text:
21.10.2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 302/7
 af et af de eksamensbeviser, der er nævnt i artikel 3 i direktiv sias, afdelingsformændene J. C. Moitinho de Almeida,
 78/686/EØF af 25. juli 1978 om gensidig anerkendelse af D. A. O. Edward (refererende dommer), L. Sevón og R. Schint-
 eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser for gen samt dommerne C. Gulmann, J.-P. Puissochet, G. Hirsch,
 tandlæger og om foranstaltninger, der skal lette den faktiske P. Jann, H. Ragnemalm og M. Wathelet; generaladvokat:
 udøvelse af retten til etablering og fri udveksling af tjenesteydel- J. Mischo; justitssekretær: assisterende justitssekretær H. von
 ser, betinget af, at vedkommende har de sproglige kundskaber, Holstein, den 4. juli 2000 afsagt dom, hvis konklusion lyder
 der er nødvendige for udøvelsen af hans erhvervsmæssige således:
 virksomhed i etableringsmedlemsstaten.
 1) Den Portugisiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i
 henhold til artikel 3 og artikel 4, stk. 1, i Rådets forordning
 (1) EFT C 41 af 7.2.1998. (EØF) nr. 4055/86 af 22. december 1986 om anvendelse af
 princippet om fri udveksling af tjenesteydelser inden for søtrans-
 port mellem medlemsstaterne indbyrdes og mellem medlemssta-
 terne og tredjelande, idet den hverken har opsagt eller tilpasset
 den aftale om handelsflåden, som den har indgået med
 Republikken Angola, således at statsborgere i Fællesskabet ydes
 en rimelig og fri adgang uden forskelsbehandling til de
 lastandele, som Den Portugisiske Republik er berettiget til i
 overensstemmelse med denne forordning.
 DOMSTOLENS DOM
 2) Den Portugisiske Republik betaler sagens omkostinger.
 af 4. juli 2000
 (1) EFT C 151 af 16.5.1998.
 i sag C-62/98, Kommissionen for De Europæiske Fælles-
 skaber mod Den Portugisiske Republik (1)
 (Traktatbrud — forordning (EØF) nr. 4055/86 — fri ud-
 veksling af tjenesteydelser — søtransport — EF-traktatens
 artikel 234 (efter ændring nu artikel 307 EF))
 DOMSTOLENS DOM
 (2000/C 302/12)
 af 4. juli 2000
 (Processprog: portugisisk)
 i sag C-84/98, Kommissionen for De Europæiske Fælles-
 skaber mod Den Portugisiske Republik (1)
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 gjort i Samling af Afgørelser) (Traktatbrud — forordning (EØF) nr. 4055/86 — fri ud-
 veksling af tjenesteydelser — søtransport — EF-traktatens
 artikel 234 [efter ændring nu artikel 307 EF])
 I sag C-62/98, Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 (befuldmægtigede: A. Caeiro, B. Mongin og M. Afonso) mod
 Den Portugisiske Republik (befuldmægtigede: L. Fernandes og (2000/C 302/13)
 M. L. Duarte), angående en påstand om, at det fastslås, at Den
 Portugisiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold
 til artikel 3 og artikel 4, stk. 1, i Rådets forordning (EØF) (Processprog: portugisisk)
 nr. 4055/86 af 22. december 1986 om anvendelse af princip-
 pet om fri udveksling af tjenesteydelser inden for søtransport
 mellem medlemsstaterne indbyrdes og mellem medlemsstater-
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 ne og tredjelande (EFT L 378, s. 1, berigtiget i EFT 1988 L 117,
 gjort i Samling af Afgørelser)
 s. 33), idet den hverken har opsagt eller tilpasset de aftaler om
 handelsflåden, som den har indgået med Republikken Senegal,
 godkendt ved dekret nr. 99/79 af 14. september 1979, med I sag C-84/98, Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Republikken Kap Verde, godkendt ved dekret nr. 119/79 af (befuldmægtigede: A. Caeiro, B. Mongin og M. Afonso) mod
 7. november 1979, med Republikken Angola, godkendt ved Den Portugisiske Republik (befuldmægtigede: L. Fernandes og
 dekret nr. 71/79 af 18. juli 1979, og med Den Demokratiske M. L. Duarte), angående en påstand om, at det fastslås, at Den
 Republik São Tomé og Principe, godkendt ved dekret Portugisiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold
 nr. 123/79 af 13. november 1979, således at statsborgere i til artikel 3 og artikel 4, stk. 1, i Rådets forordning (EØF)
 Fællesskabet ydes en rimelig og fri adgang uden forskelsbe- nr. 4055/86 af 22. december 1986 om anvendelse af princip-
 handling til de lastandele, som Den Portugisiske Republik er pet om fri udveksling af tjenesteydelser inden for søtransport
 berettiget til i overensstemmelse med denne forordning, har mellem medlemsstaterne indbyrdes og mellem medlemsstater-
 Domstolen, sammensat af præsidenten, G. C. Rodrı́guez Igle- ne og tredjelande (EFT L 378, s. 1, berigtiget i EFT 1988 L 117,


text:
16.1.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 14/38
 Sag anlagt den 28. oktober 2016 — Novolipetsk Steel mod Kommissionen
 (Sag T-752/16)
 (2017/C 014/47)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: PAO Novolipetsk Steel (Lipetsk, Rusland) (ved advokat B. Evtimov og solicitor D. O'Keeffe)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgerens påstande
 —
 Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2016/1328 af 29. juli 2016 om indførelse af en endelig antidumpingtold og endelig opkrævning af den midlertidige told på importen af visse koldvalsede flade produkter af stål med oprindelse i bl.a. Den Russiske Føderation, offentliggjort i EUT L 210 af 4. august 2016, annulleres i sin helhed, for så vidt som den vedrører sagsøgeren.
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat fem anbringender.
 1.
 Med det første anbringende gøres det gældende, at der er sket en tilsidesættelse af retten til at blive hørt, herunder retten til forsvar, princippet om processuel ligestilling og princippet om god forvaltningsskik.
 2.
 Med det andet anbringende gøres det gældende, at Kommissionen har tilsidesat grundforordningens (1) artikel 18, antidumpingaftalens (2) artikel 6.8 og bilag II til denne og proportionsprincippet, samt at den har begået en retlig fejl og foretaget et åbenbart urigtigt skøn ved at anse sagsøgeren for en ikke-samarbejdsvillig producent og ved at anvende faktiske oplysninger, som denne institution rådede over.
 3.
 Med det tredje anbringende gøres det gældende, at Kommissionen har tilsidesat grundforordningens artikel 3, stk. 2 og 5, og antidumpingaftalens artikel 3.1, samt at den har gengivet de beviser, den har fået forelagt, forkert og foretaget åbenbart urigtige skøn ved at foretage en urigtig bedømmelse af skadesindikatorerne og ved ikke at gennemføre en objektiv undersøgelse af EU-erhvervsgrenens situation.
 —
 Sagsøgeren har anført, at Kommissionen alene har støttet sig på udvalgte økonomiske indikatorer for EU-erhvervsgrenens situation, og at den har set bort fra nøgleindikatorer, der ville have vist en anderledes og mere positiv situation for EU-erhvervsgrenen.
 —
 Sagsøgeren har yderligere anført, at Kommissionen har valgt en partisk fremgangsmåde, der har støttet dens konklusioner vedrørende skaden, og at den har gengivet de beviser, den har fået forelagt, forkert, ved — i strid med sin forpligtelse til at foretage en objektiv vurdering i henhold til grundforordningens artikel 3, stk. 2 — at undlade at undersøge de »frie« og »bundne« markeder for det pågældende produkt som helhed.
 4.
 Med det fjerde anbringende gøres det gældende, at Kommissionen har tilsidesat grundforordningens artikel 3, stk. 7, idet den har foretaget en fejlvurdering af årsagsforbindelsen mellem angivelig dumpingimport og EU-erhvervsgrenens situation. Sagsøgeren har yderligere anført, at Kommissionen har tilsidesat sin forpligtelse til ikke at henføre andre skadevoldende faktorer til den angivelige dumpingimport, og at den har overset andre faktorer, som tilsammen og hver for sig var i stand til at bryde årsagsforbindelsen.
 5.
 Med det femte anbringende gøres det gældende, at Kommissionen har fastsat skadestærsklen fejlagtigt og derved tilsidesat grundforordningens artikel 2, stk. 9, og artikel 9, stk. 4, og foretaget et åbenbart urigtigt skøn. Navnlig har Kommissionen ifølge sagsøgeren fastsat en urimelig og overdreven fortjenstmargen for EU-erhvervsgrenen og foretaget et åbenbart urigtigt skøn ved — i skadesmargenøjemed og ved analogi — at anvende justeringen for rimelige salgs- og administrationsomkostninger og andre generalomkostninger og en fortjeneste for en ikke forretningsmæssigt forbundet importør som fastsat i grundforordningens artikel 2, stk. 9.
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 1225/2009 af 30.11.2009 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (EUT L 343, s. 51).
 (2) WTO’s antidumpingaftale.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
C 245/4 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 1.9.2001
 1. Bliver en vare, der er ekspederet til fællesskabsforsendelse, om mærkning af og præsentationsmåder for levnedsmid-
 unddraget toldtilsyn, når fragtbrevet T1 midlertidigt bliver ler samt om reklame for sådanne levnedsmidler (2), navn-
 fjernet fra forsendelsen? lig direktivets artikel 15,
 2. Dersom Domstolen besvarer spørgsmål 1 benægtende:
 Bliver en vare, der er ekspederet til fællesskabsforsendelse, — i strid med Europa-Parlamentets og Rådets direktiv
 unddraget toldtilsyn, når den til identitetssikring anbragte 2000/13/EF af 20. marts 2000 om indbyrdes tilnærmelse
 toldforsegling bliver fjernet og varen delvis aflæsset, uden af medlemsstaternes lovgivning om mærkning af og
 at forsendelsen forud var genfrembudt forskriftssmæssigt, præsentationsmåder for levnedsmidler samt om reklame
 selvom anonyme embedsmænd fra toldefterforskningen for sådanne levnedsmidler (herefter »direktiv 00/13«),
 havde aftalt forløbet med de pågældende personer og navnlig direktivets artikel 18?
 iagttaget det i alle detaljer?
 3. Dersom Domstolen besvarer et af de to første spørgsmål
 bekræftende: (1) EFT 1979 L 33, s. 1.
 Foreligger der særlige omstændigheder, således som ud- (2) EFT 2000 L 109, s. 29.
 trykket er anvendt i artikel 13 i forordning nr. 1430/79 (1),
 når en embedsmand fra toldefterforskningen optræder
 anonymt og har provokeret til handlinger i strid med
 reglerne for fællesskabsforsendelse? Udelukker et svigag-
 tigt forsæt eller åbenbart uagtsom adfærd hos personer,
 som den hovedforpligtede betjener sig af ved opfyldelsen
 af de pligter, som han har overtaget i forbindelse med
 den fællesskabsretlige forsendelsesprocedure, godtgørelse
 af de afgifter, der påført den hovedforpligtede i forbindelse
 med, at de varer, der var ekspederet til fællesskabsforsen- Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel-
 delse, blev unddraget toldtilsyn? se afsagt den 4. maj 2001 af Giudice di pace di Palermo i
 sagen R.A.S. Riunione Adriatica di Sicurtà SpA mod Dario
 (1) EFT L 175 af 12.7.1979, s. 1. Lo Bue
 (Sag C-233/01)
 (2001/C 245/08)
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel-
 se afsagt den 1. juni 2001 af Unabhängiger Verwaltungsse-
 nat im Land Niederösterreich i appelsagen indgivet af Ved kendelse afsagt den 4. maj 2001, indgået til Domstolens
 Susanne Müller Justitskontor den 18. juni 2001, har Giudice di pace di Palermo
 i sagen R.A.S. Riunione Adriatica di Sicurtà SpA mod Dario
 (Sag C-229/01) Lo Bue forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en
 anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 (2001/C 245/07)
 1) Skal artikel 8, stk. 3, tredje afsnit, i Rådets direktiv
 Ved kendelse afsagt den 1. juni 2001, indgået til Domstolens 73/239/EØF (1), som ændret ved artikel 6 i Rådets direktiv
 Justitskontor den 11. juni 2001, har Unabhängiger Verwal- 92/49/EØF (2), fortolkes således, at denne bestemmelse er
 tungssenat im Land Niederösterreich i appelsagen indgivet af til hinder for nationale bestemmelser, der med det
 Susanne Müller forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol formål at holde inflationen under kontrol alene omfatter
 en anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål: ansvarsforsikring for motorkøretøjer, men derimod ikke
 indeholder bestemmelser om priser på varer og tjeneste-
 Er en bestemmelse i en medlemsstat, hvorefter levnedsmidler, ydelser i almindelighed, dvs. om andre priser end præmi-
 for hvilke datoen for den mindste holdbarhed allerede er erne for ansvarsforsikring for motorkøretøjer, der er
 overskredet, ud over at være forsynet med en angivelse af bestemmende for udviklingen i forbrugerprisindekset?
 denne dato, når de sælges, også på anden måde skal indeholde
 en tydelig og alment forståelig angivelse af, at datoen er
 overskredet, 2) Skal artikel 8, stk. 3, tredje afsnit, i Rådets direktiv
 73/239/EØF, som ændret ved artikel 6 i Rådets direktiv
 — i strid med Rådets direktiv 79/112/EØF af 18. december 92/49/EØF, fortolkes således, at denne bestemmelse er til
 1978 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om hinder for nationale bestemmelser, der med det formål at
 mærkning af og præsentationsmåder for levnedsmidler bringe inflationen under kontrol indeholder et forbud
 bestemt til den endelige forbruger samt om reklame for mod ændring ikke blot af præmier, men også af antallet
 sådanne levnedsmidler (1) (herefter: »direktiv 79/112«), af forsikringsklasser, koefficienter for fastsættelse af præ-
 som affattet inden ikrafttrædelsen af Europa-Parlamentets mien, samt bestemmelserne om ændring af de tarifbe-
 og Rådets direktiv 2000/13/EF af 20. marts 2000 om stemmelser, hvorefter præmien kan ændres i tilfælde af
 indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning skader eller af andre grunde?
 ---pagebreak--- 1.9.2001 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 245/5
 3) Skal artikel 8, stk. 3, tredje afsnit, i Rådets direktiv Sag anlagt den 19. juni 2001 af Kommissionen for De
 73/239/EØF, som ændret ved artikel 6 i Rådets direktiv Europæiske Fællesskaber mod Den Italienske Republik
 92/49/EØF, fortolkes således, at denne bestemmelse er til
 hinder for nationale bestemmelser, der med henblik på at (Sag C-235/01)
 bringe inflationen under kontrol har forpligtet forsik-
 ringsselskaberne til efter anmodning fra forsikringstage-
 ren at indgå forsikringsaftaler med fastsættelse af præmien (2001/C 245/10)
 efter et bonus-malus-princip og bestemmelser om selvrisi-
 ko med et ved loven fastsat minimums- og maksimums- Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 19. juni
 beløb? 2001 anlagt sag mod Den Italienske Republik af Kommissio-
 nen for De Europæiske Fællesskaber ved Bernard Mongin og
 4) Skal artikel 8, stk. 3, tredje afsnit, i Rådets direktiv Roberto Amorosi, som befuldmægtigede:
 73/239/EØF, som ændret ved artikel 6 i Rådets direktiv
 92/49/EØF, fortolkes således, at denne bestemmelse er til
 hinder for nationale bestemmelser, der med det formål at Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 bringe inflationen under kontrol giver forsikringstageren
 en ret til ved forsikringsperiodens ophør at opsige — Det fastslås, at Den Italienske Republik har tilsidesat de
 forsikringsaftalen, såfremt forsikringsgiveren ved den forpligtelser, der påhviler den i henhold til Rådets direktiv
 årlige policefornyelse kræver en forhøjelse af præmien, 98/35/EF af 25. maj 1998 om ændring af direktiv
 der ikke beror på forsikringstagerens forhold og overstiger 94/58/EF om minimumsuddannelsesniveauet for søfarts-
 den sats for den beregnede inflation, som regeringen har erhverv (1), idet den ikke inden for den fastsatte frist har
 fastlagt? sat de love og administrative bestemmelser i kraft, der er
 nødvendige for at efterkomme direktivet, eller i hvert fald
 ikke har underrettet Kommissionen herom.
 (1) EFT L 228 af 16.8.1973, s. 3.
 (2) EFT L 228 af 11.8.1992, s. 1. — Den Italienske Republik tilpligtes at betale sagens omkost-
 ninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 I henhold til artikel 249 EF (tidligere EF-traktatens artikel 189),
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel- hvorefter et direktiv med hensyn til det tilsigtede mål er
 se afsagt den 28. maj 2001 af Finanzgericht Berlin i sagen bindende for den medlemsstat, det er rettet til, er medlemssta-
 Arnoud Gerritse mod Finanzamt Neukölln-Nord terne forpligtet til at overholde de gennemførelsesfrister, der er
 fastsat i direktivet. For så vidt angår ovennævnte direktiv udløb
 den pågældende frist den 1. juli 1999, uden at Den Italienske
 (Sag C-234/01) Republik havde udstedt nødvendige bestemmelser med henblik
 på at efterkomme det.
 (2001/C 245/09)
 (1) EFT L 172 af 17.6.1998, s. 1.
 Ved kendelse afsagt den 28. maj 2001, indgået til Domstolens
 Justitskontor den 19. juni 2001, har Finanzgericht Berlin i
 sagen Arnoud Gerritse mod Finanzamt Neukölln-Nord forelagt
 De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om
 præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 Sag anlagt den 21. juni 2001 af Forbundsrepublikken
 Tyskland mod Kommissionen for De Europæiske Fælles-
 Er det i strid med EF-traktatens artikel 52 (nu artikel 43 EF), at skaber
 en nederlandsk statsborger, der i Forbundsrepublikken Tysk-
 land i kalenderåret har en skattepligtig nettoindkomst på
 (Sag C-239/01)
 ca. 5 000,00 DEM ved selvstændig virksomhed, i henhold til
 § 50 a, stk. 4, første punktum, nr. 1, samt andet punktum, i
 Einkommensteuergesetz af 1996 pålægges et skattetræk på (2001/C 245/11)
 25 % af (brutto-) indtægten på ca. 6 000,00 DEM med tillæg
 af solidaritetstillæg, som skyldneren af honorarvederlaget skal
 foretage, og ikke har mulighed for at få den betalte skat helt Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 21. juni
 eller delvist tilbagebetalt ved fremsættelse af et tilbagebetalings- 2001 anlagt sag mod Kommissionen for De Europæiske
 krav eller en anmodning om skatteligning? Fællesskaber af Forbundsrepublikken Tyskland ved Ministerial-
 rat Wolf-Dieter Plessing, Forbundsfinansministeriet, Graur-
 heindorfer Straße 108, D-53117 Bonn, og Jochim Sedemund,
 Potsdamer Platz 1, D-10785 Berlin, som befuldmægtigede.


text:
25.9.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 260/25
 Sag anlagt den 30. juli 2010 — Clasado mod Kommissionen
 (Sag T-322/10)
 ()
 2010/C 260/35
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Clasado Ltd. (Milton Keynes, Det Forenede Kongerige) (ved barrister G.C. Facenna samt solicitors M.E. Guinness og M.C. Hann)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgerens påstande
 —
 Annullation af de dele af Kommissionens forordning (EU) nr. 382/2010 (1) og nr. 384/2010 (2) af 5. maj 2010, der vedrører de sundhedsanprisninger, som sagsøgeren har indgivet med hensyn til BimunoBT (BGOS) Prebiotic.
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Med nærværende søgsmål nedlægger sagsøgeren i henhold til artikel 263 TEUF påstand om annullation af de dele af Kommissionens forordning (EU) nr. 382/2010 og nr. 384/2010 af 5. maj 2010, hvori det er blevet besluttet, at de sundhedsanprisninger, som sagsøgeren har indgivet med hensyn til BimunoBT (BGOS) Prebiotic, der er et præbiotisk kosttilskud, som er udviklet til at styrke menneskers immunsystem og gastro-intestinale sundhed, og som nedsætter risikoen for rejsediarré, ikke opfylder kravene i forordning (EF) nr. 1924/2006 (3), og således ikke bør godkendes.
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremført følgende anbringender:
 For det første har Kommissionen ved vedtagelsen af de omhandlede forordninger tilsidesat en væsentlig formforskrift, nemlig den procedure, hvorefter sagsøgeren og offentligheden kan fremsætte bemærkninger, jf. artikel 16, stk. 6, og artikel 17 i forordning (EF) nr. 1924/2006.
 For det andet har Kommissionen ved at handle således med urette set bort fra artikel 38, stk. 1, i forordning (EF) nr. 178/2002 (4), der har til formål at sikre, at der er en høj grad af åbenhed omkring udførelsen af Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritets aktiviteter.
 Herudover er de omhandlede forordninger blevet vedtaget på grundlag af en retsvildfarelse, idet det er blevet fastslået, at de supplerende bemærkninger, som Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet har fremsat vedrørende sagsøgerens ansøgninger den 4. december 2009, ikke udgør den udtalelse, eller en del af den udtalelse, der henvises til i artikel 16 i forordning (EF) nr. 1924/2006.
 Endvidere blev Kommissionens forordninger, som påstås annulleret, vedtaget ved tilsidesættelse af Clasados ret til at blive hørt, jf. artikel 41 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (5), og Clasados berettigede forventninger.
 Endelig har Kommissionen også tilsidesat retten til god forvaltning, som er et af de generelle principper, der er fælles for medlemsstaternes forfatningsmæssige traditioner, og navnlig dens forpligtelse til, som beslutningstageren i henhold til artikel 17 i forordning (EF) nr. 1924/2006, omhyggeligt og uafhængigt at prøve alt relevant materiale, den bliver forelagt.
 (1) Kommissionens forordning (EU) nr. 382/2010 af 5.5.2010 om afvisning af visse andre sundhedsanprisninger af fødevarer end dem, der henviser til en reduceret risiko for sygdom og til børns udvikling og sundhed (EUT L 113, s. 1).
 (2) Kommissionens forordning (EU) nr. 384/2010 af 5.5.2010 om henholdsvis godkendelse og afvisning af visse sundhedsanprisninger af fødevarer, der henviser til en reduceret risiko for sygdom og til børns udvikling og sundhed (EUT 113, s. 6).
 (3) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1924/2006 af 20.12.2006 om ernærings- og sundhedsanprisninger af fødevarer (EUT L 404, s. 9).
 (4) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 178/2002 af 28.1.2002 om generelle principper og krav i fødevarelovgivningen, om oprettelse af Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet og om procedurer vedrørende fødevaresikkerhed (EFT L 31, s. 1).
 (5) Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (EUT 2010 C 83, s. 389).


text:
12.9.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 220/30
 Sag anlagt den 27. juli 2009 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Irland
 (Sag C-294/09)
 2009/C 220/57
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved G. Braun og A.-A. Gilly, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Irland
 Sagsøgerens påstande
 —
 Det fastslås, at Irland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/43/EF (1) af 17. maj 2006 om lovpligtig revision af årsregnskaber og konsoliderede regnskaber, om ændring af Rådets direktiv 78/660/EØF og 83/349/EØF og om ophævelse af Rådets direktiv 84/253/EØF, idet denne medlemsstat ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget alle de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme dette direktiv, eller under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom.
 —
 Irland tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Fristen for gennemførelse af direktivet udløb den 29. juni 2008.
 (1) EUT L 157, s. 87.


text:
23.11.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 344/35
 Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 10. oktober 2013 — Europa-Kommissionen mod Den Italienske Republik
 (Sag C-353/12) (1)
 (Traktatbrud - statsstøtte - støtte ydet til Ixfin SpA - støtte fundet ulovlig og uforenelig med fællesmarkedet - tilbagesøgning - manglende gennemførelse)
 2013/C 344/60
 Processprog: italiensk
 Parter
 Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved D. Crespan, B. Stromsky og S. Thomas, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Den Italienske Republik (ved G. Palmieri, som befuldmægtiget, og avvocato dello Stato E. De Giovanni)
 Sagens genstand
 Traktatbrud — undladelse af at træffe nødvendige foranstaltninger for at efterkomme artikel 2, 3 og 4 i Kommissionens beslutning K(2009) 8123 af 28. oktober 2009 om den statsstøtte C 59/07, som Italien har ydet til Ixfin SpA (EUT L 167, s. 39) — forpligtelse til uden forsinkelse at tilbagesøge støtte, der er erklæret ulovlig og uforenelig med fællesmarkedet og underrette Kommissionen herom — virksomhed under konkurs — ikke absolut umulighed for gennemførelse
 Konklusion
 1)
 Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 288, stk. 4, TEUF samt artikel 2-4 i Kommissionens beslutning 2010/359/EF af 28. oktober 2009 om den statsstøtte C 59/07 (ex N 127/06 og NN 13/06), som Italien har ydet til Ixfin SpA og EUF-traktaten, idet den ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de nødvendige foranstaltninger for at tilbagesøge den statsstøtte, som i den pågældende beslutning er fundet ulovlig og uforenelig med fællesmarkedet.
 2)
 Den Italienske Republik betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 287 af 22.9.2012.


text:
6.4.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 101/9
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesfinanzhof (Tyskland) den 2. januar 2013 — Agentur für Arbeit Krefeld — Familienkasse mod Susanne Fassbender-Firman
 (Sag C-4/13)
 2013/C 101/20
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Bundesfinanzhof
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger og revisionsappellant: Agentur für Arbeit Krefeld — Familienkasse
 Sagsøgt og revisionsindstævnt: Susanne Fassbender-Firman
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Skal artikel 76, stk. 2, i forordning nr. 1408/71 (1) fortolkes således, at den kompetente institution i beskæftigelsesmedlemsstaten har en skønsmæssig beføjelse til at anvende artikel 76, stk. 1, i forordning nr. 1408/71, såfremt der ikke er indgivet ansøgning om ydelser i familiemedlemmernes bopælsmedlemsstat?
 2)
 Såfremt første spørgsmål besvares bekræftende: På grundlag af hvilke skønsmæssige overvejelser kan den institution i beskæftigelsesmedlemsstaten, der er kompetent med hensyn til familieydelser, anvende artikel 76, stk. 1, i forordning nr. 1408/71, som om der var tilkendt ydelser i familiemedlemmernes bopælsmedlemsstat?
 3)
 Såfremt første spørgsmål besvares bekræftende: I hvilket omfang er en afgørelse truffet af den kompetente institution på grundlag af dennes skønsmæssige beføjelse underlagt domstolskontrol?
 (1) Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14.6.1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet (EFT 1971 II, s. 366), som ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 118/97 af 2.12.1996 (EFT 1997 L 28, s. 1).


