævdes konkret at have deltaget i


text:
14.8.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 221/34
 Rettens dom af 7. juli 2010 — Kommissionen mod Hellenic Ventures m.fl.
 (Sag T-44/06) (1)
 (Voldgiftsbestemmelse - program for oprettelse og udvikling af startkapital - opsigelse af kontrakten - sag anlagt mod selskabsdeltagere - afvisning - tilbagebetaling af forskud - renter)
 2010/C 221/53
 Processprog: græsk
 Parter
 Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved M. Patakia, som befuldmægtiget, bistået af avocat S. Chatzigiannis)
 Sagsøgte: Hellenic Ventures — Elliniki Etaireia Epicheirimatikis Protovoulias AE (Athen, Grækenland), Konstantinos Katsigiannis (Athen), Panagiotis Chronopoulos (Athen) og Nikolaos Poulakos (Athen) (ved avocats V. Christianos og V. Vlassi)
 Sagens genstand
 Sag anlagt i medfør af artikel 238 EF, hvori Kommissionen nedlagde påstand om, at de sagsøgte dømmes til at tilbagebetale et forskudsbeløb, som er blevet udbetalt i henhold til kontrakt »Seed Fund 601«, der er indgået mellem Kommissionen og det sagsøgte selskab.
 Konklusion
 1)
 Hellenic Ventures — Elliniki Etaireia Epicheirimatikis Protovoulias AE pålægges at betale Europa-Kommissionen et beløb på 70 000 EUR med tillæg af morarenter beregnet efter den belgiske lovbestemte sats fra den 25. april 1999 og indtil hele gælden er tilbagebetalt.
 2)
 I øvrigt frifindes Hellenic Ventures.
 3)
 Hellenic Ventures betaler sagens omkostninger, bortset fra de udgifter, Konstantinos Katsigiannis, Panagiotis Chronopoulos og Nikolaos Poulakos har afholdt.
 4)
 Kommissionen betaler Konstantinos Katsigiannis’, Panagiotis Chronopoulos’ og Nokolaos Poulakos’ omkostninger.
 (1) EUT C 86 af 8.4.2006.


text:
23.10.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 288/15
 Domstolens kendelse (Syvende Afdeling) af 17. juni 2010 — Giorgos Michalias mod Christina A. Ioannou-Michalia (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Anotato Dikastirio Kyprou — Republikken Cypern)
 (Sag C-312/09) (1)
 (Procesreglementets artikel 104, stk. 3, andet afsnit - forordning (EF) nr. 1347/2000 - artikel 2, 42 og 46 - retligt samarbejde i civile sager - kompetence i ægteskabssager - en stats tiltrædelse af Den Europæiske Union - skilsmissesag indledt inden tiltrædelsen - det tidsmæssige anvendelsesområde for forordning (EF) nr. 1347/2000)
 (2010/C 288/23)
 Processprog: græsk
 Den forelæggende ret
 Anotato Dikastirio Kyprou
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Giorgos Michalias
 Sagsøgt: Christina A. Ioannou-Michalia
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Anotato Dikastirio Kyprou — kompetence for en medlemsstats retsinstanser (Republikken Cypern) til at fortolke og anvende artikel 2, stk. 1, og artikel 42 og 46 i Rådets forordning (EF) nr. 1347/2000 af 29. maj 2000 om kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser i ægteskabssager samt i sager vedrørende forældremyndighed over ægtefællernes fælles børn (EFT L 160, s. 19) — skilsmissesager anlagt af ægtefællerne ved de cypriotiske domstole efter ikrafttrædelsen af forordningen, men inden Republikken Cypern blev medlemsstat — skilsmissesag anlagt af hustruen efter den 1. maj 2004 ved domstolene i en anden medlemsstat (Det Forenede Kongerige), som i hele den relevante periode var medlem af EU — begge ægtefæller var cypriotiske statsborgere, men havde fast bopæl i Det Forenede Kongerige
 Konklusion
 Rådets forordning (EF) nr. 1347/2000 af 29. maj 2000 om kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser i ægteskabssager samt i sager vedrørende forældremyndighed over ægtefællernes fælles børn finder ikke anvendelse på en skilsmissesag anlagt ved en stats domstole, inden denne stat blev en medlemsstat af Den Europæiske Union.
 (1) EUT C 244 af 10.10.2009.


text:
6.8.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 232/10
 Domstolens kendelse (Femte Afdeling) af 23. maj 2011 — André Rossius (sag C-267/10) og Marc Collard (sag C-268/10) mod État belge — SPF Finances (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunal de première instance de Namur — Belgien)
 (Forenede sager C-267/10 og C-268/10) (1)
 (Artikel 6, stk. 1, TEU - artikel 35 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder - besiddelse og salg af forarbejdede tobaksvarer til rygning - nationale bestemmelser, der tillader opkrævning af punktafgifter på tobaksvarer - Domstolen åbenbart inkompetent)
 2011/C 232/17
 Processprog: fransk
 Den forelæggende ret
 Tribunal de première instance de Namur
 Parter i hovedsagen
 Sagsøgere: André Rossius (sag C-267/10) og Marc Collard (sag C-268/10)
 Sagsøgt: État belge — SPF Finances
 Procesdeltagere: État belge — Service public fédéral Défense
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Tribunal de première instance de Namur — anmodning om præjudiciel afgørelse — fortolkning af artikel 6, stk. 1, første afsnit, TEU og artikel 35 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder — forenelighed med målsætningen om at beskytte menneskers sundhed af en national lovgivning, der tillader fremstilling, import, markedsføring og salg af forarbejdede tobaksvarer til rygning, der er anerkendt som værende stærkt sundhedsskadelige — lovlighed, henset til ovennævnte regler, af nationale bestemmelser, der tillader opkrævning af punktafgifter på tobaksvarer
 Konklusion
 De Europæiske Fællesskabers Domstol har klart ikke kompetence til at besvare de spørgsmål, som Tribunal de première instance de Namur (Belgien) har forelagt ved afgørelserne af 24. marts 2010.
 (1) EUT C 221 af 14.8.2010.


text:
14.3.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 98/21
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Cour administrative d’appel de Douai (Frankrig) den 21. december 2015 — Wenceslas de Lobkowicz mod Ministère des Finances et des Comptes publics
 (Sag C-690/15)
 (2016/C 098/27)
 Processprog: fransk
 Den forelæggende ret
 Cour administrative d’appel de Douai
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Wenceslas de Lobkowicz
 Sagsøgt: Ministère des Finances et des Comptes publics
 Præjudicielt spørgsmål
 Findes der et EU-retligt princip, som er til hinder for, at en tjenestemand i Europa-Kommissionen pålægges at betale det generelle socialsikringsbidrag, den sociale opkrævning og de supplerende bidrag til denne opkrævning til satser på 0,3 % og 1,1 % af indtægter af fast ejendom, der er oppebåret i en EU-medlemsstat?


text:
4.8.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 235/13
 Rettens dom af 27. juni 2012 — Bolloré mod Kommissionen
 (Sag T-372/10) (1)
 (Konkurrence - karteller - markedet for karbonfrit papir - fastsættelse af priser - beslutning, der fastslår en overtrædelse af artikel 101 TEUF - beslutning truffet som følge af annullation af den første beslutning - overtrædelsen tilregnet moderselskabet, anset for direkte gerningsmand - lovhjemmel for strafansvar og straf - retssikkerhed - straffens personalitet - retfærdig rettergang - ligebehandling - rimelig frist - ret til forsvar - bøder - forældelse - formildende omstændigheder - samarbejde)
 2012/C 235/32
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Bolloré (Ergué-Gabéric, Frankrig) (ved advokaterne P. Gassenbach, C. Lemaire og O. de Juvigny)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (ved W. Mölls, F. Castillo de la Torre og R. Sauer, som befuldmægtigede, bistået af advokat N. Coutrelis)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation eller omgørelse af Kommissionens beslutning K(2010) 4160 endelig af 23. juni 2010 vedrørende en procedure i henhold til artikel 101 TEUF og EØS-aftalens artikel 53 (sag COMP/36.212 — Karbonfrit papir).
 Konklusion
 1)
 Europa-Kommissionen frifindes.
 2)
 Bolloré bærer sine egne omkostninger og betaler Kommissionens omkostninger.
 (1) EUT C 301 af 6.11.2010.


text:
21.3.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 106/21
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Consiglio di Stato (Italien) den 21. december 2015 — Security Service Srl mod Ministero dell’Interno, Questura di Napoli, Questura di Roma
 (Sag C-692/15)
 (2016/C 106/22)
 Processprog: italiensk
 Den forelæggende ret
 Consiglio di Stato
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Security Service Srl
 Sagsøgt: Ministero dell’Interno, Questura di Napoli og Questura di Roma
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 I dom Kommissionen mod Italien (C-465/05, EU:C:2007:781) blev det fastslået, at den italienske stat havde tilsidesat principperne i artikel 43 og 49 EF (etableringsfrihed og fri udveksling af tjenesteydelser), idet den havde fastsat, at:
 (a)
 virksomhed som privat sikkerhedsvagt alene kan udøves, såfremt der forinden er afgivet troskabsed til Den Italienske Republik,
 (b)
 privat vagtvirksomhed kun kan udøves af tjenesteydere, som er etableret i andre medlemsstater, såfremt der er meddelt tilladelse med territorial gyldighed af præfekten, uden at der tages hensyn til de forpligtelser, som disse tjenesteydere allerede skal opfylde i deres oprindelsesmedlemsstat,
 (c)
 tilladelsen har begrænset territorial gyldighed, og udstedelsen er betinget af, hvor mange og hvor store de allerede eksisterende vagtselskaber er på det omhandlede område,
 (d)
 de private vagtselskaber skal have driftssted i hver provins, hvor de udøver virksomhed,
 (e)
 selskabernes personale individuelt skal have tilladelse til at arbejde som vagt, uden at der tages hensyn til den kontrol eller de undersøgelser, der allerede er gennemført i oprindelsesmedlemsstaten,
 (g)
 vagtselskaberne skal anvende et minimums- og/eller maksimumsantal ansatte for at kunne blive autoriseret,
 (h)
 vagtselskaberne skal stille sikkerhed hos den lokale repræsentant for den statslige finansforvaltning,
 (i)
 prisen for de private vagttjenester fastsættes i tilladelsen fra præfekten i henhold til en forudbestemt variationsmargen.
 Udelukker dette i sig selv, at den provinsielle myndighed for den offentlige sikkerhed (Questore) kan pålægge tjenesteforskrifter såsom de i hovedsagen anfægtede, hvorefter opgaverne vedrørende bestemte tjenesteydelser skal udføres ved anvendelse af et minimumsantal betjente (to)?
 2)
 Selv om der er tale om et nyt spørgsmål, foreligger der da aspekter, der svarer til den ovennævnte sag, som ville føre til samme løsning hvad angår ovennævnte artikel 43 og 49 EF?


text:
9.3.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 73/21
 Sag anlagt den 7. december 2016 af DB Schenker mod EFTA-Tilsynsmyndigheden
 (Sag E-7/12 COSTS)
 (2017/C 73/11)
 Schenker North AB, Schenker Privpak AB og Schenker Privpak AS (under ét »DB Schenker«) har ved advokat Jon Midthjell, Advokatfirmaet Midthjell AS, Grev Wedels plass 5, NO-0151 Oslo, Norge, som befuldmægtiget den 7. december 2016 anlagt sag mod EFTA-Tilsynsmyndigheden ved EFTA-Domstolen.
 Sagsøger anmoder om, at Domstolen afsiger følgende kendelse:
 1.
 Det udestående beløb, som EFTA-Tilsynsmyndigheden skal betale til Schenker North AB, Schenker Privpak AB, og Schenker Privpak AS fastsættes til 125 657 EUR.
 2.
 Dette beløb pålægges morarenter fra den dato denne kendelse forkyndes for parterne og indtil datoen for den faktiske betaling. Den rentesats, der skal anvendes, skal beregnes på grundlag af den sats, som Den Europæiske Centralbank anvender på sine vigtigste refinansieringstransaktioner den første kalenderdag i forfaldsmåneden, forhøjet med 3,5 procentpoint.
 Retlige og faktiske omstændigheder samt søgsmålsgrunde:
 —
 Sagsøgerne, under ét »DB Schenker«, driver koncernens aktiviteter til lands, til søs og ad jernbane i Norge, Sverige og Danmark. DB Schenker var sagsøger i sag E-7/12 anlagt ved EFTA-Domstolen mod EFTA-Tilsynsmyndigheden.
 —
 Artikel 70, stk. 1, i procesreglementet for EFTA-Domstolen lyder.
 »Opstår der tvist om, hvilke udgifter der kan kræves erstattet, træffer Retten efter begæring af en part og efter at have hørt den anden part ved kendelse afgørelse herom.«
 —
 I dommen i sag E-7/12 afgjorde EFTA-Domstolen, at EFTA-Tilsynsmyndigheden skal betale de omkostninger, der er påløbet som følge af manglende handling, og halvdelen af sagsøgers omkostninger i forbindelse med søgsmålet om ansvar uden for kontraktforhold.


text:
23 . 11 . 96 [ DA De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr . C 354/33
 Sag anlagt den 2 . oktober 1996 af Union Carbide Cor Sagsøgeren har gjort gældende, at der foreligger en åbenbar
 poration mod Kommissionen for De Europæiske Fælles vildfarelse fra Kommissionen side, idet:
 skaber
 ( Sag T- 15 3/96 ) — den har tilsidesat sin forpligtelse til at gennemtvinge de
 vilkår, der lå til grund for godkendelsen af beslutning
 ( 96/C 354/64 ) 94/81 l /EF, og som den agter at frafalde
 — den har tilsidesat sin forpligtelse til på grundlag af de
 (Processprog: engelsk) beviser, som sagsøgeren har fremlagt, at fastslå , at de
 vilkår, der var knyttet til beslutning 94/8 1 l /EF, ikke var
 opfyldt, og at den følgelig ikke kunne frafalde disse
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 den 2 . oktober 1996 anlagt sag mod Kommissionen for De — den fastslår, at Montell ikke indtager en dominerende
 Europæiske Fællesskaber af Union Carbide Corporation stilling på verdensmarkedet for polypropylenteknologi i
 ved advokat Brian Hartnett of the Irish Bar, og med valgt fusionsforordningens artikel 2 , stk . 3's forstand
 adresse i Luxembourg hos advokatfirmaet Arendt &
 Medernach, postboks 39 . — den fastslår, at Montell ikke indtager en dominerende
 stilling på det vesteuropæiske marked for polypropylen
 plast i fusionsforordningens artikel 2 , stk . 3's for
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande : stand .
 — Kommissionens beslutning K/96 1035 endelig udg. — Sagsøgeren har yderligere gjort gældende , at Kommissionen
 Shell/Montecatini annulleres helt eller delvist . ikke har kompetence til at ændre beslutninger, der er
 udstedt i henhold til fusionsforordningen, hvorfor beslut
 ning K/96 1035 endelig udg . er uanvendelig .
 — Kommissionen tilpligtes at betale sagsøgerens omkost
 ninger, udlæg og advokatsalær i henhold til artikel 87 i
 procesreglementet for De Europæiske Fællesskabers Ret Sagsøgeren har endelig gjort gældende , at Kommissionens
 i Første Instans . beslutning er mangelfuld , idet den er vedtaget under
 tilsidesættelse af væsentlige formforskrifter.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Sagsøgeren , der driver virksomhed på et stort antal marke
 der, herunder med udstedelse, af licenser — gennem et joint
 venture med Shell Oil — på dets Unipol PP teknologi , har
 anfægtet Kommissionens beslutning K/96 1 035 endelig udg.
 Beslutningen ændrer Kommissionens beslutning 94/8 1 l /EF, Sag anlagt den 8 . oktober 1996 af Christiane Chvatal m.fl .
 hvorved den fusion , der førte til oprettelsen af Montell — mod De Europæiske Fællesskabers Domstol
 der er et joint venture mellem Shell Petroleum NV ( Shell ), ( Sag T-l 54/96 )
 der indgår i Royal Dutch Shell Group, og Montedison ( 96/C 354/65 )
 Nederland NV ( Montedison ), en underafdeling af Monte
 catini , inden for polyolefin-sektoren — og som bl.a .
 omfatter teknologi og produktionsfaciliteter for polypropy (Processprog: fransk)
 len ( PP ) og andre organiske kemikalier inden for polyolefin
 gruppen ( sag IV/M . 269 ), fastslås at være forenelig med
 fællesmarkedet. Beslutning 94/81 l /EF er genstand for et Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 annullationssøgsmål, som sagsøgerne har anlagt i henhold den 8 . oktober 1996 anlagt sag mod De Europæiske
 til EF-traktatens artikel 173 , stk . 4 , og artikel 43 ff. i Fællesskabers Domstol af Christiane Chvatal , Jean-Yves
 procesreglementet for De Europæiske Fællesskabers Ret i Delaval , Jean Demaeght, Giovanna Dragoni , John Hambly,
 Første Instans ( sag T-322/94 , Union Carbide mod Kommis Marc Kemmerling-Laleure, Kirsten Lammar, Théo Lippert,
 sionen , EFT nr. C 380 af 31 . 12 . 1994 , s . 17 ). Antoinette Losch , Angus Mackay, Kaj Østergaard , Mau
 reen Russell , Yvette Schroeder-Goerens , Ulrike Sinter,
 Beslutning K/96 1035 endelig udg. af 24 . april 1 996 tilsigter Aristides Vlachos og Hans Weller, alle Luxembourg, ved
 at ophæve de vilkår og forpligtelser, som Kommissionen advokaterne Jean-Noël Louis , Thierry Demaseure og Ariane
 havde knyttet til beslutning 94/81 l /EF . Kommissionen Tornel , Bruxelles , og med valgt adresse i Luxembourg hos
 skønnede, at det teknologitilsagn , der er omhandlet i Fiduciaire Myson SARL , 30 , rue de Cessange .
 punkt 116 i beslutning 94/81 1 /EF, ikke længere var
 nødvendigt, på baggrund af den lovbestemte opløsning af
 Shell Oils aktiver i relation til UCC/Shell Oils licensvirk Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande :
 somhed og UCC's erhvervelse heraf, hvorfor sammenslut
 ningen mellem Shell og Montedison kunne erklæres forene — Det fastslås , at Rådets forordning ( EF, Euratom , EKSF )
 lig med fællesmarkedet, uden at det var nødvendigt at knytte nr. 2688/95 af 1 7 . november 1995 er retsstridig, idet den
 vilkår eller forpligtelser hertil . alene finder anvendelse på de af De Europæiske Fælles-
 ---pagebreak--- Nr . C 354/34 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 23 . 11 . 96
 skabers tjenestemænd , der gør tjeneste i Europa-Parla Sag anlagt den 9. oktober 1996 af Stadt Mainz mod
 mentet, hvorfor følgelig Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 ( Sag T-155/96 )
 — Domstolens afgørelse om at meddele afslag på sagsøger ( 96/C 354/66 )
 nes ansøgninger om at medtage deres navne på den
 fortegnelse over personer, der havde tilkendegivet inter
 esse for at komme i betragtning ved en afgørelse om (Processprog: tysk)
 udtræden af tjenesten som følge af Østrigs , Finlands og
 Sveriges tiltrædelse , annulleres .
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 den 9 . oktober 1996 anlagt sag mod Kommissionen for De
 — Domstolen tilpligtes at betale sagens omkostninger . Europæiske Fællesskaber af Stadt Mainz, Forbundsrepu
 blikken Tyskland , ved advokaterne Martin Heidenhain,
 Bernhard Maassen, Cord-Georg Hasselmann og Horst
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter: Satzky , advokatfirmaet Hengeler, Mueller, Weitzel og
 Wirtz , Berlin, og med valgt adresse i Luxembourg hos
 advokat Jean Hoss , advokatfirmaet Elvinger, Hoss &
 Sagsøgerne har gjort gældende , at afvisningerne af deres Prussen , 15 , Cote d'Eich .
 ansøgninger, og i fornødent omfang afvisningerne af deres
 klager herover, er retsstridige, idet de er baseret på en
 forordning, der som sådan selv er retsstridig, nemlig Rådets Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande :
 forordning ( EF, Euratom, EKSF ) nr . 2688/95 af 17 . novem
 ber 1995 om særlige foranstaltninger for tjenestemænds
 udtræden af tjenesten i De Europæiske Fællesskaber som — Kommissionen beslutning af 17 . juli 1996 om en
 følge af Østrigs , Finlands og Sveriges tiltrædelse . I henseende statsstøtte fra Stadt Mainz til Grundstiicksverwaltungs
 til sagsøgerne er forordningen retsstridig, idet den kun gesellschaft Fort Malakoff Mainz GmbH & Co . KG
 finder anvendelse på de af De Europæiske Fællesskabers ( statsstøtte nr . K 64/94 , ex NN 2/93 ) annulleres .
 tjenestemænd , der gør tjeneste i Europa-Parlamentet .
 — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostnin
 ger .
 Det er således sagsøgernes opfattelse , at denne begrænsning
 af anvendelsesområdet for forordningen er i strid med
 fusionstraktatens artikel 24 , EF-traktatens artikel 210 , Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Unions-traktatens artikel C samt med tjenestemandsved
 tægtens artikel 1 , der indeholder et princip om , at Fælles
 skabets personale er en enhed . Den er ligeledes i strid med Sagsøgeren anfægter Kommissionens beslutning af 17 . juli
 princippet om ligebehandling og forbud mod forskelsbe 1996 , hvorved denne fastslog, at salget af en ejendom , som
 handling af tjenestemænd , idet den bevirker, at tjeneste er beliggende i Mainz, til Grundstücksverwaltungsgesell
 schaft Fort Malakoff GmbH & Co . KG — der er et
 mænd , der befinder sig i samme situation, behandles
 datterselskab til Siemens AG/Siemens Nixdorf Informa
 forskelligt .
 tionssysteme AG — til en pris , som ligger under markeds
 værdien , er en statsstøtte efter EF-traktatens artikel 92 ,
 Sagsøgerne har for det andet gjort gældende, at der er begået stk . 1 , som andrager 4 904 725 DM . Støtten er ifølge
 væsentlige formelle fejl , nærmere at proceduren i vedtæg beslutningen retsstridig, fordi den er ydet i strid med
 tens artikel 10 og fusionstraktatens artikel 24 ikke er blevet traktatens artikel 93 , stk . 3 , og er uforenelig med fælles
 overholdt i forbindelse med vedtægtsændringen , for så vidt markedet, fordi den ikke opfylder undtagelses- og fritagel
 som Kommissionens forslag, på grundlag af hvilket den sesbetingelserne i henhold til artikel 92 , stk . 2 og 3 .
 omtvistede forordning blev vedtaget, hverken har været
 forelagt Vedtægtsudvalget, Europa-Parlamentet, Domsto
 len eller Revisionsretten .
 Sagsøgeren anfører, at Kommissionens beslutning ganske
 vist er rettet til Forbundsrepublikken Tyskland , men at
 sagsøgeren i beslutningen er angivet som støtteyder, hvorfor
 Sagsøgerne har for det tredje henvist til , at der er sket sagsøgeren er umiddelbart berørt deraf, da Stadt Mainz,
 tilsidesættelse af begrundelsespligten ifølge EF-traktatens såfremt beslutningen opretholdes , er forpligtet til at kræve
 artikel 190 , hvilket navnlig fremgår af, at det eneste den angiveligt tildelte støtte tilbage .
 argument i forordningens betragtninger, der kunne
 begrunde den anfægtede begrænsning, er ukorrekt. Videre anfører sagsøgeren, at den aftalte salgspris ligger
 inden for rammerne af de priser, som gælder for tilsvarende
 Det er endelig sagsøgernes opfattelse , at forordningen er ejendomme af en tilsvarende kvalitet og med en tilsvarende
 resultatet af et bevidst ønske om at favorisere én institution beliggenhed, således som det er fastslået af et udvalg af
 på de øvrige institutioners bekostning og i strid med sagkyndige . Sagsøgeren har derfor ikke ydet Fort Malakoff
 tjenestens interesse , hvilket er magtfordrejning . nogen støtte . De aftaler, som er indgået af de parter, der har
 afsluttet kontrakten om ejendommens overdragelse, er et
 økonomisk rimeligt kompromis , som ligger på linje med ,
 hvad fornuftige kontraktpartnere aftaler i sædvanlige for
 retningsforhold . Den anfægtede bestlutning har derfor ikke


text:
20.6.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 141/34
 Kendelse afsagt af Domstolen (Anden Afdeling) den 12. marts 2009 — Beecham Group plc, SmithKline Beecham plc, Glaxo Group Ltd, Stafford-Miller Ltd, GlaxoSmithKline Consumer Healthcare NV og GlaxoSmithKline Consumer Healthcare BV mod Andacon NV (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Rechtbank van koophandel Brussel — Belgien)
 (Sag C-132/07) (1)
 2009/C 141/61
 Processprog: nederlandsk
 Formanden for Anden Afdeling har besluttet, at sagen skal slettes af registeret.
 (1) EUT C 117 af 26.5.2007.


text:
12.5.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 142/15
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunalul Sibiu (Rumænien) den 10. februar 2014 — Dragoş Constantin Târşia mod Den rumænske stat, repræsenteret ved Ministerul Finanţelor şi Economiei, Serviciu Public Comunitar Regim Permise de Conducere şi Inmatriculare a Autovehiculelor
 (Sag C-69/14)
 2014/C 142/20
 Processprog: rumænsk
 Den forelæggende ret
 Tribunalul Sibiu
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Dragoş Constantin Târşia
 Sagsøgt: Den rumænske stat, repræsenteret ved Ministerul Finanţelor şi Economiei, Serviciu Public Comunitar Regim Permise de Conducere şi Inmatriculare a Autovehiculelor
 Præjudicielt spørgsmål
 Kan artikel 17, 20, 21 og 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, artikel 6 i traktaten om Den Europæiske Union, artikel 110 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde og retssikkerhedsprincippet som fastlagt i fællesskabsretten og Domstolens praksis fortolkes således, at de er til hinder for bestemmelser som artikel 21, stk. 2, i lov nr. 554/2004, hvorefter genoptagelse af sager kun er mulig for så vidt angår nationale retsafgørelser i forvaltningssager, hvor der er tale om tilsidesættelse af princippet om fællesskabsrettens forrang, mens nationale retsafgørelser på andre områder end området for forvaltningssager (civile sager og straffesager), som indebærer en tilsidesættelse af det nævnte princip om fællesskabsrettens forrang, ikke kan genoptages?


text:
25.6.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 186/34
 Sag anlagt den 13. april 2011 — ZZ mod Kommissionen
 (Sag F-44/11)
 2011/C 186/65
 Processprog: italiensk
 Parter
 Sagsøger: ZZ (Tricase, Italien) (ved advokat G. Cipressa)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Søgsmålets genstand og beskrivelse af tvisten
 Påstand om at Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsøgeren et beløb i erstatning for den skade, som han angiveligt har lidt som følge af den anmodning, som Kommissionens læge sendte til sagsøgerens læge om at få fremlagt visse oplysninger.
 Sagsøgerens påstande
 —
 Det fastslås, at den akt uanset dens grundlag, hvorved sagsøgte afviste den anmodning, som var indeholdt i sagsøgerens notat af 6. marts 2010, er en nullitet, subsidiært annulleres den.
 —
 Om fornødent fastslås det, at den akt uanset dens grundlag, hvorved sagsøgte afviste klagen af 3. september 2010, er en nullitet, subsidiært annulleres den.
 —
 Om fornødent fastslås det, at læge M., der for tiden er tjenestemand ved Europa-Kommissionen, a) spurgte læge U., om sagsøgeren aktuelt »er i behandling med psykofarmaka (neuroleptika, antidepressiva), hvilken behandling der i givet fald er tale om, og om han modtager anden form for behandling«, b) meddelte læge U. at »i henhold til de vedtægtsmæssige bestemmelser, der finder anvendelse på alle tjenestemænd ved Europa-Kommissionen, har [ZZ] officielt haft bopæl i Bruxelles siden den 1. april 2002 og altså ikke længere i Angola, således som det er blevet besluttet af [hans] overordnede [...] og som deres patient officielt har fået meddelelse om«.
 —
 Om fornødent fastslås det, at hver enkelt af de omstændigheder, der har forvoldt den foreliggende skade, og så meget mere ved deres samlede virkning, er retsstridig.
 —
 Om fornødent fastslås det, at hver enkelt af de omstændigheder, der har forvoldt den foreliggende skade, og så meget desto mere deres samlede virkning, er retsstridig.
 —
 Kommissionen tilpligtes uden ugrundet ophold at betale sagsøgeren et beløb på 10 000 EUR, med tillæg af renter på 10 % årligt, med årlig opskrivning og med virkning fra den 5. juli 2010 eller ethvert beløb med enhver form for tillæg, som Retten måtte finde ret og rimeligt med henblik på at yde sagsøgeren godtgørelse for de foreliggende skader.
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.


text:
20.12.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 327/22
 Dom afsagt af Retten i Første Instans den 4. november 2008 — Group Lottuss mod KHIM — Ugly (COYOTE UGLY)
 (Sag T-161/07) (1)
 (EF-varemærker - indsigelsessag - ansøgning om COYOTE UGLY som EF-figurmærke - ældre EF-ordmærke COYOTE UGLY - relativ registreringshindring - risiko for forveksling - artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 40/94)
 (2008/C 327/40)
 Processprog: spansk
 Parter
 Sagsøger: Group Lottuss Corp., SL (Barcelona, Spanien) (ved avocats J. Grau Mora, A. Angulo Lafora, M. Ferrándiz Avendaño og J. Arribas García)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (ved J. Laporta Insa, som befuldmægtiget)
 Den anden part i sagen for appelkammeret ved Harmoniseringskontoret og intervenient ved Retten: Ugly, Inc. (Cornwall, New York, De Forenede Stater) (ved barrister S. Malynicz, solicitors M. Blair og C. Balme)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelse truffet den 2. marts 2007 af Andet Appelkammer ved Harmoniseringskontoret (forenede sager R 165/2006-2 og R 194/2006-2) vedrørende en indsigelsessag mellem Ugly, Inc. og Group Lottuss Corp., SL.
 Konklusion
 1)
 Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
 2)
 Group Lottuss Corp., SL bærer alle sine egne omkostninger og betaler fire femtedele af Harmoniseringskontorets omkostninger og fire femtedele af de omkostninger, Ugly, Inc. har afholdt.
 3)
 Ugly bærer en femtedel af sine egne omkostninger og betaler en femtedel af Harmoniseringskontorets omkostninger.
 (1) EUT C 155 af 7.7.2007.


text:
6.4.2002 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 84/3
 om afslutning af medlemsstaternes regnskaber over de udgifter, 1) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes.
 som de har afholdt for Den Europæiske Udviklings- og
 Garantifond for Landbruget, Garantisektionen, i 1995 (EFT 2) Den Italienske Republik betaler sagens omkostninger.
 L 61, s. 37), for så vidt angår den del af beslutningen,
 der vedrører Den Franske Republik, har Domstolen (Sjette
 Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, F. Macken (refe- (1) EFT C 174 af 19.6.1999.
 rerende dommer), og dommerne N. Colneric, C. Gulmann,
 R. Schintgen og V. Skouris; generaladvokat: S. Alber; justitssek-
 retær: ekspeditionssekretær H.A. Rühl, den 24. januar 2002
 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 1) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes.
 DOMSTOLENS DOM
 2) Den Franske Republik betaler sagens omkostninger.
 3) Republikken Finland bærer sine egne omkostninger. (Femte Afdeling)
 (1) EFT C 188 af 3.7.1999. af 24. januar 2002
 i sag C-164/99, Portugaia Construções Lda (anmodning om
 præjudiciel afgørelse fra Amtsgericht Tauberbischofs-
 heim) (1)
 DOMSTOLENS DOM (»Fri udveksling af tjenesteydelser — virksomheder inden for
 byggesektoren — direktiv 96/71/EF — udstationering af
 arbejdstagere — mindsteløn«)
 (Sjette Afdeling)
 af 27. november 2001 (2002/C 84/05)
 i sag C-146/99, Den Italienske Republik mod Kommissio- (Processprog: tysk)
 nen for De Europæiske Fællesskaber (1)
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 (»EUGFL — regnskabsafslutning — tomater — minimums- gjort i Samling af Afgørelser)
 pris til producenter«)
 (2002/C 84/04)
 I sag C-164/99, angående en anmodning, som Amtsgericht
 Tauberbischofsheim (Tyskland) i medfør af artikel 234 EF har
 (Processprog: italiensk) indgivet til Domstolen for i den for nævnte ret verserende
 straffesag mod Portugaia Construções Lda at opnå en præjudi-
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig- ciel afgørelse vedrørende fortolkningen af EF-traktatens arti-
 gjort i Samling af Afgørelser) kel 59 (efter ændring nu artikel 49 EF), og EF-traktatens
 artikel 60 (nu artikel 50 EF) samt Europa-Parlamentet og Rådets
 direktiv 96/71/EF af 16. december 1996 om udstationering af
 arbejdstagere som led i udveksling af tjenesteydelser (EFT 1997
 I sag C-146/99, Den Italienske Republik (befuldmægtiget:
 L 18, s. 1), har Domstolen (Femte Afdeling), sammensat af
 U. Leanza, bistået af D. Del Gaizo) mod Kommissionen for
 afdelingsformanden, P. Jann, og dommerne D.A.O. Edward
 De Europæiske Fællesskaber (befuldmægtiget: F.P. Ruggeri
 (refererende dommer) og A. La Pergola; generaladvokat: J. Mi-
 Laderchi, bistået af A. Dal Ferro), angående en påstand om
 scho; justitssekretær: ekspeditionssekretær H.A. Rühl, den
 annullation af Kommissionens beslutning 1999/186/EF af
 24. januar 2002 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 3. februar 1999 om at udelukke visse udgifter, som medlems-
 staterne har afholdt for Den Europæiske Udviklings- og
 Garantifond for Landbruget (EUGFL), Garantisektionen, fra EF- 1) Ved afgørelsen af, om en værtsmedlemsstats anvendelse af
 finansiering (EFT L 61, s. 34), i det omfang det ved beslutningen nationale bestemmelser om mindsteløn på tjenesteydere med
 afvises at finansiere et beløb på 7 421 939 820 ITL af de hjemsted i en anden medlemsstat er forenelig med EF-traktatens
 udgifter, som Den Italienske Republik har afholdt i form af artikel 59 (efter ændring nu artikel 49 EF) og EF-traktatens
 støtte til forarbejdning af tomater, har Domstolen (Sjette artikel 60 (nu artikel 50 EF), påhviler det myndighederne, og i
 Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, F. Macken, og påkommende tilfælde de nationale domstole, at efterprøve,
 dommerne N. Colneric, C. Gulmann (refererende dommer), om disse bestemmelser objektivt set fremmer beskyttelsen af
 V. Skouris og J.N. Cunha Rodrigues; generaladvokat: C. Stix- udstationerede arbejdstagere. I den forbindelse er lovgivers
 Hackl; justitssekretær: fuldmægtig L. Hewlett, den 27. novem- erklærede hensigt ikke afgørende, men kan dog udgøre et
 ber 2001 afsagt dom, hvis konklusion lyder således: holdepunkt for det med bestemmelserne forfulgte formål.
 ---pagebreak--- C 84/4 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 6.4.2002
 2) Den omstændighed, at en indenlandsk arbejdsgiver ved indgåel- 1) Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtigelser i
 se af en kollektiv firmaoverenskomst kan betale en lavere løn henhold til Rådets direktiv 78/687/EØF af 25. juli 1978
 end den mindsteløn, som er fastsat i en kollektiv overenskomst, om samordning af de administrativt eller ved lov fastsatte
 der er erklæret for almindeligt gældende, mens en arbejdsgiver bestemmelser om virksomhed som tandlæge, idet den har fastsat
 med hjemsted i en anden medlemsstat ikke har mulighed herfor, bestemmelser om en anden uddannelsesordning for adgangen
 udgør en uberettiget begrænsning af retten til fri udveksling af til virksomheden som tandlæge, der ikke er i overensstemmelse
 tjenesteydelser. med direktivet.
 2) I øvrigt frifindes Den Italienske Republik.
 (1) EFT C 204 af 17.7.1999.
 3) Den Italienske Republik og Kommissionen for De Europæiske
 Fællesskaber bærer hver sine omkostninger.
 (1) EFT C 226 af 7.8.1999.
 DOMSTOLENS DOM
 (Femte Afdeling)
 af 29. november 2001
 DOMSTOLENS DOM
 i sag C-202/99, Kommissionen for De Europæiske Fælles-
 skaber mod Den Italienske Republik (1) (Femte Afdeling)
 (»Traktatbrud — direktiv 78/687/EØF — opretholdelse af af 29. november 2001
 en anden uddannelsesordning for adgang til virksomheden
 som tandlæge — opretholdelse af muligheden for læger, der i sag C-221/99, Giuseppe Conte mod Stefania Rossi
 er omhandlet i artikel 19 i direktiv 78/686/EØF, for både at (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Giudice di pace
 være optaget i læge- og i tandlægeregisteret«) di Genova) (1)
 (2002/C 84/06) (»Arkitekthonorarer — summarisk procedure ved udstedelse
 af betalingspålæg — udtalelse fra en faglig organisation —
 (Processprog: italiensk) EF-traktatens artikel 5 og 85 (nu artikel 10 EF og 81 EF)«)
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig- (2002/C 84/07)
 gjort i Samling af Afgørelser)
 (Processprog: italiensk)
 I sag C-202/99, Kommissionen for De Europæiske Fællesska- (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 ber (befuldmægtigede: E. Traversa og B. Mongin) mod Den gjort i Samling af Afgørelser)
 Italienske Republik (befuldmægtiget: U. Leanza, bistået af
 P.G. Ferri), angående en påstand om, at det fastslås, at Den
 Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser efter Rådets
 direktiv 78/687/EØF af 25. juli 1978 om samordning af I sag C-221/99, angående en anmodning, som Giudice di pace
 de administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser om di Genova (Italien) i medfør af artikel 234 EF har indgivet til
 virksomhed som tandlæge (EFT L 233, s. 10), idet den Domstolen for i den for nævnte ret verserende sag, Giuseppe
 har opretholdt en anden uddannelsesordning for adgang til Conte mod Stefania Rossi, at opnå en præjudiciel afgørelse
 virksomheden som tandlæge, der ikke er i overensstemmelse vedrørende fortolkningen af EF-traktatens artikel 5 og 85 (nu
 med direktiv 78/687/EØF, og ved at give læger, der udøver artikel 10 EF og 81 EF), har Domstolen (Femte Afdeling),
 virksomhed som tandlæger, mulighed for både at være optaget sammensat af formanden for Fjerde Afdeling, S. von Bahr,
 i læge- og i tandlægeregisteret, har Domstolen (Femte Afdeling), som fungerende formand for Femte Afdeling, og dommerne
 sammensat af afdelingsformanden, P. Jann, og dommerne D.A.O. Edward, A. La Pergola, M. Wathelet (refererende
 D.A.O. Edward (refererende dommer), A. La Pergola, L. Sevón dommer) og C.W.A. Timmermans; generaladvokat: P. Léger;
 og C.W.A. Timmermans; generaladvokat: P. Léger; justitssekre- justitssekretær: assisterende justitssekretær H. von Holstein,
 tær: fuldmægtig L. Hewlett, den 29. november 2001 afsagt den 29. november 2001 afsagt dom, hvis konklusion lyder
 dom, hvis konklusion lyder således: således: