text:
C 7/18 DA Den Europæiske Unions Tidende 10.1.2004
 Rådets direktiv 78/687/EØF af 25. juli 1978 om samordning af De Europæiske Fællesskabers Domstol har ikke kompetence til at
 de administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser om virksomhed besvare de spørgsmål, der er forelagt af Commission de consiliation
 som tandlæge, som ændret ved akten vedrørende vilkårene for et d’expertise douanière ved afgørelse af 18. marts 2003.
 Republikken Østrigs, Republikken Finlands og Kongeriget Sveriges
 tiltrædelse og tilpasningerne af de traktater, der danner grundlag for
 Den Europæiske Union, skal fortolkes således, at det er til hinder for (1) EUT C 135 af 7.6.2003.
 en national lovgivning, der generelt tillader læger, som ikke har
 gennemført den i henhold til direktivets artikel 1 krævede uddannelse,
 at udøve tandlægevirksomhed, uanset under hvilken betegnelse denne
 virksomhed udøves.
 (1) EFT C 109 af 4.5.2002.
 Appel iværksat den 20. oktober 2003 af P&O European
 Ferries (Vizcaya) SA til prøvelse af dom afsagt den
 5. august 2003 af De Europæiske Fællesskabers Ret i
 Første Instans (Første Udvidede Afdeling) i de forenede
 sager T-116/01, P&O European Feries (Vizcaya) SA, støt-
 DOMSTOLENS KENDELSE tet af Diputación Foral de Vizcaya, mod Kommissionen
 for De Europæiske Fællesskaber, og T-118/01, Diputación
 af 11. juli 2003 Foral de Vizcaya, støttet af P&O European Ferries (Viz-
 caya) SA, mod Kommissionen for De Europæiske Fælles-
 skaber
 i sag C-161/03, Administration des douanes mod Centrale
 d’achat française pour l’outre-mer SA (CAFOM), Samsung
 Electronics France (anmodning om præjudiciel afgørelse (Sag C-442/03 P)
 fra Commission de consiliation et d’expertise douaniè-
 re) (1)
 (2004/C 7/31)
 (»Præjudiciel afgørelse — Domstolens inkompetence«)
 (2004/C 7/30)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 20. okto-
 (Processprog: fransk) ber 2003 iværksat appel af P&O European Ferries (Vizcaya)
 SA, Bilbao (Spanien), ved Sir Jeremy Lever, QC, og barrister
 M. Pickford og solicitor J. Ellison, til prøvelse af dom afsagt
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig- den 5. august 2003 af De Europæiske Fællesskabers Ret i
 gjort i Samling af Afgørelser) Første Instans (Første Udvidede Afdeling) i de forenede sager
 T-116/01, P&O European Ferries (Vizcaya), støttet af Diputa-
 ción Foral de Vizcaya, mod Kommissionen for De Europæiske
 Fællesskaber (1), og T-118/01, Diputación Foral de Vizcaya,
 I sag C-161/03, angående en anmodning, som Commission de støttet af P&O European Feries (Vizcaya) SA, mod Kommissio-
 consiliation et d’expertise douanière (Frankrig) i medfør af nen for De Europæiske Fællesskaber (2).
 artikel 234 EF har indgivet til Domstolen for i den for nævnte
 ret verserende sag, Administration des douanes mod Centrale
 d’achat française pour l’outre-mer SA (CAFOM), Samsung
 Appellanten har nedlagt følgende påstande:
 Electronics France, at opnå en præjudiciel afgørelse vedrørende
 fortolkningen af artikel 27 i protokol 4, der er knyttet til
 Europaaftalen om oprettelse af en associering mellem De 1. Retten i Første Instans’ dom af 5. august 2002 ophæves,
 Europæiske Fællesskaber og deres medlemsstater på den ene og de spørgsmål, som er anført i appelskriftets punkt 13,
 side og Republikken Ungarn på den anden side indgået og hjemvises til Retten i Første Instans til fornyet prøvelse.
 godkendt på De Europæiske Fællesskabers vegne ved Rådets
 og Kommissionens afgørelse 93/742/Euratom, EKSF, EF af
 2. Kommissionen tilpligtes at betale appellantens omkost-
 13.12.1993 (EFT L 347, s. 1), har Domstolen, sammensat af
 ninger i forbindelse med appellen.
 præsidenten, G.C. Rodríguez Iglesias, og afdelingsformændene
 J.-P. Puissochet, M. Wathelet, R. Schintgen og C.W.A. Timmer-
 mans, samt dommerne C. Gulmann (refererende dommer), 3. Rettens i Første Instans’ dom af 5. august 2003 ophæves,
 D.A.O. Edward, A. La Pergola, P. Jann, V. Skouris, F. Macken, for så vidt som det heri er bestemt, at appellanten skal
 N. Colneric, S. von Bahr, J.N. Cunha Rodrigues og A. Rosas; betale Kommissionens omkostninger, og afgørelsen af
 generaladvokat: L.A. Geelhoed; justitssekretær: R. Grass, den sagens omkostninger udsættes til afgørelse i forbindelse
 11. juli 2003 afsagt kendelse, hvis konklusion lyder således: med Retten i Første Instans’ fornyede prøvelse af sagen.
 ---pagebreak--- 10.1.2004 DA Den Europæiske Unions Tidende C 7/19
 Anbringender og væsentligste argumenter som er bindende for borgerne, og c) Kommissionen under alle
 omstændigheder i betragtning af de konkrete omstændigheder
 ikke kan fragå anmeldelsens retmæssighed ved at henvise til
 en formmangel, og Retten i Første Instans begik en retlig fejl
 Kommissionen blev frifundet for de påstande, appellanten ved ikke at fastslå dette.
 havde nedlagt for Retten i Første Instans, med den begrundelse,
 at den støtte, der blev ydet appellanten i 1995, lå i forlængelse
 af den støtte, som appellanten uretmæssigt var blevet tildelt i Retten i Første Instans har med urette støttet sig på: a) den
 1992 (uden forudgående anmeldelse til Kommissionen), at reference (»NN«), som Kommissionen anvendte i forbindelse
 1995-støtten blev ramt af den omstændighed, at den tidligere med støtten ydet i 1995, og b) den omstændighed, at
 støtte var ydet uretmæssigt, og at uretmæssigheden ikke Kommissionen ikke afviste skrivelsen af 27. marts 1995 (som
 var blevet berigtiget ved, at Kommissionen i 1995 modtog Retten i Første Instans ved en cirkelslutning har fundet, at den
 underretning om 1995-aftalen. Appellanten har gjort gælden- ville have gjort, hvis den havde opfattet skrivelsen som en
 de, at Retten i Første Instant begik en retlig fejl ved at frifinde anmeldelse), som grundlag for at fastslå, at 1995-støtten ikke
 Kommissionen, med følgende begrundelse: var blevet forskriftsmæssigt anmeldt til Kommissionen. Ingen
 af disse omstændigheder har kunnet udgøre det retlige grund-
 lag for at fastslå, at skrivelsen af 27. marts 1995 ikke havde
 karakter af en anmeldelse af planerne om at yde 1995-støtten.
 Retten i Første Instans har anlagt en forkert fortolkning af
 artikel 88, stk. 3, EF, idet den ikke har fulgt princippet om, at
 forpligtelsen til at underrette Kommissionen om planlagte
 (1) EFT C 212 af 28.7.2001, s. 26.
 ændringer i støtten i lige så høj grad er en selvstændig
 (2) EFT C 227 af 11.8.2001, s. 29.
 forpligtelse som forpligtelsen til at underrette Kommissionen
 om planlagt (ny) støtte. Selv om støtten oprindeligt er ydet
 uretmæssigt, kan der lovligt ydes ændret støtte i henhold til en
 aftale, som træder i stedet for den oprindelige aftale, forudsat
 at Kommissionen underrettes om den planlagte ændrede støtte,
 og træffer en positiv beslutning for så vidt angår denne støtte,
 før den ydes.
 Sag anlagt den 22. oktober 2003 af Kommissionen for De
 Retten i Første Instans har med urette støttet sin ovenfor i Europæiske Fællesskaber mod Den Italienske Republik.
 punkt 1 nævnte konklusion på, at der i materiel henseende
 ikke var nogen forskel på støtten ydet i henhold til 1992-
 aftalen og 1995-aftalen, og at 1995-støtten derfor blev ramt (Sag C-447/03)
 af uretmæssigheden af 1992-støtten.
 (2004/C 7/32)
 Retten i Første Instans har ikke taget hensyn til den omstændig-
 hed, at skrivelsen af 27. marts 1995, hvorved Kommissionen
 modtog underretning om 1995-aftalen, i retlig henseende
 kunne have, og faktisk havde, en dobbelt egenskab: den gjorde Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 22. okto-
 op med 1992-aftalen, der var blevet erstattet, og underrettede ber 2003 anlagt sag mod Den Italienske Republik af Kommis-
 Kommissionen om den endelige plan om at yde ny støtte i sionen for De Europæiske Fællesskaber ved Minas Kostantinidis
 stedet for 1992-støtten. Retten i Første Instans har begået en og Roberto Amorosi, som befuldmægtigede.
 retlig fejl ved at antage, at det førstnævnte aspekt af skrivelsen
 udelukkede det sidstnævnte.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 Retten i Første Instans har støttet sig på processuelle fejl, — Det fastslås, at Den Italienske Republik har tilsidesat sine
 som skulle være begået i forbindelse med underretningen i forpligtelser i henhold til artikel 4 og artikel 8 i Rådets
 skrivelsen af 27. marts 1995. Dette var med urette, idet: direktiv 75/442/EØF (1) af 15. juli 1975 om affald, som
 a) artikel 88, stk. 3, EF i modsætning til det i Rettens ændret ved Rådets direktiv 91/156/EØF (2), da den ikke
 dom antagede ikke opstiller noget krav om, at de relevante har truffet de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at
 oplysninger skal afgives af den pågældende medlemsstat, og der det affald, der er oplagret eller deponeret i affaldsdepoter-
 ikke var noget retligt krav herom på anmeldelsestidspunktet, ne på det tidligere Enichem-område i Manfredonia (Fog-
 b) Retten i Første Instans støttede sig på den omstændighed, at gia-provinsen) og i affaldsdepotet Pariti I (i Manfredonia-
 anmeldelsen med hensyn til dens form og indhold ikke området) nyttiggøres eller bortskaffes, uden at menne-
 opfyldte de formkrav, Kommissionen har fastsat i meddelelser skets sundhed bringes i fare, og uden at der anvendes
 til medlemsstaterne, og dermed overså, at meddelelser fra fremgangsmåder eller metoder, som vil kunne skade
 Kommissionen til medlemsstater ikke kan skabe retlige krav, miljøet, og da den ikke har truffet de nødvendige


text:
24.7.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 239/10
 Domstolens dom (Anden Afdeling) af 11. maj 2017 — Minister Finansów mod Posnania Investment SA (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Naczelny Sąd Administracyjny — Polen)
 (Sag C-36/16) (1)
 ((Præjudiciel forelæggelse - skatter og afgifter - det fælles merværdiafgiftssystem - direktiv 2006/112/EF - artikel 2, stk. 1, litra a) - artikel 14, stk. 1 - afgiftspligtige transaktioner - begrebet »levering af varer mod vederlag« - overdragelse af en fast ejendom til staten eller en regional enhed til betaling af en skattegæld - ikke omfattet))
 (2017/C 239/12)
 Processprog: polsk
 Den forelæggende ret
 Naczelny Sąd Administracyjny
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Minister Finansów
 Sagsøgt: Posnania Investment SA
 Konklusion
 Artikel 2, stk. 1, litra a), og artikel 14, stk. 1, i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at en merværdiafgiftspligtig persons overdragelse af ejendomsretten til en fast ejendom til fordel for statskassen i en medlemsstat eller til en regional enhed i en sådan medlemsstat, der ligesom den i hovedsagen omhandlede overdragelse sker til betaling af en skatterestance, ikke udgør en merværdiafgiftspligtig levering af varer mod vederlag.
 (1) EUT C 145 af 25.4.2016.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
7.7.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 200/18
 Sag anlagt den 26. april 2012 — Verus mod KHIM — Maquet (LUCEA LED)
 (Sag T-186/12)
 2012/C 200/38
 Stævningen er affattet på tysk
 Parter
 Sagsøger: Verus Eood (Sofia, Bulgarien) (ved advokat S. Vykydal)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: Maquet SAS (Ardon, Frankrig)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelse truffet den 13. februar 2012 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 67/2011-4) annulleres og sagen hjemvises til appelkammeret.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale omkostningerne i forbindelse med sagen for Retten og appelkammeret.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Ansøger om EF-varemærket: Maquet SAS
 Det omhandlede EF-varemærke: Ordmærket »LUCEA LED« for varer i klasse 10
 Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Verus Eood
 Det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Ordmærket »LUCEO« for varer i klasse 10, 12 og 28
 Indsigelsesafdelingens afgørelse: Indsigelsen taget til følge
 Appelkammerets afgørelse: Klagen taget til følge og indsigelsen forkastet
 Søgsmålsgrunde:
 —
 Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, i forordning nr. 207/2009
 —
 Tilsidesættelse af artikel 76, stk. 2, i forordning nr. 207/2009
 —
 Tilsidesættelse af artikel 75, andet punktum, i forordning nr. 207/2009
 —
 Tilsidesættelse regel 6, stk. 4, i gennemførelsesforordning nr. 2868/95 i forbindelse med afgørelse nr. EX-05-5
 —
 Tilsidesættelse af artikel 42 i forordning nr. 207/2009.


text:
Nr. C 228/6 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 26 . 7 . 97
 ved denne bestemmelse, er opfyldt i tilfælde, hvor der ikke kan indledes eller fremmes, efter at der er truffet
 efter medlemsstatens lovgivning dels findes et retsmid afgørelse om, at en virksomhed sættes under særlig admi
 del mod administrative afgørelser i almindelighed, dels nistration ?
 findes en anden type retsmiddel mod afgørelser om
 indrejse, der træffes over for indlændinge i medlems
 staten, såfremt statsborgere i andre medlemsstater kan
 anvende samme retsmiddel, som i medlemsstaten kan
 anvendes mod administrative afgørelser i almindelig Sag anlagt den 30. maj 1997 af Kommissionen for De
 hed. Europæiske Fællesskaber mod Kongeriget Belgien
 ( Sag C-207/97)
 2 ) Artikel 9 i direktiv 64/221 /EØF skal fortolkes således, ( 97IC 228/ 12 )
 at de tre tilfælde, der er nævnt i bestemmelsens stk. 1 ,
 og som er udtrykt med ordene » hvis der ingen retsmid
 ler findes, eller hvis retsmidlerne kun tager sigte på Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den
 spørgsmålet om beslutningens lovlighed, eller ikke har 30 . maj 1997 anlagt sag mod Kongeriget Belgien af Kom
 opsættende virkning«, også gælder i forbindelse med missionen for De Europæiske Fællesskaber ved ledende
 stk . 2, dvs. når den anfægtede beslutning er en beslut juridisk konsulent Richard B. Wainwright, Kommissionens
 ning om nægtelse af udstedelse af den første opholds Juridiske Tjeneste, og Jean-Francis Pasquier, der er udstati
 tilladelse eller en beslutning om udvisning før udsted oneret som national ekspert samme sted, som befuldmæg
 else af en sådan tilladelse. tigede, og med valgt adresse i Luxembourg hos Carlos
 Gomez de la Cruz, Kommissionens Juridiske Tjeneste,
 Wagner-Centret.
 3 ) En statsborger i en medlemsstat, over for hvem der
 tidligere er truffet en beslutning, hvorved der gives Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
 ham forbud mod indrejse i en anden medlemsstat af
 hensyn til den offentlige orden eller sikkerhed, har kla — Det fastslås, at Kongeriget Belgien har tilsidesat sine
 geadgang i henhold til artikel 8 i direktiv 64/221 /EØF forpligtelser i henhold til EF-traktaten, dels ved i strid
 og har i givet fald ret til at opnå en udtalelse fra den med artikel 7 i Rådets direktiv 76/464/EØF (') ikke at
 uafhængige kompetente myndighed i henhold til direk have vedtaget programmer til formindskelse af forure
 tivets artikel 9, for så vidt angår en ny beslutning truf ningen med angivelse af kvalitetsmålsætninger, i det
 fet af den administrative myndighed efter en ansøg mindste for så vidt angår de 99 stoffer, der er opregnet
 ning, som er indgivet af den pågældende statsborger, i bilaget til stævningen, eller ved ikke i sammenfattet
 når der er gået en rimelig tid efter den sidste beslut form at have givet Kommissionen meddelelse om de
 ning, hvorved der blev givet ham forbud mod indrejse nævnte programmer samt resultaterne af deres gen
 i den pågældende stat. nemførelse .
 (') EFT nr. C 159 af 24 . 6 . 1995 . — Kongeriget Belgien tilpligtes at betale sagens omkost
 ninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Det pågældende direktiv er udstedt i henhold til EF-trakta
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendelse tens artikel 191 og trådte i kraft på datoen for dets offent
 afsagt den 10. februar 1997 af Corte Suprema di Cassa liggørelse, dvs . den 5 . maj 1976, hvor det således skulle
 zione — Første Afdeling for Civilsager — i sagen Ecotrade finde anvendelse . Direktivet fastsætter ikke udtrykkeligt
 Sri mod AFS — Altiforni e Ferriere di Servola SpA nogen bestemt frist for, hvornår de angivne forpligtelser
 skal efterkommes. For så vidt angår de nationale program
 ( Sag C-200/97 ) mer til formindskelse af forureningen, der forårsages af de
 ( 97/C 228/ 11 ) stoffer, som er opført på direktivets liste II, fremgår det
 dog af direktivets artikel 7 og 12, at medlemsstaternes for
 pligtelse til at fastlægge programmerne og til at give Kom
 Ved kendelse afsagt den 10 . februar 1997, indgået til missionen meddelelse herom i sammenfattet form i prin
 Domstolens Justitskontor den 26 . maj 1997, har Corte cippet skal være gennemført inden den 5 . august 1978 ,
 Suprema di Cassazione — Første Afdeling for Civilsager men Kommissionen har i en skrivelse af 3 . november 1976
 — i sagen Ecotrade Sri mod AFS — Altiforni e Ferriere di foreslået medlemsstaterne at udskyde fristen til følgende
 Servola SpA forelagt De Europæiske Fællesskabers Dom datoer: Den 15 . september 1981 for programmerne til for
 stol en anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende mindskelse af forureningen af de stoffer, der er opført på
 spørgsmål : liste II, og den 15 . september 1986 for så vidt angår gen
 nemførelsen af programmerne.
 Foreligger der efter traktatens artikel 92 ff. støtte med en
 statslig bestemmelse, der er udstedt i henhold til lov nr. 95/ Kommissionen påstår ikke, at listen over de 99 priorite
 1979, og som indeholder regler om, at store kriseramte rede stoffer, der var indeholdt i et bilag til såvel åbnings
 virksomheder, der sættes under særlig administration, fri skrivelsen som Kommissionens begrundede udtalelse, er
 holdes fra de almindelige konkursprocedurer, idet deres retligt bindende, men er imidlertid af den opfattelse, at
 virksomhed samtidig videreføres, når henses til, at det i indtil Rådet har fastsat grænseværdierne for udledningen
 lovdekret nr. 414 af 31 . juli 1981 ( konverteret til lov af disse stoffer, som skulle opføres på liste I, skal de stadig
 nr. 544/ 1981 ) er bestemt, at individuel kreditorforfølgning anses for at være omfattet af liste II .


text:
11.3.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 60/54
 Sag anlagt den 22. december 2005 — Borbély mod Kommissionen
 (Sag F-126/05)
 (2006/C 60/101)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Andrea Borbély (Bruxelles, Belgien) (ved lawyer R. Stötzel)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Sagsøgerens påstande
 —
 Annullation af Kommissionens afgørelse af 30. september 2005, for så vidt som det heri afslås at yde sagsøgeren de dagpenge, der er fastsat i artikel 10 i bilag VII til vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber, de bosættelsespenge, der er fastsat i artikel 5, stk. 1, i bilag VII til tjenestemandsvedtægten, samt godtgørelse af rejseudgifter ved tiltrædelsen af tjenesten som fastsat i artikel 7, stk. 1, litra a), i bilag VII til tjenestemandsvedtægten.
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale sagsøgeren dagpenge, bosættelsespenge og rejseudgifter ved tiltrædelsen af tjenesten, samt renter fra de tidspunkter, hvor disse beløb forfaldt til betaling i henhold til tjenestemandsvedtægtens bilag VII.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Sagsøgeren, som formelt var tjenestemand i Udenrigsministeriet i Budapest, Ungarn, og som gjorde midlertidig tjeneste ved Den Diplomatiske Tjeneste ved Ungarns Faste Repræsentation ved EU i Bruxelles for en periode på fire år, blev af Kommissionen udnævnt til prøveansat tjenestemand og gjorde tjeneste i Bruxelles.
 I marts 2005 ansøgte hun om bosættelsespenge, godtgørelse af rejseudgifter ved tiltrædelsen af tjenesten og dagpenge. Kommissionen afslog hendes ansøgning.
 Sagsøgeren har anført, at hun under sin midlertidige tjeneste fortsat var aflønnet af sin ungarske arbejdsgiver og bevarede sin bopæl og sine økonomiske interesser i Ungarn. Endvidere boede hun i Bruxelles i en møbleret lejlighed stillet til rådighed af hendes arbejdsgiver.
 Sagsøgeren har anført, at retspraksi (1) allerede har fastslået, at en tjenestemand er berettiget til førnævnte godtgørelse og tillæg i et tilfælde, hvor ansættelsesstedet er det sted, hvor tjenestemanden var bosat umiddelbart forud for ansættelsen som følge af en midlertidig tjeneste.
 (1) Sag T-137/95, Mozzaglia mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 169, og II, s. 1657.


text:
21.3.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 106/16
 Appel iværksat den 15. december 2015 af The Tea Board til prøvelse af dom afsagt af Retten (Ottende Afdeling) den 2. oktober 2015 i sag T-627/13 — The Tea Board mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 (Sag C-676/15 P)
 (2016/C 106/18)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Appellant: The Tea Board (ved Rechtsanwälte M.C. Maier og A. Nordemann)
 De andre parter i appelsagen: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) og Delta Lingerie
 Appellanten har nedlagt følgende påstande
 —
 Den appellerede dom afsagt af Retten den 2. oktober 2015 i sag T-627/13 ophæves, for så vidt som Retten frifandt Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) med hensyn til følgende tjenesteydelser, der var omfattet af det ansøgte varemærke i klasse 35 og 38:
 —
 Rådgivning vedrørende etablering og forvaltning af salgssteder til detailsalg og indkøbssteder til detailsalg samt reklamevirksomhed; salgsfremmende foranstaltninger (for tredjemand), reklamevirksomhed, bistand ved forretningsledelse, forretningsadministration, onlinereklame på et computernetværk, reklameomdeling (foldere, prospekter, gratis aviser, vareprøver), formidling af avisabonnementer for andre; information eller oplysninger vedrørende forretningsvirksomhed; organisering af udstillinger og begivenheder med kommercielle eller reklamemæssige formål, reklamebureauer, udlejning af reklameplads, radio- og fjernsynsreklamer, reklamesponsorering. (klasse 35)
 —
 telekommunikationsvirksomhed, transmissioner af meddelelser og billeder formidlet via computer, interaktiv samsending i forbindelse med produktpræsentationer, kommunikation via computerterminaler, kommunikation (transmission) via åbne og lukkede globale edb-net. (klasse 38)
 —
 Om nødvendigt hjemvises sagen til Retten.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 1.
 Ved appellen søges Rettens dom af 2. oktober 2015 i sag T-627/13 delvist ophævet, for så vidt som Retten frifandt Harmoniseringskontoret med hensyn til de tjenesteydelser i klasse 35 og 38, der er omfattet af det omtvistede varemærke.
 2.
 Appellen er baseret på to anbringender: Tilsidesættelse af EF-varemærkeforordningens (1) artikel 8, stk. 1, litra b), og artikel 8, stk. 5.
 3.
 Ansøgeren er af den opfattelse, at et EF-fællesmærkes væsentligste funktion i henhold til EF-varemærkeforordningens artikel 66, stk. 2, der består i at angive den geografiske oprindelse af de omfattede varer, ikke er at angive den handelsmæssige oprindelse, men blot at garantere den fælles oprindelse af de varer eller tjenesteydelser, der udbydes og sælges med varemærket, dvs. at varerne stammer fra en virksomhed, der befinder sig i den geografiske region, der har et EF-fællesmærke, og som er berettiget til at bruge EF-fællesmærket.
 4.
 Det må derfor efter ansøgerens opfattelse konkluderes, at den geografiske oprindelse inden for rammerne af EF-varemærkeforordningens artikel 8, stk. 1, litra b), skal tages i betragtning som en relevant faktor enten i forbindelse med vurderingen af ligheden mellem de omhandlede varer og/eller tjenesteydelser, og/eller når der foretages en overordnet vurdering af risikoen for forveksling.
 5.
 Når der derfor i henhold til EF-varemærkeforordningens artikel 66, stk. 2, foretages en sammenligning af varer og/eller tjenesteydelser, der er omfattet af et ældre EF-fællesmærke, der består i en geografisk angivelse, med dem, der er omfattet af et individuelt EF-varemærke, er det ikke efter ansøgerens opfattelse afgørende, om de pågældende varer og tjenesteydelser er af lignende art med hensyn til deres beskaffenhed, formål, slutbrugere og/eller distributionskanaler. Det bør snarere undersøges, om de pågældende varer og/eller tjenesteydelser har samme geografiske oprindelse.
 6.
 Ansøgerens fortolkning af EF-varemærkeforordningens artikel 66, stk. 2, følger af
 —
 den indre sammenhæng i forordning nr. 207/2009, herunder, at
 —
 EF-varemærkeforordningens artikel 66, stk. 2, udgør en undtagelse i forordning nr. 207/2009, idet det fremgår af denne forordnings artikel 7, stk. 1, litra c), at varemærker, der udelukkende består af tegn eller angivelser, der i omsætningen kan tjene til at betegne varens eller tjenesteydelsens geografiske oprindelse, er udelukket fra registrering
 —
 i henhold til EF-varemærkeforordningens artikel 67, stk. 2, skal bestemmelserne for EF-fællesmærkets benyttelse, når dette består af en geografisk oprindelsesbetegnelse, tillade enhver person, hvis varer eller tjenesteydelser stammer fra det berørte geografiske område, at blive optaget som medlem af den sammenslutning, der er indehaver af mærket, og at et EF-fællesmærke, der består af en geografisk oprindelsesbetegnelse, derfor aldrig kan adskille sammenslutningens medlemmers varer og tjenesteydelser fra andre virksomheders.
 —
 fortolkningen af denne bestemmelse i lyset af forordning nr. 1151/2012 (2) og i lyset af TRIPs-aftalen, ifølge hvilken en geografisk betegnelse skal have en høj grad af beskyttelse, og ifølge hvilken præsentationen af en vare, der indikerer, at den pågældende vare har sin oprindelse i et andet geografisk område end det, som varen reelt stammer fra, således at forbrugerne vildledes for så vidt angår varens geografiske oprindelse, skal forbydes.
 7.
 Ansøgeren er af den opfattelse, at de kvaliteter, som Retten har fastlagt i forbindelse med DARJEELING ligeledes kan overføres til tjenesteydelser såsom forretningsrådgivning eller teletjenester, der i den henseende kan styrke tiltrækningskraften hos det omtvistede varemærke. Endvidere påpeger ansøgeren, at Retten ikke gav nogen reel begrundelse i dommen for, hvorfor de kvaliteter, der er knyttet til varemærket DARJEELING ikke kan overføres til tjenesteydelser i klasse 35 og 38, hvilket i sig selv er en retlig fejl.
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 af 26.2.2009 om EF-varemærker (EUT L 78, s. 1).
 (2) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1151/2012 af 21.11.2012 om kvalitetsordninger for landbrugsprodukter og fødevarer (EUT L 343, s. 1).


text:
22.11.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 301/47
 Sag anlagt den 11. september 2008 — New Europe mod Kommissionen
 (Sag T-383/08)
 (2008/C 301/81)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: New Europe (Bruxelles, Belgien) (ved lawyer A.-M. Alamanou)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Sagsøgerens påstande
 —
 Kommissionens afgørelse i form af en skrivelse af 2. juli 2008, som blev modtaget af sagsøgeren samme dag, hvorved Kommissionen over for sagsøgeren afslog at oplyse navnene på de virksomheder og personer, der er nævnt i de af Kommissionen offentliggjorte dokumenter, annulleres.
 —
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Ved dette søgsmål har sagsøgeren anfægtet den kommissionsafgørelse, som blev meddelt sagsøgeren ved skrivelse af 2. juli 2008, hvorved Kommissionen afslog at oplyse navnene på de virksomheder og personer, der var involveret i den såkaldte »Eximo-sag«, og hvortil der var henvist i de dokumenter, som Kommissionen udleverede til sagsøgeren som svar på dennes oprindelige begæring.
 Sagsøgeren har nedlagt påstand om annullation af den anfægtede afgørelse af nedennævnte grunde.
 Ifølge sagsøgeren er den anfægtede afgørelse for det første behæftet med en åbenbar retlig fejl, for så vidt som Kommissionen urigtigt har fortolket og påberåbt sig undtagelserne i artikel 4, stk. 1, litra b), og artikel 4, stk. 2, første led, i forordning (EF) nr. 1049/2001 (1) uden at foretage en vurdering af de faktiske omstændigheder eller anføre en begrundelse for afslaget. Sagsøgeren har endvidere anført, at Kommissionen har foretaget en fejlagtig vurdering af de faktiske omstændigheder ved at fastslå, at de berørte virksomheders forretningsmæssige interesser og de deltagende personers privatliv og integritet ville lide alvorlig skade, hvis deres navne blev offentliggjort. Sagsøgeren har endvidere anført, at Kommissionen ved at foretage en udvidende fortolkning af begrebet »beskyttelsen af forretningsmæssige interesser« og »beskyttelsen af privatlivets fred og den enkeltes integritet« har tilsidesat princippet om den videst mulige aktindsigt, som er omhandlet i artikel 1, litra a), i forordning (EF) nr. 1049/2001.
 Sagsøgeren har for det andet anført, at artikel 4, stk. 4, i forordning (EF) nr. 1049/2001 blev tilsidesat ved den anfægtede afgørelse, for så vidt som Kommissionen ikke gav sagsøgeren fuld aktindsigt i et dokument, som allerede var offentligt tilgængeligt.
 Sagsøgeren har for det tredje anført, at Kommissionen har tilsidesat sin begrundelsespligt i henhold til artikel 253 EF, idet den ikke har givet sagsøgeren meddelelse om begrundelsen for sin afgørelse og blot har henvist til undtagelserne i artikel 4, stk. 4, i forordning (EF) nr. 1049/2001.
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1049/2001 af 30.5.2001 om aktindsigt i Europa-Parlamentets, Rådets og Kommissionens dokumenter (EFT L 145, s. 43).


text:
22.6.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 178/10
 Rettens dom af 14. maj 2013 — Fabryka Łożysk Tocznych-Kraśnik mod KHIM — Impexmetal (IKFŁT KRAŚNIK)
 (Sag T-19/12) (1)
 (EF-varemærker - indsigelsessag - ansøgning om EF-figurmærket IKFŁT KRAŚNIK - ældre EF-figurmærke FŁT - relativ registreringshindring - risiko for forveksling - artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 207/2009)
 2013/C 178/17
 Processprog: polsk
 Parter
 Sagsøger: Fabryka Łożysk Tocznych-Kraśnik S.A. (Kraśnik, Polen) (ved advokat J. Sieklucki)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (ved D. Walicka, som befuldmægtiget)
 Den anden part i sagen for appelkammeret ved Harmoniseringskontoret og intervenient ved Retten: Impexmetal S.A. (Warszawa, Polen) (ved advokaterne W. Trybowski og K. Pyszków)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelse truffet den 27. oktober 2011 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 2475/2010-1) vedrørende en indsigelsessag mellem Impexmetal S.A. og Fabryka Łożysk Tocznych-Kraśnik S.A.
 Konklusion
 1)
 Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
 2)
 Fabryka Łożysk Tocznych-Kraśnik S.A. betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 109 af 14.4.2012.


text:
C 278/24 DA De Europñiske Fñllesskabers Tidende 5.9.98
 Sùgsmålsgrunde og vñsentligste argumenter: Ð Kongeriget Belgien tilpligtes at betale sagens omkost-
 ninger.
 Kommissionen anfùrer, at de principper, som er udviklet i Sùgsmålsgrunde og vñsentligste argumenter:
 den i påstandene nñvnte retspraksis, finder anvendelse på
 de erhverv og situationer, som er omfattet af de generelle
 direktiver og de sektorbestemte direktiver, i tilfñlde, hvor Sùgsmålsgrundene og de vñsentligste argumenter er de
 de i direktiverne opstillede betingelser for anerkendelse samme som i sag C-250/98 (2). Fristen for gennemfùrelse
 ikke er opfyldt. Selv i de tilfñlde, hvor et direktiv om gen- af direktivet udlùb den 1. februar 1997.
 sidig anerkendelse af eksamensbeviser ikke finder anven-
 delse, er medlemsstaterne forpligtede til at sikre vandrende
 arbejdstageres og selvstñndige erhvervsdrivendes frie (1) EFT L 196 af 7.8.1996, s. 8.
 (2) Se side 22 i denne Tidende.
 bevñgelighed. Det ville fùre til et paradoksalt resultat, hvis
 det forhold, at der findes et direktiv om gensidig anerken-
 delse, kunne udgùre en hindring for etableringsfriheden på
 den måde, at EF-borgere, som har et eksamensbevis, der
 ikke opfylder betingelserne i direktivet, ikke skulle kunne
 påberåbe sig de principper, som er fastslået i Vlassopou-
 lou-dommen, når de kunne have påberåbt sig denne dom,
 hvis direktivet ikke fandtes. Anmodning om prñjudiciel afgùrelse forelagt ved kendelse
 afsagt den 30. juni 1998 af Oberster Gerichtshof i sagen
 Schutzverband gegen unlauteren Wettbewerb mod TK-
 (1) Dom af 15. oktober 1987, sag 222/86, Sml. s. 4097. Heimdienst Sass GmbH
 (2) Dom af 7. maj 1991, sag C-340/89, Sml. I, s. 2357.
 (Sag C-254/98)
 (98/C 278/43)
 Ved kendelse afsagt den 30. juni 1998, indgået til Domsto-
 lens Justitskontor den 13. juli 1998, har Oberster
 Gerichtshof i sagen Schutzverband gegen unlauteren Wett-
 Sag anlagt den 10. juli 1998 af Kommissionen for De
 bwerb mod TK-Heimdienst Sass GmbH forelagt De Euro-
 Europñiske Fñllesskaber mod Kongeriget Belgien
 pñiske Fñllesskabers Domstol en anmodning om prñjudi-
 (Sag C-253/98) ciel afgùrelse af fùlgende spùrgsmål:
 (98/C 278/42)
 Skal EF-traktatens artikel 30 fortolkes således, at den er til
 hinder for bestemmelser, hvorefter bagere, slagtere og
 handlende, der sñlger levnedsmidler, kun må udbyde varer
 Ved De Europñiske Fñllesskabers Domstol er der den Ð som de er berettiget til at udbyde til salg i henhold til
 10. juli 1998 anlagt sag mod Kongeriget Belgien af Kom- deres nñringsbrev Ð til salg ved omfùrsel fra sted til sted
 missionen for De Europñiske Fñllesskaber ved juridisk eller fra hus til hus, når de også driver den pågñldende
 konsulent Franck Benyon og Bernard Mongin, Kommissio- nñring fra et fast forretningssted i det forvaltningsområde,
 nens Juridiske Tjeneste, som befuldmñgtigede, og med hvor de udùver nñringen i den nñvnte form, eller i en
 valgt adresse i Luxembourg hos Carlos Gómez de la Cruz, kommune, der grñnser op til dette forvaltningsområde,
 Kommissionens Juridiske Tjeneste, Wagner-Centret, Kirch- hvorved der også kun må udbydes sådanne varer til salg
 berg. ved omfùrsel fra sted til sted eller fra hus til hus, som også
 udbydes til salg fra dette faste forretningssted?
 Kommissionen for De Europñiske Fñllesskaber har ned-
 lagt fùlgende påstande:
 Sag anlagt den 14. juli 1998 af Kongeriget Spanien mod
 Ð Det fastslås, at Kongeriget Belgien har tilsidesat sine
 Kommissionen for De Europñiske Fñllesskaber
 forpligtelser i henhold til artikel 2 i Kommissionens
 direktiv 96/40/EF af 25. juli 1996 om etablering af en (Sag C-255/98)
 fñlles model til et identitetskort for skibsinspektùrer,
 der udfùrer havnestatskontrol (1) og EF-traktaten, idet (98/C 278/44)
 det ikke ved lov eller administrativt har truffet de nùd-
 vendige bestemmelser for at efterkomme direktivet
 eller har undladt at meddele, hvilke foranstaltninger Ved De Europñiske Fñllesskabers Domstol er der den
 der er truffet med henblik herpå, inden for den fast- 14. juli 1998 anlagt sag mod Kommissionen for De Euro-
 satte frist. pñiske Fñllesskaber af Kongeriget Spanien ved statens


text:
Nr . C 133/28 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 4 . 5 . 96
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande : Med hensyn til afgørelsen om ikke at imødekomme hans
 ansøgning i henhold til vedtægtens artikel 90 anfører
 — Annullation af den afgørelse fra Domstolens Klageud sagsøgeren for det første, at Domstolen har foretaget en
 valg, som blev meddelt sagsøgeren den 31 . januar 1996 , fejlagtig kvalifikation af de faktiske omstændigheder, som
 og hvorved hans klage indgivet den 3 , oktober 1995 blev ligger til grund for ansøgningen . Han anfører endvidere, at
 afvist. afgørelsen ikke indeholder en tilstrækkelig præcis begrun
 delse, som det kræves efter vedtægtens artikel 25 , og at den
 — Annullation af den » udtalelse « af 21 . januar 1994 fra
 er uforenelig med forbuddet mod at give afgørelser tilbage
 chefen for den portugisiske oversættelsesafdeling, som
 virkende gyldighed . Endelig kritiserer han Domstolen for
 blev fremlagt i bilag 2 til svarene fra Domstolens
 med denne afgørelse at støtte de personer, som er ansvarlige
 administration på Rettens spørgsmål til parterne i de
 for de retsstridige handlinger, han har været udsat for siden
 forenede sager T-547/93 og T-280/94, Orlando Lopes 1987 .
 mod De Europæiske Fællesskabers Domstol .
 — Annullation af dokumentet » gennemgang af stikprøve
 I «, som blev fremlagt i bilag 1 til svarene af 29 . juni 1995
 fra Domstolens administration på Rettens spørgsmål i
 de forenede sager T-547/93 og T-280/94 .
 — Annullation af afgørelsen om ikke at imødekomme Sag anlagt den 6 , marts 1996 af Boubeker Maayouchi mod
 sagsøgerens ansøgning, som indgivet den 7, juli 1995 , Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 med henblik på at bringe det magt- eller myndigheds ( Sag T-27/96 )
 misbrug, som chefen for den portugisiske oversættelses ( 96/C 133/61 )
 afdeling og revisorerne i afdelingen udøver over for
 sagsøgeren, til ophør. Afgørelsen blev meddelt ved
 memorandum af 21 . juli 1995 fra Domstolens justitsse (Processprog: fransk)
 kretær .
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 — Sagsøgeren tilkendes et beløb på ikke under 20 000 000 den 6 , marts 1996 anlagt sag mod Kommissionen for De
 bfr. i erstatning for den økonomiske og ikke-økonomi Europæiske Fællesskaber af Boubeker Maayouchi, Rabat
 ske skade, som sagsøgeren har lidt som følge af den ( Marokko ), ved advokat Nicolas Lhoëst, Bruxelles, og med
 adfærd, der er blevet fulgt af Domstolens ansatte . valgt adresse i Luxembourg hos Fiduciaire Myson SARL, 1 ,
 rue Glesener .
 — Domstolen tilpligtes at betale alle sagens omkostnin
 ger .
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande :
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 — Det fastslås, at Kommissionen har undladt at kontrol
 Sagsøgeren gør for det første gældende, at afgørelsen om lere, at den valgprocedure, som er anvendt for repræ
 afvisning af hans klage er truffet i åbenbar modstrid med sentanter for personalet uden for Fællesskabet, er
 tjenestemandsvedtægtens artikel 24 , stk . 1 , da de anfægtede forskriftsmæssig og lovlig.
 akter rejser tvivl om hans personlige og faglige anseelse, og
 da Domstolens administration har forsømt at træffe nogen — Det fastslås, at Kommissionens delegationsleder i
 som helst hensigtsmæssige foranstaltninger til efterprøvelse Marokko har opstillet en ufuldstændig liste over lokalt
 af, om de alvorlige beskyldninger, der er rettet mod ham, og ansatte personer med stemmeret.
 som han bestrider, er begrundede .
 Hvad angår de vurderinger, som er indeholdt i dokumentet — Valgudvalgets afgørelse om ikke at godkende to stem
 af 21 . januar 1994 , anfører sagsøgeren, at disse ikke mer afgivet af lokalt ansatte ved regionale afstemninger i
 figurerer i de bedømmelser, som er foretaget af ham, og at de Kommissionens delegation i Marokko annulleres.
 ikke er blevet meddelt ham, hvorved han er blevet afskåret
 fra at udøve den ret til rettidigt at fremsætte sine bemærk — Det valgresultat, som valgudvalget under sit møde den
 ninger, som tilkommer ham efter vedtægtens artikel 26 og 13 . februar 1995 fremkom med, idet Bassel Kaghadou
 43 . Sagsøgeren tilføjer, at det ikke ud fra de foretagne blev udpeget som regionalt valgt af de lokalt ansatte i det
 vurderinger er muligt at danne sig en opfattelse af, om de er geografiske område 7, annulleres .
 berettigede, hvilket indebærer en tilsidesættelse af vedtæg
 tens artikel 25 . — Kommissionens udtrykkelige afgørelse om at afvise
 sagsøgerens klage annulleres, så vidt det findes fornød
 Hvad angår det andet af de dokumenter, som sagsøgeren har ent .
 anfægtet, anfører han, at det ikke udgør en upartisk og
 objektiv gennemgang af hans arbejde, hvorfor han bestrider — Det fastslås, at sagsøgte har begået fejl under valgenes
 berettigelsen af de i dokumentet indeholdte vurderinger. organisation og under optællingen af stemmer fra
 Desuden indeholder dokumentet vurderinger vedrørende Marokko, og sagsøgte dømmes til at betale sagsøgeren
 hans adfærd, som er foretaget i strid med princippet om 1 franc i symbolsk erstatning for det ikke-økonomiske
 retten til forsvar samt forbuddet mod at give afgørelser tab .
 tilbagevirkende gyldighed, og som er uforenelige med
 vedtægtens artikel 21 og 11 . — Sagsøgte tilpligtes at betale alle sagens omkostninger .
 ---pagebreak--- 4 . 5 . 96 UDÂ De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr . C 133/29
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter: Europæiske Fællesskaber af Doreen Chew, Suva ( Fijiøerne ),
 ved advokat Nicolas Lhoëst, Bruxelles, og med valgt adresse
 Sagsøgeren, som er lokalt ansat ved Kommissionens dele i Luxembourg hos Fiduciaire Myson SARL, 1 , rue Glese
 ner .
 gation i Marokko, bestrider, at valgproceduren for repræ
 sentanterne for personalet uden for Fællesskabet er foregået
 forskriftsmæssigt .
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande :
 Sagsøgeren henviser i denne forbindelse til , at valgudvalget
 under sit møde den 13 . februar 1 995 omgjorde sin første
 afgørelse og fandt, at to af de 23 afgivne stemmer fra — Valgudvalgets afgørelse om at godkende stemmerne fra
 Marokko ved det regionale valg af en lokalt ansat ikke var delegationen på Salomonøerne ved det regionale valg af
 gyldige , den ene, fordi der ikke var blevet stemt på en lokalt ansatte i det geografiske område 3 annulleres .
 forskriftsmæssig stemmeseddel, den anden, fordi der var
 blevet stemt pr . brev, og den indlagte konvolut med den
 stemmeafgivendes navn og underskrift ikke var vedlagt — Det valgresultat, som valgudvalget under sit møde den
 afkrydsningslisten . Denne afgørelse har haft det resultat, at 13 . februar 19 95 fremkom med, idet Roger Camilleri
 sagsøgeren ikke blev valgt. blev udpeget som regionalt valgt af de lokalt ansatte i det
 geografiske område 3 , annulleres .
 Indledningsvis gør sagsøgeren gældende, at den liste over
 personer med stemmeret, som Kommissionens delegations
 leder i Marokko har opstillet, er ufuldstændig, idet tre lokalt — Det fastslås, at sagsøgeren er valgt af de lokalt ansatte
 ansatte, som forretter midlertidig tjeneste, og som opfylder ved det regionale valg i det geografiske område 3 .
 betingelserne for at have stemmeret, ikke er blevet opført på
 listen over personer med stemmeret. Hvad enten disse
 personer forretter midlertidig tjeneste eller ej , er de nemlig — Kommissionens udtrykkelige afgørelse om ikke at tage
 lokalt ansatte eller bør i det mindste ligestilles med lokalt sagsøgerens klage til følge annulleres, så vidt det findes
 fornødent .
 ansatte, fordi de har gjort tjeneste i henholdsvis tre år,
 femten måneder og tolv måneder. Kommissionen har
 således ikke opfyldt sin forpligtelse til i henhold til vedtæg
 tens artikel 9, stk . 2 , at sikre, at valgproceduren forløber
 — Det fastslås, at sagsøgte har begået fejl ved at tage
 stemmerne fra Salomonøerne i betragtning ved det
 forskriftsmæssigt.
 regionale valg af en lokalt ansat, og sagsøgte dømmes til
 at betale sagsøgeren 1 franc i symbolsk erstatning for det
 For det andet anfægter sagsøgeren valgudvalgets afslag på at ikke-økonomiske tab .
 anerkende to stemmer, som uformelt er blevet afgivet som
 brevstemme . Sagsøgeren har i denne forbindelse fremhævet,
 at de to stemmer er afgivet under den strengeste iagttagelse — Sagsøgte tilpligtes at betale alle sagens omkostninger.
 af hver enkelt vælgers ret til frit at bestemme . Den
 manglende anvendelse af en bestemt formular kan således
 ikke berøre gyldigheden af den afgivne stemme, som
 afspejler dette frie valg . I det omfang, vælgerne ved Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 delegationen i Marokko ikke har overholdt visse proces
 suelle og formelle regler, som er uden indflydelse på værdien
 af den afgivne stemmes klare hensigt, kan sagsøgeren Sagsøgeren forklarer, at der i løbet af december måned 1994
 desuden ikke være offer for disse undladelser, som er en er foretaget valg af lokale og regionale repræsentanter for
 direkte følge af en manglende information, som må tilskri personalet i Kommissionens forskellige delegationer uden
 ves delegationslederen . for Fællesskabet . Valgudvalget fastslog under sit møde den
 12 . januar 1 995 , hvor der skulle udarbejdes valgreferater, at
 de lokalt ansatte ved delegationen på Salomonøerne havde
 afgivet seks stemmer ved det regionale valg, skønt der kun
 var opført fem vælgere på listen over stemmeberettigede/
 afkrydsningslisten; valgudvalget erklærede ligeledes, at
 såfremt stemmerne fra Salomonøerne ikke blev medregnet,
 ville sagsøgeren være valgt. Kommissionens delegationsle
 Sag anlagt den 6 , marts 1996 af Doreen Chew mod der på Salomonøerne meddelte valgudvalget, at det skyldtes
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber en » positiv fejl «, at en underskrift fra en vælger, som havde
 ( Sag T-28/96 ) afgivet stemme , ikke optrådte på listen over stemmeberet
 tigede/afkrydsningslisten, og han fremsendte en berigtiget
 ( 96/C 133/62 )
 liste over stemmeberettigede/afkrydsningslisten . Valgudval
 get traf derefter under sit møde den 13 . februar 1995
 (Processprog: fransk) afgørelse om at godkende de resultater, som var fremsendt
 fra delegationen på Salomonøerne, og meddelte , at en anden
 kandidat end sagsøgeren var valgt . Sagsøgeren indbragte en
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der klage over denne afgørelse; denne klage blev ved en
 den 6 , marts 1996 anlagt sag mod Kommissionen for De udtrykkelig afgørelse ikke taget til følge .


text:
13.2.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 46/25
 Sag anlagt den 15. december 2016 — Sipral World mod EUIPO — La Dolfina (DOLFINA)
 (Sag T-882/16)
 (2017/C 046/28)
 Stævningen er affattet på engelsk
 Parter
 Sagsøger: Sipral World, SL (Barcelona, Spanien) (ved advokat R. Almaraz Palmero)
 Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: La Dolfina, SA (Buenos Aires, Argentina)
 Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO
 Indehaver af det omtvistede varemærke: Sipral World, SL
 Det omtvistede varemærke: EU-ordmærket »DOLFINA« — registreringsansøgning nr. 3 701 828
 Sagen for EUIPO: Ugyldighedssag
 Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 22. september 2016 af Andet Appelkammer ved EUIPO (sag R 1897/2015-2)
 Påstande
 —
 Den anfægtede afgørelse annulleres.
 —
 EUIPO og intervenienten, LA DOLFINA S.A., tilpligtes at betale alle sagens omkostninger i forbindelse med sagens behandling for Retten, herunder omkostningerne forbundet med sagens behandling ved Andet Appelkammer.
 Anbringende
 —
 Tilsidesættelse af artikel 15, 42, 51, 75 og 78 i forordning nr. 207/2009, sammenholdt med regel 22 og 40 i forordning nr. 2868/95.


text:
25.6.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 186/8
 Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 5. maj 2011 — Europa-Kommissionen mod Kongeriget Belgien
 (Sag C-265/10) (1)
 (Traktatbrud - forordning (EF) nr. 1907/2006 - kemikalier - registrering, vurdering, godkendelse af disse kemikalier og begrænsninger for dem - REACH-forordningen - artikel 126 - sanktionsordning i tilfælde af tilsidesættelse af bestemmelser i REACH-forordningen - manglende iværksættelse inden for den fastsatte frist)
 2011/C 186/13
 Processprog: nederlandsk
 Parter
 Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved P. Oliver og M. van Beek, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Kongeriget Belgien (ved T. Materne og L. Van den Broeck, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Traktatbrud — tilsidesættelse af artikel 126 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1907/2006 af 18. december 2006 om registrering, vurdering og godkendelse af samt begrænsninger for kemikalier (REACH), om oprettelse af et europæisk kemikalieagentur og om ændring af direktiv 1999/45/EF og ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 793/93 og Kommissionens forordning (EF) nr. 1488/94 samt Rådets direktiv 76/769/EØF og Kommissionens direktiv 91/155/EØF, 93/67/EØF, 93/105/EF og 2000/21/EF (EUT L 396, s. 1) — sanktioner i tilfælde af tilsidesættelse af REACH-forordningen.
 Konklusion
 1)
 Kongeriget Belgien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 126 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1907/2006 af 18. december 2006 om registrering, vurdering og godkendelse af samt begrænsninger for kemikalier (REACH), om oprettelse af et europæisk kemikalieagentur og om ændring af direktiv 1999/45/EF og ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 793/93 og Kommissionens forordning (EF) nr. 1488/94 samt Rådets direktiv 76/769/EØF og Kommissionens direktiv 91/155/EØF, 93/67/EØF, 93/105/EF og 2000/21/EF, idet det ikke har vedtaget alle de nødvendige love og administrative bestemmelser til iværksættelse af sanktioner, der skal finde anvendelse ved overtrædelser af nævnte forordning.
 2)
 Kongeriget Belgien betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 221 af 14.8.2010.


text:
16.7.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 211/16
 Sag anlagt den 13. maj 2011 — Europa-Kommissionen mod Den Portugisiske Republik
 (Sag C-223/11)
 2011/C 211/30
 Processprog: portugisisk
 Parter
 Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved P. Guerra e Andrade og I. Hadjiyiannis, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Den Portugisiske Republik
 Sagsøgerens påstande
 1)
 Det fastslås, at:
 —
 Den portugisiske stat har tilsidesat sine forpligtelser i medfør af artikel 13, stk. 1 og 2, i direktiv 2000/60/EF (1), idet den ikke har offentliggjort nationale og internationale vandområdeplaner.
 —
 Den portugisiske stat har tilsidesat sine forpligtelser i medfør af artikel 14, stk. 1, litra c), i direktiv 2000/60/EF, idet den ikke har offentliggjort og gjort det muligt for offentligheden, herunder brugere, at fremsætte eventuelle bemærkning til udkast til vandområdeplanerne.
 —
 Den portugisiske stat har tilsidesat sine forpligtelser i medfør af artikel 15, stk. 1, i direktiv 2000/60/EF, idet den ikke har tilsendt Kommissionen kopier af vandområdeplanerne.
 2)
 Den Portugisiske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Artikel 13 i direktiv 2000/60/EF
 Artikel 13, stk. 6, i direktiv 2000/60/EF, sammenholdt med direktivets artikel 13, stk. 1 og 2, bestemmer, at vandområdeplanerne for hvert nationalt eller internationalt vandområdedistrikt, der som helhed ligger inden for Fællesskabet, skal offentliggøres senest den 22. december 2009.
 Kommissionen er ikke blevet underrettet om eller er bekendt med, at sådanne planer er blevet offentliggjort med hensyn til Portugal.
 Artikel 14 i direktiv 2000/60/EF
 Som det fremgår af direktivet anses offentlighedens deltagelse for afgørende for gennemførelsen af direktivets formål.
 Kommissionen er ikke blevet underrettet om eller er bekendt med, at noget udkast til vandområdeplaner er blevet offentliggjort, eller at det er blevet gjort muligt for offentligheden, herunder for brugere, at fremsætte eventuelle bemærkninger hertil.
 Artikel 15 i direktiv 2000/60/EF
 Kommissionen har ikke modtaget nogen kopi af vandområdeplaner, hverken for nationale eller internationale vandområdedistrikter, fra den portugisiske stat.
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/60/EF af 23.10.2000 om fastlæggelse af en ramme for Fællesskabets vandpolitiske foranstaltninger (EFT L 327, s. 1).


text:
C 171/2 DA Den Europæiske Unions Tidende 19.7.2003
 2) Artikel 82 EF og artikel 86, stk. 1, EF er principielt til hinder 5) Forbuddet mod forskelsbehandling, der er fastsat i artikel 9,
 for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, stk. 2, og artikel 11, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets
 hvorefter der kan tildeles yderligere frekvenser inden for frekvens- Direktiv 97/13/EF af 10. april 1997 om ensartede principper
 områder, som er reserveret til DCS 1800-standarden, til en for generelle tilladelser og individuelle tilladelser for teletjenester,
 offentlig virksomhed med en dominerende stilling, der allerede er ikke til hinder for en national lovgivning som den i
 er indehaver af en licens til levering af digitale mobilkommuni- hovedsagen omhandlede, hvorefter der kan tildeles yderligere
 kationstjenester baseret på GSM 900-standarden, uden at der frekvenser inden for frekvensområder, som er reserveret til DCS
 opkræves en særskilt afgift herfor, mens en ny operatør på det 1800-standarden, til operatører, der allerede er indehavere af
 omhandlede marked har måttet betale en afgift for erhvervelse en licens til levering af digitale mobilkommunikationstjenester
 af en licens til levering af digitale mobilkommunikationstjenester baseret på GSM 900-standarden, uden at der opkræves en
 baseret på DCS 1800-standarden. De nævnte bestemmelser er særskilt afgift herfor, selv om en afgift blev pålagt den
 imidlertid ikke til hinder for en sådan national lovgivning, hvis operatør, som blev tildelt en licens til levering af digitale
 den afgift for GSM 900-licensen, der er opkrævet hos den mobilkommunikationstjenester baseret på DCS 1800-standar-
 offentlige virksomhed med en dominerende stilling, og som den, såfremt den afgift der er opkrævet hos de eksisterende
 uden yderligere betaling omfatter den senere tildeling af operatør for deres GSM 900-licens, og som uden yderligere
 yderligere frekvenser inden for frekvensområder, som er reserveret betaling omfatter den senere tildeling af yderligere frekvenser
 til DCS 1800-standarden, i økonomisk henseende svarer til inden for frekvensområder, som er reserveret til DCS 1800-
 den afgift, der er pålagt den konkurrent, som er blevet tildelt standarden, i økonomisk henseende svarer til den afgift, der er
 DCS 1800-licensen. pålagt den operatør, som er indehaver af DCS 1800-licensen.
 (1 ) EFT C 47 af 19.2.2000.
 3) Artikel 2, stk. 3 og 4, i Kommissionens direktiv 96/2/EF af
 16. januar 1996 om ændring af direktiv 90/388/EØF for så
 vidt angår mobil- og personkommunikation er principielt til
 hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen
 omhandlede, hvorefter der kan tildeles yderligere frekvenser
 inden for frekvensområder, som er reserveret til DCS 1800- DOMSTOLENS DOM
 standarden, til en offentlig virksomhed med en dominerende
 stilling, der allerede er indehaver af en licens til levering af (Femte Afdeling)
 digitale mobilkommunikationstjenester baseret på GSM 900-
 standarden, uden at der opkræves en særskilt afgift herfor, mens
 en ny operatør på det omhandlede marked har måttet betale en af 22. maj 2003
 afgift for erhvervelse af en licens til levering af digitale
 mobilkommunikationstjenester baseret på DCS 1800-standar- i sag C-355/00, Freskot AE mod Elliniko Dimosio (anmod-
 den. Den nævnte bestemmelse er imidlertid ikke til hinder for ning om præjudiciel afgørelse indgivet af Dioikitiko
 en sådan national lovgivning, hvis den afgift for GSM 900- Protodikeio Thessalonikis (Den Hellenske Republik)) ( 1)
 licensen, der er opkrævet hos den offentlige virksomhed med en
 dominerende stilling, og som uden yderligere betaling omfatter (»Fælles landbrugspolitik — frie varebevægelser — fri
 den senere tildeling af yderligere frekvenser inden for frekvensom- udveksling af tjenesteydelser — statsstøtte — særligt bidrag
 råder, som er reserveret til DCS 1800-standarden, i økonomisk til fordel for et landbrugsforsikringsorgan«)
 henseende svarer til den afgift, der er pålagt den konkurrent,
 som er blevet tildelt DCS 1800-licensen.
 (2003/C 171/02)
 (Processprog: græsk)
 4) Artikel 2, stk. 3 og 4, i direktiv 96/2 er ikke til hinder for en (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive trykt i
 national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, som Samling af Afgørelser)
 gør det muligt, når der er forløbet en periode på mindst tre år
 fra tildelingen af licensen til levering af digitale mobilkommuni-
 kationstjenester baseret på DCS 1800-standarden i 1997, at
 tildele begrænsede yderligere frekvensblokke inden for det I sag C-355/00, angående en anmodning, som Dioikitiko
 frekvensområde, der er reserveret for DCS 1800-standarden, til Protodikeio Thessalonikis (Den Hellenske Republik), i medfør
 operatører, der allerede er indehavere af en licens til levering af af artikel 234 EF har indgivet til Domstolen for i den for
 digitale mobilkommunikationstjenester baseret på GSM 900- nævnte ret verserende sag Freskot AE mod Elliniko Dimosio,
 standarden, herunder til en offentlig virksomhed med en at opnå en præjudiciel afgørelse vedrørende fortolkningen af
 dominerende stilling. Denne bestemmelse er heller ikke til EF-traktatens artikel 30 og 38 (efter ændring nu artikel 28 EF
 hinder for en national lovgivning, som den i hovedsagen og 32 EF), EF-traktatens artikel 39 (nu artikel 33 EF), EF-
 omhandlede, som muliggør denne tildeling inden udløbet af traktatens artikel 40 og 59 (efter ændring nu artikel 34 EF
 den nævnte periode, når det godtgøres, at disse operatørers og 49 EF), EF-traktatens artikel 60 (nu artikel 50 EF) og EF-
 kapacitet til at betjene flere kunder er udnyttet fuldt ved traktatens artikel 92 (efter ændring nu artikel 87 EF), samt af
 anvendelse alle økonomisk forsvarlige tekniske muligheder. Rådets første direktiv 73/239/EØF af 24. juli 1973 om
 ---pagebreak--- 19.7.2003 DA Den Europæiske Unions Tidende C 171/3
 samordning af de administrativt eller ved lov fastsatte bestem- ønsker at tilbyde tjenesteydelser vedrørende disse risici. Det
 melser om adgang til udøvelse af direkte forsikringsvirksomhed påhviler den nationale ret at efterprøve, om denne ordning
 bortset fra livsforsikring (EFT L 228. s. 3), som ændret ved faktisk er begrundet i socialpolitiske formål og navnlig at
 Rådets andet direktiv 88/357/EØF af 22. juni 1988 (EFT undersøge om omfanget af dækningen i den obligatoriske
 L 172, s. 1), har Domstolen (Femte Afdeling), sammensat af forsikring er proportional med disse formål.
 afdelingsformanden M. Wathelet og dommerne C.W.A. Tim-
 mermans (refererende dommer), D.A.O. Edward, P. Jann og 4) Begrebet »virksomhed« som omhandlet i EF-traktatens arti-
 S. von Bahr; generaladvokat: C. Stix-Hackl; justitssekretær: kel 92 (efter ændring nu artikel 87 EF) omfatter ikke et organ
 ekspeditionssekretær H.A. Rühl, den 22. maj 2003 afsagt dom, som Organismos Ellenikon Georgikon Asfaliseon (ELGA) for
 hvis konklusion lyder således: så vidt angår dets virksomhed i henhold til ordningen om den
 obligatoriske forsikring mod naturkatastrofer.
 (1 ) EFT C 335 af 25.11.2000.
 1) EF-traktatens bestemmelser vedrørende den fælles landbrugs-
 politik og Rådets Forordning (EØF) nr. 2777/75 af 29. okto-
 ber 1975 om den fælles markedsordning for fjerkrækød, som
 ændret ved Rådets forordning (EØF) nr. 1235/89 af 3. maj
 1989 er ikke til hinder for en i en medlemsstat fastsat
 skattelignende afgift, såsom et særligt forsikringsbidrag, der DOMSTOLENS DOM
 rammer køb og salg af indenlandske landbrugsprodukter, der er
 omfattet af den fælles markedsordning for fjerkrækød, og af 20. maj 2003
 hvis indtægt skal finansiere et offentligt organ ansvarlig for
 forebyggelsen og erstatning for skader på landbrugsbedrifter i
 i de forenede sager C-465/00, C-138/01 og C-139/01,
 denne medlemsstat som følge af naturkatastrofer.
 Rechnungshof (sag C-465/00) mod Österreichischer
 Rundfunk m.fl. og Christa Neukomm (sag C-138/01), og
 Joseph Lauermann (sag C-139/01) mod Österreichischer
 Disse bestemmelser i EF-traktaten og forordning nr. 2777/75,
 Rundfunk (anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet
 som ændret ved forordning nr. 1235/89, er imidlertid til
 af Verfassungsgerichtshof og Oberster Gerichtshof) (1)
 hinder for en sådan skattelignende afgift, når denne kan
 modvirke målsætningerne for den fælles ordning for det berørte
 marked, og navnlig hvis den faktisk udgør en hindring for (»Beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behand-
 samhandelen inden for Fællesskabet; ling af personoplysninger — direktiv 95/46/EF — beskyttel-
 se af privatlivets fred — offentliggørelse af oplysninger
 om indkomstforholdene for ansatte i institutioner, der er
 Det tilkommer den nationale ret at vurdere om bidraget faktisk undergivet Rechnungshofs revision«)
 har sådanne virkninger.
 (2003/C 171/03)
 (Processprog: tysk)
 2) Fællesskabsretten vedrørende de frie varebevægelser, navnlig EF-
 traktatens artikel 9 og 12 (efter ændring nu artikel 23 EF
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive trykt i
 og 25 EF), EF-traktatens artikel 16 (ophævet ved Amsterdam-
 Samling af Afgørelser)
 traktaten) og EF-traktatens artikel 95 (efter ændring nu
 artikel 90 EF) er ikke til hinder for en skattelignende afgift som
 det bidrag, der er nævnt under punkt 1 i denne domskonklusion.
 I de forenede sager C-465/00, C-138/01 og C-139/01, angåen-
 de tre anmodninger, som henholdsvis Verfassungsgerichtshof
 (sag C-465/00) og Oberster Gerichtshof (sag C-138/01 og
 3) Ydelser, som dem der udføres af Organismos Ellenikon Georgi- C-139/01) (Østrig) i medfør af artikel 234 EF har indgivet
 kon Asfaliseon (ELGA) i henhold til den obligatoriske forsikring til Domstolen for i de for nævnte retter verserende sager
 mod naturkatastrofer, er hverken omfattet af anvendelsesområ- Rechnungshof (sag C-465/00) mod Österreichischer Rund-
 det for EF-traktatens artikel 59 (efter ændring nu artikel 49 funk, Wirtschaftskammer Steiermark, Marktgemeinde Kalten-
 EF) og EF-traktatens artikel 60 (nu artikel 50) eller anvendel- leutgeben, Land Niederösterreich, Österreichische National-
 sesområdet for Rådets første direktiv 73/239/EØF af 24. juli bank, Stadt Wiener Neustadt, Austrian Airlines, Österreichi-
 1973 om samordning af de administrativt eller ved lov sche Luftverkehrs-AG, og Christa Neukomm (sag C-138/01),
 fastsatte bestemmelser om adgang til udøvelse af direkte og Joseph Lauermann (sag C-139/01) mod Österreichischer
 forsikringsvirksomhed bortset fra livsforsikring, som ændret ved Rundfunk, at opnå en præjudiciel afgørelse vedrørende fortol-
 Rådets andet direktiv 88/357/EØF af 22. juni 1988. kningen af Europa-Parlamentet og Rådets direktiv 95/46/EF af
 24. oktober 1995 om beskyttelse af fysiske personer i forbin-
 delse med behandling af personoplysninger og om fri udveks-
 En sådan ordning som den obligatoriske forsikring kan ling af sådanne oplysninger (EFT L 281, s. 31), har Domstolen,
 imidlertid udgøre en hindring for den fri udveksling af sammensat af præsidenten, G.C. Rodríguez Iglesias, afdelings-
 tjenesteydelser i de pågældende traktatbestemmelsers forstand formændene J.-P. Puissochet, M. Wathelet (refererende dom-
 for forsikringsselskaber etableret i andre medlemsstater, der mer) og R. Schintgen samt dommerne C. Gulmann,


text:
26.10.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 313/24
 Rettens dom af 12. september 2013 — Valeo Vision mod Kommissionen
 (Sag T-457/11) (1)
 (Annullationssøgsmål - den fælles toldtarif - tarifering i den kombinerede nomenklatur - toldposition - ikke individuelt berørt - regelfastsættende retsakt, der omfatter gennemførelsesforanstaltninger - afvisning)
 2013/C 313/46
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Valeo Vision (Bobigny, Frankrig) (ved advokat R. Ledru)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (ved R. Lyal, B.-R. Killmann og L. Keppenne, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 603/2011 af 20. juni 2011 om tarifering af varer i den kombinerede nomenklatur (EUT L 163, s. 10).
 Konklusion
 1)
 Sagen afvises.
 2)
 Valeo Vision bærer sine egne omkostninger og betaler de af Europa-Kommissionen afholdte omkostninger.
 (1) EUT C 298 af 8.10.2011.


text:
C 19/44 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 25.1.2003
 Slettelse af de forenede sager T-160/01 og T-264/01 (1) Første Instans besluttet, at sag T-331/01, Huntstown Air
 Park Limited og Omega Aviation Services Limited mod
 (2003/C 19/81) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, skal slettes af
 registeret.
 (Processprog: fransk)
 (1 ) EFT C 109 af 4.5.2002.
 Ved kendelse af 5. november 2002 har formanden for Tredje
 Afdeling ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans
 besluttet, at de forenede sager T-160/01 og T-264/01, Léon
 Rappe mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber,
 skal slettes af registeret.
 Slettelse af sag T-172/02 ( 1)
 ( 1) EFT C 289 af 13.10.2001 og C 369 af 22.12.2001.
 (2003/C 19/84)
 (Processprog: fransk)
 Slettelse af sag T-294/01 ( 1)
 Ved kendelse af 4. november 2002 har formanden for Fjerde
 (2003/C 19/82) Afdeling ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans
 besluttet, at sag T-172/02, Laurent Druet mod Kommissionen
 (Processprog: spansk) for De Europæiske Fællesskaber, skal slettes af registeret.
 Ved kendelse af 24. oktober 2002 har formanden for Tredje (1 ) EFT C 180 af 27.7.2002.
 Afdeling ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans
 besluttet, at sag T-294/01, Lucía Aparicio Chofré mod Kom-
 missionen for De Europæiske Fællesskaber, skal slettes af
 registeret.
 ( 1) EFT C 44 af 16.2.2002. Slettelse af sag T-199/02 ( 1)
 (2003/C 19/85)
 (Processprog: fransk)
 Slettelse af sag T-331/01 ( 1)
 (2003/C 19/83) Ved kendelse af 22. oktober 2002 har formanden for Fjerde
 Afdeling ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans
 (Processprog: engelsk) besluttet, at sag T-199/02, Michel van Beek mod Kommissio-
 nen for De Europæiske Fællesskaber, skal slettes af registeret.
 Ved kendelse af 14. november 2002 har formanden for Første
 Udvidede Afdeling ved De Europæiske Fællesskabers Ret i (1 ) EFT C 202 af 24.8.2002.


text:
31.8.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 252/14
 Appel iværksat den 24. maj 2013 af Dole Food Company, Inc. og Dole Fresh Fruit Europe Ltd & Co. til prøvelse af dom afsagt af Retten (Ottende Afdeling) den 14. marts 2013 i sag T-588/08, Dole Food Company, Inc. og Dole Fresh Fruit Europe Ltd & Co. mod Europa-Kommissionen
 (Sag C-286/13 P)
 2013/C 252/22
 Processprog: engelsk
 Parter
 Appellanter: Dole Food Company, Inc. og Dole Fresh Fruit Europe Ltd & Co. (ved avocat J.-F. Bellis)
 Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen
 Appellanterne har nedlagt følgende påstande
 —
 Den appellerede dom ophæves helt eller delvist, for så vidt som den ikke tager appellanternes påstand til følge.
 —
 Kommissionens beslutning af 15. oktober 2008 annulleres helt eller delvis, for så vidt som den vedrører appellanterne.
 —
 Bøden, som er pålagt appellanterne, ophæves eller nedsættes også på grundlag af den fulde prøvelsesret, der er fastsat i artikel 261 TEUF.
 —
 Subsidiært hjemvises sagen til Retten til afgørelse i overensstemmelse med Domstolens dom.
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale omkostningerne i denne sag såvel som i sagen for Retten.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 Appellanterne har med deres første anbringende, der er opdelt i fem led, gjort gældende, at Retten begik en række rettergangsfejl ved den foretagne prøvelse:
 Retten begik en fejl ved for første gang under retssagen at tillade Kommissionen at forholde sig til beviser i sagens akter, som var i modstrid med konstateringerne i beslutningen,
 Retten afviste med urette appellanternes fremlæggelse af bevismateriale fra Kommissionens sag til imødegåelse af en af Kommissionen nedlagt ny påstand i dens duplik,
 Retten afviste med urette et bilag, som appellanterne fremlagde til støtte for deres argument om, at Kommissionen havde citeret appellanternes udtalelser fra den administrative procedure ude af kontekst,
 Retten tilsidesatte princippet om processuel ligestilling af parterne, idet den ikke tog bevismateriale, som appellanterne havde fremlagt under retssagen, i betragtning, og
 Retten fremstillede ikke sagens faktiske omstændigheder på behørig vis.
 Appellanterne har med deres andet anbringende gjort gældende, at Retten fordrejede faktiske omstændigheder, som er afgørende for en behørig vurdering af den adfærd, som appellanterne bebrejdes, i den juridiske og økonomiske sammenhæng, som den indgår i.
 Appellanterne har med deres tredje anbringende, der er opdelt i fem led, gjort gældende, at Retten foretog en utilstrækkelig vurdering af bevismaterialet:
 Retten tilvejebragte ikke tilstrækkelige grunde til at opretholde de markedsandelsberegninger, som Kommissionen påberåbte sig med henblik på at fastlægge den relevante markedsstruktur
 Retten konkluderede med urette, at Kommissionen ikke skulle specificere indholdet af de diskussioner, som appellanterne havde med andre virksomheder, og som udgjorde en begrænsning af konkurrencen,
 Retten konkluderede med urette, at Kommissionen tydeligt beskrev indholdet af de diskussioner, som appellanterne havde med andre virksomheder, og som udgjorde en begrænsning af konkurrencen,
 Retten undlod at tage stilling til appellanternes anbringende om, at visse ansatte ikke kunne udveksle troværdige informationer, og
 Retten foretog en urigtig retlig kvalifikation af de faktiske omstændigheder, da den konkluderede, at diskussionerne udgør en begrænsning af konkurrencen.
 Appellanterne har med deres fjerde anbringende, der er opdelt i to led, gjort gældende, at Retten begik forskellige fejl ved beregningen af den pålagte bøde:
 Retten beregnede med urette bøden på grundlag af salg fra selskaber, i forhold til hvilke der ikke var konstateret en tilsidesættelse, og
 Retten medregnede med urette salg af de samme produkter to gange i forbindelse med opgørelsen af bøden.


text:
C 265/14 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 18.9.1999
 1) Det er ufornødent at træffe afgørelse i sagen. KENDELSE AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 2) Sagsøgerne og Kommissionen bærer hver deres egne omkost- den 30 april 1999
 ninger.
 i sag T-311/97, Pescados Congelados Jogamar SL mod
 3) Intervenienten bærer sine egne omkostninger. Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (1)
 (1) EFT C 318 af 26.10.1996. (Passivitetssøgsmål — afvisning)
 (1999/C 265/28)
 (Processprog: spansk)
 I sag T-311/97, Pescados Congelados Jogamar SL, Las Palmas
 KENDELSE AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS (Spanien), ved advokat Manuel de Cristóbal López, Madrid, og
 med valgt adresse i Luxembourg hos Fiduciaire Beaumanoir,
 49, rue de Bragance, mod Kommissionen for De Europæiske
 den 4. juni 1999 Fællesskaber (befuldmægtigede: Thomas van Rijn og Juan
 Guerra Fernández), angående en påstand om, at det fastslås, at
 i sag T-141/96, Bergpracht Milchwerk GmbH & Co. KG m. Kommissionen retsstridigt undlod at gribe ind i medfør af sin
 fl. mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (1) kompetence på fiskeriområdet, herunder navnlig kompetencen
 ifølge samarbejdsaftalen mellem. De Europæiske Fællesskaber
 og Kongeriget Marokko på dette område, i forbindelse med de
 (Stillingtagen til sagen ufornøden)
 marokkanske myndigheders opbringelse af skibet Albor Uno,
 har Retten (Femte Afdeling) sammensat af afdelingsformanden,
 (1999/C 265/27) J.D. Cooke, og dommerne E. Garcı́a-Valdecasas og P. Lindl,
 justitssekretær: H. Jung den 30. april 1999 afsagt kendelse,
 hvis konklusion lyder således:
 (Processprog: tysk)
 1) Sagen afvises.
 I sag T-141/96, Bergpracht Milchwerk GmbH & Co. KG, 2) Sagsøgeren betaler sagens omkostninger.
 Tettnang (Tyskland), Hochland Reich, Summer & Co. KG,
 Heimenkirch (Tyskland), Milchwerk Crailscheim eG, Crails-
 heim (Tyskland), Milchwerk Geislingen eG, Geislingen/Steige (1) EFT C 94 af 28.3.1998.
 (Tyskland), Wendelstein käsewerk Molkerei Ziegenhain GmbH
 & Co KG, Bad Aibling (Tyskland) og Zentral-Molkerei Aurich
 GmbH, Aurich (Tyskland), ved advokaterne J. Salzwedel og
 M. Loschelder, og med valgt adresse i Luxembourg hos advokat
 M. Loesch, 11, rue Goethe, mod Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber (befuldmægtigede: J.L. Iglesias Buhi-
 gues og U. Wölker), støttet af Den Hellenske Republik og
 Koinopraktiki Tyrokomikon Monadon Ioanninon Pindons KENDELSE AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 AEBE, angående en påstand om annullation af Kommissionens
 forordning (EF) nr. 1107/96 af 12. juni 1996 om registrering den 29. april 1999
 af geografiske betegnelser og oprindelsesbetegnelser efter
 proceduren i artikel 17 i Rådets forordning (EØF) nr. 2081/92 i sag T-120/98, Alce Srl mod Kommissionen for De
 (EFT L 148, s. 1) for så vidt angår registreringen af »Feta« som Europæiske Fællesskaber (1)
 beskyttet oprindelsesbetegnelse, har Retten (Tredje Afdeling),
 sammensat af afdelingsformanden, M. Jaeger, og dommerne
 K. Lenaerts og J. Azizi; justitssekretær: H. Jung, den 4. juni (Afvisning)
 1999 afsagt kendelse, hvis konklusion lyder således:
 (1999/C 265/29)
 1) Det er ufornødent at træffe afgørelse i sagen.
 2) Sagsøgerne og Kommissionen bærer hver deres egne omkost- (Processprog: italiensk)
 ninger.
 I sag T-120/98, Alce Srl, Novara (Italien), ved advokat Celestino
 3) Intervenienterne bærer hver deres egne omkostninger. Corica, Novara, og med valgt adresse i Luxembourg hos
 advokat Franco Colussi, 36, rue de Wiltz, mod Kommissionen
 for De Europæiske Fællesskaber (befuldmægtiget: Paolo Stanca-
 (1) EFT C 336 af 9.11.1996. nelli), hvori der er nedlagt påstand om annullation af Kommis-
 sionens forordning (EF) nr. 1160/98 af 2. juni 1998 om
 tarifering af visse varer i den kombinerede nomenklatur (EFT
 L 160, s. 20), har Retten (Tredje Afdeling), sammensat af


text:
23.10.2004
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 262/4
 DOMSTOLENS DOM
 (Første Afdeling)
 af 9. september 2004
 i sag C-292/02, Meiland Azewijn BV mod Hauptzollamt Duisburg (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Finanzgericht Düsseldorf) (1)
 (Punktafgifter - mineralolier, der anvendes til landbrugsarbejde - direktiv 92/81/EØF - artikel 8a - mærkning i den medlemsstat, hvor der sker overgang til frit forbrug - forbud mod mærkning i anvendelsesmedlemsstaten - direktiv 95/60/EF)
 (2004/C 262/06)
 Processprog: tysk
 I sag C-292/02, angående en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 234 EF, indgivet af Finanzgericht Düsseldorf (Tyskland) ved beslutning af 6. august 2002, indgået til Domstolen den 13. august 2002, i sagen Meiland Azewijn BV mod Hauptzollamt Duisburg, har Domstolen (Første Afdeling), sammensat af formanden for Første Afdeling, P. Jann, og dommerne s. von Bahr (refererende dommer) og R. Silva de Lapuerta; generaladvokat: F.G. Jacobs; justitssekretær: ekspeditionssekretær Mugica Azarmendi, den 9. september 2004 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 1)
 Artikel 8a, stk. 1, i Rådets direktiv 92/81/EØF af 19. oktober 1992 om harmonisering af punktafgiftsstrukturen for mineralolier, som ændret ved Rådets direktiv 94/74/EF af 22. december 1994, skal forstås således, at den forbyder medlemsstaterne at pålægge mineralolie — uanset om den er mærket eller ej — der befinder sig i normaltanken på et erhvervskøretøj, såsom en landbrugsmaskine, og som anvendes som brændstof ikke alene til fremdrift af køretøjet, men også til andre formål, såsom landbrugsarbejde, afgift, når denne mineralolie er lovligt overgået til frit forbrug i en anden medlemsstat.
 2)
 Forbuddet i artikel 8a, stk. 1, i direktiv 92/81, med senere ændringer, kan påberåbes af borgerne for de nationale domstole med henblik på at modsætte sig nationale bestemmelser, der er uforenelige med dette forbud.
 (1) EFT C 261 af 26.10.2002.


text:
30.1.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 24/22
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Conseil d’État (Frankrig) den 29. oktober 2009 — Union Syndicale »Solidaires Isère« mod Premier ministre, Ministre du travail, des relations sociales, de la famille, de la solidarité et de la ville, Ministre de la santé et des sports
 (Sag C-428/09)
 2010/C 24/40
 Processprog: fransk
 Den forelæggende ret
 Conseil d’État
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Union Syndicale »Solidaires Isère«
 Sagsøgt: Premier ministre, Ministre du travail, des relations sociales, de la famille, de la solidarité et de la ville, Ministre de la santé et des sports
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Finder direktiv af 4. november 2003 (1) anvendelse på løsarbejdere og sæsonarbejdere, der arbejder på ferie- og fritidscentre i op til 80 dage om året?
 2)
 Såfremt dette spørgsmål besvares bekræftende:
 a)
 Skal artikel 17 henset til direktivets formål, som i henhold til artikel 1, stk. 1, er at fastsætte minimumsforskrifter for sikkerhed og sundhed i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden, fortolkes således,
 —
 at løsarbejde og sæsonarbejde, som udføres af personer, der er omfattet af en kontrakt om pædagogisk arbejde, i medfør af stk. 1 kan anses for arbejde, hvor »arbejdstidens længde som følge af særlige træk ved det udførte arbejde ikke måles og/eller fastsættes på forhånd, eller [hvor] arbejdstagerne selv kan fastsætte den«
 —
 eller kan det i medfør af stk. 3, litra b), anses for »vagt-, overvågnings- og døgnvagtaktiviteter, der er kendetegnet ved nødvendigheden af at beskytte goder og personer«?
 b)
 Hvis det sidstnævnte er tilfældet, skal betingelserne i artikel 17, stk. 2, dvs. at »de pågældende arbejdstagere« skal ydes »tilsvarende kompenserende hvileperioder« eller »en passende beskyttelse«, så anses for at være opfyldt i forbindelse med en ordning, hvorefter indehaverne af de pågældende kontrakter højst må arbejde på ferie- og fritidscentre i 80 dage om året?
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/88/EF af 4.11.2003 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden (EUT L 299, s. 9).


text:
2.3.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 63/10
 Appel iværksat den 13. december 2012 af El Corte Inglés, S.A. til prøvelse af dom afsagt af Retten (Sjette Afdeling) den 27. september 2012 i sag T-357/09, Pucci International mod KHIM — El Corte Inglés (Emidio Tucci)
 (Sag C-584/12 P)
 2013/C 63/17
 Processprog: spansk
 Parter
 Appellant: El Corte Inglés, S.A. (ved abogados J.L. Rivas Zurdo og E. Seijo Veiguela)
 Den anden part i appelsagen: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) og Emilio Pucci International BV
 Appellanten har nedlagt følgende påstande
 —
 Dom afsagt af Retten den 27. september 2012 i sag T-357/09 ophæves i sin helhed.
 —
 Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) tilpligtes at betale de omkostninger, der er afholdt af El Corte Inglés, S.A.
 —
 Emilio Pucci International BV tilpligtes at betale de omkostninger, der er afholdt af El Corte Inglés, S.A.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 Indsigeren har ikke bevist brug for briller, således som appelkammeret ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) fastslog. I øvrigt er det præcis dette kriterium, dvs. ikke at anse den blotte placering af varemærket på eller ved siden af fotografier som reel brug, som Retten selv fastslog i præmis 31 i dommen i sagen T-39/10 (1). Det gøres derfor gældende, at Retten ikke burde have anset brug af det tidligere nævnte varemærke 274991 for briller i klasse 9 for bevist.
 For så vidt angår risikoen for forveksling kræves det i artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 40/94 (2) og den deraf afledte retspraksis, at denne skal bedømmes ved en helhedsvurdering under hensyntagen til alle de relevante faktorer i det foreliggende tilfælde. Andet Appelkammer ved Harmoniseringskontoret fastslog, at disse faktorer var forskellige for så vidt angår deres karakter, formål og anvendelsesmetode, idet det argumenterede overbevisende herfor (den anfægtede afgørelses punkt 102). Kosmetik og smykker kan forbindes med den brede og samtidig mangfoldige modesektor, men det kan ikke dermed siges, at disse har en forbindelse til eller skal anses for at være af lignende art som de varer, der er indeholdt i klasse 18, 24 og 25.
 Udstrækningen af virkningerne af artikel 8, stk. 5, i forordning nr. 207/2009 (3) til andre varer i klasse 9 (briller) og 14 (smykker, simili og ure) samt til toiletpapir (klasse 16) er alt for begrænset og er begrundet i formodninger fra sagsøgeren i sag T-357/09 (4), der ikke er godtgjort. Dette gælder i denne henseende så meget desto mere, idet der, som anført i selve dommens præmis 70 og 71, ikke kan godtages blotte hypoteser eller en anvendelse per se på særdeles velkendte varemærker, idet det er nødvendigt, at de fremtidige risici påberåbes og bevises, hvilket sagsøgeren ikke har gjort.
 (1) Rettens dom af 27.9.2012, El Corte Inglés mod KHIM, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser.
 (2) Rådets forordning (EF) nr. 40/94 af 20.12.1993 om EF-varemærker (EFT 1994 L 11, s. 1).
 (3) Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 af 26.2.2009 om EF-varemærker (kodificeret udgave) (EUT L 78, s. 1).
 (4) Rettens dom af 27.9.2012, Pucci International mod KHIM — El Corte Inglés (Emidio Tucci), endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser.


text:
8.1.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 6/20
 DOMSTOLENS DOM
 (Fjerde Afdeling)
 af 18. november 2004
 i sag C-164/04, Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland (1)
 (Traktatbrud - direktiv 2001/17/EF - sanering og likvidation af forsikringsselskaber - manglende gennemførelse inden for den fastsatte frist)
 (2005/C 6/39)
 Processprog: engelsk
 I sag C-164/04, angående et traktatbrudssøgsmål i henhold til artikel 226 EF, anlagt den 31. marts 2004, Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (befuldmægtigede: E. Traversa og M. Shotter) mod Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland (befuldmægtiget: C. Jackson), har Domstolen (Fjerde Afdeling), sammensat af dommerne J.N. Cunha Rodrigues, som fungerende formand for Fjerde Afdeling, M. Ilešič (refererende dommer) og E. Levits; generaladvokat L.A. Geelhoed; justitssekretær: R. Grass, den 18. november 2004 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 1)
 Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/17/EF af 19. marts 2001 om sanering og likvidation af forsikringsselskaber, idet det ikke har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme direktivet.
 2)
 Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 106 af 30.4.2004.


text:
3.7.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 179/59
 Sag anlagt den 14. maj 2010 — Guittet mod Kommissionen
 (Sag F-31/10)
 2010/C 179/105
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Christian Guittet (Cannes, Frankrig) (ved avocat L. Levi)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Søgsmålets genstand og beskrivelse af tvisten
 Dels påstand om annullation af afgørelsen om at afslutte proceduren i henhold til tjenestemandsvedtægtens artikel 73 derved, at sagsøgerens vedvarende invaliditetsgrad blev fastsat til 64,5%, dels påstand om erstatning for den forvoldte økonomiske og ikke-økonomiske skade.
 Sagsøgerens påstande
 —
 Ansættelsesmyndighedens afgørelse af 27. juli 2009 om at afslutte den procedure, der blev indledt efter tjenestemandsvedtægtens artikel 73 som følge af sagsøgerens ulykke den 8. december 2003, annulleres.
 —
 Om fornødent annulleres afslaget af 16. februar 2010 på sagsøgerens klage.
 —
 Følgelig fastslås det, at et lægeudvalg, der er sammensat upartisk, uafhængigt og neutralt, og som kan arbejde hurtigt, uafhængigt og uden forhåndsslutninger, bedømmer graden af den vedvarende, delvise invaliditet (VDI) på grundlag af de forskrifter og den skala, der var gældende på tidspunktet for ulykken og indtil den 1. januar 2006 i forbindelse med en fornyet undersøgelse af den ansøgning, som sagsøgeren indgav i medfør af tjenestemandsvedtægtens artikel 73.
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale morarenter på 12 % af det skyldige beløb i henhold til tjenestemandsvedtægtens artikel 73 i en periode senest fra den 8. december 2004 og indtil beløbet er betalt fuldt ud.
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale en erstatning, der efter ret og billighed fastsættes til 50 000 EUR, for den ikke-økonomiske skade, der er forvoldt ved den anfægtede afgørelse.
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale en erstatning på 15 000 EUR for den økonomiske skade, der er forvoldt ved den anfægtede afgørelse.
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.


text:
30.4.2004
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 118/18
 DOMSTOLENS DOM
 (Femte Afdeling)
 af 29. april 2004
 i sag C-102/02, Ingeborg Beuttenmüller mod Land Baden-Württemberg (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Verwaltungsgericht Stuttgart) (1)
 (Arbejdskraftens frie bevægelighed - anerkendelse af eksamensbeviser - direktiv 89/48/EØF og 92/51/EØF - erhvervet som lærer i grund- og hovedskolen (Grund- und Hauptschule) - indehaver af et eksamensbevis for gennemførelse af en toårig postgymnasial uddannelse - betingelser for udøvelse af erhvervet)
 (2004/C 118/32)
 Processprog: tysk
 I sag C-102/02, angående en anmodning, som Verwaltungsgericht Stuttgart (Tyskland) i medfør af artikel 234 EF har indgivet til Domstolen for i den for nævnte ret verserende sag, Ingeborg Beuttenmüller mod Land Baden-Württemberg, at opnå en præjudiciel afgørelse vedrørende fortolkningen af Rådets direktiv 89/48/EØF af 21. december 1988 om indførelse af en generel ordning for gensidig anerkendelse af eksamensbeviser for erhvervskompetencegivende videregående uddannelser af mindst tre års varighed (EFT 1989 L 19, s. 16) og Rådets direktiv 92/51/EØF af 18. juni 1992 om anden generelle ordning for anerkendelse af erhvervsuddannelser til supplering af direktiv 89/48 (EFT L 209, s. 25), har Domstolen (Femte Afdeling), sammensat af P. Jann som fungerende formand for Femte Afdeling og dommerne C.W.A. Timmermans, A. Rosas (refererende dommer), A. La Pergola og S. von Bahr, generaladvokat: D. Ruiz-Jarabo Colomer, justitssekretær: R. Grass, den 29. april 2004 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 1)
 Artikel 1, litra a), andet afsnit, i Rådets direktiv 89/48/EØF af 21. december 1988 om indførelse af en generel ordning for gensidig anerkendelse af eksamensbeviser for erhvervskompetencegivende videregående uddannelser af mindst tre års varighed skal fortolkes således, at den kvalifikation til at udøve erhvervet som lærer, som tidligere kunne opnås på grundlag af en toårig uddannelse i Østrig, er ligestillet med et eksamensbevis i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i bestemmelsens første afsnit, når denne medlemsstats kompetente myndigheder attesterer, at det efter en toårig uddannelse opnåede eksamensbevis anses for sidestillet med det eksamensbevis, der på nuværende tidspunkt opnås efter en treårig uddannelse, og som i nævnte medlemsstat giver den pågældende samme rettigheder for så vidt angår adgangen til eller udøvelsen af erhvervet som lærer. Det tilkommer den nationale ret at afgøre, om den sidste betingelse i artikel 1, litra a), andet afsnit, henset til de beviser, som den pågældende har fremlagt i overensstemmelse med samme direktivs artikel 8, stk. 1, samt henset til de nationale bestemmelser, der er afgørende for vurderingen af sådanne elementer, skal anses for at være opfyldt i hovedsagen. Denne betingelse vedrører retten til at udøve et lovreguleret erhverv og ikke aflønningen og de øvrige arbejdsvilkår, der gælder i den medlemsstat, der anerkender, at en gammel uddannelse og en ny uddannelse er ligeværdige.
 2)
 Artikel 3, litra a), i direktiv 89/48 kan påberåbes af en statsborger i en medlemsstat over for nationale bestemmelser, der ikke er i overensstemmelse med direktivet. Direktivet er til hinder for sådanne bestemmelser, når det i henhold til dem er en ufravigelig betingelse for at anerkende en kvalifikation til erhvervet som lærer, der er erhvervet eller anerkendt i anden medlemsstat end værtsmedlemsstaten, at den uddannelse, der er opnået ved en højere læreanstalt, mindst har en varighed på tre år og mindst omfatter to af de fag, der indgår i pensum på læreruddannelsen i værtsmedlemsstaten.
 3)
 Når der ikke er vedtaget gennemførelsesforanstaltninger inden for den frist, der er fastsat i artikel 17, stk. 1, første afsnit, i Rådets direktiv 92/51/EØF af 18. juni 1992 om anden generelle ordning for anerkendelse af erhvervsuddannelser til supplering af direktiv 89/48, kan en statsborger i en medlemsstat påberåbe sig dette direktivs artikel 3, litra a), for i værtsmedlemsstaten at få anerkendt en kvalifikation til erhvervet som lærer som den, der er opnået i Østrig på grundlag af en uddannelse af to års varighed. Under omstændigheder som dem, der foreligger i hovedsagen, er denne mulighed hverken udelukket som følge af anvendelsen af den undtagelse, der er omhandlet i direktivets artikel 3, sidste stykke, eller betinget af, at ansøgeren på forhånd opfylder udligningsforanstaltninger som omhandlet i samme direktivs artikel 4.
 (1) EFT C 144 af 15.6.2002.


text:
C 94/34 DA De Europñiske Fñllesskabers Tidende 28.3.98
 For det tredje anfùrer sagsùgerne, at Kommissionens vur- Sagsùgeren har nedlagt fùlgende påstande:
 dering af markedets gennemsigtighed er behñftet med fejl.
 Kommissionen har ikke taget hensyn til en uvildig sagkyn- Ð Den afgùrelse i sagsùgtes skrivelse af 14. oktober
 dig erklñring, som var vedlagt ansùgningen om negativat- 1997, hvorved der blev givet afslag på ansùgningen
 test, og hvoraf fremgår, at der ved ùget gennemsigtighed er om tilbagebetaling af den skat til Fñllesskaberne, som
 en konkurrenceforùgelse. Der foreligger på dette punkt en sagsùgeren har betalt for perioden fra 1. januar 1989
 vñsentlig mangel med hensyn til sagens oplysning, hvilket til og med 30. september 1995, annulleres eller erklñ-
 har haft indflydelse på beslutningens indhold. res ugyldig.
 For det fjerde er formålet med EKSF-traktatens artikel 60
 Ð Om nùdvendigt kendes det for ret, at Europa-Parla-
 ifùlge sagsùgerne en ordning med fuldstñndig gennemsig-
 mentets beslutning om at pålñgge de freelancetolke,
 tighed med hensyn til priser og salgsbetingelser. Hvis dette
 som arbejder for det, fñllesskabsskat, er ugyldig, eller
 efter Domstolens opfattelse gñlder for så vidt angår gen-
 at der ikke på grundlag af denne over for sagsùgeren
 nemsigtighed på markedet med hensyn til priser, må det så
 kan indeholdes fñllesskabsskat for perioden fra
 meget mere vñre tilladt at skabe gennemsigtighed på mar-
 1. januar 1989 til og med 30. september 1995 i ind-
 kedet med hensyn til leverancer.
 tñgter for det arbejde, hun udfùrte som freelance for
 sagsùgte.
 For det femte anfùrer sagsùgerne, at der foreligger en
 vñsentlig mangel med hensyn til sagens oplysning, idet
 Kommissionen ikke foretog undersùgelser af markedsande- Ð Om nùdvendigt kendes det for ret, at artikel 8 i aftalen
 lene med de midler, den normalt har til rådighed, således med AIIC er ugyldig, eller at der ikke på grundlag
 som det er beskrevet i Kommissionens meddelelse om heraf over for sagsùgeren kan indeholdes fñllesskabs-
 afgrñnsning af det relevante marked (2). skat for perioden fra 1. januar 1989 til og med 30. sep-
 tember 1995 i indkomsterne for det arbejde, hun
 For det sjette foreligger der efter sagsùgerens opfattelse en udfùrte som freelancetolk for sagsùgte.
 tilsidesñttelse af EKSF-traktatens artikel 47, stk. 2, idet
 Kommissionen over for USA's regering har oplyst, at den Ð Sagsùgte tilpligtes at tilbagebetale den fñllesskabsskat,
 ikke havde indvendinger mod udveksling af EKSF-spùrge- som sagsùgeren har betalt i perioden fra 1. januar
 skema 2-72. For det fùrste havde sagsùgerne ikke gjort 1989 til og med 30. september 1995, og som sagsùge-
 udvekslingen af dette spùrgeskema til en del af deres ren nu anslår til 17 309 ECU, med rente på 8 % eller
 anmeldelse, og for det andet gñlder der efter retspraksis den herfor gñldende rentesats.
 en sñrlig vidtgående beskyttelse af de berùrte virksomhe-
 ders forretningshemmeligheder i henhold til det alminde- Ð Subsidiñrt:
 lige princip, der er kommet til udtryk i sagsbehandlings-
 forskrifterne inden for konkurrenceretsområdet. Dette Sagsùgte tilpligtes at erstatte sagsùgerens tab, som
 betyder også, at de berùrte virksomheder på forhånd ved denne nu anslår til 642 199 BEF, samt det tab, der
 en tilstrñkkelig begrundet beslutning skal orienteres, såle- nñrmere skal bestemmes, og som er forårsaget af yder-
 des at de på denne måde får lejlighed til at tage retslige ligere krav fra det belgiske skattevñsen og/eller sociale
 skridt, inden oplysningerne videregives. sikringsinstitutioner, og som vedrùrer perioden fra
 1. januar 1989 til og med 30. september 1995, hvor
 Endelig er den anfñgtede beslutning i strid med begrundel- sagsùgte indeholdt fñllesskabsskat i sagsùgerens ind-
 sespligten i henhold til EKSF-traktatens artikel 15, idet der komst.
 med hensyn til flere spùrgsmål ikke er en tilstrñkkelig
 begrundelse.
 Ð Sagsùgte tilpligtes at betale sagsùgerens omkostninger.
 (1) EFT L 1 af 3.1.1998, s. 10.
 (2) EFT C 372 af 9.12.1997, s. 5, punkt 33 ff. Sùgsmålsgrunde og vñsentligste argumenter:
 Sùgsmålsgrundene og de vñsentligste argumenter er de
 samme som i sag T-2/98.
 Sag anlagt den 14. januar 1998 af F mod Europa-Parla-
 mentet
 (Sag T-17/98)
 (98/C 94/81) Sag anlagt den 19. januar 1998 af Peter Reichert mod
 Europa-Parlamentet
 (Processprog: nederlandsk) (Sag T-18/98)
 Ved De Europñiske Fñllesskabers Ret i Fùrste Instans er (98/C 94/82)
 der den 14. januar 1998 anlagt sag mod Europa-Parlamen-
 tet af F, Bruxelles, ved advokat G. van der Wal med mùde- (Processprog: tysk)
 ret for Nederlandenes Hoge Raad, Haag, og advokat
 L. Y. J. M. Parret, Bruxelles, og med valgt adresse i Ved De Europñiske Fñllesskabers Ret i Fùrste Instans er
 Luxembourg hos advokat Aloyse May, 31, Grand-rue. der den 19. januar 1998 anlagt sag mod Europa-Parlamen-


text:
21.11.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 282/37
 Dom afsagt af Retten i Første Instans den 2. oktober 2009 — Estland mod Kommissionen
 (Sag T-324/05) (1)
 (Landbrug - fælles markedsordninger - vedtagelse af overgangsforanstaltninger som følge af nye medlemsstaters tiltrædelse - forordning (EF) nr. 832/2005 om overgangsforanstaltninger for sukker - annullationssøgsmål - kollegialitet - begrebet »varebeholdning« - omstændigheder, hvorunder lagrene opbyggedes - begrundelse - god forvaltning - god tro - ikke-forskelsbehandling - ejendomsret - proportionalitet)
 2009/C 282/69
 Processprog: estisk
 Parter
 Sagsøger: Republikken Estland (ved L. Uibo, som befuldmægtiget)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (først ved L. Visaggio og E. Randvere, derefter ved T. van Rijn, H. Tserepa-Lacombe og E. Randvere, som befuldmægtigede)
 Intervenient til støtte for sagsøgeren: Republikken Letland (ved E. Balode-Buraka, L. Ostrovska og K. Drēviņa, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af Kommissionens forordning (EF) nr. 832/2005 af 31. maj 2005 om bestemmelse af overskudsmængderne af sukker, isoglucose og fruktose for Tjekkiet, Estland, Cypern, Letland, Litauen, Ungarn, Malta, Polen, Slovenien og Slovakiet (EUT L 138, s. 3).
 Konklusion
 1)
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes.
 2)
 Republikken Estland bærer sine egne omkostninger og betaler Kommissionen for De Europæiske Fællesskabers omkostninger.
 3)
 Republikken Letland bærer sine egne omkostninger.
 (1) EUT C 271 af 29.10.2005.