text:
15.12.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 448/12
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale di Bari (Italien) den 8. oktober 2014 — straffesag mod Lorenzo Carlucci
 (Sag C-462/14)
 (2014/C 448/16)
 Processprog: italiensk
 Den forelæggende ret
 Tribunale di Bari
 Tiltalt i straffesagen
 Lorenzo Carlucci
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Skal artikel 49 ff. TEUF og artikel 56 ff. TEUF ifølge den fortolkning, som Den Europæiske Unions Domstol har anlagt heraf i dom af 16. februar 2012 [i de forenede sager C-72/10 og C-77/10], fortolkes således, at de er til hinder for, at der iværksættes et udbud vedrørende koncessioner, der er af kortere varighed end tidligere tildelte koncessioner, selv om nævnte udbud er blevet iværksat med det erklærede formål at afhjælpe følgerne af den ulovlige udelukkelse af et vist antal erhvervsdrivende fra tidligere udbud?
 2)
 Skal artikel 49 ff. TEUF og artikel 56 ff. TEUF ifølge den fortolkning, som Den Europæiske Unions Domstol har anlagt heraf i ovennævnte dom, fortolkes således, at de er til hinder for, at et krav om tidsmæssig tilpasning af koncessionernes udløb udgør en tilstrækkelig begrundelse for, at varigheden af koncessionerne i udbuddet er blevet begrænset i forhold til varigheden af de koncessioner, der tidligere er blevet tildelt?
 3)
 Skal artikel 49 ff. TEUF og artikel 56 ff. TEUF ifølge den fortolkning, som Den Europæiske Unions Domstol har anlagt heraf i ovennævnte dom, fortolkes således, at de er til hinder for, at der fastsættes en forpligtelse til vederlagsfrit at overdrage anvendelsen af egne materielle og immaterielle aktiver, som udgør nettet til forvaltning af indsamling af væddemål, såfremt aktiviteten ophører ved udløbet af koncessionens varighed eller som følge af afgørelser om fortabelse eller tilbagekaldelse?


text:
1.12.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 431/12
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Commissione Tributaria Regionale di Mestre-Venezia (Italien) den 3. september 2013 — Fratelli De Pra SpA og SAIV SpA mod Agenzia Entrate - Direzione Provinciale Ufficio Controlli Belluno og Agenzia Entrate - Direzione Provinciale Ufficio Controlli Vicenza
 (Sag C-416/14)
 (2014/C 431/19)
 Processprog: italiensk
 Den forelæggende ret
 Commissione Tributaria Regionale di Mestre-Venezia
 Parter i hovedsagen
 Sagsøgere: Fratelli De Pra SpA og SAIV SpA
 Sagsøgte: Agenzia Entrate — Direzione Provinciale Ufficio Controlli Belluno og Agenzia Entrate — Direzione Provinciale Ufficio Controlli Vicenza
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Er den nationale lovgivning vedrørende terminaludstyr til den jordbaserede mobile radiotjeneste, navnlig
 —
 artikel 2, stk. 4, i lovdekret nr. 4/2014, ophøjet til lov nr. 50/2014, sammenholdt med
 —
 artikel 160 i lovdekret nr. 259/2003 og
 —
 artikel 21 i den vedlagte tarifliste til dekret fra republikkens præsident nr. 641/1972,
 som ved at sidestille terminaludstyr med radiostationer forpligter brugeren til at opnå en generel tilladelse og en radiolicens, der danner grundlaget for opkrævning af afgiften, forenelig med fællesskabsretten (direktiv 1999/5 (1) samt direktiv 2002/19 (2), 2002/20 (3), 2002/21 (4) og 2002/22 (5))?
 Med specifik henvisning til brugen af terminaludstyr er den italienske stats krav om at forpligte brugeren til at opnå en generel tilladelse og en radiolicens henset til, at omsætning af, fri bevægelighed for og ibrugtagning af terminaludstyret allerede fuldt ud er reguleret af fællesskabsretlige retskilder (direktiv 1999/5), uden at disse fastlægger en generel tilladelse og/eller licens, da forenelig med fællesskabsretten, såfremt det bemærkes,
 at den generelle tilladelse og licensen kræves i henhold til den nationale lovgivning:
 —
 selv om den generelle tilladelse er en foranstaltning, som ikke berører brugeren af terminaludstyret men udelukkende de virksomheder, som omfattes af udbuddet af elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (artikel 1, 2 og 3 i tilladelsesdirektivet 2002/20),
 —
 på trods af, at der stilles krav om myndighedsgodkendelse med hensyn til individuelle rettigheder til brugen af radiofrekvenser og med hensyn til rettighederne til brugen af numre, hvilket udgør situationer uden nogen som helst forbindelse med brug af terminaludstyr,
 —
 selv om fællesskabsretten ikke fastsætter nogen pligt til at opnå en generel tilladelse eller en licens for terminaludstyr,
 —
 selv om artikel 8 i direktiv 1999/5 fastlægger, at medlemsstaterne »[ikke må] forbyde, begrænse eller hindre markedsføring eller ibrugtagning på deres område af apparatur, som er forsynet med [...] CE-mærkning«,
 —
 på trods af den grundlæggende og lovmæssige forskel samt den manglende ensartethed mellem en radiostation og terminaludstyret til den jordbaserede mobile radiotjeneste?
 2)
 Er den nationale lovgivning, navnlig
 —
 artikel 2, stk. 4, i lovdekret nr. 4/2014, ophøjet til lov nr. 50/2014, sammenholdt med
 —
 artikel 160 i lovdekret nr. 259/2003,
 —
 artikel 21 i den vedlagte tarifliste til dekret fra republikkens præsident nr. 641/1972 og
 —
 artikel 3 i ministerielt dekret nr. 33/1990,
 i henhold til hvilken
 —
 den af artikel 20 i direktiv 2002/22 omhandlede kontrakt — der indgås mellem operatøren og brugeren til regulering af forretningsforbindelserne mellem på den ene side forbrugere og slutbrugere og på den anden side en eller flere virksomheder, som leverer tilslutningen og de tilknyttede tjenester — »i sig selv« også kan gælde som erstatning for den generelle tilladelse og/eller radiolicens, uden nogen former for indgreb, aktiviteter eller kontrol fra de offentlige myndigheder, og
 —
 kontrakten også skal indeholde oplysningerne vedrørende terminaludstyrets type og den respektive godkendelse (ikke fastlagt i henhold til artikel 8 i direktiv 1999/5),
 forenelig med fællesskabsretten (direktiv 1999/5 og direktiv 2002/20, i særdeleshed artikel 20)?
 3)
 Er bestemmelserne i artikel 2, stk. 4, i lovdekret nr. 4/2014, ophøjet til lov nr. 50/2014, sammenholdt med artikel 160 i lovdekret nr. 259/2003 og artikel 21 i den vedlagte tarifliste til dekretet fra republikkens præsident nr. 641/1972, som fastlægger pligten til at opnå en generel tilladelse og den heraf følgende radiolicens for kun en bestemt kategori af brugere, der er indehavere af kontrakter med den formelle betegnelse abonnement, hvorimod der ikke kræves nogen generel tilladelse eller licens af brugere af elektroniske kommunikationstjenester på baggrund af kontrakten, alene fordi den har en anden betegnelse (= taletidskort), da forenelige med den ovennævnte fællesskabsret?
 4)
 Er artikel 8 i direktiv 1999/5 til hinder for en national lovgivning, som den i artikel 2, stk. 4, i lovdekret nr. 4/2014, ophøjet til lov nr. 50/2014, artikel 160 i lovdekret nr. 259/2003, og artikel 21 i den vedlagte tarifliste til dekretet fra republikkens præsident nr. 641/1972, som fastsætter
 —
 en administrativ aktivitet med henblik på opnåelse af den generelle tilladelse og radiolicensen samt
 —
 betalingen af en afgift for myndighedsgodkendelse for disse aktiviteter,
 eftersom der er tale om adfærd, som kan udgøre en begrænsning af ibrugtagning af, brug af og fri bevægelighed for terminaludstyr?
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 1999/5/EF af 9.3.1999 om radio- og teleterminaludstyr samt gensidig anerkendelse af udstyrets overensstemmelse (EFT L 91, s. 10).
 (2) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/19/EF af 7.3.2002 om adgang til og samtrafik mellem elektroniske kommunikationsnet og tilhørende faciliteter (adgangsdirektivet) (EFT L 108, s. 7).
 (3) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/20/EF af 7.3.2002 om tilladelser til elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (tilladelsesdirektivet) (EFT L 108, s. 21).
 (4) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/21/EF af 7.3.2002 om fælles rammebestemmelser for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (rammedirektivet) (EFT L 108, s. 33).
 (5) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/22/EF af 7.3.2002 om forsyningspligt og brugerrettigheder i forbindelse med elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (forsyningspligtdirektivet) (EFT L 108, s. 51).


text:
30.4.2004
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 118/34
 Slettelse af sag C-49/03 (1)
 (2004/C 118/66)
 Ved kendelse af 26. marts 2004 har præsidenten for De Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-49/03, Alain Rousseau mod Association Comité économique régional fruits et légumes de Bretagne (CERAFEL) (anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Cour d'appel de Rennes), skal slettes af registeret.
 (1) EFT C 70 af 22.3.2003.


text:
28.8.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 234/12
 Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 1. juli 2010 — Polska Telefonia Cyfrowa sp. z o.o. mod Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Sąd Najwyższy (Republikkken Polen))
 (Sag C-99/09) (1)
 (Teletjenester - direktiv 2002/22/EF - artikel 30, stk. 2 - telefonnummerportabilitet - de nationale tilsynsmyndigheders beføjelse - gebyrer, der pålægges abonnenterne - afskrækkende virkning - hensyntagen til omkostninger)
 2010/C 234/17
 Processprog: polsk
 Den forelæggende ret
 Sąd Najwyższy
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Polska Telefonia Cyfrowa sp. z o.o.
 Sagsøgt: Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Sąd Najwyższy — fortolkning af artikel 30, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/22/EF af 7. marts 2002 om forsyningspligt og brugerrettigheder i forbindelse med elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (forsyningspligtdirektivet) (EFT L 108, s. 51) — portabilitet af telefonnumre — spørgsmålet om den nationale tilsynsmyndighed under udøvelsen af sit pligtmæssige tilsyn med, at det gebyr, der skal betales af forbrugeren for anvendelsen af nummerportering, ikke virker prohibitivt, skal tage hensyn til de omkostninger, som levering af denne facilitet medfører for mobiltelefonioperatørerne
 Konklusion
 Artikel 30, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/22/EF af 7. marts 2002 om forsyningspligt og brugerrettigheder i forbindelse med elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (»forsyningspligtdirektivet«) skal fortolkes således, at den nationale tilsynsmyndighed skal tage hensyn til de omkostninger, som levering af portabilitetsydelsen medfører for operatører af et mobilnet, når den bedømmer, om det gebyr, som skal betales af forbrugerne for anvendelsen af denne ydelse, virker prohibitivt. Den nationale tilsynsmyndighed kan dog fortsat fastsætte maksimalbeløbet for det gebyr, som operatørerne vil kunne kræve, til et lavere niveau end de omkostninger, som sidstnævnte har afholdt, såfremt et gebyr beregnet udelukkende på grundlag af disse omkostninger kan få forbrugerne til at opgive at gøre brug af faciliteten vedrørende portabilitet.
 (1) EUT C 129 af 6.6.2009.


text:
11.9.2004
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 228/33
 Sag anlagt den 27. juli 2004 af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Storhertugdømmet Luxembourg
 (Sag C-320/04)
 (2004/C 228/69)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 27. juli 2004 anlagt sag mod Storhertugdømmet Luxembourg af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved D. Martin, som befuldmægtiget, og med valgt adresse i Luxembourg.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 —
 Det fastslås, at Storhertugdømmet Luxembourg har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 2000/43/EF af 29. juni 2000 om gennemførelse af princippet om ligebehandling af alle uanset race eller etnisk oprindelse (1), idet det ikke har udstedt de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme dette direktiv.
 —
 Storhertugdømmet Luxembourg tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Fristen for gennemførelse af direktivet udløb den 19. juli 2003.
 (1) EFT L 180 af 19.7.2000, s. 22.


text:
Nr. C 252/4 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 16 . 8 . 97
 DOMSTOLENS DOM DOMSTOLENS DOM
 af 10. juni 1997 ( Sjette Afdeling )
 i sag C-392/95 , Europa-Parlamentet mod Rådet for Den af 12. juni 1997
 Europæiske Union (')
 i sag C- 11 0/95 , Yamanouchi Pharmaceutical Co. Ltd mod
 (Tredjelandsstatsborgere — visum — lovgivningsprocedure Comptroller-General of Patents, Designs and Trade Marks
 — høring af Europa-Parlamentet) ( anmodning om præjudiciel afgørelse fra High Court of
 ( 97/C 252/06 ) Justice, Chancery Division, Patents Court) (')
 (Rådets forordning (EØF) nr. 1768/92 — supplerende
 beskyttelsescertifikat for lægemidler — anvendelsesom
 (Processprog: fransk) rådet for artikel 19)
 ('97/C 252/07)
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive
 offentliggjort i Samling af Afgørelser)
 (Processprog: engelsk)
 I sag C-392/95 , Europa-Parlamentet ( befuldmægtigede:
 Johann Schoo og José-Luis Rufas Quintana ) mod Rådet
 for Den Europæiske Union ( befuldmægtigede : Catherine (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive
 de Salins og Anne de Bourgoing ) angående en påstand om offentliggjort i Samling af Afgørelser)
 annullation af Rådets forordning ( EF ) nr. 2317/95 af
 25 . september 1995 om fastlæggelse af de tredjelande, hvis
 statsborgere skal være i besiddelse af visum ved passage af
 medlemsstaternes ydre grænser ( EFT nr. L 234 af 3 . 10 .
 1995 , s . 1 ), har Domstolen, sammensat af præsidenten , I sag C-l 10/95 , angående en anmodning, som High Court
 G. C. Rodríguez Iglesias, afdelingsformændene G. F. Man of Justice, Chancery Division, Patents Court, i medfør af
 cini og J. L. Murray samt dommerne P. J. G. Kapteyn EF-traktatens artikel 177 har indgivet til Domstolen for i
 ( refererende dommer ), C. Gulmann, D. A. O. Edward, J. den for nævnte ret verserende sag, Yamanouchi
 P. Puissochet, G. Hirsch, P. Jann , M. Wathelet og R. Pharmaceutical Co. Ltd mod Comptroller-General of
 Schintgen; generaladvokat: N. Fennelly; justitssekretær: Patents, Designs and Tråde Marks, at opnå en præjudiciel
 ekspeditionssekretær D. Louterman-Hubeau, den 10 . juni afgørelse vedrørende fortolkningen af artikel 19 i Rådets
 1997 afsagt dom, hvis konklusion lyder således: forordning ( EØF ) nr. 1768/92 af 18 . juni 1992 om ind
 førelse af et supplerende beskyttelsescertifikat for lægemid
 ler ( EFT nr. L 182 af 2 . 7. 1992, s. 1 ), har Domstolen
 ( Sjette Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, G. F.
 1 ) Rådets forordning (EF) nr. 2317/95 af 25. september Mancini, og dommerne C. N. Kakouris, G. Hirsch ( refere
 1995 om fastlæggelse af de tredjelande, hvis statsbor rende dommer ), H. Ragnemalm og R. Schintgen; general
 gere skal være i besiddelse af visum ved passage af advokat: N. Fennelly; justitssekretær: ekspeditionssekretær
 medlemsstaternes ydre grænser, annulleres. D. Louterman-Hubeau , den 12 . juni 1997 afsagt dom,
 hvis konklusion lyder således:
 2 ) Retsvirkningerne af den annullerede forordning opret
 holdes, indtil Rådet for Den Europæiske Union bar
 vedtaget nye bestemmelser på området. Udstedelse af et supplerende beskyttelsescertifikat i hen
 hold til artikel 19 i Rådets forordning (EØF) nr. 1768/92
 af 1 8. juni 1 992 om indførelse af et supplerende beskyttel
 sescertifikat for lægemidler forudsætter ifølge direktivets
 3 ) Rådet betaler sagens omkostninger. artikel 3 , litra b), at der på ansøgningstidspunktet forelig
 ger en gyldig markedsføringstilladelse for produktet som
 lægemiddel i den medlemsstat, hvor ansøgningen fremsæt
 tes .
 4 ) Den Franske Republik bærer sig egne omkostninger.
 (') EFT nr. C 159 af 24 . 6 . 1995 .
 (M EFT nr. C 46 af 17. 2 . 1996 .


text:
11.8.2001 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 227/11
 a) varens emballage udgør varens udformning i direkti- — Kongeriget Belgien tilpligtes at betale sagens omkost-
 vets artikel 3, stk. 1, litra e)’s forstand, og at ninger.
 b) varens emballage kan tjene til at betegne den
 emballerede vares (ydre) beskaffenhed i direktivets
 artikel 3, stk. 1, litra c)’s forstand?
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 2. Foreligger det for registreringen fornødne særpræg i
 direktivets artikel 3, stk. 1, litra b)’s forstand ved et
 tredimensionalt varemærke, som består af emballagen til — Ukorrekt gennemførelse af artikel 7, stk. 5, i direktiv
 en vare, der er en i omsætningen ofte emballeret genstand, 97/33/EF. Det følger af ordlyden af de to sidste punktum-
 såfremt den gennemsnitligt oplyste, opmærksomme og mer i artikel 7, stk. 5, andet afsnit, i direktiv 97/33, at der
 fornuftige gennemsnitsforbruger også uden særlig op- ubetinget skal føres kontrol med, at omkostningsbereg-
 mærksomhed og sammenligninger kan genkende det ningen sker efter de fastsatte regler. Det præciseres i
 ansøgte tredimensionale varemærke som et kendetegn, direktivet, at der en gang om året skal offentliggøres en
 der afviger fra normen eller branchesædvane, og som erklæring om, hvorvidt reglerne er blevet overholdt. Den
 derfor har de afgørende egenskaber til at være et oprindel- belgiske lovgivning opstiller ikke sådanne betingelser.
 seskendetegn?
 — Ukorrekt gennemførelse af artikel 9, stk. 3, i direktiv
 3. Kan den tilsvarende bedømmelse af, om det fornødne 97/33/EF. De bestemmelser til gennemførelse af direkti-
 særpræg foreligger, foretages alene ud fra den pågældende vet, som er fremsendt af de belgiske myndigheder,
 forståelse i den nationale omsætning, uden at det er nærmere bestemt artikel 109b, stk. 4, femte afsnit, i lov
 nødvendigt med en nærmere officiel undersøgelse af, om af 21. marts 1991, samt artikel 8 og 12 i en bekendtgørel-
 og i hvilket omfang der er registreret eller sket afvisning se af 20. april 1999, opfylder kun delvis den forpligtelser,
 af registrering af identiske eller sammenlignelige vare- som er opstillet i direktivet, idet stk. 4 udelukkende
 mærker i andre af Den Europæiske Unions medlems- vedrører den forpligtelse, som den belgiske lovgiver har
 stater? påtaget sig over for de »magtfulde« organer om at
 offentliggøre et såkaldt referenceudbud, som kan danne
 grundlag for senere forhandlinger. Det er dette referen-
 (1) EFT L 40 af 11.2.1989, s. 1. ceudbud, som kan ændres af instituttet. Det er åbenbart,
 at denne mulighed ikke kan fortolkes således, at instituttet
 har ret til at gribe ind i forhandlingerne eller i drøftelserne
 omkring samtrafikaftalerne. Bekendtgørelsen af 20. april
 1999 giver heller ikke tilsynsmyndighederne nogen »ret«
 til når som helst at gribe ind i forhandlingerne.
 — Ukorrekt gennemførelse af direktivets artikel 14, stk. 1
 og 2. For så vidt angår de oplysninger om referencesam-
 Sag anlagt den 5. juni 2001 af Kommissionen for De
 trafikudbuddet, som er angivet i direktivets artikel 7,
 Europæiske Fællesskaber mod Kongeriget Belgien
 stk. 3, samt de vigtigste elementer i de nationale numme-
 reringsplaner, som er angivet i direktivets artikel 12,
 (Sag C-221/01) stk. 4, har de belgiske myndigheder valgt en meddelel-
 sesform, som er i overensstemmelse med direktivets
 artikel 14, stk. 2, selv om artikel 7, stk. 3, henhører under
 (2001/C 227/18) artikel 14, stk. 1, som tilstræber en let adgang til
 oplysninger, som dermed er mere direkte end adgangen
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 5. juni gennem individuelle begæringer. For så vidt angår de
 2001 anlagt sag mod Kongeriget Belgien af Kommissionen for oplysninger, som er angivet i direktivets artikel 9, stk. 2
 De Europæiske Fællesskaber ved H. van Lier, som befuldmægti- (generelle bestemmelser om samtrafik), og de oplysninger,
 get, og med valgt adresse i Luxembourg. som omhandles i direktivets artikel 10, indeholder den
 belgiske lovgivning ikke nogen som helst regler om
 offentliggørelse eller meddelelse. Hvad endelig angår de
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber har nedlagt oplysninger, som er angivet i direktivets artikel 9, stk. 3,
 følgende påstande: indeholder den belgiske lovgivning fortsat ingen mulig-
 — I overensstemmelse med artikel 226 EF fastslås det, at hed for direkte adgang efter begæring fra de berørte.
 Kongeriget Belgien har tilsidesat sine forpligtelser i hen-
 hold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/33/EF
 af 30. juni 1997 om samtrafik på teleområdet med
 henblik på at sikre forsyningspligtydelser og interoperabi- (1) EFT L 199 af 26.7.1997, s. 32.
 litet ved anvendelse af ONP-principperne, særligt artikel 7,
 stk. 5, artikel 9, stk. 3, og artikel 14, stk. 1 og 2 (1), idet
 det ikke har vedtaget alle de ved lov eller administrativt
 fastsatte bestemmelser, som er nødvendige for at efter-
 komme direktivet.


text:
18.7.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 260/2
 Domstolens dom (Femte Afdeling) af 26. maj 2016 – Județul Neamț (sag C-260/14) og Judeţul Bacău (sag C-261/14) mod Ministerul Dezvoltării Regionale și Administrației Publice (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Curtea de Apel Bacău – Rumænien)
 (Forenede sager C-260/14 og C-261/14) (1)
 ((Præjudiciel forelæggelse - beskyttelse af Den Europæiske Unions finansielle interesser - forordning (EF, Euratom) nr. 2988/95 - den Europæiske Fond for Regionaludvikling (EFRU) - forordning (EF) nr. 1083/2006 - tildelingen af en kontrakt til gennemførelse af den aktion, der er ydet støtte til, foretaget af modtageren af støtten, der handler som ordregivende myndighed - begrebet »uregelmæssighed« - kriterium vedrørende »overtrædelse af EU-retten« - udbudsprocedurer, der er i strid med national lovgivning - arten af de finansielle korrektioner, som medlemsstaterne har vedtaget - administrative foranstaltninger eller sanktioner))
 (2016/C 260/02)
 Processprog: rumænsk
 Den forelæggende ret
 Curtea de Apel Bacău
 Parter i hovedsagen
 Sagsøgere: Județul Neamț (sag C-260/14) og Judeţul Bacău (sag C-261/14)
 Sagsøgt: Ministerul Dezvoltării Regionale și Administrației Publice
 Konklusion
 1)
 Artikel 1, stk. 2, i Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 2988/95 af 18. december 1995 om beskyttelse af De Europæiske Fællesskabers finansielle interesser og artikel 2, nr. 7), i Rådets forordning (EF) nr. 1083/2006 af 11. juli 2006 om generelle bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond og Samhørighedsfonden og ophævelse af forordning (EF) nr. 1260/1999 skal fortolkes således, at en tilsidesættelse af nationale bestemmelser foretaget af en ordregivende myndighed, der er modtager af støtte fra strukturfondene inden for rammerne af en offentlig kontrakt, som har en anslået værdi, der ligger lavere end den tærskel, som er fastsat i artikel 7, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/18/EF af 31. marts 2004 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter, som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 1422/2007 af 4. december 2007, i forbindelse med indgåelsen af denne kontrakt kan udgøre en »uregelmæssighed« i den forstand, hvori begrebet er anvendt i den nævnte artikel 1, stk. 2, eller den nævnte artikel 2, nr. 7), for så vidt som denne tilsidesættelse skader eller vil kunne skade Den Europæiske Unions almindelige budget ved afholdelse af en uretmæssig udgift.
 2)
 Artikel 98, stk. 2, første afsnit, andet punktum, i forordning nr. 1083/2006 skal fortolkes således, at de finansielle korrektioner, der foretages af medlemsstaterne – når de er blevet anvendt på udgifter, der medfinansieres af strukturfondene – som følge af tilsidesættelse af bestemmelser om offentlige kontrakter, udgør administrative foranstaltninger som omhandlet i artikel 4 i forordning nr. 2988/95.
 3)
 Retssikkerhedsprincippet og princippet om beskyttelse af den berettigede forventning skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for, at en medlemsstat anvender finansielle korrektioner, der er reguleret ved en national retsakt, som træder i kraft efter det tidspunkt, hvor en påstået tilsidesættelse af bestemmelser om offentlige kontrakter er sket, forudsat at der er tale om en anvendelse af en ny ordning på de fremtidige virkninger af situationer, som er opstået under den tidligere ordning, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at undersøge under hensyntagen til alle de relevante omstændigheder i hovedsagen.
 (1) EUT C 292 af 1.9.2014.


text:
1.2.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 38/65
 Sag anlagt den 20. november 2015 — Shanxi Taigang Stainless Steel mod Kommissionen
 (Sag T-675/15)
 (2016/C 038/88)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Shanxi Taigang Stainless Steel Co. Ltd (Taiyuan, Kina) (ved barrister F. Carlin og advokat N. Niejahr)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgerens påstande
 —
 Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2015/1429 af 26. august 2015 om indførelse af en endelig antidumpingtold på importen af koldvalsede flade produkter af rustfrit stål med oprindelse i Folkerepublikken Kina og Taiwan (EUT L 224, s. 10) annulleres, for så vidt som den pålægger sagsøgerens eksport en antidumpingtold og opkræver den midlertidige told, der var pålagt denne eksport.
 —
 Kommissionen tilpligtes at bære sine egne omkostninger og betale sagsøgerens omkostninger i forbindelse med denne sag.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført tre anbringender.
 1.
 Med det første anbringende gøres det gældende, at Kommissionen har tilsidesat artikel 2, stk. 7, litra a), andet afsnit, i Rådets forordning (EF) nr. 1225/2009 (1) (herefter »grundforordningen«) ved at identificere og udvælge Amerikas Forenede Stater (herefter »USA«) som det egnede referenceland i denne sag. Denne udvælgelse var baseret på en fejlagtig fortolkning og anvendelse af grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra a), andet afsnit, såvel som på en åbenbart urigtig vurdering af de faktiske omstændigheder. Subsidiært anvendte Kommissionen grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra a), åbenbart ukorrekt ved ikke at foretage visse påkrævede justeringer af den normale værdi til trods for, at den valgte USA som referenceland.
 2.
 Med det andet anbringende gøres det gældende, at Kommissionen har tilsidesat grundforordningens artikel 2, stk. 10, ved ikke at foretage den påkrævede justering for en eksporterende USA-producents interne transportomkostninger i henhold til denne bestemmelses litra k).
 3.
 Med det tredje anbringende gøres det gældende, at Kommissionen har tilsidesat grundforordningens artikel 3, stk. 2, artikel 3, stk. 6, og artikel 3, stk. 7. Kommissionens analyse af visse skadesfaktorer og af årsagsforbindelsen er behæftet med en åbenbart urigtig vurdering af de faktiske omstændigheder og/eller er ikke i overensstemmelse med Kommissionens forpligtelse til at undersøge data med omhu og upartiskhed.
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 1225/2009 af 30.11.2009 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (EUT L 343, s. 51).


text:
17.9.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 229/17
 KENDELSE AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 (Femte Afdeling)
 den 8. juni 2005
 i sag T-151/03, Nuova Agricast Srl mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (1)
 (Annullationssøgsmål - aktindsigt - forordning (EF) nr. 1049/2001 - søgsmål uden genstand)
 (2005/C 229/36)
 Processprog: italiensk
 I sag T-151/03, Nuova Agricast Srl, Cerignola (Italien), ved avocat M. Calabrese, mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (befuldmægtigede: V. Di Bucci og P. Aalto, bistået af avocat A. Abate, og med valgt adresse i Luxembourg), støttet af Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland (befuldmægtigede: først K. Manji, derefter C. Jackson, og med valgt adresse i Luxembourg), angående en påstand om annullation af Kommissionens beslutning, hvorved der blev givet sagsøgeren afslag på aktindsigt i et dokument, der hidrørte fra en medlemsstat, har Retten (Femte Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, M. Vilaras, og dommerne F. Dehousse og D. Šváby; justitssekretær: H. Jung, den 8. juni 2005 afsagt kendelse, hvis konklusion lyder således:
 1)
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes.
 2)
 Sagsøgeren bærer sine egne og Kommissionens omkostninger.
 (1) EUT C 146 af 21.6.2003.


text:
20.6.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 141/2
 Domstolens dom (Første Afdeling) af 2. april 2009 — France Télécom SA mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 (Sag C-202/07 P) (1)
 (Appel - misbrug af dominerende stilling - markedet for tjenester med adgang til højhastighedsinternet - underbudspriser - genindvinding af tab - ret til sidestilling)
 2009/C 141/03
 Processprog: fransk
 Parter
 Appellant: France Télécom SA (ved avocats J. Philippe, H. Calvet, O.W. Brouwer og T. Janssens)
 Den anden part i appelsagen: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved E. Gippini Fournier, som befuldmægtiget)
 Sagens genstand
 Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans (Femte Udvidede Afdeling) den 30. januar 2007 i sag T-340/03, France Télécom mod Kommissionen, hvorved Retten frifandt Kommissionen for en påstand om annullation af Kommissionens beslutning af 16. juli 2003 vedrørende en procedure i henhold til artikel 82 EF (sag COMP/38.233 — Wanadoo Interactive) — markedet for tjenester med adgang til højhastighedsinternet (ADSL) — misbrug af dominerende stilling — begreberne underbudspriser, sidestilling med konkurrenternes priser og genindvinding af lidte tab
 Konklusion
 1)
 Appellen forkastes.
 2)
 France Télécom SA betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 170 af 21.7.2007.


text:
29.9.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 339/21
 Sag anlagt den 21. juli 2014 — Grupo Bimbo mod KHIM (formen på et rundt sandwichbrød)
 (Sag T-542/14)
 2014/C 339/25
 Processprog: spansk
 Parter
 Sagsøger: Grupo Bimbo, SAB de CV (Mexico, Mexico) (ved advokat N. Fernández Fernández-Pacheco)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelse truffet den 19. maj 2014 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1911/2013-4) annulleres, fordi den er ukorrekt og tilsidesætter de gældende retlige bestemmelser om EF-varemærker, og der afsiges dom i overensstemmelse med påstandene i stævningen, enten på grundlag af det ansøgte tredimensionale varemærkes iboende særpræg eller på grund af det særpræg, det har opnået som følge af brug, hvorved der gives medhold i denne sag, og det fastslås, at ansøgning nr. 1 1 7 47 987 om et tredimensionalt EF-varemærke for varer i klasse 30 i den internationale klassifikation skal registreres, idet ansøgningen er lovlig og tilladelig.
 —
 Efter at der er givet medhold i nærværende sag, og det nævnte varemærke er blevet registreret, tilpligtes Harmoniseringskontoret at betale sagens omkostninger og at tilbagebetale den til dette indbetalte klagegebyr.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Det omhandlede EF-varemærke: Et tredimensionalt varemærke med form som et rundt sandwichbrød for varer i klasse 30 — EF-varemærkeansøgning nr. 1 1 7 47 987
 Undersøgerens afgørelse: Afslag på ansøgningen
 Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen
 Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009.


text:
16.8.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 296/44
 Personalerettens kendelse (Tredje Afdeling) af 30. juni 2016 — Kaufmann mod Kommissionen
 (Sag F-69/15)
 ((Personalesag - social sikring - den fælles sygeforsikringsordning - sygepleje-ydelser - forudgående tilladelse - betingelser - pligt til at anvende udbydere, som i henhold til loven har tilladelse til at levere sygepleje-ydelser eller »nursing«-ydelser - princippet om forbud mod forskelsbehandling - princippet om beskyttelse af den berettigede forventning - omsorgspligt - grænser - åbenbart, at sagen er retligt ugrundet - påbud til administrationen - åbenbart afvisningsgrundlag - procesreglementets artikel 81))
 (2016/C 296/54)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Sandra Kaufmann (Böhl-Iggelheim, Tyskland) (ved advokat F. Turk)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (ved T.S. Bohr og C. Ehrbar, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af Kommissionens afgørelse om ikke at tildele en tidligere tjenestemand, i forhold til hvem sagsøgeren er blevet ydelsesberettiget pårørende, en forudgående tilladelse til at få tildelt sygepleje-ydelser, og påstand om at tilkende sagsøgeren en afholdelse af udgifterne til de sygepleje-ydelser, der er leveret af den pågældende virksomhed, med virkning fra den 1. januar 2014.
 Konklusion
 1)
 Europa-Kommissionen frifindes, da søgsmålet delvis ikke kan antages til realitetsbehandling, delvis er ugrundet.
 2)
 Sandra Kaufmann bærer sine egne omkostninger og betaler Europa-Kommissionens omkostninger.


text:
26.5.2007
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 117/8
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Conseil d'État (Frankrig) den 5. marts 2007 — Arcelor Atlantique et Lorraine, Sollac Méditerranée, Arcelor Packaging International, Ugine & Alz France, Industeel Loire, Creusot Métal, Imphy Alloys og Arcelor mod premierministeren, ministeren for økonomi, finans og industri samt ministeren for økologi og varig udvikling
 (Sag C-127/07)
 (2007/C 117/12)
 Processprog: fransk
 Den forelæggende ret
 Conseil d'État
 Parterne i hovedsagen
 Sagsøgere: Arcelor Atlantique et Lorraine, Sollac Méditerranée, Arcelor Packaging International, Ugine & Alz France, Industeel Loire, Creusot Métal, Imphy Alloys og Arcelor
 Sagsøgte: Premierministeren, ministeren for økonomi, finans og industri samt ministeren for økologi og varig udvikling
 Præjudicielle spørgsmål
 Er direktiv [2003/87/EF] af 13. oktober 2003 (1) i forhold til lighedsprincippet gyldigt, for så vidt som direktivet indebærer, at ordningen for handel med kvoter for drivhusgasemissioner finder anvendelse på jern- og stålindustriens anlæg, men ikke på plast- og aluminiumsindustrien?
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/87/EF af 13.10.2003 om en ordning for handel med kvoter for drivhusgasemissioner i Fællesskabet og om ændring af Rådets direktiv 96/61/EF (EFT L 275, s. 32).


text:
23.2.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 51/51
 Sag anlagt den 12. december 2007 — Italien mod Kommissionen
 (Sag T-463/07)
 (2008/C 51/93)
 Processprog: italiensk
 Parter
 Sagsøger: Den Italienske Republik (ved avvocato dello Stato G. Aiello)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Sagsøgerens påstande
 —
 Annullation af Kommissionens beslutning K(2007) 4477 af 3. oktober 2006, meddelt den 4. oktober 2007, for så vidt som den udelukker fællesskabsfinansiering og pålægger Den Italienske Republiks budget at bære den finansielle behandling i forbindelse med regnskabsafslutningen for udgifter, som finansieres af Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget, Garantisektionen.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Ved dette søgsmål har sagsøger bestridt lovligheden af den anfægtede beslutning for så vidt som den udelukker fællesskabsfinansiering og pålægger Den Italienske Republiks budget at bære den finansielle behandling i forbindelse med regnskabsafslutningen for udgifter, som finansieres af Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget, Garantisektionen.
 De udgifter, der i denne sag er blevet udelukket fra finansiering, og som er genstand for dette søgsmål, knytter sig til oksekødspræmier, kontrol med olivenpressere, fortegnelser over olivendyrkningsarealer samt GIS (det geografiske informationssystem) for oliven, kontrol med udbytter samt kontrol med olivenolie og tørret foders bestemmelsessted.
 Til støtte for sin påstand har sagsøger gjort gældende, at følgende bestemmelser er tilsidesat:
 —
 Artikel 15 og artikel 24, stk. 1, i Kommissionens forordning (EF) nr. 2419/2001 af 11. december 2001 om gennemførelsesbestemmelser for det integrerede system for forvaltning og kontrol af visse EF-støtteordninger, der indførtes ved Rådets forordning (EØF) nr. 3508/92.
 —
 Artikel 9a, stk. 1 og 3, artikel 10, 16, 26 og artikel 28, stk. 1, i Kommissionens forordning (EF) nr. 2366/98 af 30. oktober 1998 om gennemførelsesbestemmelser for ordningen for produktionsstøtte for olivenolie i produktionsårene 1998/99 til 2000/01.
 —
 Artikel 11a i Rådets forordning (EØF) nr. 136/66 af 22. september 1966 om oprettelse af en fælles markedsordning for fedtstoffer.
 —
 Artikel 14, stk. 3, i Rådets forordning (EØF) nr. 2261/84 af 17. juli 1984 om almindelige regler for støtte til olivenolieproduktion og til producentorganisationer.
 —
 Artikel 2, 8, 13 og 14 i Kommissionens forordning (EF) nr. 785/95 af 6. april 1995 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 603/95 om den fælles markedsordning for tørret foder.


text:
16.2.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 56/20
 Rettens kendelse af 10. december 2014 — Mabrouk mod Rådet
 (Sag T-277/14) (1)
 ((Fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik - restriktive foranstaltninger mod visse personer og enheder på baggrund af situationen i Tunesien - indefrysning af midler - passivitetssøgsmål - anmodning om adgang til det af Rådet fremlagte bevismateriale vedrørende en fysisk person, der er omfattet af disse foranstaltninger - Rådet har bevilliget aktindsigt - bortfald af tvistens genstand - ufornødent at træffe afgørelse))
 (2015/C 056/28)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Mohamed Marouen Ben Ali Bel Ben Mohamed Mabrouk (Tunis, Tunesien) (ved advokaterne J.R. Farthouat, J.P. Mignard og N. Boulay, og solicitor S. Crosby)
 Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union (ved A. De Elera og G. Étienne, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Passivitetssøgsmål med påstand om at det fastslås, at Rådet ulovligt har undladt at tage stilling til sagsøgerens anmodning om at få aktindsigt i de dokumenter, der indeholder det bevismateriale, som Rådet har lagt til grund for at indefryse sagsøgerens aktiver i Den Europæiske Union.
 Konklusion
 1)
 Det er ufornødent at træffe afgørelse i sagen.
 2)
 Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 (1) EUT C 194 af 24.6.2014.


text:
28.5.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 160/25
 Sag anlagt den 4. april 2011 — Aeroporia Aigaiou Aeroporiki og Marfin Investment Group Symmetochon mod Kommissionen
 (Sag T-202/11)
 2011/C 160/40
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøgere: Aeroporia Aigaiou Aeroporiki AE (Athen, Grækenland) og Marfin Investment Group Symmetochon AE (Athen, Grækenland) (ved solicitor A. Ryan, solicitor G. Bushell, samt advokaterne P. Stamou og I. Dryllerakis)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgernes påstande
 —
 Annullation af Europa-Kommissionens afgørelse nr. K(2011) 316 af 26. januar 2011 i sag COMP/M.5830 vedrørende den planlagte fusion mellem Aegean Airlines S.A. og Olympic Air S.A., Olympic Handling S.A. og Olympic Engineering S.A i henhold til Rådets forordning (EF) nr. 139/2004 (1), og
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgerne anført seks anbringender:
 1)
 Første anbringende om en angivelig tilsidesættelse af væsentlige formforskrifter og/eller et åbenbart urigtigt skøn ved afgrænsningen af et marked, der alene er forbeholdt tidssensitive flypassagerer, idet:
 —
 Kommissionen anvender udbytte– og indtægtsstyring som grundlag for afgrænsningen af et marked for tidssensitive flypassagerer, hvilket på intet tidspunkt blev drøftet under den administrative procedure
 —
 afgørelsen ikke kan baseres på et marked, der udelukkende består af tidssensitive flypassagerer, eftersom dette ikke støttes af sædvanlig økonomisk tankegang og modsiges af Kommissionens egne sagsakter
 2)
 Andet anbringende om et angiveligt åbenbart urigtigt skøn, idet det lægges til grund, at færgerne alene udøver et »begrænset konkurrencepres« på flytrafikken på otte ruter, idet:
 —
 den dokumentation, som Kommissionen har påberåbt sig til støtte for sine konklusioner, er særdeles selektiv, tilsidesætter alle regler om bevisførelse, og ikke indeholder empirisk materiale eller resultater af undersøgelser. Hertil kommer, at denne dokumentation, hvis den læses objektivt, i realiteten støtter den modsatte konklusion, dvs. at færger faktisk udøver et reelt konkurrencepres i forhold til ikke-tidssensitive flypassagerer og/eller alle flypassagerer på disse otte ruter.
 3)
 Tredje anbringende om en angivelig tilsidesættelse af begrundelsespligten og/eller urigtig retsanvendelse og/eller et åbenbart urigtigt skøn, idet det lægges til grund, at der vil opstå en alvorlig hindring for konkurrencen som følge af opløsningen af det tætte konkurrenceforhold mellem Aegean og Olympic, idet:
 —
 afgørelsen ikke angiver den præcise skadeteori
 —
 Kommissionen ikke fremlægger konsistent og tungtvejende dokumentation for at påvise, at den ene af sagsøgernes passagerer ikke vil skifte til færger i tilfælde af en forhøjelse af flytaksterne på 5-10 %, hvilket ville være det relevante spørgsmål.
 4)
 Fjerde anbringende om et åbenbart urigtigt skøn og/eller urigtig retsanvendelse, idet det lægges til grund, at der består hindringer for adgang, hvilket gør adgang efter fusionen usandsynlig, idet:
 —
 Kommissionen har foretaget en urigtig retlig prøvelse, hvorefter der kræves endegyldige og underbyggede planer om adgang før fusionen, hvilket er en umulig prøvelse
 —
 Kommissionens bedømmelse af de faktiske omstændigheder er behæftet med fejl, baseret på særdeles selektiv dokumentation, og Kommissionen har helt afstået fra at foretage en grundig undersøgelse.
 5)
 Femte anbringende om en angivelig tilsidesættelse af væsentlige formforskrifter og/eller et åbenbart urigtigt skøn ved analysen af de kontrafaktiske omstændigheder, idet:
 —
 afgørelsens konklusion for så vidt angår Aegeans kontrafaktiske omstændigheder i det hele beror på en tilsidesættelse af sagsøgernes ret til forsvar. Til trods for sagsøgernes udførlige bemærkninger undlod Kommissionen at drøfte Aegeans kontrafaktiske omstændigheder under den administrative procedure, og den underbyggede først sine synspunkter i afgørelsen. Endvidere er Kommissionens bedømmelse urigtig, eftersom den blot er baseret på en efterfølgende analyse, og
 —
 med hensyn til Olympics kontrafaktiske omstændigheder er Kommissionens analyse begrænset til en kritik af den model, som Marfin har foreslået, og Kommissionen har afstået fra at foretage en passende forhåndsvurdering, primært fordi den ikke går ud over IATA’s 2011 sommersæson. Kommissionens konklusioner er desuden blot formodninger, der ikke er støttet af fakta.
 6)
 Sjette anbringende om en påstået tilsidesættelse af sagsøgernes grundlæggende rettigheder, idet:
 —
 den administrative procedure ved Kommissionen ikke opfyldte de krav om korrekt forvaltning, der afspejles i retten til en retfærdig rettergang, der er fastsat i artikel 6, stk. 1, i den europæiske menneskerettighedskonvention, og princippet om god forvaltningsskik, der er forankret i artikel 41 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder. Kommissionen overholdt ikke sin pligt til at foretage i en grundig undersøgelse og derved blev bevisbyrden i realiteten pålagt sagsøgerne.
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 139/2004 af 20.1.2004 om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser (EUT L 24, s. 1)


text:
C 47/16 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 19.2.2000
 Appellanten har nedlagt følgende påstande: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved Paolo
 Stancanelli, Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuld-
 1) Den appellerede dom ophæves. mægtiget, og med valgt adresse hos Carlos Gómez de la Cruz,
 Wagnercentret, Kirchberg.
 2) Kommissionens anfægtede beslutning om et særligt van-
 skeligt tilfælde af 24. oktober 1997 annulleres.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 3) Sagsøgte tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 — Det fastslås, at Den Italienske Republik har tilsidesat sine
 forpligtelser efter EF-traktaten ved ikke at have vedtaget de
 Anbringender og væsentligste argumenter nødvendige love og administrative bestemmelser til at
 efterkomme Rådets direktiv 96/34/EF (1) om den rammeaf-
 Appellen angår dommen af 28. september 1999, hvorved tale vedrørende forældreorlov, der er indgået af UNICE,
 Retten frifandt Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber CEEP og EFS.
 under det annullationssøgsmål, som var anlagt til prøvelse af
 afslaget på en ansøgning af tildeling af supplerende modningsli- — Den Italienske Republik tilpligtes at betale sagens omkost-
 censer som overgangsforanstaltning til udligning af en ufor- ninger.
 skyldt særlig vanskelig situation i henhold til artikel 30 i
 den fælles markedsordning for bananer (Rådets forordning
 nr. 404/93 (1). Appellanten gør gældende, at fællesskabsretten Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 er tilsidesat, nærmere bestemt
 Artikel 249 EF (tidligere EF-traktatens artikel 189), hvorefter
 — artikel 30 i forordning nr. 404/93: Retten har set bort fra, et direktiv med hensyn til det tilsigtede mål er bindende for
 at det særligt vanskelige tilfælde, som Domstolen har taget enhver medlemsstat, som det rettes til, indebærer en forpligtel-
 stilling til i sag C-68/95 (T. Port), kun er en af de se for medlemsstaterne til at overholde de frister, der er fastsat
 tilfældegrupper, som artikel 30 finder anvendelse på, og i direktiverne for disses gennemførelse. Denne frist udløb for
 at de betingelser, som Domstolen har opstillet for, at det foreliggende direktivs vedkommende den 3. juni 1998,
 Kommissionen er forpligtet til udligning af et særligt uden at Den Italienske Republik havde vedtaget de nødvendige
 vanskeligt tilfælde, ikke uden videre er opfyldt. I det bestemmelser til at efterkomme direktivet.
 foreliggende tilfælde skyldtes overgangsvanskelighederne
 ikke appellantens forhold, men de strukturelle vanskelighe-
 der, der var opstået for nye virksomheder som appellanten, (1) EFT L 145 af 19.6.1996, s. 4.
 og som blev skærpet ved indførelsen af den fælles markeds-
 ordning for bananer. Den strukturelle ulempe for sagsøge-
 ren som ny virksomhed i de nye tyske delstater — som for
 alle andre nye virksomheder — bestod i, at appellanten i
 1989 og 1990, som ifølge forordning nr. 404/93 gjaldt
 som referenceperiode for årene 1993 og 1994, ikke havde
 kunnet foretage nogen modning, der kunne tjene som Sag anlagt den 23. november 1999 af Kommissionen for
 reference De Europæiske Fællesskaber mod Republikken Østrig
 — lighedsgrundsætningen: De nævnte referenceår bortfaldt
 nødvendigvis og uden videre for de nye virksomheder på (Sag C-446/99)
 det tidligere DDR’s område — som den eneste gruppe i
 Fællesskabet. Efter lighedsgrundsætningen påhvilede det (2000/C 47/25)
 Fællesskabets organer at tage hensyn til denne usædvanlige
 situation, da forskellige faktiske omstændigheder ellers Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 23. no-
 ville blive behandlet ens. vember 1999 anlagt sag mod Republikken Østrig af Kommis-
 sionen for De Europæiske Fællesskaber ved juridisk konsulent
 (1) EFT L 47 af 25.2.1993, s. 1. Josef Christian Schiferer, Kommissionens Juridiske Tjeneste,
 som befuldmægtiget, og med valgt adresse i Luxembourg hos
 Carlos Gómez de la Cruz, Kommissionens Juridiske Tjeneste,
 Wagnercentret C 254, Kirchberg.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 Sag anlagt den 23. november 1999 af Kommissionen for 1. Det fastslås at Republikken Østrig har tilsidesat sine
 De Europæiske Fællesskaber mod Den Italienske Republik forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentet og Rådets
 direktiv 97/13/EF (1) af 10. april 1997 om ensartede prin-
 (Sag C-445/99) cipper for generelle tilladelser og individuelle tilladelser for
 teletjenester, idet Republikken Østrig ikke har sat de
 (2000/C 47/24) nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for
 at gennemføre dette direktivs artikel 9, stk. 2, stk. 4 og
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 23. no- stk. 6, i national ret og ikke har oplyst Kommissionen
 vember 1999 anlagt sag mod Den Italienske Republik af herom.
 ---pagebreak--- 19.2.2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 47/17
 2. Republikken Østrig betaler sagens omkostninger. mod 1) Courage Ltd, 2) Inntrepreneur Estates (CPC), plc, og
 3) Courage Group Ltd (ved modkrav), forelagt De Europæiske
 Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter af følgende spørgsmål:
 1. Skal artikel 81 EF (tidligere artikel 85) fortolkes således, at
 Enhver medlemsstat er forpligtet til inden for den fastsatte frist
 en part i en ulovlig aftale, hvorefter en pub er forpligtet
 at gennemføre direktivet i bindende national ret. Den fastsatte
 til at sælge bestemte produkter, i henhold til denne
 frist i direktivets artikel 25 udløb den 31. december 1997,
 bestemmelse kan anlægge sag ved domstolene for at opnå
 uden at Østrig
 afhjælpning fra den anden aftalepart?
 — havde begrænset den frist, der i direktivets artikel 9, stk. 2, 2. Hvis spørgsmål 1 besvares bekræftende, har den part, som
 var foreskrevet for udstedelse af individuelle tilladelser kræver afhjælpning, da ret til at søge erstatning for påståede
 under særlige omstændigheder, til fire måneder tab som følge af hans overholdelse af en bestemmelse i
 den aftale, som er forbudt efter artikel 81?
 — havde gennemført den maksimale frist for afgørelse om
 inddragelse, ændring eller midlertidig ophævelse på to 3. Er en bestemmelse i national ret, hvorefter domstolene
 måneder, der er foreskrevet i direktivets artikel 9, stk. 4, i ikke må tillade en person at påberåbe sig sine egne ulovlige
 sin nationale ret handlinger med henblik på at få tilkendt erstatning, tilladt
 som værende forenelig med fællesskabsretten?
 — havde foreskrevet en egnet klageprocedure i overensstem-
 melse med direktivets artikel 9, stk. 4 og stk. 6,: Verfas- 4. Hvis spørgsmål 3 besvares med, at en sådan bestemmelse
 sungsgerichtshof har konstateret (2), at bestemmelserne under visse omstændigheder kan være uforenelig med
 ikke er gennemført, og afviser herefter ordensmæssigt (3) fællesskabsretten, hvilke omstændigheder skal den nationa-
 sager over afgørelser fra Telecom-Control-Kommission, le domstol da tage i betragtning?
 der indbringes for denne ret, under henvisning til, at
 sagerne kan indbringes for Verwaltungsgerichtshof, idet
 fællesskabsretten efter Verfassungsgerichtshofs opfattelse
 kan anvendes umiddelbart. Imidlertid foreligger der endnu
 ikke en afgørelse fra Verwaltungsgerichtshof, der bekræfter
 denne kompetence. Desuden kan søgsmålsadgangen for
 Verwaltungsgerichtshof, i strid med loven og alene hjemlet
 i Verfassungsgerichtshofs praksis, efter Kommissionens Appel iværksat den 30. november 1999 af J til prøvelse af
 opfattelse ikke anses for tilstrækkelig af retssikkerhedsmæs- dom afsagt den 28. september 1999 af De Europæiske
 sige årsager. Fællesskabers Ret i Første Instans (Tredje Afdeling) i
 sag T-28/98 J mod Kommissionen for De Europæiske
 Fællesskaber
 (1) EFT L 117 af 7.5.1997 s. 15.
 (2) I sin afgørelse B 1625/98 af 24.2.1999 vedrørende en lignende
 direktivbestemmelse. (Sag C-456/99 P)
 (3) Kendelser af 11.3.1999 i kæremålene B 1637/98, B 2175/98,
 B. B 1768/98 og B 1884/98.
 (2000/C 47/27)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 30. no-
 vember 1999 iværksat appel af J ved advokat Georges
 Vandersanden, Bruxelles, og med valgt adresse i Luxembourg
 hos Sociéte de Gestion Fiduciaire SARL, 2-4, rue Beck til
 prøvelse af dom afsagt den 28. september 1999 af De
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel- Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans (Tredje Afdeling)
 se afsagt den 4. august 1999 af Court of Appeal (England i sag T-28/98, J mod Kommissionen for De Europæiske
 and Wales) (Civil Division) i sagen Courage Ltd mod Fællesskaber.
 Bernard Crehan (i det oprindelige søgsmål) og Bernard
 Crehan mod 1) Courage Ltd, 2) Inntrepreneur Estates Appellanten har nedlagt følgende påstande:
 (CPC) plc, og 3) Courage Group Ltd (ved modkrav)
 — Den dom, som er afsagt af De Europæiske Fællesskabers
 (Sag C-453/99) Ret i Første Instans den 28. september 1999 i sag T-28/98,
 ophæves.
 (2000/C 47/26) — Sagsøgerens påstande i første instansen tages til følge, og
 på den baggrund annulleres Kommissionens afgørelse af
 Ved kendelse afsagt den 4. august 1999, indgået til Domstolens 6. januar 1997, hvorved indkaldelsesstedet blev fastsat til
 Justitskontor den 30. november 1999, har Court of Appeal Bruxelles.
 (England and Wales) (Civil Division) i sagen Courage Ltd mod
 Bernard Crehan (i det oprindelige søgsmål) og Bernard Crehan — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.


text:
26.8.2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 247/1
 I
 (Meddelelser)
 DOMSTOLEN
 DOMSTOLEN
 DOMSTOLENS DOM inden for, til og fra Det Europæiske Fællesskab (EFT L 30,
 s. 1), særlig artikel 2, litra j), og artikel 13, har Domstolen,
 sammensat af præsidenten, G.C. Rodrı́guez Iglesias, afdelings-
 af 23. maj 2000 formændene J.C. Moitinho de Almeida, D.A.O. Edward og
 L. Sevón samt dommerne P.J.G. Kapteyn, C. Gulmann, P. Jann,
 H. Ragnemalm (refererende dommer) og M. Wathelet; general-
 i sag C-209/98, Entreprenørforeningens Affalds/Miljøsek- advokat: P. Léger; justitssekretær: ekspeditionssekretær D. Lou-
 tion (FFAD) mod Københavns Kommune (anmodning om terman-Hubeau, den 23. maj 2000 afsagt dom, hvis konklu-
 præjudiciel afgørelse fra Østre Landsret) (1) sion lyder således:
 (EF-traktatens artikel 90 (nu artikel 86 EF), sammenholdt
 med EF-traktatens artikel 34 (efter ændring nu artikel 29
 EF) og EF-traktatens artikel 86 (nu artikel 82 EF) — direktiv
 75/442/EØF — forordning (EØF) nr. 259/93 — særlig eller 1) EF-traktatens artikel 34 (efter ændring nu artikel 29 EF) er til
 eksklusiv ret til at indsamle bygge- og anlægsaffald — hinder for en ordning for indsamling og modtagelse af ikke-
 miljøbeskyttelse) miljøfarligt byggeaffald til nyttiggørelse, hvorefter der er givet
 et begrænset antal virksomheder tilladelse til at behandle sådant
 affald fra en kommune, hvis ordningen retligt eller faktisk udgør
 (2000/C 247/01) en hindring for eksport, idet den ikke gør det muligt for
 affaldsproducenterne at eksportere affaldet, bl.a. gennem mel-
 lemhandlere. En sådan hindring kan ikke være berettiget på
 grundlag af EF-traktatens artikel 36 (efter ændring nu arti-
 (Processprog: dansk) kel 30 EF) eller ud fra miljøbeskyttelseshensyn, bl.a. i medfør af
 det i EF-traktatens artikel 130 R, stk. 2 (efter ændring nu
 artikel 174, stk. 2, EF), nævnte princip om indgreb over for
 miljøskader fortrinsvis ved kilden, hvis intet tyder på, at der
 består en fare for menneskers og dyrs liv og sundhed, for
 beskyttelsen af planter eller for miljøet.
 I sag C-209/98, angående en anmodning, som Østre Landsret
 (Danmark) i medfør af EF-traktatens artikel 177 (nu artikel 234
 EF) har indgivet til Domstolen for i den for nævnte ret
 verserende sag, Entreprenørforeningens Affalds/Miljøsektion
 (FFAD), som mandatar for Sydhavnens Sten & Grus ApS mod
 Københavns Kommune, at opnå en præjudiciel afgørelse 2) EF-traktatens artikel 90 (nu artikel 86 EF), sammenholdt med
 vedrørende fortolkningen af EF-traktatens artikel 90 (nu arti- EF-traktatens artikel 86 (nu artikel 82 EF), er ikke til hinder
 kel 86 EF), sammenholdt med EF-traktatens artikel 34 (efter for etablering af en kommunal ordning som den i hovedsagen
 ændring nu artikel 29 EF) og EF-traktatens artikel 86 (nu omhandlede, der med henblik på at løse et miljøproblem som
 artikel 82 EF), af EF-traktatens artikel 36 og artikel 130 R, følge af manglende kapacitet til behandling af ikke-miljøfarligt
 stk. 2 (efter ændring nu artikel 30 EF og artikel 174, stk. 2, EF), byggeaffald til nyttiggørelse giver et begrænset antal særligt
 af artikel 7, stk. 3, og artikel 10 i Rådets direktiv 75/442/EØF af udvalgte virksomheder ret til at behandle sådant affald fra det
 15. juli 1975 om affald (EFT L 194, s. 47), som ændret ved pågældende område, således at der kan sikres en tilstrækkelig
 Rådets direktiv 91/156/EØF af 18. marts 1991 (EFT L 78, stor tilgang af sådant affald til disse virksomheder, mens andre
 s. 32), samt af Rådets forordning (EØF) nr. 259/93 af 1. februar virksomheder udelukkes fra at behandle det pågældende affald,
 1993 om overvågning af og kontrol med overførsel af affald selv om de er miljøgodkendte.
 ---pagebreak--- C 247/2 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 26.8.2000
 3) Hverken Rådets direktiv 75/442/EØF af 15. juli 1975 om udgave af lovdekret nr. 332 af 31. maj 1994 (GURI nr. 126 af
 affald, som ændret ved Rådets direktiv 91/156/EØF af 1.6.1994), som med visse ændringer er konverteret til lov
 18. marts 1991, eller Rådets forordning (EØF) nr. 259/93 af nr. 474 af 30. juli 1994, som indeholder bestemmelser om
 1. februar 1993 om overvågning af og kontrol med overførsel fremskyndelse af procedurerne for salg af kapitalandele, som
 af affald inden for, til og fra Det Europæiske Fællesskab staten og offentlige organer ejer i aktieselskaber (GURI nr. 177
 pålægger medlemsstaterne at indgå aftaler om modtagelse af 30.7.1994), samt dekreterne om »særlige beføjelser« i
 og nyttiggørelse af ikke-miljøfarligt byggeaffald med alle forbindelse med privatiseringerne af ENI SpA og Telecom Italia
 virksomheder, der har modtaget en tilladelse som omhandlet i SpA, har Domstolen, sammensat af præsidenten, G.C. Rodrı́gu-
 det nævnte direktivs artikel 10. ez Iglesias, afdelingsformændene D.A.O. Edward, L. Sevón og
 R. Schintgen samt dommerne P.J.G. Kapteyn (refererende dom-
 4) Artikel 7, stk. 3, i direktiv 75/442, som ændret ved direktiv mer), A. La Pergola, J.-P. Puissochet, G. Hirsch, P. Jann, H. Rag-
 91/156, skal fortolkes således, at bestemmelsen tillader, at en nemalm og M. Wathelet; generaladvokat: J. Mischo; justitssek-
 medlemsstat træffer foranstaltninger vedrørende transport af retær: ekspeditionssekretær D. Louterman-Hubeau, den
 affald og som led heri forbyder transport af ikke-miljøfarligt 23. maj 2000 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 byggeaffald til nyttiggørelse, hvis transporten ikke er i overens-
 stemmelse med landets plan for affaldshåndtering, forudsat at 1) Den Italienske Republik har tilsidesat de forpligtelser, der
 denne plan er forenelig med reglerne i traktaten og i det nævnte påhviler den i henhold til EF-traktatens artikel 52, 59 (efter
 direktiv. ændring nu artikel 43 EF og 45 EF) og 73 B (nu artikel 56
 EF), idet den har vedtaget artikel 1, stk. 5, og artikel 2 i den
 5) Artikel 7, stk. 3, i direktiv 75/442, som ændret ved direktiv konsoliderede udgave af lovdekret nr. 332 af 31. maj 1994,
 91/156, skal fortolkes således, at bestemmelsen ikke tillægger som med visse ændringer er konverteret til lov nr. 474 af
 borgerne eller virksomhederne rettigheder, som de kan gøre 30. juli 1994, som indeholder bestemmelser om fremskyndelse
 gældende for de nationale domstole med henblik på at modsætte af procedurerne for salg af kapitalandele, som staten og
 sig en foranstaltning, der skal hindre transport af affald, som offentlige organer ejer i aktieselskaber, samt dekreterne om
 ikke er i overensstemmelse med en plan for håndtering af affald, »særlige beføjelser« i forbindelse med privatiseringerne af ENI
 med den begrundelse, at Kommissionen ikke er blevet underrettet SpA og Telecom Italia SpA.
 om den pågældende foranstaltning.
 2) Den Italienske Republik betaler sagens omkostninger.
 (1) EFT C 234 af 25.7.1998.
 (1) EFT C 121 af 1.5.1999.
 DOMSTOLENS DOM
 DOMSTOLENS DOM
 af 23. maj 2000
 (Fjerde Afdeling)
 i sag C-58/99, Kommissionen for De Europæiske Fælles-
 skaber mod Den Italienske Republik (1) af 25. maj 2000
 (»Privatisering af offentlige virksomheder — tildeling af i sag C-82/98 P, Max Kögler mod De Europæiske Fælles-
 særlige beføjelser«) skabers Domstol og Rådet for Den Europæiske Union (1)
 (2000/C 247/02) (»Appel — søgsmål anlagt af tjenestemand — justeringsko-
 efficient for pension«)
 (Processprog: italiensk) (2000/C 247/03)
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig- (Processprog: tysk)
 gjort i Samling af Afgørelser)
 I sag C-58/99, Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 (befuldmægtigede: A. Aresu og M. Patakia) mod Den Italienske gjort i Samling af Afgørelser)
 Republik (befuldmægtiget: professor U. Leanza, bistået af
 I.M. Braguglia), angående en påstand om, at det fastslås, at Den I sag C-82/98 P, Max Kögler, forhenværende tjenestemand ved
 Italienske Republik har tilsidesat de forpligtelser, der påhviler De Europæiske Fællesskabers Domstol, med bopæl i Konz
 den i henhold til EF-traktatens artikel 52, 59 (efter ændring nu (Tyskland), ved advokat T. Baltes, Trier, og med valgt adresse i
 artikel 43 EF og 49 EF) og 73 B (nu artikel 56 EF), idet den har Luxembourg hos advokat R. Weber, 3, rue de la Loge, angående
 vedtaget artikel 1, stk. 5, og artikel 2 i den konsoliderede appel af kendelse afsagt den 20. januar 1998 af De Europæiske


text:
23.7.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 182/14
 DOMSTOLENS DOM
 (Tredje Afdeling)
 af 26. maj 2005
 i sag C-43/04, Finanzamt Arnsberg mod Stadt Sundern (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesfinanzhof) (1)
 (»Sjette momsdirektiv - artikel 25 - fælles standardsats-ordning for landbrugere - bortforpagtning af jagt inden for rammerne af kommunal skovbrugsvirksomhed - begrebet »tjenesteydelser på landbrugsområdet««)
 (2005/C 182/27)
 Processprog: tysk
 I sag C-43/04, angående en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 234 EF, indgivet af Bundesfinanzhof (Tyskland) ved afgørelse af 27. november 2003, indgået til Domstolen den 4. februar 2004, i sagen Finanzamt Arnsberg mod Stadt Sundern, har Domstolen (Tredje Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, A. Rosas (refererende dommer), og dommerne A. Borg Barthet, A. La Pergola, J. Malenovský og A. Ó Caoimh, generaladvokat: P. Léger, justitssekretær: R. Grass, den 26. maj 2005 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 1)
 Artikel 25 i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrund, skal fortolkes således, at den fælles standardsats-ordning for landbrugere alene finder anvendelse på levering af landbrugsprodukter og levering af tjenesteydelser på landbrugsområdet, således som disse er defineret i artikel 25, stk. 2, og at andre transaktioner udført af standardsats-landbrugere er underlagt direktivets almindelige ordning.
 2)
 Artikel 25, stk. 2, femte led, i direktiv 77/388, sammenholdt med direktivets bilag B, skal fortolkes således, at en standardsats-landbrugers bortforpagtning af jagt ikke udgør levering af tjenesteydelser på landbrugsområdet i direktivets forstand.
 (1) EUT C 3.4.2004.


text:
C 137/16 DA De Europñiske Fñllesskabers Tidende 2.5.98
 KENDELSE AFSAGT AF RETTEN I FéRSTE INSTANS (befuldmñgtigede: Umberto Leanza og Francesca Quadri),
 den 20. marts 1998 angående en begñring om forelùbige forholdsregler gående
 ud på, at Rettens prñsident bestemmer, at den delvise gen-
 i sag T-301/97, Pierre-Alexis Feral mod nemfùrelse af Rådets afgùrelse 97/803/EF af 24. november
 Regionsudvalget (1) 1997 om midtvejsrevision af Rådets afgùrelse 91/482/EéF
 om de ùversùiske landes og territoriers associering med
 (Tjenestemñnd Ð klagefrist Ð åbenbart at sagen må afvi-
 Det Europñiske ékonomiske Fñllesskab (EFT L 329 af
 ses)
 29.11.1997, s. 50) udsñttes under visse betingelser, har
 (98/C 137/34) Rettens prñsident den 2. marts 1998 afsagt kendelse, hvis
 konklusion lyder således:
 (Processprog: fransk)
 1. Begñringen om forelùbige forholdsregler tages ikke til
 I sag T-301/97, Pierre-Alexis Feral, tjenestemand ved Regi- fùlge.
 onsudvalget med bopñl i Bruxelles, ved advokat Georges
 Vandersanden, Bruxelles, og med valgt adresse i Luxem-
 bourg hos Fiduciare Myson SARL, 30, rue de Cessange, 2. Afgùrelsen vedrùrende sagens omkostninger udsñttes.
 mod Regionsudvalget (befuldmñgtigede: Jordi Garcia-Petit
 og Denis Waelbroeck), angående en påstand om annulla-
 tion af en afgùrelse af 2. september 1997 fra Regionsud- (1) EFT C 94 af 22.3.1997.
 valget, hvorved sagsùgeren fik afslag på udbetaling af dag-
 penge efter artikel 10, stk. 2, fùrste afsnit, litra b), i
 bilag VII til vedtñgten for tjenestemñnd i De Europñiske
 Fñllesskaber, har Retten (Fjerde Afdeling), sammensat af
 afdelingsformanden, P. Lindh, og dommerne K. Lenaerts
 og J. D. Cooke; justitssekretñr: H. Jung, den 20. marts
 1998 afsagt kendelse, hvis konklusion lyder således: KENDELSE AFSAGT AF PRáSIDENTEN
 FOR RETTEN I FéRSTE INSTANS
 1. Sagen afvises. den 3. marts 1998
 i sag T-610/97 R, Hanne Norup Carlsen m.fl. mod Rådet
 2. Hver part bñrer sine egne omkostninger. for Den Europñiske Union
 (Afslag på aktindsigt i visse dokumenter Ð udtalelser fra
 (1) EFT C 26 af 24.1.1998. en juridisk tjeneste Ð beskyttelse af offentlige interesser Ð
 begñring om forelùbige forholdsregler Ð begñring om
 udlevering af dokumenter til en national domstol)
 (98/C 137/36)
 KENDELSE AFSAGT AF PRáSIDENTEN (Processprog: dansk)
 FOR RETTEN I FéRSTE INSTANS
 den 2. marts 1998
 I sag T-610/97 R, Hanne Norup Carlsen, Kokkedal (Dan-
 i sag T-310/97 R, De Nederlandske Antillers regering mod
 mark), Ingeborg Fangel, Kùbenhavn, Nicolas Fischer,
 Rådet for Den Europñiske Union (1)
 Kùbenhavn, Jùrgen Erik Hansen, Frederiksberg (Dan-
 (Ordningen for de oversùiske landes og territoriers associe- mark), Marianne Henriksen, Karrebñksminde (Danmark),
 ring Ð afgùrelse om midtvejsrevision af OLT-afgùrelsen Ole Donbñk Jensen, Kùbenhavn, Yvonne Petersen, Kùben-
 Ð sag om forelùbige forholdsregler Ð begñring om fore- havn, Iver Reedtz-Thott, Kùbenhavn, Lars Ringholm,
 lùbige forholdsregler Ð uopsñttelighed Ð ingen) Ringsted (Danmark), Arne Würgler, Hellerup (Danmark),
 ved advokat Karen Dyekjñr-Hansen og i retsmùdet ved
 (98/C 137/35) advokat Katja Hùegh, begge Kùbenhavn, og med valgt
 adresse i Luxembourg hos advokat Aloyse May, 31,
 (Processprog: engelsk) Grand-rue, mod Rådet for Den Europñiske Union (befuld-
 mñgtigede: Jean-Claude Piris, Bjarne Hoff-Nielsen og
 Martin Bauer), angående en begñring om forelùbige for-
 I sag T-310/97 R, De Nederlandske Antillers regering ved holdsregler gående ud på, at Rådet tilpligtes at udlevere
 advokaterne Pierre Vincent FrancËois Bos og Marco Mari- dokumenterne DOK.R/2026/77 (ENV.118) (AGRI 563) og
 nus Slotboom, Rotterdam, og med valgt adresse i Luxem- DOK.R/1867/77 (JUR.95) (ENV.106) til Hùjesteret og
 bourg hos advokat Marc Loesch, 11, rue Goethe, mod parterne i en for Hùjesteret verserende sag, og at der
 Rådet for Den Europñiske Union (befuldmñgtigede: Jür- pålñgges Hùjesteret og parterne pligt til ikke at gengive de
 gen Huber og Guus Houttuin), stùttet af Kommissionen udleverede dokumenters indhold i et offentligt retsmùde,
 for De Europñiske Fñllesskaber (befuldmñgtigede: Tho- har Rettens prñsident den 3. marts 1998 afsagt kendelse,
 mas van Rijn og Xavier Lewis) og Den Italienske Republik hvis konklusion lyder således:


text:
2.2.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 32/25
 Sag anlagt den 8. december 2012 — Still mod KHIM (Fleet Data Services)
 (Sag T-534/12)
 2013/C 32/39
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: Still GmbH (Hamburg, Tyskland) (ved advokat S. Waller)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelse truffet den 10. september 2012 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (sag R 130/2012-1) annulleres.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 —
 I medfør af artikel 50, stk. 1, i Rettens procesreglement forenes sagen med det parallelt indgivne søgsmål til prøvelse af afgørelse ligeledes truffet den 10. september 2012 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (sag R 4/2012-1) vedrørende EF-varemærkeansøgningen »Truck Data Services«, EM 009931429.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Det omhandlede EF-varemærke: Figurmærke, der indeholder ordbestanddelene »Fleet Data Services« for varer og tjenesteydelser i klasse 9, 12, 35, 36, 37 og 39 — EF-varemærkeansøgning nr. 9 931 387
 Undersøgerens afgørelse: Afslag på ansøgningen
 Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen
 Søgsmålsgrunde:
 —
 Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra c), i forordning nr. 207/2009
 —
 Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009
 —
 Tilsidesættelse af artikel 73, stk. 2, i forordning nr. 207/2009.


text:
22.2.2003 DA Den Europæiske Unions Tidende C 44/13
 3) Er direktiv 90/605/EØF foreneligt med den almindelige bevismiddel, der i sig selv er tilstrækkeligt til at underbygge
 lighedsgrundsætning, såfremt det medfører, at komman- påstandene om appellantens uregelmæssigheder. Ifølge appel-
 ditselskaber, hvis komplementar er et anpartsselskab, lanten har Guardia di Finanza udelukkende beføjelse til i sine
 undergives strengere krav end kommanditselskaber, hvis rapporter at optage faktiske oplysninger indhentet under
 komplementar er en fysisk person, selv om kreditorerne efterforskningen, mens myndigheden ikke har beføjelse til at
 til et kommanditselskab, hvis komplementar er et anparts- foretage nogen specifik bedømmelse af sådanne oplysninger,
 selskab, ved den pligt til offentliggørelse, der påhviler og Kommissionen burde have foretaget en selvstændig un-
 selskabet med begrænset hæftelse, beskyttes bedre end dersøgelse af sagen. Appellanten hævder derfor, at Retten ved
 kreditorerne til et kommanditselskab, hvis komplementar at anerkende Guardia di Finanza’s rapport som et tilstrækkeligt
 som fysisk person ikke er pålagt nogen pligt til offentlig- bevismiddel har gjort sig skyldig i en fejlagtig retlig vurdering,
 gørelse? hvilket behæfter dommen med en gyldighedsmangel.
 ( 1) EFT L 317 af 16.11.1990, s. 60.
 ( 2) EFT L 222 af 14.8.1978, s. 11. Appellanten hævder tillige, at Rettens dom er behæftet med en
 mangel i og med, at der ikke er taget hensyn til det subjektive
 element, som er et afgørende kriterium ved vurderingen af, om
 en beslutning om ophævelse af støtten er lovlig. Ifølge
 appellanten burde Retten have udsondret tilfældet med uagt-
 som, ikke-svigagtig tilsidesættelse af de finansielle betingelser
 — som blot ville retfærdiggøre en nedsættelse eller udsættelse
 af støtten — fra tilfældet med forsætlig tilsidesættelse af de
 Appel iværksat den 13. december 2002 af Sgaravatti finansielle betingelser, der så ville have givet Kommissionen
 Mediterranea Srl til prøvelse af dom afsagt den 26. septem- tilladelse til at ophæve hele støtten.
 ber 2002 af De Europæiske Fællesskabers Ret i Første
 Instans (Femte Afdeling) i sag T-199/99, Sgaravatti Medi-
 terranea Srl mod Kommissionen for De Europæiske Endelig gør appellanten gældende, at man må anfægte Rettens
 Fællesskaber
 udtalelse om, at der ikke foreligger nogen tilsidesættelse af
 princippet om ne bis in idem, eftersom den sanktion, der er
 (Sag C-455/02 P) pålagt ved den nationale kendelse om betalingspålæg, ligger
 efter tidspunktet for EF-afgørelsen. Ifølge sagsøgeren vidste
 Kommissionen, eller burde have vidst — da den besluttede at
 (2003/C 44/25) ophæve støtten — at der ville blive pålagt en national
 administrativ sanktion.
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 13. de-
 cember 2002 iværksat appel af Sgaravatti Mediterranea Srl,
 Capoterra (CA)- Italien, ved avvocati Massimo Merola og Piero
 A.M. Ferrari, til prøvelse af dom afsagt den 26. september
 2002 af De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans
 (Femte Afdeling) i sag T-199/99, Sgaravatti Mediterranea Srl
 mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber.
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved afgørel-
 Appellanten har nedlagt følgende påstande: se truffet den 21. november 2002 af Tribunal du travail
 de Bruxelles, 15. Afdeling, i sagen Michel Trojani mod
 — Principalt: Rettens dom af 26. september 2002 i sag Centre public d’aide sociale de Bruxelles, C.P.A.S.
 T-199/99 ophæves.
 — Kommissionens beslutning K(1999) 1502 af 4. juni 1990 (Sag C-456/02)
 annulleres, subsidiært hjemvises sagen til Retten, jf.
 artikel 54 i EF-statutten for Domstolen.
 (2003/C 44/26)
 — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger
 ved begge instanser.
 Ved afgørelse truffet den 21. november 2002, indgået til
 Anbringender og væsentligste argumenter Domstolens Justitskontor den 18. december 2002, har Tribu-
 nal du travail de Bruxelles, 15. Afdeling, i sagen Michel Trojani
 mod Centre public d’aide sociale de Bruxelles, C.P.A.S. forelagt
 Appellanten gør gældende, at man under sagen urigtigt har De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om
 anvendt rapporten fra Guardia di Finanza, hvilket er et præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål: