text:
23.2.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 65/19
 Sag anlagt den 14. november 2014 — Europa-Kommissionen mod Republikken Cypern
 (Sag C-515/14)
 (2015/C 065/28)
 Processprog: græsk
 Parter
 Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved E. Tserepa-Lacombe og D. Martin)
 Sagsøgt: Republikken Cypern
 Sagsøgerens påstande
 —
 Det fastslås, at Republikken Cypern har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 45 og artikel 48 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde og artikel 4, stk. 3, i traktaten om Den Europæiske Union, fordi den ikke med tilbagevirkende kraft fra den 1. maj 2004 har ophævet alderskriteriet i artikel 27 i pensionsloven (L. 97(1)97), og som bevirker, at denne artikel bliver uforenlig med de ovennævnte bestemmelser, da det afholder arbejdstagere fra at forlade deres land for at tage arbejde i en anden medlemsstat, en EU-institution eller en anden international organisation, og fordi det medfører en ulige behandling mellem på den ene side vandrende arbejdstagere, herunder dem, der arbejder i EU-institutioner eller en anden international organisation, og på den anden side de tjenestemænd, der udelukkende har udøvet beskæftigelse i Cypern.
 —
 Republikken Cypern tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Europa-Kommissionen har nedlagt påstand om at det fastslås, at Republikken Cypern har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 45 og artikel 48 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde og artikel 4, stk. 3, i traktaten om Den Europæiske Union, fordi den ikke med tilbagevirkende kraft fra den 1. maj 2004 har ophævet det alderskriterium, der er indeholdt i artikel 27 i lov L. 97(1)97, og som bevirker, at denne artikel bliver uforenelig med de ovennævnte bestemmelser, da det afholder arbejdstagere fra at forlade deres land for at tage arbejde i en anden medlemsstat, en EU-institution eller en anden international organisation, og fordi det medfører en ulige behandling mellem vandrende arbejdstagere, herunder dem, der arbejder i EU-institutioner, og tjenestemænd, der udelukkende har udøvet beskæftigelse i Cypern. De cypriotiske retsforskrifter, navnlig artikel 27 i pensionslov (L. 97(1)97), fører til en forskelsbehandling mellem tjenestemænd ved den nationale forvaltning og tjenestemænd, der arbejder ved internationale organisationer i en anden medlemsstat eller ved Den Europæiske Union, fordi det kun er arbejdstagere, der udelukkende har udøvet beskæftigelse i Cypern, der, hvis de forlader statens tjeneste, kan påberåbe sig artikel 24 og 25 i pensionsloven og kan bevare deres pensionsrettigheder, også selv om de ikke opfylder alderskriteriet på 45 eller 48 år. Derimod kan arbejdstagere, der har gjort brug af deres ret til fri bevægelighed, ikke påberåbe sig disse artikler og de vil følgelig miste deres pensionsrettigheder.
 Derudover hindrer den omtvistede artikel i pensionsloven arbejdskraftens frie bevægelighed, da den fratager arbejdstagerne muligheden for at kumulere alle bidragsperioder, og ikke sikrer en ensartethed i de vandrende arbejdstageres karriere med henblik på pension. Anvendelsen af denne lov betyder, at en ansat, der frivilligt forlader Cyperns offentlige forvaltning for at arbejde ved internationale organisationer i en anden medlemsstat, og som alt efter det foreliggende tilfælde ikke opfylder alderskriteriet på 45 eller 48 år, kun modtager en engangsbetaling og mister sine pensionsrettigheder i henhold til pensionslovens artikel 27, stk. 1, litra b), selv om den pågældende har opfyldt betingelsen om at der skal indbetales bidrag i mindst fem år.
 Herudover indeholder lov (L. 31(I)/2012), der alene regulerer muligheden for overførsel af pensionsrettigheder fra og til Den Europæiske Unions pensionsordning, ingen bestemmelse om pensionsrettigheder for tjenestemænd, der forlader Cyperns offentlige forvaltning for at tiltræde en stilling ved Den Europæiske Union, men som i sidste ende beslutter sig for ikke at overføre deres pensionsrettigheder i henhold til artikel 11 i bilag VIII til vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union. Disse tjenestemænd mister deres pensionsrettigheder, hvis de frivilligt har forladt den offentlige forvaltning og ikke opfylder alderskriteriet.
 I øvrigt finder lov af 2011 om pensionsydelser til tjenestemænd og den offentlige tjeneste, herunder lokale myndigheder (generelle bestemmelser) (L. 113[I]2011), kun anvendelse på nyansatte tjenestemænd, der tiltrådte deres stilling den 1. oktober 2011, som er tidspunktet for den ovennævnte lovs ikrafttræden, eller senere, således at forskelsbehandlingen på grund af alder fortsat finder anvendelse for dem, der er omfattet af pensionslov (L.97(I)1997).


text:
6.11.2004
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 273/7
 DOMSTOLENS DOM
 (Første Afdeling)
 af 16. september 2004
 i sag C-28/03, Epikouriko kefalaio mod Ypourgos Anaptyxis (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Symvoulio tis Epikratias) (1)
 (Forsikring - artikel 15 og 16 i første direktiv 73/239/EØF - artikel 17 og 18 i første direktiv 79/267/EØF - likvidation af et forsikringsselskab efter tilbagekaldelse af tilladelse til at drive forsikringsvirksomhed - rangorden for privilegerede lønkrav og privilegerede forsikringskrav)
 (2004/C 273/13)
 Processprog: græsk
 I sag C-28/03, angående en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 234 EF, indgivet af Symvoulio tis Epikratias (Grækenland) ved kendelse af 23. oktober 2002, indgået til Domstolen den 24. januar 2003, i sagen Epikouriko kefalaio mod Ypourgos Anaptyxis, procesdeltager: Omospondia Asfalistikon Syllogon Ellados, har Domstolen (Første Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, P. Jann, samt dommerne A. Rosas, s. von Bahr, R. Silva de Lapuerta og K. Lenaerts (refererende dommer); generaladvokat: L.A. Geelhoed; justitssekretær: ekspeditionssekretær M.-F. Contet, den 16. september 2004 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 Artikel 15 og 16 i Rådets første direktiv 73/239/EØF af 24. juli 1973 om samordning af de administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser om adgang til udøvelse af direkte forsikringsvirksomhed bortset fra livsforsikring, som ændret ved Rådets andet direktiv 88/357/EØF af 22. juni 1988 om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende direkte forsikringsvirksomhed bortset fra livsforsikring, om fastsættelse af bestemmelser, der kan lette den faktiske gennemførelse af den frie udveksling af tjenesteydelser, og om ændring af direktiv 73/239 og ved Rådets direktiv 92/49/EØF af 18. juni 1992 om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende direkte forsikringsvirksomhed bortset fra livsforsikring og om ændring af direktiv 73/239 og 88/357 (tredje skadesforsikringsdirektiv) samt artikel 17 og 18 i Rådets første direktiv 79/267/EØF af 5. marts 1979 om samordning af de administrativt og ved lov fastsatte bestemmelser om adgang til og udøvelse af direkte livsforsikringsvirksomhed, som ændret ved Rådets andet direktiv 90/619/EØF af 8. november 1990 om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende direkte livsforsikringsvirksomhed, om fastsættelse af bestemmelser, der kan lette den faktiske gennemførelse af den frie udveksling af tjenesteydelser, og om ændring af direktiv 79/267 og ved Rådets direktiv 92/96/EØF af 10. november 1992 om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende direkte livsforsikringsvirksomhed og om ændring af direktiv 79/267 og 90/619 (tredje livsforsikringsdirektiv), er ikke til hinder for en national lovgivning, hvorefter de aktiver, der dækker de forsikringsmæssige hensættelser, i tilfælde af konkurs, likvidation eller en tilsvarende situation af insolvens kan anvendes til betaling af lønkrav forud for betaling af forsikringskrav, såfremt de sidstnævnte krav i medfør af denne lovgivning har en privilegeret stilling, der under alle omstændigheder ikke alene omfatter de aktiver, der dækker de forsikringsmæssige hensættelser, men som også omfatter andre af selskabets aktiver, og som i medfør af en ministeriel beslutning kan være blevet udvidet til at omfatte selskabets samlede frie formue.
 (1) EFT C 70 af 22.3.2003.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
11.4.98 DA De Europñiske Fñllesskabers Tidende C 113/3
 (såsom automatisk viderefùrelse af lejekontrakten), der DOMSTOLENS DOM
 godtgùr, at den i lejekontrakten angivne varighed ikke
 (Femte Afdeling)
 afspejler parternes egentlige hensigt, i hvilket tilfñlde der
 skal tages hensyn til den faktiske samlede varighed af af 12. februar 1998
 udlejningen fremfor varigheden i henhold til lejekontrak-
 ten. i sag C-366/96, Louisette Cordelle mod Office national
 des pensions (ONP) (anmodning om prñjudiciel afgùrelse
 fra Tribunal du travail de Charleroi) (1)
 (1) EFT C 351 af 30.12.1995.
 (Social sikring Ð artikel 12, stk. 2, og artikel 46a i forord-
 ning (EéF) nr. 1408/71 Ð nationale antikumulationsreg-
 ler Ð ydelser af samme art)
 (98/C 113/08)
 DOMSTOLENS DOM
 (Processprog: fransk)
 (Femte Afdeling)
 af 12. februar 1998
 i sag C-163/96, straffesag mod Silvano Raso m.fl. (anmod- (Forelùbig oversñttelse. Den endelige oversñttelse vil blive
 ning om prñjudiciel afgùrelse fra Pretura circondariale di offentliggjort i Samling af Afgùrelser)
 La Spezia) (1)
 (Fri udveksling af tjenesteydelser Ð konkurrence Ð sñr-
 lige eller ekslusive rettigheder Ð virksomheder, som har I sag C-366/96, angående en anmodning, som Tribunal du
 koncession på en havneterminal) travail de Charleroi (Belgien) i medfùr af EF-traktatens
 artikel 177 har indgivet til Domstolen for i den for nñvnte
 (98/C 113/07)
 ret verserende sag Louisette Cordelle mod Office national
 des pensions (ONP) at opnå en prñjudiciel afgùrelse
 vedrùrende fortolkningen af artikel 12, stk. 2, i Rådets for-
 (Processprog: italiensk) ordning (EéF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse
 af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstñn-
 dige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flyt-
 ter inden for Fñllesskabet (EFT 1971 II, s. 366), som
 (Forelùbig oversñttelse. Den endelige oversñttelse vil blive ñndret og ajourfùrt ved Rådets forordning (EéF) nr. 2001/
 offentliggjort i Samling af Afgùrelser) 83 af 2. juni 1983 (EFT L 230 af 22.8.1983, s. 6), og af
 artikel 46a i forordning (EéF) nr. 1408/71, som ñndret og
 ajourfùrt ved forordning (EéF) nr. 2001/83 og senere
 I sag C-163/96, angående en anmodning, som Pretura cir- ñndret ved Rådets forordning (EéF) nr. 1248/92 af
 condariale di La Spezia (Italien) i medfùr af EF-traktatens 30. april 1992 (EFT L 136 af 19.5.1992, s. 7), har Dom-
 artikel 177 har indgivet til Domstolen for i den for nñvnte stolen (Femte Afdeling), sammensat af formanden for Fùr-
 ret verserende straffesag mod Silvano Raso m.fl., at opnå ste Afdeling, M. Wathelet, som fungerende formand for
 en prñjudiciel afgùrelse vedrùrende fortolkningen af EF- Femte Afdeling, og dommerne J. C. Moitinho de Almeida,
 traktatens artikel 59, 86 og artikel 90, stk. 1, har Domsto- D. A. O. Edward (refererende dommer), P. Jann og L.
 len (Femte Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, Sevón; generaladvokat: C. O. Lenz; justitssekretñr: ekspe-
 C. Gulmann, og dommerne M. Wathelet (refererende ditionssekretñr D. Louterman-Hubeau, den 12. februar
 dommer), J. C. Moitinho de Almeida, P. Jann og L. Sevón; 1998 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 generaladvokat: N. Fennelly; justitssekretñr: assisterende
 justitssekretñr H. von Holstein, den 12. februar 1998
 afsagt dom, hvis konklusion lyder således: Artikel 12, stk. 2, i Rådets forordning (EéF) nr. 1408/71
 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsord-
 ninger på arbejdstagere, selvstñndige erhvervsdrivende og
 EF-traktatens artikel 86 og 90 skal fortolkes således, at de deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fñllesskabet,
 er til hinder for en national bestemmelse, hvorefter kun et som affattet ved Rådets forordning (EéF) nr. 2001/83 af
 havneselskab må formidle midlertidig arbejdskraft til 2. juni 1983, er ikke til hinder for anvendelse af en antiku-
 andre virksomheder, der opererer i den havn, hvor selska- mulationsregel i en medlemsstat, hvorefter der ved bereg-
 bet er etableret, når det lñgges til grund, at selskabet også ningen af en ydelse til efterladte, der udbetales i henhold
 har tilladelse til at udfùre havnearbejde. til denne stats lovgivning og er beregnet på grundlag af
 den afdùde ñgtefñlles beskñftigelsesperiode, tages hensyn
 til ydelser, som den pågñldende personligt har erhvervet
 (1) EFT C 197 af 6.7.1996. ret til i en anden medlemsstat, og som må betegnes som
 alderspensioner eller ydelser, der trñder i stedet herfor, i
 fùrstnñvnte medlemsstats lovgivnings forstand. Med hen-
 blik på anvendelsen af den nñvnte antikumulationsregel


text:
24.2.2007
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 42/44
 Sag anlagt den 5. januar 2007 — Sanofi-Aventis mod KHIM — AstraZeneca (EXANTIN)
 (Sag T-4/07)
 (2007/C 42/77)
 Stævningen er affattet på engelsk
 Parter
 Sagsøger: Sanofi-Aventis SA (Paris, Frankrig) (ved lawyer R. Gilbey)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: AstraZeneca AB (Södertälje, Sverige)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelse truffet den 10. oktober 2006 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1302/2005-1) annulleres, og der gives medhold i sagsøgerens påstand om, at der er risiko for forveksling mellem de omtvistede varemærker.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagsøgerens omkostninger i forbindelse med nærværende sag.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Ansøger om EF-varemærket: AstraZeneca AB
 Det omhandlede EF-varemærke: Ordmærket »EXANTIN« for varer i klasse 5 — ansøgning nr. 2 694 115
 Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Sanofi-Aventis SA
 Det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: De internationale og nationale ordmærker »ELOXATIN« og »ELOXATINE« for varer i klasse 5
 Indsigelsesafdelingens afgørelse: Indsigelsen forkastes
 Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen
 Søgsmålsgrunde: Appelkammeret identificerede ikke hele den relevante kundekreds og opstillede fejlagtigt et opmærksomhedshierarki mellem de dele af den relevante kundekreds, som den identificerede.
 Desuden anvendte appelkammeret ikke det korrekte kriterium ved sammenligningen af varerne og foretog ikke en helhedsvurdering af tegnene. Følgelig fandt appelkammeret med urette, at der ikke var risiko for forveksling.


text:
28 . 6 . 97 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 199/21
 Slettelse af sag C-202/96 O Slettelse af sag C-273/96 (*)
 ( 97/C 199/55 ) ( 97/C 199/58
 Ved kendelse af 13 . marts 1997 har formanden for Femte
 Afdeling ved De Europæiske Fællesskabers Domstol be Ved kendelse af 7. marts 1997 har præsidenten for De
 sluttet, at sag C-202/96 ( anmodning om præjudiciel afgø Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag
 relse fra Tribunal administratif de Paris ), Société des Labo C-273/96 ( anmodning om præjudiciel afgørelse fra Pretura
 ratoires Valda mod Fonds d'intervention et de régularisa circondariale di Roma, sezione distaccata di Tivoli ), straf
 tion du marché du sucre ( FIRS ), skal slettes af registret. fesag mod Bartolomeo Terranova, skal slettes af registret.
 O EFT nr. C 233 af 10 . 8 . 1996 . (') EFT nr. C 294 af 5 . 10 . 1996 .
 Slettelse af sag C-271/96 (*) Slettelse af sag C-295/96 (')
 ( 97/C 199/56 ) ( 97/C 199/59 )
 Ved kendelse af 7. marts 1997 har præsidenten for De
 Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag Ved kendelse af 17. marts 1997 har præsidenten for De
 C-271 /96 ( anmodning om præjudiciel afgørelse fra Pretura Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag
 circondariale di Roma, sezione distaccata di Tivoli ), straf C-295/96 , Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 fesag mod Antonio Nardi, skal slettes af registret. mod Kongeriget Belgien, skal slettes af registret.
 (') EFT nr. C 294 af 5 . 10 . 1996 .
 (') EFT nr. C 318 af 26 . 10 . 1996 .
 Slettelse af sag C-272/96 (^ Slettelse af sag C-296/96 (')
 ( 97/C 199/57 )
 ( 97/C 199/60
 Ved kendelse af 7. marts 1997 har præsidenten for De
 Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag Ved kendelse af 7. marts 1997 har præsidenten for De
 C-272/96 ( anmodning om præjudiciel afgørelse fra Pretura Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag
 circondariale di Roma, sezione distaccata di Tivoli ), straf C-296/96 ( anmodning om præjudiciel afgørelse fra Pretura
 fesag mod Alfredo Cipriani, skal slettes af registret. circondariale di Roma, sezione distaccata di Tivoli ), straf
 fesag mod Giancarlo Pezzola, skal slettes af registret.
 (') EFT nr. C 294 af 5 . 10 . 1996 .
 (M EFT nr. C 318 af 26 . 10 . 1996 .


text:
21.7.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 217/25
 Sag anlagt den 15. maj 2012 — Vila Vita Hotel und Touristik mod KHIM — Viavita (VIAVITA)
 (Sag T-204/12)
 2012/C 217/53
 Stævningen er affattet på engelsk
 Parter
 Sagsøger: Vila Vita Hotel und Touristik GmbH (Frankfurt, Tyskland) (ved advokaterne G. Schoenen og V. Töbelmann)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: Viavita SASU (Paris, Frankrig)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelse truffet den 1. marts 2012 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 419/2011-1) annulleres.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagsøgerens omkostninger.
 —
 Såfremt Viavita SASU indtræder i dette søgsmål som intervenient, tilpligtes selskabet at bære sin egne omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Ansøger om EF-varemærket: Viavita SASU
 Det omhandlede EF-varemærke: Ordmærket »VIAVITA« for tjenesteydelser i klasse 36-45 — EF-varemærkeansøgning nr. 52201504
 Indehaver af de i indsigelsessagen påberåbte varemærker eller tegn: Vila Vita Hotel und Touristik GmbH
 De i indsigelsessagen påberåbte varemærker eller tegn: Den østrigske varemærkeregistrering nr. 154631 af ordmærket »VILA VITA PARC« for tjenesteydelser i klasse 39 og 42 og den tyske varemærkeregistrering nr. 2097301 af figurmærket »VILA VITA TOURISTIK GMBH« for varer og tjenesteydelser i klasse 3, 35, 37, 39 og 41
 Indsigelsesafdelingens afgørelse: Delvist medhold i indsigelsen
 Appelkammerets afgørelse: Ophævelse af den anfægtede afgørelse og afslag på indsigelsen
 Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 42, stk. 2 og 3, i Rådets forordning nr. 207/2009.


text:
28.8.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 234/31
 Rettens dom af 8. juli 2010 — Evropaïki Dynamiki mod EEA
 (Sag T-331/06) (1)
 (Offentlige tjenesteydelseskontrakter - EEA’s udbudsprocedure - levering af IT-rådgivning - afvisning af bud - annullationssøgsmål - Rettes kompetence - tildelingskriterier fastsat i udbudsbetingelserne - underkriterier - åbenbart urigtigt skøn - begrundelsespligt)
 2010/C 234/52
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (Athen, Grækenland) (ved avocats N. Korogiannakis og N. Keramidas)
 Sagsøgt: Det Europæiske Miljøagentur (EEA) (ved M. Hofstötter, som befuldmægtiget, bistået af avocat J. Stuyck)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af Det Europæiske Miljøagenturs beslutning af 14. september 2006, hvorved det af sagsøgeren afgivne bud inden for rammerne af udbudsprocedure EEA/IDS/06/002 om levering af IT-rådgivning blev afslået (EUT S 118-125101), og kontrakten blev tildelt en anden tilbudsgiver.
 Konklusion
 1)
 Det Europæiske Miljøagentur frifindes.
 2)
 Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 326 af 30.12.2006.


text:
24.11.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 421/55
 Personalerettens kendelse (Anden Afdeling) af 10. juli 2014 — Mészáros mod Kommissionen
 (Sag F-22/13) (1)
 ((Personalesag - udvælgelsesprøve - meddelelse om udvælgelsesprøve EPSO/AD/207/11 - beståede ansøgere fra udvælgelsesprøven opført på reservelisten - ansættelsesmyndighedens kontrol af betingelserne for at kunne deltage i en udvælgelsesprøve for lønklasse AD 7 - erhvervserfaring i kortere tid end den krævede mindstetid - udvælgelseskomitéens anlæggelse af et åbenbart urigtigt skøn - ansættelsesmyndighedens tilbagetrækning af tilbuddet om ansættelse - ansættelsesmyndighedens bundne kompetence))
 2014/C 421/77
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Mátyás Támas Mészáros (Krakow, Polen) (ved advokat M. Pecyna)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (ved B. Eggers og G. Gattinara, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelsen om afslag på ESTAT’s ansøgning om at ansætte sagsøgerens og om ikke at anse sagsøgeren for at opfylde adgangsbetingelserne til udvælgelsesprøve EPSO/AD/207/11
 Konklusion
 1)
 Europa-Kommissionen frifindes.
 2)
 Kommissionen bærer sine egne omkostninger og betaler de af Mátyás Támas Mészáros afholdte omkostninger.
 (1) EUT C 291 af 5.10.2013, s. 7.


text:
21.3.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 69/29
 Sag anlagt den 30. januar 2009 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Hellenske Republik
 (Sag C-44/09)
 (2009/C 69/54)
 Processprog: græsk
 Parter
 Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved M. van Beek og M. Karanasou-Apostolopoulou, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Den Hellenske Republik
 Sagsøgerens påstande
 —
 Det fastslås, at Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Rådes direktiv 2004/113/EF af 13. december 2004 om gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder i forbindelse med adgang til og levering af varer og tjenesteydelser (1), idet den ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet, eller under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom.
 —
 Den Hellenske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Fristen for gennemførelse af direktiv 2004/113/EF udløb den 21. december 2007.
 (1) EUT L 373 af 21.12.2004, s. 37.


text:
7.2.98 DA De Europñiske Fñllesskabers Tidende C 41/7
 omhandler samme bestemmelse, har Domstolen (Sjette 68/151/EéF af 9. marts 1968 om samordning af de garan-
 Afdeling), sammensat af formanden for Anden Afdeling, tier, som krñves i medlemsstaterne af de i traktatens
 R. Schintgen, som fungerende formand for Sjette Afdeling, artikel 58, stk. 2, nñvnte selskaber til beskyttelse af såvel
 og dommerne G. F. Mancini (refererende dommer), P. J. G. selskabsdeltagernes som tredjemands interesser, med det
 Kapteyn, J. L. Murray og G. Hirsch; generaladvokat: G. formål at gùre disse garantier lige byrdefulde (EFT 1968 I,
 Cosmas; justitssekretñr: fuldmñgtig L. Hewlett, den s. 41), har Domstolen (Sjette Afdeling), sammensat af
 11. december 1997 afsagt dom, hvis konklusion lyder såle- afdelingsformanden, H. Ragnemalm (refererende dom-
 des: mer), og dommerne G. F. Mancini og P. J. G. Kapteyn;
 generaladvokat: A. La Pergola; justitssekretñr: fuldmñgtig
 L. Hewlett, den 16. december 1997 afsagt dom, hvis kon-
 1) Beskñftigelsesperioder for deltidsansatte arbejdstagere, klusion lyder således:
 der er udsat for en indirekte forskelsbehandling på
 grundlag af kùn, skal medregnes fra den 8. april 1976,
 som er datoen for afsigelsen af Defrenne-dommen (sag Reguleringen af, hvilke retsvirkninger handlinger udfùrt af
 43/75), ved beregningen af de tillñgsydelser, de har ret medlemmer af selskabsorganer i tilfñlde af interessekon-
 til. flikt med det selskab, vedkommende reprñsenterer, har
 over for tredjemand, falder uden for rammerne af Rådets
 fùrste direktiv 68/151/EéF af 9. marts 1968 om samord-
 2) Fñllesskabsretten er til hinder for, at der i forhold til ning af de garantier, som krñves i medlemsstaterne af de i
 et krav om anerkendelse af sagsùgernes ret til at vñre traktatens artikel 58, stk. 2, nñvnte selskaber til beskyt-
 tilsluttet en erhvervstilknyttet pensionsordning, som er telse af såvel selskabsdeltagernes som tredjemands interes-
 baseret på traktatens artikel 119, og som anerkendes ser, med det formål at gùre disse garantier lige byrdefulde,
 af en national domstol, sker anvendelse af en national og henhùrer under den nationale lovgivers kompetence.
 regel, der begrñnser den tilbagevirkende gyldighed af
 den omhandlede ret til to år forud for det pågñldende
 (1) EFT C 145 af 18.5.1996.
 sagsanlñg.
 (1) EFT C 269 af 14.9.1996.
 DOMSTOLENS DOM
 af 18. december 1997
 DOMSTOLENS DOM i sag C-129/96, Inter-Environnement Wallonie ASBL mod
 (Sjette Afdeling) ReÂgion wallonne (anmodning om prñjudiciel afgùrelse fra
 Belgiens Conseil d'EÂtat) (1)
 af 16. december 1997
 (Direktiv 91/156/EéF Ð frist for gennemfùrelse Ð virk-
 i sag C-104/96, Coöperatieve Rabobank »Vecht en Plas- ninger Ð begrebet »affald«)
 sengebied« BA mod Erik Aarnoud Minderhoud (kurator i
 Mediasafe BV's konkursbo) (anmodning om prñjudiciel (98/C 41/12)
 afgùrelse fra Nederlandenes Hoge Raad) (1)
 (Selskabsret Ð fùrste direktiv 68/151/EéF Ð anvendelses- (Processprog: fransk)
 område Ð ret til at reprñsentere et selskab Ð interesse-
 konflikt Ð en direktùrs manglende befùjelse til at forpligte
 selskabet)
 (Forelùbig oversñttelse. Den endelige oversñttelse vil blive
 (98/C 41/11) offentliggjort i Samling af Afgùrelser)
 (Processprog: nederlandsk)
 I sag C-129/96, angående en anmodning, som Belgiens
 Conseil d'EÂtat i medfùr af EF-traktatens artikel 177 har
 indgivet til Domstolen for i den for nñvnte ret verserende
 (Forelùbig oversñttelse. Den endelige oversñttelse vil blive sag Inter-Environnement Wallonie ASBL mod ReÂgion wal-
 offentliggjort i Samling af Afgùrelser) lonne at opnå en prñjudiciel afgùrelse vedrùrende fortolk-
 ningen af EéF-traktatens artikel 5 og 189 samt artikel 1,
 litra a), i Rådets direktiv 75/442/EéF af 15. juli 1975 om
 I sag C-104/96, angående en anmodning, som Nederlande- affald (EFT L 194 af 25.7.1975, s. 39), som ñndret ved
 nes Hoge Raad i medfùr af EF-traktatens artikel 177 har Rådets direktiv 91/156/EéF af 18. marts 1991 (EFT L 78
 indgivet til Domstolen for i den for nñvnte ret verserende af 26.3.1991, s. 32), har Domstolen, sammensat af prñsi-
 sag, Coöperatieve Rabobank »Vecht en Plassengebied« BA denten, G. C. Rodríguez Iglesias, afdelingsformñndene C.
 mod Erik Aarnoud Minderhoud (kurator i Mediasafe BV's Gulmann, H. Ragnemalm, R. Schintgen samt dommerne
 konkursbo), at opnå en prñjudiciel afgùrelse vedrùrende G. F. Mancini, J. C. Moitinho de Almeida, P. J. G. Kap-
 fortolkningen af artikel 9, stk. 1, i Rådets fùrste direktiv teyn, J. L. Murray, D. A. O. Edward, J.-P. Puissochet, G.


text:
26.6.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 202/20
 Sag anlagt den 2. marts 2017 — Anastassopoulos m.fl. mod Rådet og Kommissionen
 (Sag T-147/17)
 (2017/C 202/34)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøgere: Nikolaos Anastassopoulos (Nea Erythraia, Grækenland), Aristeidis Anastassopoulos (Nea Erythraia), Alexia Anastassopoulos (Nea Erythraia), Maria-Myrto Anastassopoulos (Nea Erythraia) og Sophie Velliou (Kifissia, Grækenland) (ved advokaterne K. Floros og M. Meng-Papantoni)
 Sagsøgte: Rådet for Den Europæiske Union og Europa-Kommissionen
 Sagsøgernes påstande
 —
 Nærværende sag antages til realitetsbehandling, og der gives sagsøgerne medhold.
 —
 Sagsøgernes påstand om erstatning tages til følge, derved at den førstnævnte sagsøger tildeles 123 442 EUR, de næste tre sagsøgere 61 721 EUR hver og den femte sagsøger 120 900 EUR eller subsidiært henholdsvis 38 227,20 EUR, 19 107,60 EUR og 37 440 EUR med tillæg af morarenter i hvert af tilfældene.
 —
 Rådet for Den Europæiske Union og Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne uanset sagens udfald.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgerne gjort gældende, at der er sket en tilsidesættelse såvel af det grundlæggende princip om forbud mod forskelsbehandling, for så vidt som princippet kræver en forskellig behandling af forskellige situationer, som af artikel 21 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (herefter »chartret«), der konkretiserer det nævnte princip.
 Sagsøgerne har ved at påberåbe sig betydelige finansielle tab som følge af, at deres statsobligationer blev undergivet lov 4050/12, der også betegnes »PSI« (Private Sector Investment), klaget over at have modtaget den samme behandling (herunder den samme haircut-sats) som juridiske personer, bl.a. banker og specialiserede fonde, til trods for deres grundlæggende forskelle.
 De tilskriver dette dels Eurogruppens formand og/eller Eurogruppen som sådan, der ikke alene forbød fysiske personer fritagelse for haircut, men ligeledes enhver efterfølgende kompensationsforanstaltning, dels Kommissionen, der gav sin godkendelse og sit samtykke til en sådan overtrædelse af det nævnte princip og af chartrets artikel 21 til trods for den forpligtelse, som Kommissionen er pålagt i henhold til artikel 17 TEU, således som denne bestemmelse er fortolket i dom af 20. september 2016, Ledra Advertising m.fl. mod Kommissionen og Den Europæiske Centralbank (C-8/15 P — C-10/15 P, EU:C:2016:701).


text:
Nr . C 145/2 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 18 . 5 . 96
 kelse af borgernes tabte fortjeneste, er ikke i overens Anmodninger om præjudiciel afgørelse forelagt af Consiglio
 stemmelse med fællesskabsretten. Endvidere skal sær di Stato ved kendelser af 6. december 1995 i sagerne
 lige former for erstatning, såsom » exemplary damages « I ) Maria Antonella Garofalo, 2 ) Giovanni Pagano, 3 ) Rosa
 i henhold til engelsk ret, kunne tilkendes under et Bruna Vitale, 4 ) Francesca Nuccio, 5 ) Giacomo Cangialosi,
 søgsmål på grundlag af fællesskabsretten, hvis de kan 6 ) Giacoma D'Amico, 7) Giulia Lombardo, 8 ) Emanuela
 tilkendes under et tilsvarende søgsmål på grundlag af Giovenco, 9 ) Caterina Lo Gaglio, 10 ) Daniela Guerrera og
 national ret. II ) Cesare Di Marco mod Ministero della Sanità og USL
 nr. 58 , Palermo
 5 ) Medlemsstaternes forpligtelse til at erstatte skader, der ( Sagerne C-69/96 - C-79/96 )
 er forvoldt borgerne ved overtrædelser af fællesskabs ( 96/C 145/03 )
 retten, der må tilregnes medlemsstaterne, kan ikke
 begrænses til kun at omfatte skader, der er lidt, efter at
 Domstolen har afsagt en dom, hvori den pågældende
 overtrædelse er blevet fastslået. Ved kendelser afsagt den 6 , december 1995 , indgået til
 Domstolens Justitskontor den 14 og. 15 . marts 1996 , har
 (') EFT nr. C 92 af 2 . 4 . 1993 . Consiglio di Stato i sagerne 1 ) Maria Antonella Garofalo,
 EFT nr . C 94 af 3 . 4 . 1993 . 2 ) Giovanni Pagano, 3 ) Rosa Bruna Vitale, 4 ) Francesca
 Nuccio, 5 ) Giacomo Cangialosi, 6 ) Giacoma D'Amico,
 7 ) Giulia Lombardo, 8 ) Emanuela Giovenco, 9 ) Caterina
 Lo Gaglio, 10 ) Daniela Guerrera og 11 ) Cesare Di Marco
 mod Ministero della Sanità og USL nr. 58 , Palermo, forelagt
 De Europæiske Fællesskabers domstol anmodninger ora
 préjudiciel afgørelse af følgende sporgsmål :
 KENDELSE AFSAGT AF DOMSTOLENS PRÆSIDENT
 af 26 . februar 1996
 a ) Skal udtrykket » ret « i traktatens artikel 177 fortolkes
 i sag C- 1 8 1/95 , Biogen Inc. mod Smithkline Beecham udvidende, dvs . således at det ikke alene omfatter de
 Biologicals SA (*) retsinstanser, der er defineret som sådanne i de nationale
 (Artikel 20 og 37i EF-statutten for Domstolen — indtræden retsordener, men også de administrative procedurer,
 i en procedure efter EF-traktatens artikel 1 77) som — ud over at afgørelserne træffes af et uvildigt
 organ, at der er garanti for en kontradiktorisk behand
 ( 96/C 145/02 ) ling osv. — er kendetegnet ved, at afgørelsen er endelig
 og dermed ikke kan ændres, og at den ikke kan appeleres
 (Processprog: fransk) af andre administrative og judicielle myndigheder ?
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive
 b ) Omfatter udtrykket » en læge, der . . . pr . 31 . december
 offentliggjort i Samling af Afgørelser) 1994 besidder denne ret « i artikel 7, stk . 2, i direktiv
 86/457/EØF (*) læger, som teoretisk kunne indtræde i et
 I sag C-181 /95 , angående en anmodning, som Tribunal de ansættelsesforhold ( som ansatte, læger med overens
 commerce de Nivelles ( Belgien) i medfør af EF-traktatens komst, midlertidigt ansatte osv.) med det nationale
 artikel 177 har indgivet til Domstolen for i den for nævnte sundhedssystem, eller kun dem, som allerede faktisk
 ret verserende sag, Biogen Inc . mod Smithkline Beecham havde et sådant ansættelsesforhold ?
 Biologicais SA, at opnå en præjudiciel afgørelse vedrørende
 fortolkningen af Rådets forordning (EØF ) nr. 1768/92 af
 18 . juni 1992 om indførelse af et supplerende beskyttelses c ) Såfremt det foregående spørgsmål besvares på sidst
 certificat for lægemidler ( EFT nr. L 182, s . 1 ), har nævnte måde, skal direktivet da fortolkes således, at det
 Domstolens præsident, efter at have hørt generaladvokat N. ligger inden for den nationale myndigheds beføjelse at
 Fennelly, den 26 . februar 1996 afsagt kendelse, hvis udvide begrebet » erhvervede rettigheder « til også at
 konklusion lyder således : omfatte dem, som på det angivne tidspunkt kun havde
 opnået autorisation, eller således, at der ved » erhvervede
 1 ) Den af Research Corporation Technologies Inc. frem rettigheder « skal forstås en situation, hvor der kræves
 kvalifikationer ud over autorisationen ?
 satte begæring om intervention afvises.
 2 ) Det er ufornødent at træffe afgørelse om sagens
 omkostninger. (!) EFT nr. L 267 af 19 . 9 . 1986 , s . 26 .
 (!) EFT nr. C 208 af 12 . 8 . 1995 .


text:
28.5.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 132/13
 Sag anlagt den 21. marts 2005 af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland
 (Sag C-126/05)
 (2005/C 132/26)
 Processprog: engelsk
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 21. marts 2005 anlagt sag mod Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved N. Yerrell, som befuldmægtiget, og med valgt adresse i Luxembourg.
 Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
 1)
 Det fastslås, at Det Forenede Kongerige har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til direktiv 2000/34/EF (1) af 22. juni 2000 om ændring af direktiv 93/104/EF (2) om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden, for at omfatte sektorer og aktiviteter, der er undtaget fra dette direktiv, idet det ikke har sat de nødvendige love og administrative foranstaltninger i kraft for at efterkomme direktivet, eller under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom.
 2)
 Det Forenede Kongerige tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Fristen for gennemførelsen af direktivet udløb den 1. august 2003.
 (1) EFT L 195 af 1.8.2000, s. 41.
 (2) EFT L 307 af 13.12.1993, s. 18.


text:
4.11.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 298/10
 Sag anlagt den 18. august 2010 af EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Liechtenstein
 (Sag E-12/10)
 2010/C 298/08
 Den 18. august 2010 har EFTA-Tilsynsmyndigheden, ved Xavier Lewis og Olafur Johannes Einarsson som partsrepræsentanter for EFTA-Tilsynsmyndigheden, rue Belliard/Belliardstraat 35, 1040 Bruxelles/Brussel, BELGIQUE/BELGIË, anlagt sag mod Island ved EFTA-Domstolen.
 EFTA-Tilsynsmyndigheden anmoder EFTA-Domstolen om at fastslå følgende:
 1)
 Island har gennem opretholdelse af artikel 5 og 7 i lov nr. 45/2007 om de rettigheder og forpligtelser, der påhviler udenlandske virksomheder, der midlertidigt udstationerer arbejdstagere i Island, samt om disse arbejdstageres arbejds- og ansættelsesvilkår, tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 36 i EØS-aftalen og artikel 3 i den retsakt, der er nævnt i punkt 30 i bilag XVIII til EØS-aftalen, Europa-Parlamentet og Rådets direktiv 96/71/EF af 16. december 1996 om udstationering af arbejdstagere som led i udveksling af tjenesteydelser, som tilpasset til EØS-aftalen ved protokol 1 hertil.
 2)
 Det pålægges Republikken Island at betale sagens omkostninger.
 Retlige og faktiske omstændigheder samt anbringender:
 —
 Søgsmålet vedrører de krav, EØS-staterne kan indføre med hensyn til de arbejds- og ansættelsesvilkår, der gælder for arbejdstagere, der er udstationeret på deres område.
 —
 Det anføres i søgsmålet, at artikel 3 i Europa-Parlamentet og Rådets direktiv 96/71/EF af 16. december 1996 om udstationering af arbejdstagere som led i udveksling af tjenesteydelser, sammenholdt med artikel 36 i EØS-aftalen, kun giver mulighed for at indføre de minimumskrav, der er anført i direktivets artikel 3, stk. 1, litra a)-g).
 —
 EFTA-Tilsynsmyndigheden anfører, at de anfægtede artikler i lov nr. 45/2007 (lov om udstationering) fastsætter vilkår, der ikke er omfattet af nogen af stykkerne i artikel 3 og derfor er i strid med artikel 3 og 36 i EØS-aftalen.


text:
10.11.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 395/68
 Personalerettens kendelse (Tredje Afdeling) af 30. september 2014 — Ojamaa mod Parlamentet
 (Sag F-37/14) (1)
 ((Personalesag - tjenestemænd - ansættelsesmyndighed - bebyrdende retsakt - afvisning))
 (2014/C 395/83)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Priit Ojamaa (Bruxelles, Belgien) (ved advokat M. Casado García-Hirschfeld)
 Sagsøgt: Europa-Parlamentet (ved M. Ecker og N. Chemaï, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af Parlamentets afgørelse om ikke at tillade overførsel af 16 ikke-afholdte feriedage i 2012 til 2013, efter at sagsøgeren havde haft et langvarigt fravær på grund af alvorlig sygdom.
 Konklusion
 1)
 Sagen afvises.
 2)
 Priit Ojamaa bærer sine egne omkostninger og betaler de af Europa-Parlamentet afholdte omkostninger.
 (1) EUT C 184 af 16.6.2014, s. 47.


text:
C 45/18 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 10.2.2001
 RETTEN I FØRSTE INSTANS
 Sag anlagt den 7. november 2000 af Anthony Goldstein Sag anlagt den 13. november 2000 af Leandro Mercade
 mod Rådet for Den Europæiske Union og Kommissionen Llordachs mod Europa-Parlamentet
 for De Europæiske Fællesskaber
 (Sag T-343/00)
 (Sag T-336/00)
 (2001/C 45/41)
 (2001/C 45/40)
 (Processprog: fransk)
 (Processprog: engelsk)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 den 7. november 2000 anlagt sag mod Rådet for Den den 13. november 2000 anlagt sag mod Europa-Parlamentet
 Europæiske Union og Kommissionen for De Europæiske af Leandro Mercade Llordachs, Woluwé-Saint-Pierre (Belgien),
 Fællesskaber af Anthony Goldstein ved solicitor Raymond St ved advokat Jean-Noël Louis og Véronique Peere, Bruxelles.
 John Murphy, Merriman White, London (UK).
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 — Afgørelsen truffet af Europa-Parlamentets formand den
 — Direktiv 93/16 kendes stridende mod artikel 218 EF. 15. marts 2000 om at overflytte sagsøgeren fra Europa-
 Parlamentet til Europa-Kommissionen annulleres.
 — Rådet og Kommissionen tilpligtes at betale sagsøgeren
 1 000 000 EUR i erstatning. — Sagsøgte tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 — Erstatningssummen tillægges rente 4,5 % p.a. fra dom-
 mens dato, til betaling sker. Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 — Rådet og Kommissionen tilpligtes at betale sagens om-
 kostninger. Sagsøgeren anfægter sagsøgtes afgørelse om at annullere en
 afgørelse af 12. februar 1998 om at overflytte ham fra
 Kommissionen til Europa-Parlamentet. Det var på grundlag af
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter denne afgørelse om overflytning, at han blev udnævnt til
 afdelingschef i lønklasse A3 i Parlamentet. Den pågældende
 afgørelse blev truffet til opfyldelse af den dom, som den
 Sagsøgeren påstår erstatning for tab i forbindelse med den 15. december 1999 var blevet afsagt af Retten i sag T-144/98,
 kommissionsbeslutning, der angiveligt er indeholdt i skrivelsen Cantoreggi mod Europa-Parlamentet (1), og hvorved Retten
 af 30. juli 1998, for så vidt det heri bestemmes, at de havde annulleret den pågældende afgørelse om overflytning.
 britiske myndigheders tildeling til ham af et certifikat for
 speciallægeuddannelse i henhold til artikel 4 og 5 i forordning
 nr. 75/363 (nu artikel 26 og 27 i Rådets direktiv 93/16 af Til støtte for sine påstande har sagsøgeren gjort følgende
 5.4.1993 om fremme af den frie bevægelighed for læger og anbringender gældende:
 gensidig anerkendelse af deres eksamensbeviser, certifikater og
 andre kvalifikationsbeviser (1)) var ulovlig som stridende mod — Tilsidesættelse af begrundelsespligten, for så vidt som han
 direktivet. ikke fik meddelelse om den anfægtede beslutning.
 Under henvisning til traktatens artikel 241 EF gør sagsøgeren — Tilsidesættelse af traktatens artikel 233, for så vidt som
 videre gældende, at det ovennævnte direktiv er retsstridigt. Det Retten ikke havde annulleret afgørelsen af 12. februar
 anføres i denne forbindelse, at den engelske direktivtekst 1998 i det omfang, sagsøgeren i henhold til afgørelsen
 afviger fra den franske, samt at uoverensstemmelsen er en blev overflyttet fra Kommissionen til Parlamentet. Spørgs-
 åbenbar fejl og udgør et alvorligt forsøg fra Rådets side på at målet om lovligheden af den omtvistede afgørelse om
 ændre indholdet af en fællesskabsretlig bestemmelse og bringe overflytning blev slet ikke forelagt for Retten i sag
 dens formål i fare. T-144/98.
 (1) EFT L 165 af 7.7.1993, s. 1. (1) Sml. Pers. 1999, I-A, s. 271, og II, s. 1325.


text:
2.4.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 82/2
 DOMSTOLENS DOM
 (Anden Afdeling)
 af 27. januar 2005
 i sag C-15/03, Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Republikken Østrig (1)
 (Traktatbrud - direktiv 75/439/EØF - bortskaffelse af olieaffald - prioritering af behandling ved regenerering)
 (2005/C 82/03)
 Processprog: tysk
 I sag C-15/03,angående et traktatbrudssøgsmål i henhold til artikel 226 EF, anlagt den 14. januar 2003, Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (befuldmægtigede: J. Grunwald og M. Konstantinidis) mod Republikken Østrig (befuldmægtigede: E. Riedl og M. Hauer samt ved E. Wolfslehner), støttet af Republikken Finland (befuldmægtiget: T. Pynnä) og Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland (befuldmægtiget: K. Manji, bistået af barrister M. Demetriou), har Domstolen (Anden Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, C.W.A. Timmermans, og dommerne R. Silva de Lapuerta (refererende dommer), C. Gulmann, G. Arestis og J. Klučka; generaladvokat: A. Tizzano; justitssekretær: fuldmægtig K. Sztranc, den 27. januar 2005 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 1)
 Republikken Østrig har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 3, stk. 1, i Rådets direktiv 75/439/EØF af 16. juni 1975 om bortskaffelse af olieaffald, som ændret ved Rådets direktiv 87/101/EØF af 22. december 1986, idet den har undladt at træffe de nødvendige foranstaltninger med henblik på at prioritere behandling af olieaffald ved regenerering, når dette er muligt ud fra tekniske, økonomiske og organisatoriske hensyn.
 2)
 Republikken Østrig betaler sagens omkostninger.
 3)
 Republikken Finland og Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland bærer deres egne omkostninger.
 (1) EUT C 55 af 8.3.2003.


text:
21.2.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 44/43
 Dom afsagt af Retten i Første Instans den 18. december 2008 — Torres mod KHIM — Bodegas Cándido (TORRE DE FRIAS)
 (Sag T-285/06) (1)
 (EF-varemærker - indsigelsessag - ansøgning om TORRE DE FRIAS som EF-ordmærke - de ældre nationale og internationale ordmærker TORRES og LAS TORRES - relativ registreringshindring - ingen risiko for forveksling)
 (2009/C 44/73)
 Processprog: spansk
 Parter
 Sagsøger: Miguel Torres, SA (Vilafranca del Penedés, Spanien) (ved avocats E. Armijo Chávarri, M. Baz de San Ceferino og A. Castán Pérez-Gómez)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (ved O. Mondéjar Ortuño og J. García Murillo, som befuldmægtigede)
 Den anden part i sagen for appelkammeret ved Harmoniseringskontoret og intervenient ved Retten: Bodegas Cándido, SA (Burgos, Spanien) (ved avocat C. Hernández Hernández)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelse truffet den 27. juli 2006 af Andet Appelkammer ved Harmoniseringskontoret (sag R 1069/2000-2) vedrørende en indsigelsessag mellem Miguel Torres, SA og Bodegas Cándido, SA
 Konklusion
 1)
 Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
 2)
 Miguel Torres, SA betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 310 af 16.12.2006.


text:
18.5.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 141/14
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Cour constitutionnelle (Belgien) den 28. februar 2013 — Guy Kleynen mod Conseil des ministres
 (Sag C-99/13)
 2013/C 141/25
 Processprog: fransk
 Den forelæggende ret
 Cour constitutionnelle
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Guy Kleynen
 Sagsøgt: Conseil des ministres
 Præjudicielt spørgsmål
 Skal artikel 56 og 63 TEUF og artikel 36 og 41 i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde fortolkes således, at de er til hinder for, at en medlemsstat indfører og opretholder en ordning, der indebærer en højere beskatning af renter udbetalt af ikke-hjemmehørende banker, idet der fastsættes en skattefritagelse eller en lavere skatteprocent, som udelukkende gælder for renter udbetalt af belgiske banker?


text:
7.4.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 102/38
 Sag anlagt den 4. februar 2014 — PT Musim Mas mod Rådet
 (Sag T-80/14)
 2014/C 102/60
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: PT Perindustrian dan Perdagangan Musim Semi Mas (PT Musim Mas) (Medan, Indonesien) (ved advokat J. García-Gallardo Gil-Fournier, solicitor C. Humpe og advokat A. Verdegay Mena)
 Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union
 Sagsøgerens påstande
 —
 Artikel 1 og 2 i Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 1194/2013 af 19. november 2013 om indførelse af en endelig antidumpingtold og endelig opkrævning af den midlertidige told på importen af biodiesel med oprindelse i Argentina og Indonesien (EUT 2013 L 315, s. 2) annulleres, for så vidt som den vedrører sagsøgeren, og
 —
 Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat to anbringender.
 1.
 Første anbringende vedrører Rådet for den Europæiske Unions tilsidesættelse af (i) artikel 1, stk. 1, artikel 7, stk. 2, og artikel 9, stk. 3, i Rådets forordning (EF) nr. 1225/2009 af 30. november 2009 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (EUT L 343, s. 51) samt dets tilsidesættelse af (ii) princippet om god forvaltningsskik, proportionalitetsprincippet og princippet om ikke-diskrimination, da det traf beslutning om endelig opkrævning af de midlertidige antidumpingforanstaltninger, der blev pålagt sagsøgeren, eftersom:
 —
 Der ikke på grundlag af artikel 1, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 1225/2009 kan pålægges nogen antidumpingforanstaltninger over for eksportører såsom sagsøgeren, hvis varer blev anset for ikke at være indført til dumpingpriser. Der er derfor intet retligt grundlag for at pålægge sagsøgeren en midlertidig antidumpingtold eller endnu mindre træffe beslutning om opkrævning af sådan told.
 —
 Rådet tilsidesatte artikel 7, stk. 2, i Rådets forordning (EF) nr. 1225/2009 ved at pålægge og foretage endelig opkrævning af en midlertidig dumpingtold på 2,8 % over for sagsøgeren, der var større end den korrekte foreløbige dumpingmargen.
 —
 Artikel 9, stk. 3, i Rådets forordning (EF) nr. 1225/2009 forbyder, at Kommissionen pålægger midlertidig told, såfremt den midlertidige dumpingmargen er mindre end 2%. Rådet tilsidesatte artikel 9, stk. 3, i Rådets forordning (EF) nr. 1225/2009 ved at træffe beslutning om endelig opkrævning af den midlertidige told, der var pålagt sagsøgeren.
 —
 På baggrund af de fejl, som Europa-Kommissionen begik, da den beregnede sagsøgerens midlertidige dumpingmargen, skulle Rådet have konkluderet, at Kommissionen ikke foretog en omhyggelig og upartisk undersøgelse af alle de relevante aspekter i sagen. En sådan undladelse udgør en tilsidesættelse af princippet om god forvaltningsskik.
 —
 Rådets handlinger vedrørende en endelig opkrævning af den fejlagtigt pålagte midlertidige told over for sagsøgeren må anses for uforholdsmæssige i forhold til formålet med Rådets forordning (EF) nr. 1225/2009 og må følgelig anses for en tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet.
 —
 Ved at stille krav om endelig opkrævning af sagsøgerens fejlagtigt beregnede midlertidige dumpingtold og ved ikke at stille krav om, at P.T. Cilandra Perkase skulle betale midlertidig antidumpingtold, foretog Rådet en forskelsbehandling af to virksomheder, hvis situationer er sammenlignelige. Sagsøgeren har følgelig gjort gældende, at Rådet tilsidesatte princippet om ikke-diskrimination.
 2.
 Andet anbringende vedrører tilsidesættelse af artikel 20, stk. 2, artikel 2, stk. 5, artikel 2, stk. 8 og artikel 2, stk. 10, litra i), i Rådets forordning (EF) nr. 1225/2009 af 30. november 2009 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab, idet Rådet for Den Europæiske Union:
 —
 Undlod at fremlægge væsentlige oplysninger vedrørende den påståede tilstedeværelse af »en særlig markedssituation« i strid med artikel 20, stk. 2, i Rådets forordning (EF) nr. 1225/2009, og artikel 2, stk. 5, i Rådets forordning (EF) nr. 1225/2009.
 —
 Tilpassede sagsøgerens produktionsomkostninger som følge af en »særlig markedssituation« inden for rammerne af artikel 2, stk. 5, i Rådets forordning (EF) nr. 1225/2009.
 —
 Ikke tog hensyn til sagsøgerens brug af Palm Fatty Distillates som råmateriale.
 —
 Ikke tog hensyn til forhøjelsen, som tæller dobbelt, som en del af sagsøgerens eksportpris i strid med artikel 2, stk. 8, i Rådets forordning (EF) nr. 1225/2009, og:
 —
 Ikke fastlog, at sagsøgeren og dennes forretningsmæssigt forbundne virksomheder var en enkelt økonomisk enhed i strid med artikel 2, stk. 10, litra i), i Rådets forordning (EF) nr. 1225/2009.


text:
11.1.2003 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 7/27
 III
 (Oplysninger)
 (2003/C 7/50)
 Domstolens seneste offentliggørelse i De Europæiske Fællesskabers Tidende
 EFT C 323 af 21.12.2002
 Liste over tidligere offentliggørelser
 EFT C 305 af 7.12.2002
 EFT C 289 af 23.11.2002
 EFT C 274 af 9.11.2002
 EFT C 261 af 26.10.2002
 EFT C 247 af 12.10.2002
 EFT C 233 af 28.9.2002
 Teksterne er tilgængelige i:
 EUR-Lex: http://europa.eu.int/eur-lex
 CELEX: http://europa.eu.int/celex


text:
11 . 11 . 95 | DA 1 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr . C 299/ 19
 Sagsøgeren har anført, at Rådets afgørelse om ikke at give Slettelse af sag T- 11 2/92 (')
 aktindsigt er en tilsidesættelse af den grundlæggende ret til ( 95 /C 299/33 )
 aktindsigt i dokumenter fra Den Europæiske Unions insti
 tutioner, af princippet om beskyttelse af den berettigede
 forventning og af artikel 4 , stk . 1 og 2 , i Rådets afgørelse (Processprog: engelsk)
 93/73 l /EF , idet Rådet har anvendt de kriterier, der skal
 lægges til grund for et eventuelt afslag, og som er opstillet i Ved kendelse af 11 . juli 1995 har formanden for Fjerde
 de nævnte bestemmelser, forkert . Sagsøgeren har endvidere Afdeling ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første
 anført, at Rådets afslag må annulleres , fordi Rådet ikke har Instans besluttet, at sag T- 1 1 2/92 , John Cooney mod
 begrundet det. Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, skal slettes
 af registret.
 (') EFT nr . C 34 af 6 . 2 . 1993 .
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 den 28 . september 1995
 Slettelse af sag T-425/93 ( )
 i sag T-95 /94 , Chambre syndicale nationale des entreprises ( 95 /C 299/34 )
 de transport de fonds et valeurs ( Sytraval ) og Brink's France
 SARL mod Kommissionen for De Europæiske Fælles
 skaber (') (Processprog: engelsk)
 (Statsstøtte — klage fra en konkurrent — manglende
 Ved kendelse af 9 . august 1995 har formanden for Første
 iværksættelse af en undersøgelsesprocedure — retten til at
 Udvidede Afdeling ved De Europæiske Fællesskabers Ret i
 varetage sine interesser — annullationssøgsmål)
 Første Instans besluttet, at sag T-425/93 , David Wilcox mod
 ( 95/C 299/32 ) Rådet for Den Europæiske Union og Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber, skal slettes af registret.
 (Processprog: fransk)
 (') EFT nr . C 238 af 2 . 9 . 1993 .
 I sag T-95/94 , Chambre syndicale nationale des entreprises
 de transport de fonds et valeurs ( Sytraval ) og Brink's France
 SARL, ved advokat Jean-Michel Payre , Paris , og med valgt
 adresse i Luxembourg hos advokat Aloyse May, 31 ,
 Grand-Rue , mod Kommissionen for De Europæiske Fælles Slettelse af sag T-430/93 ( )
 skaber ( befuldmægtigede : Michel Nolin og Ben Smulders ) ( 95/C 299/35 )
 støttet af Den Franske Republik ( befuldmægtigede : Cather
 ine de Salins og Jean-Marc Belorgey ), hvori der er nedlagt
 påstand om annullation af Kommissionens afgørelse af (Processprog: fransk)
 31 . december 1993 om ikke at imødekomme sagsøgernes
 anmodning om, at Kommissionen fastslår, at Den Franske Ved kendelse af 11 . august 1995 har formanden for Første
 Republik har tilsidesat traktatens artikel 92 og 93 ved at yde Udvidede Afdeling ved De Europæiske Fællesskabers Ret i
 støtte til Sécuripost SA, har Retten ( Fjerde Udvidede Første Instans besluttet, at sag T-430/93 , Jean Trelhu mod
 Afdeling ), sammensat af afdelingsformanden , K. Lenaerts , Rådet for Den Europæiske Union og Kommissionen for De
 og dommerne R. Schintgen, C. P. Briët, R. García- Europæiske Fællesskaber, skal slettes af registret.
 Valdecasas og P. Lindh , justitssekretær : IT . Jung, den
 28 . september 19 95 afsagt dom, hvis konklusion lyder (') EFT nr . C 54 af 25 . 5 . 1993 .
 således :
 1 ) Kommissionens afgørelse af3 1 . december 1 993 om ikke
 at imødekomme sagsøgernes anmodning om , at Kom
 missionen fastslår, at Den Franske Republik har tilside Slettelse af de forenede sager T-436/93 — T-441 /93 ( )
 sat traktatens artikel 92 og 93 ved at yde støtte til ( 95/C 299/36 )
 Sécuripost, annulleres .
 (Processprog: engelsk)
 2 ) Kommissionen bærer sine egne omkostninger og betaler
 sagsøgernes .
 Ved kendelse af 12 . juli 1995 har formanden for Fjerde
 3 ) Den Franske Republik bærer sine egne omkostninger. Udvidede Afdeling ved De Europæiske Fællesskabers Ret i
 Første Instans besluttet, at de forenede sager T-436/93 —
 T-441 /93 , British Petroleum Company plc ., Barclays Bank
 (') EFT nr . C 103 af 11 . 4 . 1994 .
 plc ., Hanson plc ., Lucas Industries Public Limited Com
 pany, Mars UK Limited , Mars G.B. Limited , Intercon
 tinental Trading Limited, Effem Management Services


text:
17.6.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 143/3
 Domstolens dom (Store Afdeling) af 23. marts 2006 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Kongeriget Belgien
 (Sag C-408/03) (1)
 (Traktatbrud - tilsidesættelse af Fællesskabets regler vedrørende unionsborgeres opholdsret - national lovgivning og administrativ praksis vedrørende betingelsen om at råde over tilstrækkelige personlige midler og udstedelse af påbud om at forlade den pågældende medlemsstats territorium)
 (2006/C 143/07)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved M. Condou-Durande og D. Martin, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Kongeriget Belgien (ved E. Dominkovits, som befuldmægtiget)
 Intervenient til støtte for den anden part i sagen: Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland (ved C. Jackson, som befuldmægtiget, og E. Sharpston, QC)
 Sagens genstand
 Traktatbrud — tilsidesættelse af fællesskabsretlige regler vedrørende unionsborgeres opholdsret — nationale bestemmelser og administrativ praksis med betingelse om at råde over tilstrækkelige personlige midler og om udstedelse af påbud om at forlade territoriet
 Konklusion
 1)
 a)
 Kongeriget Belgien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 18 EF og direktiv 90/364, idet ved anvendelsen af direktiv 90/364 på statsborgere i en medlemsstat, som påberåber sig deres rettigheder i henhold til dette direktiv og artikel 18 EF, ikke tager hensyn til indkomster fra en samlever, som er bosat i værtsmedlemsstaten, medmindre der er indgået en aftale for en notar, som indeholder en forsørgelsesklausul.
 b)
 Kongeriget Belgien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 2 i direktiv 90/364, artikel 4 i direktiv 68/360, artikel 4 i direktiv 73/148, artikel 2 i direktiv 93/96 og artikel 2 i direktiv 90/365, idet det har fastsat mulighed for automatisk at meddele unionsborgere, der ikke inden en bestemt frist har fremlagt de dokumenter, som er påkrævet for at opnå en opholdstilladelse, påbud om at forlade det nationale territorium.
 2)
 Kongeriget Belgien betaler sagens omkostninger.
 3)
 Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland bærer deres egne omkostninger.
 (1) EUT C 275 af 15.11.2003.


text:
18.4.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 90/30
 Sag anlagt den 11. februar 2009 — Cafea mod KHIM — Christian (BEST FARM)
 (Sag T-53/09)
 2009/C 90/47
 Stævningen er affattet på tysk
 Parter
 Sagsøger: Cafea GmbH (Hamburg, Tyskland) (ved Rechtsanwälte C. Schumann og M. Hartmann)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: Dieter Christian (Frankfurt, Tyskland)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelse truffet den 27. november 2008 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 420/2008-1) annulleres.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 —
 Varemærkeansøgeren tilpligtes at betale omkostningerne, der var forbundet med indsigelses- og klagesagen for Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Ansøger om EF-varemærket: Dieter Christian
 Det omhandlede EF-varemærke: Ordmærket »BEST FARM« for varer i klasse 29, 30, 31 og 32 (ansøgning nr. 3 089 281)
 Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Sagsøgeren under det tidligere firmanavn KORD Beteiligungsgesellschaft mbH & Co. KG
 Det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Det tyske ordmærke »BESTFORM« for varer og tjenesteydelser i klasse 1, 29, 30, 32, 33 og 42 (nr. 300 563 34)
 Indsigelsesafdelingens afgørelse: Indsigelsen ikke taget til følge
 Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen
 Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 40/94 (1), da der er risiko for forveksling eller i det mindste risiko for association mellem de to omhandlede varemærker.
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 40/94 af 20.12.1993 om EF-varemærker (EFT 1994 L 11, s. 1).


text:
28.1.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 25/51
 Rettens dom af 29. november 2011 — Birkhoff mod Kommissionen
 (Sag T-10/11 P) (1)
 (Appel - personalesag - tjenestemænd - familietillæg - tilskud til børn, over for hvem der består forsørgerpligt - barn, der lider af en svagelighed, som gør det ude af stand til at sørge for sit eget underhold - afslag på forlængelse af udbetalingen af tilskuddet)
 (2012/C 25/98)
 Processprog: italiensk
 Parter
 Appellant: Gerhard Birkhoff (Weitnau, Tyskland) (ved advokat C. Inzillo)
 Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved J. Currall og B. Eggers, som befuldmægtigede, bistået af advokat A. Dal Ferro)
 Sagens genstand
 Appel af dom afsagt af Retten for EU-personalesager (Anden Afdeling) den 27. oktober 2010 i sag F-60/09, Birkhoff mod Kommissionen (endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser), med påstand om ophævelse af dommen.
 Konklusion
 1)
 Den af Retten for EU-personalesager (Anden Afdeling) afsagte dom af 27. oktober 2010 i sag F-60/09, Birkhoff mod Kommissionen (endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser), ophæves.
 2)
 Sagen hjemvises til Personaleretten.
 3)
 Afgørelsen om sagens omkostninger udsættes.
 (1) EUT C 55 af 19.2.2011.


text:
7.8.2004
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 201/24
 Sag anlagt den 10. juni 2004 af Kongeriget Spanien mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 (Sag T-209/04)
 (2004/C 201/47)
 Processprog: spansk
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der den 10. juni 2004 anlagt sag mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber af Kongeriget Spanien ved Abogado del Estado Nuria Díaz Abad, og med valgt adresse i Luxembourg.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 —
 Det fastslås, at Kommissionen har tilsidesat sin forpligtelse i henhold til artikel 7, stk. 3, i forordning nr. 2792/1999, som ændret ved forordning nr. 2369/2002, idet den ikke inden for en rimelig frist har taget stilling til de ansøgninger om tilladelser, som de spanske myndigheder har indgivet, og at den derved har gjort sig skyldig i en undladelse.
 —
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 De spanske myndigheder har anmodet Kommissionen om en række undtagelser for at kunne yde støtte til oprettelsen af et blandet selskab som omhandlet i Rådets forordning (EF) nr. 2792/1999 af 17. december 1999 om de nærmere regler og betingelser for Fællesskabets strukturforanstaltninger for fiskeriet, som ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 2369/2002 af 20. december 2002 (1). Når overførsel af skibet sker til tredjelande, der ikke har nogen fiskeriaftale med Det Europæiske Fællesskab, er det nødvendigt, at Kommissionen indrømmer en undtagelse (artikel 7, stk. 3, i forordning nr. 2792/1999, som ændret ved forordning nr. 2369/2002). De nationale myndigheder kan kun yde denne støtte indtil den 31. december 2004.
 Kommissionen blev den 16. februar 2004 formelt opfordret til at afgøre de verserende sager. Da den endnu ikke har afgjort dem alle, har Kongeriget Spanien besluttet at lægge sag an mod den pågældende institution, og det er herved også af betydning, at de spanske myndigheder, som afventer Kommissionens afgørelse af deres anmodning om undtagelser, allerede har overskredet de frister, der gælder efter national lovgivning for deres egne afgørelser.
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 2369/2002 af 20.12.2002 om ændring af forordning (EF) nr. 2792/1999 om de nærmere regler og betingelser for Fællesskabets strukturforanstaltninger for fiskeriet (EFT L 358 af 31.12.2002, s. 49.


text:
28.9.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 320/44
 Sag anlagt den 30. juli 2015 — Satkirit Holdings mod KHIM — Advanced Mailing Solutions (luvo)
 (Sag T-449/15)
 (2015/C 320/61)
 Stævningen er affattet på engelsk
 Parter
 Sagsøger: Satkirit Holdings Ltd (Douglas, Isle of Man) (ved M. Vanhegan, QC)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: Advanced Mailing Solutions Ltd (East Kilbride, Det Forenede Kongerige)
 Oplysninger vedrørende sagen for Harmoniseringskontoret
 Ansøger: Satkirit Holdings Ltd
 Det omtvistede varemærke: EF-ordmærket »luvo« — registreringsansøgning nr. 11 244 324
 Sagen for Harmoniseringskontoret: Indsigelsessag
 Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 21. maj 2015 af Andet Appelkammer ved Harmoniseringskontoret (sag R 877/2014-2)
 Påstande
 —
 Den anfægtede afgørelse annulleres.
 —
 Advanced Mailing Solutions Ltd’s indsigelse forkastes.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale de af sagsøgeren afholdte omkostninger i forbindelse med sagen for Appelkammeret og Retten.
 Anbringende
 —
 Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009.


text:
24 . 8 . 96 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr . C 247/7
 2 ) Afhænger besvarelsen af spørgsmål 1 af, om den Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber har nedlagt
 ordremodtagende virksomhed ud over at udføre aktivi følgende påstande :
 teterne i ordregiverens lokaler anvender driftsmidler,
 som ordregiveren stiller til virksomhedens rådighed ? — Det fastslås, at Kongeriget Belgien har undladt at
 opfylde sine forpligtelser i henhold til traktaten , idet det
 3 ) Er det i givet fald af betydning, hvilken art driftsmidler ikke inden for den fastsatte frist ved lov eller administra
 ordregiveren stiller til rådighed ? Kan det herefter være tivt har vedtaget de regler, der er nødvendige for at
 afgørende, om der stilles fuldt udstyrede enheder ( f.eks . efterkomme Rådets direktiv 92/42/EØF af 21 . maj 1992
 et funktionsdygtigt køkken ) eller driftsmidler af under om krav til virkningsgrad i nye varmtvandskedler, der
 ordnet karakter ( f.eks . forbrugsstoffer ) til rådighed ? anvender flydende eller luftformigt brændsel (').
 4 ) Er det nødvendigt for at antage, at der foreligger en del — Kongeriget Belgien tilpligtes at afholde sagens omkost
 af en bedrift, at ordremodtageren opretter sin egen ninger .
 organisation med henblik på at effektuere ordren ?
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 5 ) Er det i givet fald af betydning, om ordregiveren har haft
 indflydelse på ordremodtagerens organisation og navn Den bindende karakter af EF-traktatens artikel 189 , stk . 3 ,
 lig på antallet og udvælgelsen af de arbejdstagere, der er medfører, at medlemsstaterne skal træffe de foranstaltnin
 ansat til at effektuere ordren ? ger, der er nødvendige for at gennemføre de til dem rettede
 direktiver, før den frist, der er fastsat herfor, udløber . Denne
 6 ) Ophører en del af en bedrift i givet fald med at eksistere frist udløb i det foreliggende tilfælde den 1 . januar 1993 ,
 samtidig med udløbet af ordren til at udføre tjenestey hvor Belgien endnu ikke havde vedtaget de nødvendige
 delsen , fordi den hidtidige ordremodtager ikke længere bestemmelser .
 skal udføre arbejde for bedriften ?
 (>) EFT nr . L 167 af 22 . 6 . 1992 , s . 17 .
 7 ) Foreligger der en overdragelse af en virksomhed, bedrift
 eller del af en bedrift i direktivets forstand , når den
 institution, der driver et sygehus, opsiger den tjenestey
 delsesaftale, den har indgået med et rengøringsselskab,
 og på grundlag af en ny licitation indgår en ny
 tjenesteydelsesaftale om udførelse af rengøringsarbejdet
 i sygehuset med et andet rengøringsselskab ? Kan der i så Sag anlagt den 19. juni 1996 af Kommissionen for De
 fald også foreligge en overdragelse , når der ikke Europæiske Fællesskaber mod Den Italienske Republik
 overdrages materielle eller immaterielle driftsmidler ? ( Sag C-207/96 )
 96/C 247/ 13 )
 8 ) Er det af betydning, om den nye licitation har fundet
 sted, fordi den hidtidige ordremodtager med sine
 arbejdstagere ikke udførte arbejdet forsvarligt ( mislig Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den
 holdelse ), eller om formålet med den nye licitation er at 19 . juni 1996 anlagt sag mod Den Italienske Republik af
 nedbringe omkostningerne ? Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved Marie
 Wolfcarius, Kommissionens Juridiske Tjeneste, og dommer
 ved den italienske kassationsdomstol Enrico Altieri , der er
 (') EFT 1977 L 61 , s . 26 .
 udstationeret som national ekspert ved Kommissionens
 Juridiske Tjeneste , som befuldmægtigede, og med valgt
 adresse i Luxembourg hos Carlos Gomez de la Cruz ,
 Wagner-Centret, Kirchberg.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande :
 Sag anlagt den 18 . juni 1996 af Kommissionen for De 1 . Det fastslås , at Den Italienske Republik har tilsidesat
 Europæiske Fællesskaber mod Kongeriget Belgien sine forpligtelser i henhold til fællesskabsretten, idet den
 ( Sag C-205/96 ) ikke inden for den fastsatte frist har sat de nødvendige
 ( 96/C 247/12 ) administrativt og ved lov fastsatte bestemmelser i kraft
 for at efterkomme Rådets direktiv 76/207/EØF ('), som
 omhandler gennemførelse af princippet om ligebehand
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den ling af mænd og kvinder for så vidt angår arbejdsvilkår,
 18 . juni 1996 anlagt sag mod Kongeriget Belgien af og idet den i strid med direktivets artikel 5 i national ret
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved R. har opretholdt bestemmelser, hvorefter kvinder ikke må
 Wainwright og J. F. Pasquier, som befuldtmægtigede, og arbejde om natten .
 med valgt adresse i Luxembourg hos C. Gomez de la Cruz,
 Kommissionens Juridiske Tjeneste, Wagner-Centret, Kirch 2 . Den Italienske Republik tilpligtes at betale sagens
 berg. omkostninger.
 ---pagebreak--- Nr . C 247/8 \ DA \ De Europæiske Fællesskabers Tidende 24 . 8 . 96
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter: Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendelse
 afsagt den 8 . februar 1996 af Bundesverwaltungsgericht i
 I henhold til traktatens artikel 189 er direktiver med hensyn sagen Gut Springenheide GmbH og Rudolf Tusky mod
 til det tilsigtede mål bindende for enhver medlemsstat, som Oberkreisdirektor i Kreis Steinfurt — Amt für Lebens
 de rettes til . Efter fast retspraksis indebærer bestemmelsen, mittelüberwachung — procesdeltager: Oberbundesanwalt
 at medlemsstaterne er forpligtet til at tilpasse national ret til ved Bundesverwaltungsgericht
 direktiverne inden for de heri fastsatte frister . ( Sag C-2 10/96 )
 ( 96/C 247/ 15 )
 Den Italienske Republik har ikke inden for den fastsatte frist
 sat de nødvendige administrativt og ved lov fastsatte
 bestemmelser i kraft for at efterkomme det i stævningen Ved kendelse afsagt den 8 . februar 1996 , indgået til
 nævnte direktiv, som omhandler gennemførelse af princip Domstolens Justitskontor den 20 . juni 1996 , har Bundes
 pet om ligebehandling af mænd og kvinder for så vidt angår verwaltungsgericht — 3 . afdeling — i sagen Gut Springen
 arbejdsvilkår, og har i strid med direktivets artikel 5 i heide GmbH og Rudolf Tusky mod Oberkreisdirektor i
 national ret opretholdt bestemmelser, hvorefter kvinder Kreis Steinfurt — Amt für Lebensmittelüberwachung —
 ikke må arbejde om natten . Den har således ikke overholdt procesdeltager: Oberbundesanwalt ved Bundesverwal
 sine forpligtelser i henhold til fællesskabsretten . tungsgericht, forelagt De Europæiske Fællesskabers Doms
 tol en anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende
 spørgsmål :
 (') EFT nr . L 39 af 14 . 2 . 1976 , s . 40 .
 1 ) Skal det ved den ifølge artikel 10, stk. 2 , litra e ) i
 forordning ( EØF) nr. 1907/90 ( ! ) nødvendige vurdering
 af, om erklæringer, der skal fremme salget, kan vildlede
 forbrugeren, fastslås, hvad der er den faktiske forvent
 ning hos de forbrugere, som erklæringen henvender sig
 Sag anlagt den 19. juni 1996 af Kommissionen for De til, eller er bestemmelsen baseret på et mere objektivt
 Europæiske Fællesskaber mod Kongeriget Belgien forbrugerbegreb, som alene skal fortolkes juridisk ?
 ( Sag C-208/96 ) 2 ) Såfremt den faktiske forbrugerforventning er afgø
 ( 96/C 247/14 ) rende, opstår følgende spørgsmål:
 a ) Er det den opmærksomme gennemsnitsforbrugers
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den opfattelse eller den overfladiske forbrugers opfat
 19 . juni 1996 anlagt sag mod Kongeriget Belgien af telse, der er afgørende ?
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved Hubert
 van Vliet, Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuld b ) Kan det procentvis fastslås, hvor stor en andel af
 mægtiget, og med valgt adresse i Luxembourg hos Carlos forbrugere der er nødvendig for at begrunde en
 Gomez de la Cruz, Kommissionens Juridiske Tjeneste, afgørende forbrugerforventning ?
 Wagner-Centret, Kirchberg .
 3 ) Såfremt det afgørende kriterium er et objektivt forbru
 gerbegreb, som alene skal fortolkes juridisk, opstår det
 Kommissionen har nedlagt følgende påstande : spørgsmål, hvorledes dette begreb skal bestemmes .
 1 . Det fastslås, at Kongeriget Belgien ikke har overholdt
 (') EFT 1990 L 173 , s . 5 .
 sine forpligtelser i henhold til traktaten, idet det ikke
 inden for den fastsatte frist har sat de love og admi
 nistrativt fastsatte bestemmelser i kraft, der er nødven
 dige for at efterkomme Rådets direktiv 92/119/EØF ( 1 )
 af 17. december 1992 om generelle fællesskabsforan
 staltninger til bekæmpelse af visse dyresygdomme samt
 om specifikke foranstaltninger vedrørende blæreudslet Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved beslut
 hos svin . ning truffet den 30. maj 1996 af Uudenmaan Lääninoikeus i
 sagen Outokumpu Oy
 2 . Kongeriget Belgien tilpligtes at betale sagens omkostnin ( Sag C-2 13/96 )
 ger .
 ( 96/C 247/ 16 )
 Søgsmålsgrundene og de væsentligste argumenter er de
 Ved beslutning truffet den 30 . maj 1996 , indgået til
 samme som i sag C-205/96 ( 2 ); fristen for gennemførelse
 udløb den 1 . oktober 1993 . Domstolens Justitskontor den 25 . juni 1996, har Uuden
 maan Lääninoikeus i sagen Outokumpu Oy forelagt De
 Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om
 (') EFT 1993 L 62 , s . 69 . præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål :
 ( 2 ) Se side 7 i dette nummer af Tidende .
 Ifølge Finlands nationale retsforskrifter om energiafgift
 opkræves der i Finland punktafgift af indenlandsk fremstil


text:
20.3.2004 DA Den Europæiske Unions Tidende C 71/17
 Kommissionen har nedlagt følgende påstande: Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
 1. Det fastslås, at Den Franske Republik har tilsidesat sine — Principalt fastslås det, at Den Portugisiske Republik har
 forpligtelser i henhold til tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 21, stk. 1,
 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/76/EF (1)
 af 4. december 2000 om forbrænding af affald, idet den
 — Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 1999/45/EF
 ikke har vedtaget de nødvendige love og administrative
 af 31. maj 1999 om indbyrdes tilnærmelse af
 bestemmelser for at efterkomme direktivet.
 medlemsstaternes love og administrative bestem-
 melser om klassificering, emballering og etikettering
 af farlige præparater (1) og — Subsidiært fastslås det, at Portugisiske Republik har
 tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 21, stk. 1,
 i direktiv 2000/76/EF, idet den ikke straks har underrettet
 — Kommissionens direktiv 2001/60/EF af 7. august
 Kommissionen om sådanne bestemmelser.
 2001 om tilpasning til den tekniske udvikling af
 Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 1999/45/EF
 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes love — Den Portugisiske Republik tilpligtes at betale sagens
 og administrative bestemmelser om klassificering, omkostninger.
 emballering og etikettering af farlige præparater (2)
 idet den ikke har truffet de nødvendige foranstaltninger
 for at efterkomme direktiverne, eller under alle omstæn- Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 digheder ikke har underrettet Kommissionen herom.
 2. Den Franske Republik tilpligtes at betale sagens omkost- Fristen for gennemførelsen af direktivet udløb den 28. decem-
 ninger. ber 2002.
 (1) EFT L 332 af 28.12.2000, s. 91.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Fristen for gennemførelsen af de to direktiver udløb den 30. juli
 2002.
 (1) EFT L 200 af 30.7.1999, s. 1. Sag anlagt den 9. februar 2004 af Kommissionen for De
 (2) EFT L 226 af 22.8.2002, s. 5. Europæiske Fællesskaber mod Den Portugisiske Republik
 (Sag C-50/04)
 (2004/C 71/30)
 Sag anlagt den 6. februar 2004 af Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber mod Den Portugisiske Republik Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 9. fe-
 bruar 2004 anlagt sag mod Den Portugisiske Republik af
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved Enrico
 (Sag C-48/04) Traversa og Gonçalo Braga da Cruz, som befuldmægtigede, og
 med valgt adresse i Luxembourg.
 (2004/C 71/29)
 Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
 — Det fastslås, at Den Portugisiske Republik har tilsidesat
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 6. fe- sine forpligtelser i henhold til artikel 1, stk. 2, i direktiv
 bruar 2004 anlagt sag mod Den Portugisiske Republik af 84/5/EØF (1) af 30. december 1983 om indbyrdes tilnær-
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved A. Caeiros melse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsik-
 og M. Konstantinidis, som befuldmægtigede, og med valgt ring for motorkøretøjer, idet den har opretholdt arti-
 adresse i Luxembourg. kel 508, stk. 1, i den portugisiske código civil.


text:
1.2.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 38/32
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Juzgado de Primera Instancia no 1de Jerez de la Frontera (Spanien) den 16. november 2015 — Banco Santander, S.A. mod Cristobalina Sánchez López
 (Sag C-598/15)
 (2016/C 038/45)
 Processprog: spansk
 Den forelæggende ret
 Juzgado de Primera Instancia de Jerez de la Frontera
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Banco Santander, S.A.
 Sagsøgt: Cristobalina Sánchez López
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Er det i strid med de nævnte bestemmelser i direktivet (artikel 3, stk. 1 og 2, artikel 6, stk. 1, og artikel 7, stk. 1, i direktiv 93/13/EØF) (1) og dettes formål, når nationale regler, der fastsætter en procedure som den i artikel 250, stk. 1, nr. 7), i den spanske civilproceslov (Ley de Enjuiciamiento Civil), der forpligter den nationale ret til at afsige en dom, hvorefter den tvangsrealiserede bolig overdrages til den person, der fik den tildelt under en udenretslig procedure med henblik på realisering af pantet, og i forbindelse med hvilken der i henhold til den gældende ordning i artikel 129 i den spanske lov om pant (Ley Hipotecaria) som affattet ved lov nr. 1/2000 af 8. januar 2000 og artikel 234 — 236-0 i pantebekendtgørelsen (Reglamento Hipotecario) som affattet ved kongeligt dekret nr. 290/1992, ikke giver mulighed for hverken at foretage en ex officio retlig efterprøvelse af, om der foreligger urimelige kontraktvilkår, eller at rekvisitus effektivt kan rejse indsigelse herom enten i forbindelse med den udenretslige realisering af pantet eller et uafhængigt søgsmål?
 2)
 Er det i strid med de nævnte bestemmelser i direktivet og dettes formål, når en regel som den femte overgangsbestemmelse (Disposición Transitoria Quinta) i lov nr. 1/2013, der alene tillader, at notaren udsætter en udenretslig procedure med henblik på realisering af pant i fast ejendom, der er indledt ved ikrafttrædelsen af lov nr. 1/2013, såfremt forbrugeren dokumenterer, at denne har anlagt et søgsmål med påstand om, at et af kontraktvilkårene i den aftale om lån mod pant i fast ejendom, der udgør grundlaget for det udenretslige salg eller fastsætter det skyldige beløb, der skal realiseres, er urimeligt, forudsat at dette uafhængige søgsmål er blevet anlagt af forbrugeren inden en måned efter offentliggørelsen af lov nr. 1/2013, uden at denne har modtaget en personlig forkyndelse af fristen og under forudsætning af, at der endnu ikke er sket overdragelse for en notar?
 3)
 Skal de nævnte bestemmelser i direktivet, dettes formål og forpligtelsen for de nationale retter til ex officio at undersøge urimeligheden af urimelige vilkår i forbrugerkontrakter, uden at forbrugeren behøver at anmode herom, fortolkes således, at de gør det muligt for den nationale ret i sager som den, der er fastsat i civilproceslovens artikel 250, stk. 1, nr. 7), eller i den procedure for »udenretsligt salg«, der er reguleret i artikel 129 i lov om pant, at undlade at anvende national ret, når denne ikke tillader en ex officio retlig efterprøvelse, henset til, at direktivets bestemmelser er klare, og at det i EUF-traktaten anføres, at de nationale domstole i verserende tvister om forbrugeraftaler er forpligtet til ex officio at efterprøve, om der foreligger urimelige kontraktvilkår?
 4)
 Er det i strid med de nævnte bestemmelser i direktivet og dettes formål, når en national regel som artikel 129 i lov om pant, i den affattelse, der følger af lov nr. 1/2013, der som det eneste effektive middel til beskyttelse af de forbrugerrettigheder, som direktivet fastsætter, og for så vidt angår procedurerne for udenretslig realisering af pant i fast ejendom over for forbrugere, fastsætter en enkelt mulighed for, at en notar kan gøre opmærksom på, at der foreligger urimelige kontraktvilkår, eller en mulighed for at rekvisitus, der som forbruger er blevet pålagt den udenretslige realisering af pant, anlægger et uafhængigt søgsmål, inden notaren har tildelt den tvangsrealiserede ejendom?
 5)
 Er det i strid med de nævnte bestemmelser i direktivet og dettes formål, når en national regel som artikel 129 i lov om pant, i den affattelse, der følger af lov nr. 1/2013, og pantebekendtgørelsens artikel 234-236 i den affattelse, der følger af kongeligt dekret nr. 290/1992, som indfører en procedure for udenretslig realisering af en aftale om et lån mod pant i fast ejendom, der er indgået mellem erhvervsdrivende og forbrugere, hvorefter der ikke er nogen mulighed for at foretage en ex officio retlig efterprøvelse af urimelige kontraktvilkår?
 (1) Rådets direktiv 93/13/EØF af 5.4.1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler (EFT L 95, s. 29).


text:
23.10.2004
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 262/39
 Sag anlagt den 15. juli 2004 af easyJet Airline Company Limited mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 (Sag T-300/04)
 (2004/C 262/74)
 Processprog: engelsk
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der den 15. juli 2004 anlagt sag mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber af easyJet Airline Company Limited, Luton, Det Forenede Kongerige, ved solicitors J. Cook og L. Mills, og med valgt adresse i Luxembourg.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 —
 Kommissionens beslutning af 7. april 2004 om en procedure i henhold til EF-traktatens artikel 81 (sag COMP/38.284/D2 Societé Air France/Alitalia Linee Aeree Italiane SpA), annulleres.
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Ved den anfægtede beslutning erklærede Kommissionen EF-traktatens artikel 81, stk. 1, for uanvendelig på samarbejdsaftalen mellem luftfartsselskaberne Air France og Alitalia i perioden fra den 12. november 2001 til den 11. november 2007, betinget af opfyldelse af de i bilaget til beslutningen angivne tilsagn.
 Sagsøgeren, som også er et luftfartsselskab, har nedlagt påstand om annullation af denne beslutning. Sagsøgeren har anført, at samarbejdsaftalen udgør en fusion af aftaleparternes aktiviteter på ruterne mellem Frankrig og Italien og derfor skulle have været vurderet i henhold til Rådets forordning nr. 4064/89 (1). Selskabet har endvidere anført, at Kommissionen ikke har foretaget en korrekt afgrænsning af det relevante marked, idet den ikke har taget aftaleparternes stilling som aftagere af lufthavnstjenester i betragtning, og idet den urigtigt har konkluderet, at de to lufthavne i Paris er substituerbare, samt at lavprisselskaber ikke udgør et reelt alternativ for passagerer, som lægger vægt på befordringstiden, på ruter mellem Frankrig og Italien.
 Sagsøgeren er desuden af den opfattelse, at Kommissionen har anvendt artikel 81, stk. 1, EF urigtigt, idet den har foretaget en utilstrækkelig vurdering af potential konkurrence mellem aftaleparterne, idet den ikke har foretaget en nøjagtig bedømmelse af, om aftalen opfylder de fire betingelser i bestemmelsens stk. 3, og idet den har baseret sine konklusioner på åbenbare retlige fejl og skønsfejl. For så vidt angår de tilsagn, som fremgår af bilaget til beslutningen, har sagsøgeren anført, at Kommissionen ikke i tilstrækkeligt omfang har vurderet effektiviteten af disse tilsagn eller om de er tilstrækkelige til at genoprette konkurrencen. Sagsøgeren har endelig anført, at den anfægtede beslutning ikke indeholder en tilstrækkelig begrundelse for, hvorfor Kommissionen ikke har vurderet, om parterne har en dominerende stilling på nogle markeder, og om artikel 82 EF finder anvendelse på deres aftale.
 (1) Rådets forordning (EØF) nr. 4064/89 af 21.12.1989 om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser, EFT 1990 L 257, s. 13.


text:
9.3.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 71/28
 Personalerettens kendelse (Anden Afdeling) af 28. januar 2013 — Marcuccio mod Kommissionen
 (Sag F-92/12)
 (Personalesag - artikel 34, stk. 1, i procesreglementet - stævning indgivet pr. fax inden for søgsmålsfristen og underskrevet ved hjælp af et stempel, som gengav en advokats underskrift eller ved hjælp af en anden gengivelsesmetode - sagen anlagt for sent - åbenbart afvisningsgrundlag)
 2013/C 71/47
 Processprog: italiensk
 Parter
 Sagsøger: Luigi Marcuccio (Tricase, Italien) (ved advokat G. Cipressa)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelsen om at foretage indeholdelser i sagsøgerens invalidepension med henblik på inddrivelse af det beløb, han blev dømt til at betale i retsudgifter af Personaleretten.
 Konklusion
 1)
 Sagen afvises.
 2)
 Luigi Marcuccio bærer sine egne omkostninger.


text:
12.12.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 462/29
 Sag anlagt den 7. oktober 2016 — Asolo mod EUIPO — Red Bull (FLÜGEL)
 (Sag T-714/16)
 (2016/C 462/37)
 Stævningen er affattet på engelsk
 Parter
 Sagsøger: Asolo LTD (Limassol, Cypern) (ved advokat W. Pors)
 Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: Red Bull GmbH (Fuschl am See, Østrig)
 Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO
 Indehaver af det omtvistede varemærke: Asolo LTD
 Det omtvistede varemærke: EU-ordmærket »FLÜGEL« — EU-varemærkeregistrering nr. 637 686
 Sagen for EUIPO: Ugyldighedssag
 Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 29. juli 2016 af Femte Appelkammer ved EUIPO (sag R 282/2015-5)
 Påstande
 —
 Den anfægtede afgørelse annulleres.
 —
 Begæringen om ugyldighed forkastes.
 —
 EUIPO og Red Bull tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Anbringender
 —
 Tilsidesættelse af artikel 54, stk. 2, i forordning nr. 207/2009
 —
 Tilsidesættelse af artikel 53, stk. 1, litra a), sammenholdt med artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009.


text:
20.7.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 207/44
 Sag anlagt den 21. maj 2013 — Italien mod Kommissionen
 (Sag T-268/13)
 2013/C 207/75
 Processprog: italiensk
 Parter
 Sagsøger: Den Italienske Republik (ved avvocato dello Stato S. Fiorentino og G. Palmieri, som befuldmægtiget)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgerens påstande
 —
 Kommissionens afgørelse K(2013) 1264 endelig af 7. marts 2013, der blev meddelt den efterfølgende 11. marts, annulleres af de grunde, der er anført i de tre anbringender.
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Den italienske regerings søgsmål er rettet mod Kommissionens afgørelse K(2013) 1264 endelig af 7. marts 2013, der blev meddelt den efterfølgende 11. marts, hvormed Kommissionen til opfyldelse af Domstolens dom af 17. november 2011 i sag C-496/09 pålagde Den Italienske Republik at betale et beløb på 16 533 000 EUR i tvangsbøder.
 Med denne dom havde Domstolen bl.a. pålagt Den Italienske Republik på kontoen »Den Europæiske Unions egne indtægter« at betale Europa-Kommissionen en tvangsbøde, hvis størrelse skulle beregnes ved multiplikation af grundbeløbet på 30 mio. EUR med en procentdel af den ulovlige uforenelige støtte, beregnet på grundlag af det samlede beløb, som endnu ikke var blevet tilbagesøgt på tidspunktet for afsigelsen af dommen for hvert halvårs forsinkelse med gennemførelsen af de nødvendige foranstaltninger med henblik på at efterkomme dom af 1. april 2004, der blev afsagt i sag C-99/02, Kommissionen mod Italien.
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført tre anbringender.
 1)
 Første anbringende vedrører tilsidesættelse af artikel 260, stk. 1 og stk. 3, andet afsnit, TEUF: tilsidesættelse af den dom, der er genstand for opfyldelse (Domstolens dom af 17. november 2001, sag C-496/09, Kommissionen mod Italien) som følge af fejlagtig fortolkning af den præmis i dommen, som med henblik på beregningen af tvangsbøden som reference anførte »de beløb, der endnu ikke er tilbagesøgt på datoen for afsigelsen af denne dom«.
 —
 Den italienske regering er af den opfattelse, at denne præmis i den dom, der skal opfyldes, skal fortolkes således, at den dato, der skal tages hensyn til, ikke er datoen for dommens afsigelse, men datoen hvorpå indsamlingen af beviser i sagen afsluttedes, dvs. det tidspunkt, hvor den processuelt faktuelle situation, som Domstolen definerede tvisten på grundlag af, konkretiseredes. Den italienske regering er nemlig af den opfattelse, at der med henblik på nedsættelse af den halvårlige tvangsbøde skal tages hensyn til de tilbagesøgningsforanstaltninger, den har truffet under sagen, men efter undersøgelsens afslutning.
 2)
 Andet anbringende vedrører tilsidesættelse af artikel 260, stk. 1 og stk. 3, andet afsnit, TEUF: tilsidesættelse af den dom, der er genstand for opfyldelse, som følge af fejlagtig fortolkning af den præmis i dommen, hvori det bestemmes, at der ved beregningen af den bøde, der skal betales for hvert halvår, ikke skal tages hensyn til beløb, der vedrører støtte »der endnu ikke er blevet tilbagesøgt, eller som ikke er dokumenteret efter udløbet af den pågældende periode«.
 —
 Den italienske regering er af den opfattelse, at denne præmis i den dom, der skal opfyldes, skal fortolkes således, at det ved den nævnte vurdering er fremlæggelsen af skriftlige beviser i referencehalvåret, der er afgørende, og ikke tillige den omstændighed, at Kommissionen får kendskab til disse beviser inden samme halvårs udløb. Den italienske regering er nemlig af den opfattelse, at en modsat fortolkning fra Kommissionens side, hvorefter Den Italienske Republik har pligt til at fremlægge beviser for beregningen af en halvårlig tvangsbøde inden dette halvårs sidste dag og hvorved beløb, som er blevet tilbagebetalt i denne periode, men som først efterfølgende er blevet meddelt Kommissionen, således udelukkes fra beregningen, er i strid med princippet om loyalt samarbejde og kan ikke begrundes af det af Domstolen pålagte krav og fører rent faktisk til, at det tidsrum, som de italienske myndigheder råder over til at efterkomme dette krav og således nedsætte tvangsbødens beløb, uretmæssigt forkortes.
 3)
 Tredje anbringende vedrører tilsidesættelse af artikel 260, stk. 1 og 3, andet afsnit, TEUF: tilsidesættelse af den dom, der er genstand for opfyldelse, vedrørende fordringerne mod virksomhederne under »tvangsakkord« eller »kontrolleret forvaltning«.
 —
 I afgørelsen blev der nemlig ikke fra den støtte, der skulle tilbagebetales ved udløbet af referencehalvåret, fratrukket de fordringer mod disse virksomheder, som var blevet anmeldt som passiver i de respektive konkursboer, selv om der efter den italienske regerings opfattelse er tale om fordringer, med hensyn til hvilke medlemsstaten har udvist den fornødne omhu med henblik på tilbagebetaling, og som derfor ikke skal medregnes i det støttebeløb, der skal tilbagebetales i henhold til den dom, der skal opfyldes.


text:
2.2.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 32/3
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Det Forenede Kongerige) den 5. november 2012 — The Bridport and West Dorset Golf Club Limited mod The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs
 (Sag C-495/12)
 2013/C 32/04
 Processprog: engelsk
 Den forelæggende ret
 Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber)
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: The Bridport and West Dorset Golf Club Limited
 Sagsøgt: The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Når de ufravigelige bestemmelser i artikel 134 anvendes på bestemmelserne i momsdirektivets (1) artikel 132, stk. 1, litra m), i forbindelse med et organ, der anses for at være et organ, som ikke arbejder med gevinst for øje, og som tilbyder ydelser i form af retten til at spille golf, hvilke eventuelle ydelser udgør »de transaktioner, der er fritaget for afgift«?
 2)
 Er det lovligt at begrænse fritagelse i henhold til artikel 132, stk. 1, litra m), på grundlag af, om ydelserne i form af indrømmelse af en ret til at spille golf tilbydes et medlem af det organ, som ikke arbejder med gevinst for øje?
 3)
 Skal bestemmelserne i artikel 134 fortolkes således, at de begrænser fritagelse til kun at omfatte ydelser, der har »nær tilknytning« (i perifer forstand) til de »transaktioner, der er fritaget for afgift« eller enhver ydelse, der er omfattet af artikel 132, stk. 1, litra m)?
 4)
 Under omstændigheder, hvor organet, som ikke arbejder med gevinst for øje, med henvisning til sine offentligt erklærede mål regelmæssigt og konsekvent gør det muligt for ikke-medlemmer at spille golf, hvilken fortolkning skal der så anlægges af det »hovedsagelig[e] [...] sigte« med at opkræve gebyret hos ikke-medlemmer?
 5)
 Med hensyn til artikel 134, litra b), hvad skal de »yderligere indtægter« være yderligere i forhold til?
 Artikel 133, litra d)
 6)
 Hvis indtægter fra at yde adgang for ikke-medlemmer til sportsfaciliteter ikke skal behandles som »yderligere indtægter« i henhold til artikel 134, litra b), tillader artikel 133, litra d), i så fald en medlemsstat at udelukke sådanne indtægter fra fritagelse, hvis de vil kunne skabe konkurrenceforvridning til skade for momspligtige erhvervsvirksomheder, mens fritagelsen for indtægter fra leveringen af medlemskab til medlemmer af de samme organer, som ikke arbejder med gevinst for øje, ikke samtidig ophæves, hvis medlemskontingenterne selv vil kunne skabe i det mindste en vis konkurrenceforvridning?
 7)
 Er det navnlig nødvendigt, at enhver betingelse, der gennemføres i henhold til artikel 133, litra d), finder anvendelse på alle ydelser, der tilbydes af organet, som ikke arbejder med gevinst for øje, der ellers er omfattet af fritagelsen, eller kan der tillades en delvis begrænsning, dvs. mulighed for fritagelse for leveringen af ydelsen i form af retten til at spille golf til medlemmer, men ikke til ikke-medlemmer, når både medlemsbaserede og ikke-medlemsbaserede ydelser er i konkurrence med kommercielle organisationer?
 8)
 Hvilken eventuel forskel er der mellem kravet i artikel 133, litra d), dvs. med hensyn til at kunne skabe »konkurrenceforvridning«, og kravet i artikel 134, litra b), som kun omhandler forekomsten af direkte konkurrence?
 (1) Rådets direktiv 2006/112/EF af 28.11.2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (EUT L 347, s. 1).