text:
6.4.2002 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 84/9
 Uanset bestemmelserne i artikel 6, stk. 3, i aftalen om social- 1) Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i
 og arbejdsmarkedspolitikken tilsidesættes ligelønsprincippet ved en henhold til Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om
 bestemmelse som artikel L. 12, litra b), i code des pensions civiles et urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler, idet den ikke har
 militaires de retraite, da det tillæg, den indfører med henblik på truffet de foranstaltninger, der er nødvendige med henblik på at
 beregningen af alderspensioner, ifølge bestemmelsen ikke kan ydes til gennemføre direktivets artikel 7, stk. 3, fuldt ud.
 mandlige tjenestemænd, der kan bevise, at de har varetaget opdragel-
 sen af deres børn. 2) Den Italienske Republik betaler sagens omkostninger.
 (1) EFT C 366 af 18.12.1999. (1) EFT C 352 af 4.12.1999.
 DOMSTOLENS DOM DOMSTOLENS DOM
 (Femte Afdeling) (Femte Afdeling)
 af 24. januar 2002 af 6. december 2001
 i sag C-372/99, Kommissionen for De Europæiske Fælles- i sag C-373/99, Den Hellenske Republik mod Kommissio-
 skaber mod Den Italienske Republik (1) nen for De Europæiske Fællesskaber (1)
 (»Traktatbrud — direktiv 93/13/EØF — urimelige kontrakt- (»EUGFL — regnskabsafslutning — regnskabsåret 1995 —
 vilkår i forbrugeraftaler — midler til at bringe anvendelsen
 frugt og grøntsager — markafgrøder«)
 af sådanne kontraktvilkår til ophør«)
 (2002/C 84/16)
 (2002/C 84/15)
 (Processprog: græsk)
 (Processprog: italiensk)
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig- (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 gjort i Samling af Afgørelser) gjort i Samling af Afgørelser)
 I sag C-372/99, Kommissionen for De Europæiske Fællesska- I sag C-373/99, Den Hellenske Republik (befuldmægtigede:
 ber (befuldmægtiget: P. Stancanelli) mod Den Italienske Repu- V. Kontolaimos og I.-K. Chalkias) mod Kommissionen for
 blik (befuldmægtigede: først U. Leanza, bistået af P.G. Ferri, De Europæiske Fællesskaber (befuldmægtiget: M. Kondou-
 derefter U. Leanza, bistået af G. de Bellis) angående en påstand Durande), angående en påstand om delvis annullation af
 om, at det fastslås, at Den Italienske Republik har tilsidesat Kommissionens beslutning 1999/596/EF af 28. juli 1999
 sine forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 93/13/EØF af om ændring af beslutning 1999/187/EF om afslutning af
 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler medlemsstaternes regnskaber over de udgifter for regnskabs-
 (EFT L 95, s. 29), idet den ikke har truffet de foranstaltninger, året 1995, der finansieres af Den Europæiske Udviklings- og
 der er nødvendige med henblik på Garantifond for Landbruget (EUGFL), Garantisektionen (EFT
 L 226, s. 26), har Domstolen (Femte Afdeling), sammensat af
 — at lade direktivets bestemmelser finde anvendelse på afdelingsformanden, P. Jann, og dommerne S. von Bahr,
 alle aftaler, der indgås mellem en forbruger og en D.A.O. Edward, A. La Pergola og L. Sevón (refererende
 erhvervsdrivende dommer); generaladvokat: A. Tizzano; justitssekretær: fuld-
 mægtig L. Hewlett, den 6. december 2001 afsagt dom, hvis
 — at gennemføre direktivets artikel 5, tredje punktum, og konklusion lyder således:
 — at gennemføre direktivets artikel 6, stk. 2, og artikel 7, 1) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes.
 stk. 3, fuldt ud,
 2) Den Hellenske Republik betaler sagens omkostninger.
 har Domstolen (Femte Afdeling), sammensat af afdelingsfor-
 manden, P. Jann (refererende dommer), og dommerne
 D.A.O. Edward og A. La Pergola; generaladvokat: S. Alber; (1) EFT C 6 af 8.1.2000.
 justitssekretær: R. Grass, den 24. januar 2001 afsagt dom, hvis
 konklusion lyder således:


text:
6.10.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 303/11
 Appel iværksat den 7. juni 2012 af Ryanair Ltd til prøvelse af dom afsagt af Retten (Femte Afdeling) den 28. marts 2012 i sag T-123/09, Ryanair Ltd mod Europa-Kommissionen
 (Sag C-287/12 P)
 2012/C 303/21
 Processprog: engelsk
 Parter
 Appellant: Ryanair Ltd (ved lawyers E. Vahida og I.-G. Metaxas-Maragkidis)
 De andre parter i appelsagen: Europa-Kommissionen, Den Italienske Republik og Alitalia — Compagnia Aerea Italiana SpA
 Appellanten har nedlagt følgende påstande
 —
 Rettens dom (Femte Afdeling) af 28. marts 2012, forkyndt for appellanten den 29. marts 2012, i sag T-123/09, Ryanair Ltd mod Europa-Kommissionen, ophæves.
 —
 Det fastslås i henhold til artikel 263 TEUF og 264 TEUF, at en del af Kommissionens beslutning af 12. november 2008 vedrørende statsstøtte nr. C 26/2008 (lån på 300 mio. EUR til Alitalia SpA) annulleres, for så vidt som den ikke anordner tilbagesøgning af støtten fra Alitalias efterfølgere(e) og giver Italien en supplerende frist for at gennemføre beslutningen.
 —
 Det fastslås i henhold til artikel 263 TEUF og 264 TEUF, at hele beslutningen af 12. november 2009 vedrørende statsstøtte nr. N 510/2008 (salg af Alitalia SpA’s aktiver) annulleres.
 —
 Europa-Kommissionen bærer sine egne omkostninger og betaler omkostningerne afholdt af Ryanair.
 Subsidiært,
 —
 sagen hjemvises til Retten til fornyet behandling, og
 —
 afgørelsen om sagsomkostningerne i de to instanser udsættes.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 Sagsøgeren har gjort gældende, at den appellerede dom bør ophæves af følgende grunde:
 Hvad angår Kommissionens beslutning af 12. november 2009 vedrørende statsstøtte nr. N 510/2008 (salg af Alitalia SpA’s aktiver):
 1)
 Der foreligger en tilsidesættelse af loven og procedurereglerne vedrørende formaliteten. Retten har afvist at anerkende Ryanairs indsigelser over for realiteten af Kommissionens beslutning og har omformuleret genstanden for Ryanairs søgsmål til et søgsmål, der udelukkende tilsigter at beskytte dets proceduremæssige rettigheder.
 2)
 Der foreligger en tilsidesættelse af artikel 4 og 7 i forordning (EF) nr. 659/1999 (1). De forpligtelser og kontrolmekanismer, der er tilføjet foranstaltningen i den oprindeligt anmeldte version, udgjorde ændringer og betingelser af den type, der er knyttet til beslutninger i henhold til artikel 7 i forordning (EF) nr. 659/1999. Appellanten finder, at Retten har begået en retlig fejl på grund af en fejlagtig kvalificering af forpligtelser og kontrolmekanismer som virksomhed.
 3)
 Der foreligger en tilsidesættelse af artikel 10 i forordning (EF) nr. 659/1999, idet Retten har afvist at sanktionere Kommissionens manglende undersøgelse af alle relevante aspekter af foranstaltningerne i deres sammenhæng.
 4)
 Der foreligger en tilsidesættelse af artikel 10 i forordning (EF) nr. 659/1999. Retten fandt, at Kommissionen ikke var forpligtet til at undersøge andre muligheder end salget af Alitalias aktiver som meddelt af Italien. Da Retten ikke undersøgte, om en privat investor ville have valgt en alternativ løsning, har den begået en retlig fejl.
 5)
 Andre tilfælde, hvor princippet om den markedsøkonomiske investor ikke er blevet anvendt.
 6)
 Manglende fastlæggelse af, hvilken part der skal tilbagebetale støtten. Appellanten finder, at Retten har begået en retlig fejl, idet den ikke har taget hensyn til den økonomiske kontinuitet mellem Alitalia og CAI.
 Hvad angår Kommissionens beslutning af 12. november 2008 vedrørende statsstøtte nr. C 26/2008 (lån på 300 mio. EUR til Alitalia SpA): Der foreligger en manglende begrundelse for afvisningen af at antage sagen til realitetsbehandling.
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22.3.1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93 (EFT L 83, s. 1).

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
6.10.2007
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 235/25
 Sag anlagt den 22. august 2007 — Simsalagrimm Filmproduktion mod Kommissionen og EACEA
 (Sag T-314/07)
 (2007/C 235/47)
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: Simsalagrimm Filmproduktion GmbH (München, Tyskland) (ved Rechtsanwälte D. Reich og D. Sharma)
 Sagsøgte: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber og Forvaltningsorganet for Undervisning, Audiovisuelle Medier og Kultur (EACEA)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Beslutning af 20. juni 2007 i form af debitnota nr. 3240905584 annulleres.
 —
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Sagsøgeren og Kommissionen underskrev i 1998 en kontrakt om støtte til en computeranimeret tegnefilmserie inden for rammerne af programmet MEDIA II- Udvikling og Distribution (1). Ved skrivelse af 20.6.2007 krævede EACEA, at sagsøgeren tilbagebetaler hele det beløb, der er udbetalt inden for rammerne af denne kontrakt. Sagsøgeren har med dette sagsanlæg bestridt denne beslutning.
 Sagsøgeren har for det første gjort gældende, at EACEA ikke havde den formelle kompetence til at træffe den omhandlede beslutning, idet kompetencen hertil fortsat tilkommer Kommissionen.
 Herudover har sagsøgeren anført, at den anfægtede beslutning er retsstridig, da den er i strid med forpligtelsen til at begrunde institutionernes beslutninger som omhandlet i artikel 256 EF.
 Derudover er sagsøgerens adgang til kontradiktion blevet tilsidesat, idet sagsøgerens anmodning om aktindsigt blev afslået, og det derfor har været umuligt for sagsøgeren at få kendskab til, hvilke faktiske omstændigheder der har været udslagsgivende som begrundelse for at kræve beløbet tilbagebetalt.
 Sagsøgeren er ligeledes af den opfattelse, at kontrakten om støtte ikke er blevet gyldigt opsagt, og at betingelserne for opsigelse heller ikke foreligger. Sagsøgeren gør i denne sammenhæng bl.a. gældende, at såvel opsigelsen af kontrakten som fremsættelsen af kravet på tilbagebetaling af den udbetalte støtte udgør en tilsidesættelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning.
 (1) Rådets afgørelse 95/563/EF af 10.7.1995 om iværksættelse af et program til fremme af udvikling og distribution af europæiske audiovisuelle produktioner (MEDIA II — Udvikling og Distribution) (1996-2000) (EFT L 321, s. 25).


text:
29.7.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 178/32
 Kendelse afsagt af Retten i Første Instans den 11. maj 2006 — TeleTech Holdings mod KHIM — Teletech International (TELETECH INTERNATIONAL)
 (Sag T-194/05) (1)
 (»EF-varemærker - indsigelsessag - omfanget af undersøgelsesforpligtelsen - overgang af en EF-varemærkeansøgning til ansøgning om registrering som nationalt varemærke - artikel 58 i forordning (EF) nr. 40/94«)
 (2006/C 178/60)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: TeleTech Holdings, Inc. (Denver, Colorado, USA) (ved solicitors A. Gould og M. Blair)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (ved D. Botis, som befuldmægtiget)
 Den anden part i sagen for appelkammeret ved Harmoniseringskontoret og intervenient ved Retten: Teletech International SA (Paris, Frankrig) (ved avocats J.-F. Adelle og F. Zimeray)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelse truffet den 3. marts 2005 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (sag R 497/2004-1) vedrørende en indsigelsessag mellem TeleTech Holdings Inc. og Teletech International SA
 Konklusion
 1)
 Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
 2)
 Sagsøgeren betaler sagens omkostninger bortset fra intervenientens omkostninger.
 3)
 Intervenienten betaler sine egne omkostninger.
 (1) EUT C 171 af 9.7.2005.


text:
2.8.2003 DA Den Europæiske Unions Tidende C 184/21
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Generelt gælder, at for at bestemmelserne i en international Bestemmelserne i den finske lovgivning begrænser de i Finland
 traktat skal fortsætte med at have virkning efter traktatens fast bosiddende personers mulighed for i Finland at anvende
 ophør, skal de kontraherende stater, og kun disse stater, indgå biler, der er indregistreret i udlandet. Ifølge bestemmelserne er
 aftale herom. det en betingelse, at der i Finland betales automobilafgift, inden
 bilen må anvendes. Automobilafgiften skal erlægges af biler,
 som blot i ubetydeligt omgang anvendes i trafikken i Finland,
 De kontraherende stater i EKSF-traktaten traf forud for denne medmindre der ved lov er fastsat en udtrykkelig undtagelse.
 traktats udløb ingen fælles beslutning om at udstrække dens
 gyldighed i det hele eller at skabe en generel overgangsordning
 for at sikre den fortsatte virkning af alle dens bestemmelser. Ifølge de finske bestemmelser, skal der erlægges automobilaf-
 Istedet tillod de kontraherende stater, at EKSF-traktaten blev gift, inden bilen anvendes på finsk område. Hvis bilen imid-
 slettet, og begrænsede sig til blot at træffe bestemmelse om lertid anvendes, uden at der er betalt afgift i tilfælde, hvori
 videreførelse af visse EKSF-bestemmelser inden for rammerne afgiften skulle anses for betalt, opkræver myndighederne afgift
 af EF-traktaten for så vidt angår visse sektorer. Navnlig blev der af bilen.
 ikke vedtaget nogen fælles bestemmelser vedrørende konkur-
 rencespørgsmål under EKSF-traktaten. For så vidt angår under-
 søgelser, der var i gang på tidspunktet for udløbet af EKSF- Finlands lovgivning forhindrer i strid med EF-traktatens
 traktaten, kan udløbet ikke påstås at være »ikke-retroaktivt« artikel 39 virkeliggørelsen af arbejdskraftens frie bevægelighed,
 eftersom dette ville indebære, at traktatens bestemmelser fortsat fordi arbejdstagere, som er bosiddende i Finland, ikke i Finland
 ville have virkning, selv om der ikke udspringer nogen virk- kan anvende firmabiler, der er indregistreret i andre medlems-
 somme rettigheder, forpligtelser eller retlige omstændigheder stater, til arbejdsopgaver, medmindre der er betalt afgift af
 for parten af den pågældende traktat. bilerne til Finland. Arbejdstagere, som er bosiddende i Finland,
 kan som følge af de finske lovbestemmelser ikke modtage
 tilbud om arbejde fra nabostater i Den Europæiske Union,
 Efter sagsøgerens mening kan optagelse af EKSF-bestemmelser i hvis den til arbejdet tilhørende firmabil anvendes i begge lande.
 EF-bestemmelser alene ske ved vedtagelse af en erklæring, der
 er udtryk for de kontraherende parters fælles vilje.
 Selskaber, der driver virksomhed i andre medlemsstater, kan
 ikke ansætte en i Finland bosiddende arbejdstager, fordi denne
 ikke i Finland kan anvende en bil, der er indregistreret i et
 andet land, hvis der ikke betales afgift af bilen til Finland.
 Denne praksis forskelsbehandler navnlig grænsearbejdere, der
 er bosiddende i Finland, og som ikke kan anvende en firmabil
 til den daglige kørsel mellem hjemmet og arbejdspladsen.
 Anvendelse af en firmabil er ifølge reglerne ofte en del af
 Sag anlagt den 28. maj 2003 af Kommissionen for De lønnen. Medlemsstaten tilsidesætter sin fællesskabsforpligtelse i
 Europæiske Fællesskaber mod Republikken Finland henhold til EF-traktatens artikel 10, hvis medlemsstatens natio-
 nale foranstaltninger hindrer den frie bevægelighed på en sådan
 måde, at arbejdstagere, som er bosiddende i den ene medlems-
 (Sag C-232/03) stat, ikke kan udøve deres erhverv i den anden medlemsstat.
 (2003/C 184/37)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 28. maj
 2003 anlagt sag mod Republikken Finland af Kommissionen
 for De Europæiske Fællesskaber (befuldmægtigede: D. Martin
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendelse
 og I. Koskinen), og med valgt adresse i Luxembourg.
 afsagt den 16. april 2003 af Audiencia Nacional i sagen
 Contse S.A., Vivisol SRL og Oxigen Salud S.A. mod
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber har nedlagt INSALUD (nu INGESA)
 følgende påstande:
 (Sag C-234/03)
 1) Det fastslås, at Republikken Finland ikke har opfyldt sine
 forpligtelser i henhold til EF-traktatens artikel 10 og 39,
 idet den forhindrer, at grænsearbejdere gør brug af nogle (2003/C 184/38)
 fordele, som arbejdsgiverne tilbyder dem, alene af den
 grund, at de pågældende grænsearbejdere er bosiddende i
 Republikken Finland, hvortil de biler, som deres arbejds-
 givere ejer, er indført. Ved kendelse afsagt den 16. april 2003, indgået til Domstolens
 Justitskontor den 2. juni 2003, har Audiencia Nacional i sagen
 Contse S.A., Vivisol SRL og Oxigen Salud S.A. mod INSALUD
 2) Republikken Finland tilpligtes at betale sagens omkost- (nu INGESA) forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en
 ninger. anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:


text:
21.12.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 377/22
 Personalerettens kendelse (Første Afdeling) af 7. november 2013 — Marcuccio mod Kommissionen
 (Sag F-132/11) (1)
 (Personalesag - procesreglementets artikel 34, stk. 1-6 - stævning indgivet pr. fax inden for søgsmålsfristen - advokatens håndskrevne underskrift forskellig fra underskriften på originaleksemplaret af stævningen, som blev fremsendt pr. post - sagen for sent anlagt - åbenbart afvisningsgrundlag - ikke-eksisterende)
 2013/C 377/51
 Processprog: italiensk
 Parter
 Sagsøger: Luigi Marcuccio (Tricase, Italien) (ved G. Cipressa)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (ved C. Berardis-Kayser og J. Baquero Cruz, som befuldmægtigede, og advokat A. Dal Ferro)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af Kommissionens stiltiende afslag på sagsøgerens anmodning om for det første at få skriftlig oplysning om det samlede antal feriedage, han har optjent i årene før 2005 og i perioden fra 2005 til 2010, og som han havde ret til at afholde på tidspunktet for indgivelse af sin anmodning, samt om det antal feriedage, som han har optjent ret til ved udgangen af 2010, om for det andet at afholde disse feriedage, og om for det tredje at meddele ham, hvad der eventuelt kan begrunde, at disse anmodninger afslås.
 Konklusion
 1)
 Sagen afvises.
 2)
 Luigi Marcuccio bærer sine egne omkostninger og betaler Europa-Kommissionens omkostninger.
 (1) EUT C 65 af 3.3.2012, s. 23.


text:
15.2.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 45/47
 Sag anlagt den 23. december 2013 — ZZ mod Kommissionen
 (Sag F-126/13)
 2014/C 45/89
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: ZZ (ved advokat É. Boigelot)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Søgsmålets genstand og beskrivelse af tvisten
 Annullation af PMO’s afgørelse om at betale familietillæggene direkte til moderen til sagsøgerens datter med tilbagevirkende kraft fra den 1. oktober 2012
 Sagsøgerens påstande
 —
 Annullation af afgørelsen af 21. maj 2013, hvorved PMO informerede sagsøgeren om sin afgørelse om at betale familietillæggene, der omfatter husstandstillægget, børnetilskuddet og uddannelsestillægget, direkte til moderen til sagsøgerens mindreårige datter med tilbagevirkende kraft fra den 1. oktober 2012.
 —
 Annullation af afgørelsen af 23. september 2013 om afslag på sagsøgeren klage.
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale sagsøgeren hele det skyldige beløb for de familietillæg, der uretmæssigt er blevet tilbageholdt siden den 1. oktober 2012 indtil datoen for opfyldelsen af den dom, der vil blive afsagt, med tillæg af morarenter efter en sats på 4 % p.a. fra den 1. oktober 2012 indtil den dato, hvor hele betalingen er sket.
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.


text:
15.8.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 193/19
 Dom afsagt af Retten i Første Instans den 1. juli 2009 — KG Holding m.fl. mod Kommissionen
 (Forenede sager T-81/07, T-82/07 og T-83/07) (1)
 (Statsstøtte - omstruktureringsstøtte tildelt af de nederlandske myndigheder til KG Holding NV - beslutning, der erklærer støtten uforenelig med fællesmarkedet, og som pålægger tilbagebetaling - annullationssøgsmål - delvis afvisning - tilbagesøgning af støtten fra støttemodtagende virksomheder, som er erklæret konkurs - Fællesskabets rammebestemmelser for statsstøtte til redning og omstrukturering af kriseramte virksomheder)
 2009/C 193/27
 Processprog: nederlandsk
 Parter
 Sagsøger i sag T-81/07: Jan Rudolf Maas, som kurator i konkursboet KG Holding NV (Rotterdam, Nederlandene) (ved avocats G. van der Wal og T. Boesman)
 Sagsøger i sag T-82/07: Jan Rudolf Maas og Cornelis van den Bergh, som kuratorer i konkursboet Kliq BV (Rotterdam) (ved avocats G. van der Wal og T. Boesman)
 Sagsøger i sag T-83/07: Jean Leon Marcel Groenewegen, som kurator i konkursboet Kliq Reïntegratie (Utrecht, Nederlandene) (ved avocats G. van der Wal og T. Boesman)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved H. van Vliet, som befuldmægtiget)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af Kommissionens beslutning 2006/939/EF af 19. juli 2006 om en støtteforanstaltning anmeldt af Nederlandene til fordel for KG Holding NV (EUT L 366, s. 40).
 Konklusion
 1)
 Artikel 2 i Kommissionens beslutning 2006/939/EF af 19. juli 2006 om en støtteordning anmeldt af Kongeriget Nederlandene til fordel for KG Holding NV annulleres.
 2)
 I øvrigt frifindes Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber.
 3)
 Jan Rudolf Maas, som kurator i konkursboet KG Holding NV, bærer sine egne omkostninger i sag T-81/07.
 4)
 Jan Rudolf Maas og Cornelis van den Bergh, som kuratorer i konkursboet Kliq BV, bærer deres egne omkostninger i sag T-82/07.
 5)
 Jean Leon Marcel Groenewegen, som kuratorer i konkursboet Kliq Reïntegratie, bærer sine egne omkostninger i sag T-83/07, og betaler de omkostninger, der er afholdt af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber i sag T-83/07.
 6)
 Kommissionen bærer sine egne omkostninger i sagerne T-81/07 og T 82/07.
 (1) EUT C 117 af 29.5.2007.


text:
25.9.2004
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 239/21
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 den 8. juli 2004
 i sag T-136/03, Robert Charles Schochaert mod Rådet for Den Europæiske Union (1)
 (Tjenestemænd - erstatningssøgsmål - afslag på forfremmelse - psykisk chikane - bistandspligt)
 (2004/C 239/45)
 Processprog: fransk
 I sag T-136/03, Robert Charles Schochaert, forhenværende tjenestemand ved Rådet for Den Europæiske Union, bosiddende Bruxelles (Belgien), ved avocat J.A. Martin, mod Rådet for Den Europæiske Union (befuldmægtigede: M. Sims og M.F. Anton), angående en påstand om tilkendelse af erstatning for den økonomiske og ikke-økonomiske skade, som sagsøgeren angiveligt har lidt som følge af Rådets gentagne afvisning af at forfremme ham til lønklasse B1 og som følge af psykisk chikane, har Retten, sat af dommer: P. Lindh; justitssekretær: fuldmægtig I. Natsinas, den 8. juli 2004 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 1)
 Rådet for Den Europæiske Union frifindes.
 2)
 Hver part bærer sine omkostninger.
 (1) EFT C 146 af 21.6.2003.


text:
10.8.2002 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 191/9
 overensstemmelse med de forbrændingskrav, som er fastsat i 1) Storhertugdømmet Luxembourg har tilsidesat sine forpligtelser
 direktiv 89/369 og 89/429, eller at driften af disse anlæg i henhold til artikel 7, stk. 2, i Rådets forordning nr. 1612/
 rettidigt bringes til ophør, nærmere bestemt inden den 1. decem- 68/EØF om arbejdskraftens frie bevægelighed inden for Fælles-
 ber 1990 for så vidt angår nye anlæg og inden den 1. december skabet og artikel 43 EF, idet det med hensyn til den ret til en
 1996 for så vidt angår bestående anlæg. garanteret mindsteindtægt, der gælder efter dets lovgivning, har
 opretholdt en betingelse om en bopælsperiode af en vis varighed.
 2) Den Franske Republik betaler sagens omkostninger.
 2) Storhertugdømmet Luxembourg betaler sagens omkostninger.
 (1) EFT C 108 af 7.4.2001.
 (1) EFT C 289 af 13.10.2001.
 DOMSTOLENS DOM
 DOMSTOLENS KENDELSE
 (Fjerde Afdeling)
 (Femte Afdeling)
 af 20. juni 2002
 af 5. juni 2002
 i sag C-299/01, Kommissionen for De Europæiske Fælles-
 skaber mod Storhertugdømmet Luxembourg (1)
 i sag C-204/00 P, Aalborg Portland A/S mod Kommissio-
 nen for De Europæiske Fællesskaber (1).
 (»Traktatbrud — artikel 7, stk. 2, i Rådets forordning
 nr. 1612/68/EØF — arbejdskraftens frie bevægelighed —
 artikel 43 EF — etableringsfriheden — social fordel — (»Appel — konkurrence — cement — EF-traktatens arti-
 garanteret mindsteindtægt«) kel 85, stk. 1 (nu artikel 81, stk. 1, EF) — åbenbart, at
 appellen delvis ikke kan antages til realitetsbehandling,
 delvis er ugrundet«)
 (2002/C 191/14)
 (2002/C 191/15)
 (Processprog: fransk)
 (Processprog: dansk)
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 gjort i Samling af Afgørelser)
 I sag C-204/00 P, Aalborg Portland A/S, Aalborg (Danmark),
 ved advokaterne K. Dyekjær-Hansen og K. Høegh, angående
 I sag C-299/01, Kommissionen for De Europæiske Fællesska- appel af dom afsagt den 15. marts 2000 af De Europæiske
 ber (befuldmægtiget: H. Michard) mod Storhertugdømmet Fællesskabers Ret i Første Instans (Fjerde Udvidede Afdeling) i
 Luxembourg (befuldmægtiget: N. Mackel), angående en på- de forenede sager T-25/95, T-26/95, T-30/95 — T-32/95,
 stand om, at det fastslås, at Storhertugdømmet Luxembourg T-34/95 — T-39/95, T-42/95 — T-46/95, T-48/95, T-50/95
 har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 7, stk. 2, i — T-65/95, T-68/95 — T-71/95, T-87/95, T-88/95, T-103/
 forordning nr. 1612/68/EØF om arbejdskraftens frie bevæge- 95 og T-104/95 (Cimenteries m.fl. mod Kommissionen, Sml.
 lighed inden for Fællesskabet (EFT 1968 II, s. 467) og II, s. 491), hvori der er nedlagt påstand om delvis ophævelse af
 artikel 43 EF, idet det med hensyn til retten til en garanteret denne dom — den anden part i appelsagen: Kommissionen
 mindsteindtægt har opretholdt en betingelse om en bopælspe- for De Europæiske Fællesskaber (befuldmægtigede: R. Lyal og
 riode af en vis varighed, har Domstolen (Fjerde Afdeling), H.P. Hartvig) — har Domstolen (Femte Afdeling), sammensat
 sammensat af afdelingsformanden, S. von Bahr, og dommerne af afdelingsformanden, P. Jann, og dommerne D.A.O. Edward
 D.A.O. Edward (refererende dommer) og C.W.A. Timmermans; (refererende dommer), A. La Pergola, M. Wathelet og A. Rosas;
 generaladvokat: D. Ruiz-Jarabo Colomer; justitssekretær: generaladvokat: D. Ruiz-Jarabo Colomer; justitssekretær:
 R. Grass, den 20. juni 2002 afsagt dom, hvis konklusion lyder R. Grass, den 5. juni 2002 afsagt kendelse, hvis konklusion
 således: lyder således:


text:
22.9.2007
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 223/22
 Sag anlagt den 31. juli 2007 — Labate mod Kommissionen
 (Sag F-77/07)
 (2007/C 223/38)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Kay Labate (Tarquinia, Italien) (ved I.S. Forrester, Queen's Counsel)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Sagsøgerens påstande
 —
 Kommissionens afgørelser af henholdsvis 6. oktober 2006 og 18. oktober 2004 annulleres.
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale sagsøgeren de beløb, der er omhandlet i artikel 73 i vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber (herefter, »vedtægten«), og i artikel 9 i den fælles ordning vedrørende dækning af risikoen for ulykker og erhvervssygdomme hos tjenestemænd ved De Europæiske Fællesskaber (herefter »dækningsordningen«).
 —
 Der anordnes andre eller yderligere ydelser, som Personaleretten måtte finde rimelige.
 —
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Sagsøgeren, Kay Labate, der er enke efter Mario Labate, der tidligere var tjenestemand ved Europa-kommissionen, bestrider på egne vegne og på vegne af hendes mands dødsbo Kommissionens afslag på at anerkende hendes mands lungekræft som en erhvervssygdom.
 Mario Labate var tjenestemand ved Kommissionen i 29 år, og han var ifølge sagsøgeren i denne periode i massivt omfang udsat for andres tobaksrøg. Han blev erklæret vedvarende invalid, efter at man opdagede den lungekræft, der førte til hans død. Han indgav en anmodning om, at sygdommen blev anerkendt som erhvervssygdom. Selv om lægeudvalget erkendte, at han havde været udsat for andres tobaksrøg, og det ikke kunne påvise nogen anden årsag til hans lungekræft, udtalte udvalget ikke desto mindre, at det ikke med sikkerhed kunne påvise en årsagsforbindelse til hans erhvervsmæssige aktiviteter. Kommissionen afslog herefter anmodningen under henvisning til, at lægeudvalget ikke fandt det tilstrækkeligt godtgjort, at der forelå en forbindelse mellem Mario Labates sygdom og hans tjenstlige arbejde.
 Sagsøgeren gør gældende, at Kommissionen begik en retlig fejl, da den konkluderede, at Mario Labates kræftsygdom ikke er omfattet af vedtægtens artikel 73. Hun har herved anført, at lægeudvalgets krav til »sikkerhed« er urimeligt strengt og i strid med gældende retspraksis.
 Sagsøgeren gør ligeledes gældende, at lægeudvalget ikke tog hensyn til muligheden for, at den passive tobaksrygning, Mario Labate var udsat for, kunne have forværret hans kræftsygdom som omhandlet i artikel 3 i dækningsordningen. Kommissionen undlod endvidere at tage hensyn til den omstændighed, at selv om passiv tobaksrygning ikke som sådan er omfattet af denne bestemmelse, er flere specifikke kræftfremkaldende stoffer i passiv tobaksrøg opført på listen og derfor omfattet af vedtægtens artikel 73. Sagsøgeren har anført, at lægeudvalget overskred sin kompetence ved uretmæssigt at forsøgte at afveje de foreliggende beviser og indicier, i stedet for blot af fastslå de lægelige fakta.
 Sagsøgeren har endelig gjort gældende, at Kommissionens afgørelse indeholder en irrelevant argumentation, og at Kommissionen var uforholdsmæssig lang tid om at træffe en afgørelse, hvilket er i strid med god forvaltningsskik. Hvis afgørelsen var blevet truffet, før Mario Labates død, og hans sygdom var blevet anerkendt som en erhvervssygdom, ville han have modtaget et beløb svarende til otte måneders løn.


text:
1.2.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 38/11
 Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 3. december 2015 — PP Nature-Balance Lizenz GmbH mod Europa-Kommissionen
 (Sag C-82/15 P) (1)
 ((Appel - humanmedicinske lægemidler - direktiv 2001/83/EF - artikel 31 og 116 - Kommissionens afgørelse, hvorved medlemsstaterne blev pålagt at tilbagekalde og ændre nationale markedsføringstilladelser for humanmedicinske lægemidler, der indeholder det aktive stof »tolperison«))
 (2016/C 038/14)
 Processprog: tysk
 Parter
 Appellant: PP Nature-Balance Lizenz GmbH (ved Rechtsanwalt M. Ambrosius)
 Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved B.-R. Killmann, A. Sipos og M. Šimerdová, som befuldmægtigede)
 Konklusion
 1)
 Appellen forkastes.
 2)
 PP Nature-Balance Lizenz GmbH betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 127 af 20.4.2015.


text:
25.8.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 282/14
 Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 12. juni 2014 — Lukoyl Neftohim Burgas AD mod Nachalnik na Mitnicheski punkt »Pristanishte Burgas Tsentar« pri Mitnitsa Burgas (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Аdministrativen sad — Burgas — Bulgarien)
 (Sag C-330/13) (1)
 ((Præjudiciel forelæggelse - den fælles toldtarif - kombineret nomenklatur - tarifering af varer - vare beskrevet som »tung olie, smøreolie eller anden olie til behandling ved en bestemt proces« - pos. 2707 og 2710 - aromatiske og ikke-aromatiske bestanddele - forholdet mellem den kombinerede nomenklatur og det harmoniserede system))
 2014/C 282/19
 Processprog: bulgarsk
 Den forelæggende ret
 Аdministrativen sad — Burgas
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Lukoyl Neftohim Burgas AD
 Sagsøgt: Nachalnik na Mitnicheski punkt »Pristanishte Burgas Tsentar« pri Mitnitsa Burgas
 Konklusion
 1)
 Det kriterium, der skal tages hensyn til for at tarifere et produkt af samme beskaffenhed som det i hovedsagen omhandlede produkt i pos. 2707 eller 2710 i den kombinerede nomenklatur, der er indeholdt i bilag I til Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 af 23. juli 1987 om told- og statistiknomenklaturen og den fælles toldtarif, som ændret ved Kommissionens forordning (EU) nr. 1006/2011 af 27. september 2011, er det vægtmæssige indhold af de aromatiske bestanddele i forhold til det vægtmæssige indhold af de ikke-aromatiske bestanddele.
 2)
 Betegnelsen »aromatiske bestanddele«, der er indeholdt i kapitel 27 i den kombinerede nomenklatur i bilag I til forordning nr. 2658/87, som ændret ved forordning nr. 1006/2011, skal fortolkes som værende bredere end betegnelsen »aromatiske karbonhydrider«.
 3)
 Det tilkommer i princippet de nationale retter at fastlægge, hvilken metode der er mest egnet til at bestemme indholdet af aromatiske bestanddele i et givet produkt med henblik på at tarifere det i pos. 2707 eller 2710 i den kombinerede nomenklatur i bilag I til forordning nr. 2658/87, som ændret ved forordning nr. 1006/2011.
 4)
 Nr. 1 i de forklarende bemærkninger til den kombinerede nomenklatur i bilag I til forordning nr. 2658/87, som ændret ved forordning nr. 1006/2011, vedrørende den kombinerede nomenklaturs underposition 2707 99 91 og 2707 99 99 skal fortolkes således, at det ikke er udtømmende, hvorfor et produkt, der henhører under pos. 2707 i nævnte kombinerede nomenklatur, men som ikke kan tariferes i en bestemt underposition, skal tariferes i underposition 2707 99 99 i samme kombinerede nomenklatur.
 (1) EUT C 245 af 24.8.2013.


text:
25.10.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 272/16
 Dom afsagt af Retten i Første Instans den 10. september 2008 — Evropaïki Dynamiki mod Kommissionen
 (Sag T-465/04) (1)
 (Offentlige tjenesteydelsesaftaler - EF-udbudsprocedure - levering af edb-tjenesteydelser og tilknyttede ydelser forbundet med informationssystemet i Generaldirektoratet for Fiskeri - afvisning af en tilbudsgivers bud - begrundelsespligt)
 (2008/C 272/28)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (Athen, Grækenland) (ved avocat N. Korogiannakis)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (først ved K. Banks, derefter ved M. Wilderspin og E. Manhaeve, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af Kommissionens beslutning af 15. september 2004 om ikke at antage sagsøgerens bud under udbudsproceduren vedrørende levering af edb-tjenesteydelser og hermed tilknyttede ydelser forbundet med informationssystemet i Generaldirektoratet for Fiskeri og om at tildele kontrakten til den valgte tilbudsgiver.
 Konklusion
 1)
 Kommissionens beslutning om at afvise buddet afgivet af Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE og om at tildele kontrakten til den valgte tilbudsgiver som led i udbudsproceduren »FISH/2004/02« annulleres.
 2)
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 57 af 5.3.2005.


text:
16.6.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 184/28
 Rettens kendelse af 2. april 2014 — Inaporc mod Kommissionen
 (Sag T-575/11) (1)
 ((Statsstøtte - foranstaltninger truffet af en tværfaglig national svinekomité - finansiering gennem frivillige bidrag, der er gjort obligatoriske - afgørelse, der fastslår støtteordningens forenelighed med det indre marked - ophævelse af afgørelsen - ufornødent at træffe afgørelse))
 2014/C 184/48
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Interprofession nationale porcine (Inaporc) (Paris, Frankrig) (ved advokaterne H. Calvet, Y. Trifounovitch og C. Rexha)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (først ved B. Stromsky og S. Thomas, derefter ved B. Stromsky, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af Kommissionens afgørelse K(2011) 4376 endelig af 29. juni 2011 om statsstøtte NN 10/2010 — Frankrig — afgift til finansiering af en tværfaglig national svinekomité.
 Konklusion
 1)
 Det er ufornødent at træffe afgørelse i sagen.
 2)
 Europa-Kommissionen betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 25 af 28.1.2012.


text:
1.5.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 113/31
 Sag anlagt den 24. februar 2010 — Europa-Kommissionen mod Den Portugisiske Republik
 (Sag C-103/10)
 2010/C 113/48
 Processprog: portugisisk
 Parter
 Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved P. Oliver og P. Andrade, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Den Portugisiske Republik
 Sagsøgerens påstande
 —
 Det fastslås, at Den Portugisiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 2 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/121/EF af 18. december 2006 om ændring af Rådets direktiv 67/548/EØF om tilnærmelse af lovgivning om klassificering, emballering og etikettering af farlige stoffer med henblik på tilpasning til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1907/2006 om registrering, vurdering og godkendelse af samt begrænsninger for kemikalier (REACH) og om oprettelse af et europæisk kemikalieagentur (1), idet den ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet, eller under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom.
 —
 Republikken Portugal tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Fristen for gennemførelse af direktivet udløb den 1. juni 2008.
 (1) EUT L 396, s. 855.


text:
10.11.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 395/63
 Personalerettens dom (Tredje Afdeling) af 1. oktober 2014 — DF mod Kommissionen
 (Sag F-91/13) (1)
 ((Personalesag - vederlag - udlandstillæg - rejseudgifter - sagsøgerens midlertidige tjeneste i det land, hvor han er statsborger - betingelse i artikel 4, stk. 1, litra b), i bilag VII til vedtægten.))
 (2014/C 395/76)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: DF (ved advokaterne L. Levi og A. Blot)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (først ved J. Currall og V. Joris, som befuldmægtigede, dernæst ved J. Currall, som befuldmægtiget)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelsen om at forlange tilbagebetaling af det udlandstillæg og de rejseudgifter, som sagsøgeren modtog under hans midlertidige tjeneste i Tyskland, fra den 1. september 2009 til den 31. august 2012, og påstand om tilbagebetaling af de beløb, der allerede er tilbagesøgt, samt erstatning for ikke-økonomisk skade.
 Konklusion
 1)
 Europa-Kommissionen betaler DF et beløb på EUR 1 500 i erstatning for den ikke-økonomiske skade.
 2)
 I øvrigt frifindes Europa-Kommissionen.
 3)
 Kommissionen bærer sine egne omkostninger og betaler en fjerdedel af de af sagsøgeren afholdte omkostninger.
 4)
 DF bærer tre fjerdedele af sine egne omkostninger.
 (1) EUT C 367 af 14/12/2013, s. 40.


text:
20.4.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 127/30
 Sag anlagt den 26. december 2014 — Slovak Telekom mod Kommissionen
 (Sag T-851/14)
 (2015/C 127/42)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Slovak Telekom a.s. (Bratislava, Den Slovakiske Republik) (ved advokat D. Geradin og barrister R. O’Donoghue)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgerens påstande
 —
 Søgsmålet antages til realitetsbehandling.
 —
 Den anfægtede afgørelses artikel 1 og 2 annulleres, i den udstrækning de vedrører sagsøgeren.
 —
 Subsidiært nedsættes den bøde, der er pålagt sagsøgeren i henhold til den anfægtede afgørelses artikel 2.
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 —
 I tilfælde af, at Domstolen afviser søgsmålet fra realitetsbehandling eller frifinder Kommissionen, tilpligtes hver part at bære sine egne omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Sagsøgeren har med dette søgsmål nedlagt påstand om annullation af Kommissionens afgørelse af 16. oktober 2014 (AT.39523 — Slovak Telekom), hvorved sagsøgeren og dennes moderselskab blev pålagt en bøde for misbrugsadfærd på det slovakiske bredbåndsmarked i henhold til artikel 102 TEUF og EØS-aftalens artikel 54.
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat fem anbringender.
 1.
 Med det første anbringende gøres det gældende, at Kommissionen har begået retlige fejl og foretaget et åbenbart urigtigt skøn ved at fastslå, at sagsøgeren har foretaget en retsstridig leveringsnægtelse.
 2.
 Med det andet anbringende gøres det gældende, at Kommissionen har tilsidesat sagsøgerens ret til forsvar med hensyn til dens avancepresvurdering. Sagsøgeren har anført, at:
 —
 Kommissionen i sine begrundede indsigelser undlod at redegøre for visse relevante omkostningsprincipper samt den metode og de data, som sagsøgeren havde fremsat inden den anfægtede afgørelse.
 —
 Kommissionen i den anfægtede afgørelse for første gang fremsatte en ny »multiperiodetilgang« for at ændre dét, der tidligere var en positiv avance for 2005, til en negativ avance.
 3.
 Med det tredje anbringende gøres det gældende, at Kommissionen har begået faktiske og/eller retlige fejl og/eller foretaget et åbenbart urigtigt skøn ved at fastslå, at sagsøgerens adfærd udgjorde et avancepres. Sagsøgeren har anført, at:
 —
 Kommissionen foretog en forkert anvendelse af principperne, metoden og dataene vedrørende de langsigtede, gennemsnitlige meromkostninger og tog ikke hensyn til sagsøgerens faktiske, langsigtede, gennemsnitlige meromkostninger.
 —
 Kommissionen begik retlige fejl og/eller foretog åbenbart urigtige skøn ved sin »multiperiodetilgang«.
 4.
 Med det fjerde anbringende gøres det gældende, at Kommissionen har begået retlige fejl og foretaget et åbenbart urigtigt skøn derved, at den har konkluderet, at sagsøgeren og Deutsche Telekom er dele af én og samme virksomhed, og at de begge er ansvarlige for sagsøgerens påståede overtrædelse.
 5.
 Med det femte anbringende gøres det gældende, at Kommissionen har begået retlige fejl, foretaget et åbenbart urigtigt skøn og tilsidesat ligebehandlingsprincippet ved fastsættelsen af bødebeløbet.


text:
Nr . C 351 /2 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 30 . 12 . 95
 stk . 1 , litra f), i forordning ( EØF ) nr. 574/72 ( ) og artikel 9a Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendelse
 i forordning ( EØF ) nr. 2332/89 ( 2 ) på baggrund af EØF afsagt den 5 . oktober 1995 af Tribunale di Genova, Første
 traktatens artikel 48 for på grundlag heraf at kunne Afdeling for Civilsager, i sagerne 1 ) F.lli Carli SpA, 2 ) Casa
 afgøre, di Spedizione Viale sas mod Amministrazione delle
 Finanze
 ( Sag C-333/95 )
 » om artikel 4 i lov nr. 222 af 1984 skal anvendes således, at
 ( 95 /C 351 /04 )
 referenceperioden i forbindelse med anerkendelsen af retten
 til invalidepension skal forlænges i et tilfælde, hvor en
 arbejdstager har modtaget ydelser i anledning af arbejdsløs
 hed i en anden medlemsstat, hvor der gælder bestemmelser
 om en sådan forlængelse, og i bekræftende fald om der
 eventuelt gælder betingelser for denne forlængelse .« Ved kendelse afsagt den 5 . oktober 1995 , indgået til
 Domstolens Justitskontor den 20 . oktober 1995 , har
 Tribunale di Genova, Første Afdeling for Civilsager, i
 (') EFT 1972 I , s . 149 . sagerne 1 ) F.lli Carli SpA, 2 ) Casa di Spedizione Viale sas
 ( 2 ) EFT nr . L 224 af 2 . 8 . 1989 , s . 1 . mod Amministrazione delle Finanze forelagt De Europæiske
 Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgø
 relse af følgende spørgsmål :
 Omfatter den ved artikel 1 , stk . 1 , i forordning ( EØF )
 nr. 3416/91 ( ! ) af 25 . november 1991 indførte suspension af
 de resttoldsatser, der i medfør af artikel 75 , nr. 1 , i
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendelse tiltrædelsesakten for Spanien anvendes ved indførsel til De
 afsagt den 13 . oktober 1995 af Lånsretten i Stockholms lån i Ti , for de landbrugsprodukter, der er anført i bilaget til
 en sag anlagt af VAG Sverige AB forordning ( EØF ) nr. 3835/90 ( 2 ), også indførsler fra
 ( Sag C-329/95 ) Spanien af tunfisk i olivenolie ?
 ( 95/C 351 /03 )
 Ved kendelse afsagt den 13 . oktober 1995 , indgået til
 Domstolens Justitskontor den 19 . oktober 1995 , har Kan de kompetente toldmyndigheder i medfør af artikel 5 ,
 Lånsretten i Stockholm lån i en sag anlagt af VAG Sverige stk . 1 og 2 , i forordning ( EØF ) nr . 1679 ( 3 ) af 24 . juli 1979,
 AB forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en som suppleret ved forordning ( EØF ) nr. 1715 ( 4 ) af 20 . juni
 anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgs 1990, og ved artikel 2 i forordning ( EØF ) nr. 2164 ( 5 ) af
 mål : 23 . juli 1991 , foretage efteropkrævning af told, der ikke er
 blevet opkrævet på tidspunktet for indførslen, idet tolden
 som følge af en fejlagtig fortolkning af de gældende
 1 . Er kravet om en attest i den svenske bilregisterkungo fællesskabsbestemmelser ansås for fuldstændigt suspen
 relse ( 1 ) foreneligt med bestemmelserne i Rådets direktiv deret, når det senere konstateres, af tolden ifølge en anden
 70/ 156/EØF ( 2 ) i den gældende udgave ? fortolkning, som EF-Kommissionen efter høring af sin
 Juridiske Tjeneste har givet de samme fællesskabsbestem
 melser, skulle erlægges, og situationen er den, at debitor har
 2 . Såfremt spørgsmål 1 besvares bekræftende : Er det overholdt samtlige bestemmelser i de gældende forskrifter
 pågældende krav foreneligt med Rom-traktatens arti og ikke ses hat have været bekendt med, at den fortolkning,
 kel 30 , eller kan det siges at udgøre en foranstaltning de italienske myndigheder i første omgang gav fællesskabs
 » med tilsvarende virkning «? bestemmelserne, var fejlagtig ?
 3 . Såfremt spørgsmål 1 besvares bekræftende, og spørg
 smål 2 besvares med, at foranstaltningen er at betragte (') EFT nr . L 324 , s . 11 .
 ( 2 ) EFT nr . L 370, s . 126 .
 som en » foranstaltning med tilsvarende virkning «: Kan
 ( 3 ) EFT nr. L 197, s . 1 .
 det svenske krav om et attest opretholdes med hjemmel i ( 4 ) EFT nr. L 160, s . 1 .
 artikel 36 ?
 ( s ) EFT nr . L 201 , s . 16 .
 (') § 12 , stk . 1 , nr . 9 .
 C~ ) EFT 1970 , s . 82 .


text:
19.6.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 195/18
 Rettens dom af 28. april 2017 — Gameart mod Kommissionen
 (Sag T-264/15) (1)
 ((Aktindsigt - forordning (EF) nr. 1049/2001 - dokumenter vedrørende en traktatbrudssag - dokumenter udarbejdet af en medlemsstat - begæring om aktindsigt rettet til medlemsstaten - begæringen om aktindsigt sendt til Kommissionen - afslag på aktindsigt - Kommissionens kompetence - dokument, der hidrører fra en institution - artikel 5 i forordning (EF) nr. 1049/2001))
 (2017/C 195/24)
 Processprog: polsk
 Parter
 Sagsøger: Gameart sp. z o.o. (Bielsko-Biała, Polen) (ved advokat P. Hoffman)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (ved J. Hottiaux, A. Buchet og M. Konstantinidis, som befuldmægtigede)
 Intervenienter til støtte for sagsøgte: Republikken Polen (ved B. Majczyna, M. Kamejsza og M. Pawlicka, som befuldmægtigede), Europa-Parlamentet (ved D. Warin og A. Pospíšilová Padowska, som befuldmægtigede) og Rådet for Den Europæiske Union (først ved J.-B. Laignelot, K. Pleśniak og E. Rebasti, derefter ved J.-B. Laignelot og E. Rebasti som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Påstand støttet på artikel 263 TEUF om annullation af Kommissionens afgørelse af 18. februar 2015, for så vidt som der ved denne blev givet afslag på den begæring om aktindsigt i de dokumenter, der var blevet udarbejdet af Republikken Polen, som Kommissionen havde fået fremsendt fra denne sidstnævnte på grundlag af artikel 5, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1049/2001 af 30. maj 2001 om aktindsigt i Europa-Parlamentets, Rådets og Kommissionens dokumenter
 Konklusion
 1)
 Kommissionens afgørelse af 18. februar 2015 annulleres, for så vidt som Europa-Kommissionen har givet afslag på begæringen om aktindsigt i de dokumenter, der er udarbejdet af Republikken Polen, som Kommissionen har fået fremsendt af denne sidstnævnte på grundlag af artikel 5, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1049/2001 af 30. maj 2001 om aktindsigt i Europa-Parlamentets, Rådets og Kommissionens dokumenter.
 2)
 Kommissionen betaler sagens omkostninger.
 3)
 Republikken Polen, Rådet for den Europæiske Union og Europa-Parlamentet bærer hver deres egne omkostninger.
 (1) EUT C 254 af 3.8.2015.


text:
13.6.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 211/34
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Högsta förvaltningsdomstolen (Sverige) den 4. april 2016 — Boguslawa Zaniewicz-Dybeck mod Pensionsmyndigheten
 (Sag C-189/16)
 (2016/C 211/44)
 Processprog: svensk
 Den forelæggende ret
 Högsta förvaltningsdomstolen
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Boguslawa Zaniewicz-Dybeck
 Sagsøgt: Pensionsmyndigheten
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Medfører bestemmelserne i artikel 47, stk. 1, litra d), i forordning nr. 1408/71 (1), at forsikringsperioder, der er tilbagelagt i et andet EU-land, i forbindelse med beregningen af den svenske garantipension kan tildeles en pensionsmæssig værdi, der svarer til den gennemsnitlige værdi af de svenske perioder, når den kompetente institution foretager en pro rata-beregning i henhold til samme forordnings artikel 46, stk. 2?
 2)
 Såfremt spørgsmål 1 besvares benægtende, kan den kompetente institution i forbindelse med sin beregning af retten til garantipension tage hensyn til pensionsindkomster, som en forsikret oppebærer i et andet EU-land, uden at dette er i strid med bestemmelserne i forordning nr. 1408/71?
 (1) Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14.6.1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet (EFT L 149, s. 2).


text:
29.9.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 295/20
 Appel iværksat den 16. juli 2012 af Pi-Design AG, Bodum France og Bodum Logistics A/S til prøvelse af dom afsagt af Retten (Fjerde Afdeling) den 8. maj 2012 i sag T-416/10, Yoshida Metal Industry Co. Ltd mod Kontoret for Harmonisering i det indre Marked (Varemærker og Design)
 (Sag C-339/12 P)
 2012/C 295/35
 Processprog: engelsk
 Parter
 Appellanter: Pi-Design AG, Bodum France og Bodum Logistics A/S (ved advocate H. Pernez)
 De andre parter i appelsagen: Kontoret for Harmonisering i det indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) og Yoshida Metal Industry Co. Ltd
 Appellanterne har nedlagt følgende påstande
 —
 Dommen afsagt af Retten ophæves.
 —
 EF-varemærke annulleres 1 372 580 annulleres.
 Subsidiært
 —
 Sagen hjemvises til Retten, idet den forpligtes til at hjemvise sagen til appelkammeret, såfremt dets afgørelse annulleres.
 —
 YOSHIDA METAL INDUSTRY CO. LTD. tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 Appellanterne gør gældende, at den appellerede dom bør ophæves, idet Retten tilsidesatte varemærkeforordningens artikel 7, stk. 1, litra e), nr ii), da den anvendte urigtige kriterier ved fastlæggelsen af de væsentligste kendetegn ved det omtvistede tegn og idet den foretog en urigtig gengivelse af de foreliggende beviser.


text:
C 55/36 DA Den Europæiske Unions Tidende 8.3.2003
 Efter at udvælgelseskomitéen havde konstateret, at der var fejl Anbringender: — Tilsidesættelse af artikel 7,
 i formuleringen af multiple-choice spørgsmål nr. 35 i test b), stk. 1, litra b), i forordning
 besluttede denne at bortse fra dette spørgsmål. (EF) nr. 40/94 ( 1).
 — Tilsidesættelse af artikel 7,
 Til støtte for sine påstande gør sagsøgeren gældende, at der er stk. 3, i forordning (EF)
 anlagt et klart fejlskøn i forbindelse med rettelsen af spørgs- nr. 40/94.
 mål 21 i prøve a) og spørgsmål nr. 9 i prøve c). Sagsøgeren går
 også gældende, at der i denne sag foreligger magtfordrejning.
 (1 ) Rådets forordning (EF) nr. 40/94 af 20.12.1993 om EF-varemær-
 ker (EFT L 1994 11, s. 1).
 Sag anlagt den 27. december 2002 af August Storck KG
 mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked
 (Varemærker og Design) Sag anlagt den 27. december 2002 af August Storck KG
 mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked
 (Sag T-396/02) (Varemærker og Design)
 (2003/C 55/89) (Sag T-402/02)
 (Processprog: tysk) (2003/C 55/90)
 (Processprog: tysk)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er
 der den 27. december 2002 anlagt sag mod Kontoret for
 Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) af
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er
 August Storck KG, Berlin, ved Rechtsanwälte H. Wrage-
 der den 27. december 2002 anlagt sag mod Kontoret for
 Molkenthin, T. Reher og A. Heise, og med valgt adresse i
 Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) af
 Luxembourg.
 August Storck KG, Berlin, ved Rechtsanwälte H. Wrage-
 Molkenthin, T. Reher og A. Heise, og med valgt adresse i
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande: Luxembourg.
 — Annullation af afgørelse truffet den 14. oktober 2002 af Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i
 Det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 187/
 2001-4). — Annullation af afgørelse truffet den 18. oktober 2002 af
 Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i
 Det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 256/
 — Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens om-
 2001-2).
 kostninger.
 — Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens om-
 kostninger.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 EF-varemærket, der Et tredimensionelt mærke i form Anbringender og væsentligste argumenter
 søges registreret: af et lysebrunt karamelbolsje —
 ansøgning nr. 784314.
 EF-varemærket, der Et figurmærke bestående af et af-
 Varer eller tjenesteydel- Varer i klasse 30 (sukkervarer). søges registreret: bildet indpakket bolsje — ansøg-
 ser: ning nr. 784454.
 Den til appelkammeret Undersøgerens afslag på registre- Varer eller tjenesteydel- Varer i klasse 30 (bolsjer).
 påklagede afgørelse: ring. ser:
 Appelkammerets afgø- Afslag på klagen. Den til appelkammeret Undersøgerens afslag på registre-
 relse: påklagede afgørelse: ring.


text:
3.10.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 364/9
 Domstolens kendelse (Sjette) af 7. juli 2016 — HIT Groep BV mod Europa-Kommissionen
 (Sag C-514/15 P) (1)
 ((Appel - artikel 181 i Domstolens procesreglement - konkurrence - karteller - det europæiske marked for forspændingsstål - forordning (EF) nr. 1/2003 - artikel 23, stk. 2 - beregningen af bødens størrelse - bødeloftet - den samlede omsætning i »det foregående regnskabsår« - henvisning til et andet regnskabsår end det, der gik forud for vedtagelsen af den omtvistede afgørelse - proportionalitetsprincippet))
 (2016/C 364/03)
 Processprog: nederlandsk
 Parter
 Appellant: HIT Groep BV (ved advocaten G. van der Wal og L. Parret)
 Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved P. Van Nuffel, S. Noë og V. Bottka, som befuldmægtigede)
 Konklusion
 1)
 Appellen forkastes.
 2)
 Hit Groep BV betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 398 af 30.11.2015.


text:
2.5.98 DA De Europñiske Fñllesskabers Tidende C 137/21
 Sagsùgeren har nedlagt fùlgende påstande: Ð subsidiñrt nedsñttes bùden
 Ð Kommissionens beslutning af 21. januar 1998 i sag IV/
 35.814 (»Ekstra-legering«) annulleres for så vidt som Ð sagsùgte tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 afgùrelsen er rettet mod sagsùgeren.
 Sùgsmålsgrunde og vñsentligste argumenter:
 Ð Subsidiñrt, at den bùde, sagsùgte er pålagt, nedsñttes
 vñsentligt, og
 En rñkke producenter af rustfrit stål har i nogen tid
 Ð Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger. anvendt en fñlles prisforhùjelse, der betegnes som »lege-
 ringstillñg«. Denne prisforhùjelse beregnes på grundlag af
 Sùgsmålsgrunde og vñsentligste argumenter: prisen på legeringsbestanddelene.
 Ved den anfñgtede beslutning fandt Kommissionen, at sag-
 Ifùlge Kommissionens udtalelser i beslutningen af
 sùgeren, som er en offentlig spansk virksomhed inden for
 21. januar 1998 er der tale om en aftale herom mellem
 sektoren for rustfrit stål, sammen med andre virksomhe-
 producenterne. Kartellet begrñnser angiveligt konkurren-
 der, som forarbejder disse produkter, havde overtrådt
 cen i betydeligt omfang i betragtning af, at de pågñldende
 EKSF-traktatens artikel 65, stk. 1, idet de, i december
 virksomheder varetager 90 % af produktionen af rustfrit
 1993, i fñllesskab havde aftalt en ñndring og samordnet
 stål. Ifùlge Kommissionen er disse aftaler i strid med
 anvendelsen af referencevñrdierne for beregningsformlen
 EKSF-traktatens artikel 65.
 for ekstra-legering, en praksis, som efter Kommissionens
 opfattelse havde til formål og til fùlge at begrñnse og
 fordreje konkurrencen på fñllesmarkedet. Sagsùgeren har imod Kommissionens beslutning anfùrt, at
 Sùgsmålsgrundene og de vñsentligste argumenter svarer
 stort set til de i sagerne T-45/98 Krupp Thyssen Nirosta Ð alle producenter også uden aftaler ville have truffet
 GmbH, T-47/98, Acciai Speciali Terni og T-49/98 ALZ foranstaltninger til at tilpasse priserne til den ùkono-
 NV anfùrte vedrùrende de ùvrige virksomheders påståede miske situation
 karteldannelse (1).
 Ð Kommissionen overvurderer legeringstillñggets indfly-
 Sagsùgeren gùr derudover gñldende, at han ikke har delta- delse på prisen og tager ikke hensyn til situationen for
 get i nogen aftale eller samordnet praksis i henhold til de pågñldende virksomheder hver isñr
 EKSF-traktatens artikel 65. Hvis sagsùgte måtte anses at
 have deltaget i en sådan aftale eller samordnet praksis,
 hvilket ikke er tilfñldet, kan overtrñdelsen hùjst betragtes Ð Kommissionen pålñgger de berùrte virksomheder sam-
 som sporadisk og forbigående og har ikke en varighed, menlignelige bùder uden at tage hensyn til de betyde-
 som påstået af Kommissionen. Endelig er de pålagte bùder lige forskelle mellem virksomhedernes stùrrelse
 under alle omstñndigheder uforholdsmñssige og udtryk
 for forskelsbehandling.
 Ð Kommissionen har tilsidesat retten til kontradiktion
 ( ) Endnu ikke offentliggjort i Tidende.
 1
 Sag anlagt den 20. marts 1998 af Lars Bo Rasmussen mod
 Sag anlagt den 16. marts 1998 af ALZ NV mod Kommis- Kommissionen for De Europñiske Fñllesskaber
 sionen for De Europñiske Fñllesskaber
 (Sag T-50/98)
 (Sag T-49/98)
 (98/C 137/47)
 (98/C 137/46)
 (Processprog: nederlandsk) (Processprog: fransk)
 Ved De Europñiske Fñllesskabers Ret i Fùrste Instans er
 der den 16. marts 1998 anlagt sag mod Kommissionen for Ved De Europñiske Fñllesskabers Ret i Fùrste Instans er
 De Europñiske Fñllesskaber af ALZ NV, Genk (Belgien), der den 20. marts 1998 anlagt sag mod Kommissionen for
 ved advokat B. van de Walle de Ghelcke, Bruxelles, og De Europñiske Fñllesskaber af Lars Bo Rasmussen, Dal-
 med valgt adresse i Luxembourg hos advokat M. Loesch, heim (Luxembourg), ved advokat Carlo Revoldini, 180,
 11, rue Goethe. route de Longwy, Luxembourg.
 Sagsùgeren har nedlagt fùlgende påstande: Sagsùgeren har nedlagt fùlgende påstande:
 Ð Kommissionens beslutning K(1998)68 endelig udg. af
 21. januar 1998 om en procedure i henhold til EKSF- Ð Annullation af Kommissionens afgùrelse om ikke at
 traktatens artikel 65 (»legeringstillñg«) annulleres, i forfremme sagsùgeren til lùnklasse A 4 som led i for-
 det omfang den berùrer sagsùgeren fremmelsesproceduren for 1997.
 ---pagebreak--- C 137/22 DA De Europñiske Fñllesskabers Tidende 2.5.98
 Ð Annullation af den afgùrelse fra Kommissionen, der Ð Sagsùgte tilpligtes at betale sagsùgeren en godtgùrelse
 blev offentliggjort i Meddelelser fra Administrationen for ikke-ùkonomisk skade på 500 000 LUF eller
 nr. 999 af 12. august 1997, og hvorved Kommissionen ethvert andet belùb, som Retten ex aequo et bono
 på grundlag af driftsbevillingerne, forfremmelser i måtte trñffe bestemmelse om.
 1997 til lùnklasse A 4, forfremmede de 118 personer,
 som blev valgt fra listen over de tjenestemñnd, der Ð Sagsùgte tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 blev anset for mest forfremmelsesvñrdige med henblik
 på en forfremmelse til lùnklasse A 4. Sùgsmålsgrunde og vñsentligste argumenter:
 Ð Om nùdvendigt annullation af Kommissionens afgù-
 relse af 8. januar 1998 om udtrykkelig afvisning af Sùgsmålsgrundene og de vñsentligste argumenter er de
 sagsùgerens klage nr. R634/97 af 28. august 1997, der samme som i sag T-234/97 (1).
 blev registreret i Generalsekretariatet den 3. september
 1997. (1) EFT C 7 af 10.1.1998, s. 20.


text:
1.2.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 38/27
 Appel iværksat den 9. november 2015 af Industria de Diseño Textil, S.A. (Inditex) til prøvelse af dom afsagt af Retten (Tredje Afdeling) den 9. september 2015 i sag T-584/14, INDITEX mod KHIM — ANSELL (ZARA)
 (Sag C-575/15 P)
 (2016/C 038/40)
 Processprog: spansk
 Parter
 Appellant: Industria de Diseño Textil, S.A. (Inditex) (ved abogada C. Duch Fonoll)
 Den anden part i appelsagen: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)
 Appellanten har nedlagt følgende påstande
 —
 Dom afsagt af Den Europæiske Unions Ret, hvorved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) blev frifundet i en sag, der var anlagt af appellanten til prøvelse af afgørelse truffet den 19. maj 2014 af Andet Appelkammer ved Harmoniseringskontoret (sag R 1118/2013-2), ophæves, og som følge heraf annulleres den omtvistede afgørelse og den tidligere afgørelse truffet den 30. april 2013 af Harmoniseringskontorets annullationsafdeling, der gav medhold i begæringen om fortabelse af registrering nr. 112 755 af EF-varemærket ZARA for de i klasse 39 omfattede tjenesteydelser.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 1.
 I nærværende sag anfægtes ved seks appelanbringender det retsgrundlag, der er anført i den appellerede doms præmis 32-37.
 2.
 Med det første appelanbringende anføres det, at Retten tilsidesatte artikel 65, stk. 3, i EF-varemærkeforordning nr. 207/2009 (1), for så vidt som Retten i den appellerede doms præmis 37 overskred grænserne for den anlagte sag, da den rejste tvivl om selve brugen af varemærket ZARA nr. 112755 for tjenesteydelser i klasse 39, selv om dette var et uomtvistet spørgsmål, der ikke indgik i sagen.
 3.
 Genstanden for klagen for appelkammeret begrænsede sig til en afgørelse af, om den brug, som Inditex foretog af varemærket ZARA i forbindelse med de tjenesteydelser vedrørende transport og distribution af varerne, som Inditex leverede til sine franchisetagere, kunne anses for at være offentlig brug eller ej i modsætning til privat brug inden for selve virksomheden og dermed, om der kunne siges, at foreligge reel brug af varemærket. Brugen i sig selv af varemærket ZARA for de tjenesteydelser vedrørende transport og distribution, som varemærkeindehaveren leverede, var ubestridt, og er ikke blevet diskuteret i selve administrationen.
 4.
 Med det andet appelanbringende har Inditex anført, at Retten i den appellerede doms præmis 32 og 33 begik en retlig fejl ved anvendelsen af artikel 51, stk. 1, litra a), i EF-varemærkeforordning nr. 207/2009, da den forvekslede begrebet »forretningsmæssig integration« af den franchisetagende virksomhed, når denne omfattes af franchisegivers forretningsmetode, og begrebet »økonomiske integration« eller »økonomiske enhed« i betydningen af niveauet for den økonomiske afhængighed.
 5.
 Retten lagde i den appellerede doms præmis 33 til grund, at den omstændighed, at Inditex’ franchisetagere følger en forretningsmodel, hvorefter disse integreres forretningsmæssigt i franchisegivers forretningsmetode, indebærer, at disse franchisetagere mister deres karakter af uafhængige økonomiske enheder, dvs. deres karakter af tredjemænd, der står uden for franchisegivers interne organisation. Denne vurdering er ikke korrekt efter appellantens opfattelse, da den er retligt ubegrundet.
 6.
 Med det tredje appelanbringende anføres det, at Retten i den appellerede doms præmis 33 fordrejede ordlyden af erklæringen på tro og love af 7. maj 2012 afgivet af Antonio Abril (bilag 4 i sagen), da den foretog en delvis kopiering af de erklæringer, som den pågældende faktisk havde afgivet, hvilket medførte, at Retten fortolkede det nævnte dokument ukorrekt, hvilket indvirkede på Rettens konklusion for så vidt angår en offentlig brug eller ej af varemærket ZARA.
 7.
 Med det fjerde anbringende anføres det, at Retten foretog en retlig fejl ved anvendelsen af artikel 51, stk. 1, litra a), i EF-varemærkeforordning nr. 207/2009, idet den i den appellerede doms præmis 35 tilsidesatte reglerne om, at der ved vurderingen af den reelle brug af varemærket skal tages hensyn til alle de faktiske omstændigheder og andre omstændigheder, der er relevante med henblik at afgøre den reelle forretningsmæssige udnyttelse. Det anføres konkret, at Retten afslog, at Inditex var til stede på markedet for tjenesteydelser for transport af varer med varemærket ZARA, idet Inditex ikke havde en tilstrækkelig stor omsætning baseret på tjenesteydelserne i klasse 39.
 8.
 Retten afslog, at Inditex tilbyder transportydelser til tredjemænd uden for dennes økonomiske enhed, idet den er en virksomhed, der fremstiller og sælger modeartikler og ikke en transportvirksomhed. En sådan opfattelse hos Retten er efter appellantens mening ukorrekt og tilsidesætter Unionens retspraksis som anført i det dertil svarende anbringende.
 9.
 Med det femte anbringende anfører Inditex, at Retten i den appellerede doms præmis 35 gengav ordlyden af erklæringen på tro og love af 7. maj 2012 afgivet af Antonio Abril urigtigt, idet den fortolkede de kvantitetsmæssige oplysninger i erklæringens punkt 18 som værende en godtgørelse af den reelle forretningsmæssige udnyttelse af det omtvistede varemærke for så vidt angår markedsføringen af varerne, når beløbene i dette dokument reelt alene henviser til de beløb, som Inditex har modtaget af sine franchisetagere for transportydelser, som Inditex har leveret til disse.
 10.
 Endelig anføres det med det sjette anbringende, at der er sket en retlig fejl ved tilsidesættelse af artikel 51, stk. 1, litra a), i EF-varemærkeforordning nr. 207/2009, sammenholdt med regel 22 i forordning nr. 2868/1995 (2), for så vidt som Retten i den appellerede doms præmis 36 krævede, at Inditex skulle føre et umuligt bevis (probatio diabólica), idet Retten afslog, at der skulle være blevet fremlagt beviser for omsætningen, fordi der ikke var blevet fremlagt fakturaer, og det til trods for, at Retten havde kendskab til, at Inditex ikke var i stand til at fremlægge sådanne fakturaer, da der var tale om dokumenter, der ikke eksisterede af de grunde, der er anført i den nævnte præmis.
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 af 26.2.2009 om EF-varemærker (kodificeret udgave) (EUT L 78, s. 1).
 (2) Kommissionens forordning (EF) nr. 2868/95 af 13.12.1995 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 40/94 om EF-varemærker (EFT L 303, s. 1).


text:
15.6.2002 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 144/55
 Sag anlagt den 28. marts 2002 af Michael Hohenbichler Sag anlagt den 3. april 2002 af Maddalena Lebedef-Caponi
 mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 (Sag T-95/02)
 (Sag T-98/02)
 (2002/C 144/108)
 (2002/C 144/109)
 (Processprog: fransk)
 (Processprog: fransk)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 den 28. marts 2002 anlagt sag mod Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber af Michael Hohenbichler, Bruxelles,
 ved avocat Jean-Noël Louis, og med valgt adresse i Luxem-
 bourg. Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 den 3. april 2002 anlagt sag mod Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber af Maddalena Lebedef-Caponi, Sen-
 ningerberg (Luxembourg), ved avocat Gille Bounéou, og med
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande: valgt adresse i Luxembourg.
 — Kommissionens afgørelse om fastsættelse af beregningen
 af den godskrivning i henhold til vedtægten af pensionsgi- Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 vende tjenesteår, der skal tages i betragtning i henhold til
 artikel 11, stk. 2, i bilag VIII til vedtægten, annulleres.
 — Sagsøgerens bedømmelsesrapport for tidsrummet 1995-
 1997 annulleres.
 — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 — Sagsøgte tilpligtes at afholde sagens omkostninger, herun-
 der udgifter og honorarer.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Sagsøgeren i den foreliggende sag, der er tjenestemand i
 Kommissionen, anfægter den måde, hvorpå ansættelsesmyn- Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 digheden har beregnet den godskrivning af pensionsgivende
 tjenesteår, der skal tages i betragtning ved overførelsen af alle
 pensionskrav, som han har erhvervet, før han indtrådte i
 Fællesskabernes tjeneste, til Fællesskabernes pensionsordning. Sagsøgeren, der er tjenestemand ved Kommissionen, anfægter
 afslaget på hendes klage om annullation af hendes bedømmel-
 sesrapport for tidsrummet 1995-1997.
 Til støtte for sine påstande har sagsøgeren gjort gældende, at
 der er sket en tilsidesættelse af
 Til støtte for sine påstande har sagsøgeren påberåbt sig
 — artikel 11, stk. 2, i bilag VIII til vedtægten tilsidesættelse af vedtægtens artikel 1, stk. 1, bilag II, tilsidesæt-
 telse af artikel 13, stk. 2, i rammeaftalen om forholdet mellem
 Kommissionen og de faglige organisationer og sammenslutnin-
 — de almindelige gennemførelsesbestemmelser til artikel 11, ger, samt tilsidesættelse af artikel 15, stk. 1 og 2, i rammeafta-
 stk. 2, i bilag VIII til vedtægten len. Hun anfører, at visse bedømmelser ikke er begrundet, og
 at bedømmelsesrapporten indeholder fejl og undladelser. Hun
 anfører desuden, at hun har været udsat for moralsk chikane i
 — ligebehandlingsprincippet. det tidsrum, hvor hun udøvede fagforeningsvirksomhed.


text:
Nr . C 133 / 18 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 4 . 5 . 96
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendelse Sag anlagt den 19. marts 1996 af Kongeriget Nederlandene
 afsagt den 15 . februar 1996 af Tribunale civile e penale di mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Trento — Afdelingen for Civilsager — i sagen Grundig ( Sag C-84/96 )
 Italiana Spa mod Ministero delle Finanze dello Stato
 ( 96/C 133/39 )
 ( Sag C-68/96 )
 ( 96/C 133/37 )
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den
 19 . marts 1996 anlagt sag mod Kommissionen for De
 Ved kendelse afsagt den 15 . februar 1996 , indgået til Europæiske Fællesskaber af Kongeriget Nederlandene ved
 Domstolens Justitskontor den 14 . marts s.å ., har Tribunale advokat J. S. van den Oosterkamp og advokat Drs M. A.
 civile e penale di Trento — Afdelingen for Civilsager — i Fierstra som befuldmægtigede og med valgt adresse i
 sagen Grundig Italiana Spa mod Ministero delle Finanze Luxembourg på den nederlandske ambassade , 5 rue C. M.
 dello Stato forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol Spoo .
 en anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgs
 mål :
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande :
 Skal EØF-traktatens artikel 95 fortolkes således , at der
 gælder et forbud mod, at en medlemsstat indfører og — Debetnotaen af 15 . januar 1 996 samt Kommissionens
 opkræver en statslig forbrugsafgift som den afgift, der er afgørelser af 16 . februar 1996 om afslutning af projek
 omhandlet i artikel 4 i lovdekret af 30 . december 1982 som terne EFRU nr . 80.07.03.002 ( Veendam-Musselkana
 konverteret ved lov nr . 53 af 28 . februar 1983 , og for hvis len ) og EFRU nr. 84.07.03.004 ( Veendam-vejen ), som
 anvendelse der senere er givet bestemmelser i Finansminis for 1989 blev medfinansieret af Den Europæiske Fond
 teriets dekret af 23 . februar i 1983 , for så vidt som der for Regional Udvikling, annulleres .
 herefter gælder forskellige regler om afgiftsgrundlagets
 beregning for henholdsvis indenlandsk fremstillede varer og — Sagsøgte tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 varer indført fra andre medlemsstater og er fastsat forskel
 lige regler for opkrævning af afgiften for identiske varer ?
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Søgsmålsgrundene og de væsentligste argumenter er de
 samme som i sag C-308/95 ( 1 ).
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendelse ( 1 ) EFT nr. C 299 , 1995 , s . 13 .
 afsagt den 12 . marts 1996 af Raad van State i sagen
 Borgmesteren og viceborgmestrene for Haarlemmerliede og
 Spaarnwoude m.fl. mod provinsregeringen for Noord-
 Holland
 ( Sag C-81 /96 )
 ( 96/C 133/38 )
 Anmodninger om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel
 Ved kendelse afsagt den 12 . marts 1996 , indgået til ser afsagt henholdsvis den 1 , februar og den 7, marts 1996 af
 Domstolens Justitskontor den 18 . marts 1 996 , har Raad van Tribunale di Genova — Første Afdeling for Civilsager — i
 State i sagen Borgmesteren og viceborgmestrene for Haar sagerne 1 ) Palmera SpA 2 ) Cesare Rognoli & Figlio SrL og
 lemmerliede og Spaarnwoude m.fl . mod provinsregeringen 3 ) Igino Mazzola mod Ministero delle Finanze dello
 for Noord-Holland forelagt De Europæiske Fællesskabers Stato
 Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende ( Sag C-86/96, C-87/96, og C-88/96 )
 spørgsmål :
 ( 96/C 133 /40 )
 Tillader Rådets direktiv 85/357/EØF af 27. juni 1985 om
 vurdering af visse offentlige og private projekters indvirk Ved kendelser afsagt henholdsvis den 1 , februar og den
 ning på miljøet ('), at der gives tilladelse til et projekt, der er 7, marts 1996 , indgået til Domstolens Justitskontor den
 nævnt i direktivets bilag I, uden at der ved udarbejdelsen af 21 . marts 1996 , har Tribunale di Genova — Første Afdeling
 denne tilladelse er blevet foretaget en miljøvurdering som for Civilsager — i sagerne 1 ) Palmera SpA, 2 ) Cesare
 omhandlet i direktivet, når tilladelsen vedrører et projekt, Rognoli & Figlio Sri og 3 ) Igino Mazzola mod Ministero
 der allerede var givet tilladelse til før den 3 , juli 1988 , skønt delle Finanze dello Stato forelagt De Europæiske Fællesska
 der ikke er blevet gjort brug af sidstnævnte tilladelse, og bers Domstol anmodninger om præjudiciel afgørelse af
 skønt der ved udarbejdelsen af sidstnævnte tilladelse ikke er spørgsmål, der er de samme som spørgsmålene i de forenede
 blevet foretaget nogen miljøvurdering, som opfylder de sager C-47/95 m.fl .(').
 krav, som direktivet stiller hertil ?
 (') Se EFT nr . C 119 af 13 . 5 . 1995 , s . 5 .
 (M EFT nr . L 175 , 1985 , s . 40 .


text:
28.8.2004
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 217/30
 Sag anlagt den 9. juni 2004 af European Environmental Bureau og Stichting Natuur en Milieu mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 (Sag T-241/04)
 (2004/C 217/54)
 Processprog: engelsk
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der den 9. juni 2004 anlagt sag mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber af European Environmental Bureau, Bruxelles, Belgien, og Stichting Natuur en Milieu, Utrecht, Nederlandene, ved advokaterne P. van den Biesen og B. Arentz.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 —
 Kommissionens beslutning 2004/247/EF (1) annulleres for så vidt angår artikel 2, stk. 3, og artikel 3, litra b).
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 I den anfægtede beslutning besluttede Kommissionen ikke at ændre bilag I til direktiv 91/414 (2), såleder, at »Simazine« kunne blive optaget blandt de der anførte aktive stoffer. I henhold til artikel 4 i direktiv 91/414 godkender medlemsstaterne kun plantebeskyttelsesmidler, der indeholder stoffer, som er anført i bilag I. Ved at nægte at optage Simazine i bilag I besluttede Kommissionen, at plantebeskyttelsesmidler, der indeholder dette stof, ikke længere er tilladt.
 Sagsøgerne har ikke anfægtet denne del af beslutningen, men derimod visse overgangsbestemmelser, der indtil den 30. juni 2007 og på vilkår, som sigter mod at minimere risikoen, tillader en vis begrænset anvendelse af produkter, der indeholder Simazine. I beslutningens betragtninger har Kommissionen begrundet disse overgangsbestemmelser med, at der for tiden mangler effektive alternativer, og i at der er behov for mere tid til at udvikle sådanne.
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgerne gjort de søgsmålsgrunde og argumenter gældende, som de samme sagsøgere har gjort gældende i sag T-236/04.
 (1) EUT L 78 af 16.3.2004, s. 50.
 (2) Rådets direktiv 91/414/EØF af 15.7.1991 om markedsføring af plantebeskyttelsesmidler, EFT L 230 af 19.8.1991, s. 1.


text:
10.6.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 175/19
 Domstolens kendelse af 29. januar 2014 — Simone Gbagbo mod Rådet for Den Europæiske Union, Europa-Kommissionen og Republikken Elfenbenskysten
 (Sag C-397/13 P) (1)
 ((Appel - frist - formelt krav - åbenbart afvisningsgrundlag))
 2014/C 175/23
 Processprog: fransk
 Parter
 Appellant: Simone Gbagbo (ved avocat J.-C. Tchikaya)
 De andre parter i appelsagen: Rådet for Den Europæiske Union (ved B. Driessen og M. Chavrier, som befuldmægtigede, Europa-Kommissionen og Republikken Elfenbenskysten (ved avocat J.-P. Mignard)
 Sagens genstand
 Appel iværksat til prøvelse af Rettens dom (Femte Afdeling) af 25. april 2013 i sag T-119/11, Gbagbo mod Rådet, hvorved Retten forkastede søgsmålet med påstand om annullation af dels Rådets afgørelse 2011/18/FUSP af 14. januar 2011 om ændring af Rådets afgørelse 2010/656/FUSP om forlængelse af de restriktive foranstaltninger over for Côte d’Ivoire (EUT L 11, s. 36), dels Rådets forordning (EU) nr. 25/2011 af 14. januar 2011 om ændring af forordning (EF) nr. 560/2005 om indførelse af visse specifikke restriktive foranstaltninger mod visse personer og enheder på baggrund af situationen i Côte d’Ivoire (EUT L 11, s. 1), for så vidt som de vedrører sagsøgeren — indefrysning af pengemidler — begrundelsespligt — åbenbar fejlvurdering
 Konklusion.
 1)
 Appellen forkastes.
 2)
 Simone Gbagbo bærer sine egne omkostninger og betaler de af Rådet for Den Europæiske Union afholdte omkostninger.
 3)
 Republikken Elfenbenskysten bærer sine egne omkostninger.
 (1) EUT C 274 af 21.9.2013.


text:
3.9.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 217/39
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 den 6. juli 2005
 i sag T-148/04, TQ3 Travel Solutions Belgium SA mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (1)
 (Offentlige tjenesteydelseskontrakter - fællesskabsretlig fremgangsmåde for indkaldelse af bud - rejsebureauers tjenesteydelser i forbindelse med rejser foretaget af tjenestemænd og de øvrige ansatte i institutionerne.)
 (2005/C 217/87)
 Processprog: fransk
 I sag T-148/04, TQ3 Travel Solutions Belgium SA, Mechelen (Belgien), først ved avocats R. Ergec og K. Möric, derefter ved avocat B. Lissoir, mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (befuldmægtigede: L. Parpala og E. Manhaeve, og med valgt adresse i Luxembourg), støttet af Wagon-Lits Travel SA, Bruxelles (Belgien), ved avocats F. Herbert og H. Van Peer, og solicitor D. Harrison, og med valgt adresse i Luxembourg, angående en påstand om dels annullation af Kommissionens beslutninger om ikke at tildele sagsøgeren parti 1 af kontrakten, der var genstand for udbud 2003/S 143 129409, vedrørende rejsebureauers tjenesteydelser, og om at tildele denne del til en anden virksomhed, og dels om erstatning til genopretning af den skade, sagsøgeren har lidt som følge af, at selskabets bud blev forkastet, har Retten (Anden Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, J. Pirrung, og dommerne N. J. Forwood og S. Papasavvas; justitssekretær: ekspeditionssekretær J. Palacio González, den 6. juli 2005 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 1)
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes.
 2)
 Sagsøgeren betaler Kommissionens og intervenientens omkostninger, herunder omkostningerne i forbindelse med sagen om foreløbige forholdsregler.
 (1) EUT C 179 af 10.7.2004.


text:
24.7.2004
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 190/16
 Sag anlagt den 8. april 2004 af GfK Aktiengesellschaft mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 (Sag T-135/04)
 (2004/C 190/27)
 Processproget vil blive fastlagt i henhold til procesreglementets artikel 131, stk. 2 – det sprog, stævningen er affattet på: tysk
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der den 8. april 2004 anlagt sag mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) af GfK Aktiengesellschaft, Nürnberg (Tyskland), ved Rechtsanwälte U. Brückmann og R. Lange. Den anden part i sagen for appelkammeret var BUS-Betreuungs- und Unternehmensberatungs-GmbH, München (Tyskland).
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 —
 Afgørelse truffet den 4. februar 2004 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 327/2003-1) annulleres.
 —
 Intervenientens indsigelse af 6. oktober 2000, der støttes på det tyske ord- og figurmærke »Betreuungsverbund für Unternehmer und Selbständige e.V.« (registreringsnummer DE 1 127 415), forkastes.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Ansøger om EF-varemærket:
 Sagsøgeren.
 EF-varemærket, der søges registreret:
 Ordmærket »Online Bus« for tjenesteydelser i klasse 35 (bl.a. udarbejdelse af statistikker inden for områderne handel, marketing, markedsanalyser og markedsundersøgelser, virksomhedsrådgivning og organisationsrådgivning).
 Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn:
 BUS-Betreuungs- und Unternehmensberatungs-GmbH.
 Det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn:
 Det tyske figurmærke »BUS« for tjenesteydelser i klasse 35, 40, 41 og 42 (bl.a. virksomhedsrådgivning, navnlig organisationsrådgivning og professionel rådgivning vedrørende forretningsvirksomhed).
 Indsigelsesafdelingens afgørelse:
 Afslag på registreringsansøgningen.
 Appelkammerets afgørelse:
 Afslag på sagsøgerens klage.
 Søgsmålsgrunde:
 —
 Intervenienten har ikke godtgjort brug af det mærke, som indsigelsen støttes på, og indsigelsen skal forkastes i henhold til artikel 43, stk. 2, andet led, i forordning (EF) nr. 40/94.
 —
 Da de omhandlede varemærker ikke ligner hinanden, er der ingen risiko for forveksling i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 40/94.


text:
14.10.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 249/3
 Sag anlagt den 4. august 2006 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Republikken Østrig
 (Sag C-340/06)
 (2006/C 249/08)
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved U. Wölker, som befuldmægtiget)
 Sagsøgt: Republikken Østrig
 Sagsøgerens påstande
 —
 Det fastslås, at Republikken Østrig har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/4/EF af 28. januar 2003 om offentlig adgang til miljøoplysninger og om ophævelse af Rådets direktiv 90/313/EØF (1), idet den ikke har vedtaget alle de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme dette direktiv, eller ikke har meddelt Kommissionen disse bestemmelser.
 —
 Republikken Østrig tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Fristen for gennemførelse af direktivet udløb den 14. februar 2005.
 (1) EUT L 41, s. 26-32


text:
22.9.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 287/31
 Rettens kendelse af 17. juli 2012 — L’Oréal mod KHIM — United Global Media Group (MyBeauty TV)
 (Sag T-240/11) (1)
 (EF-varemærker - indsigelsessag - omkostninger ved Harmoniseringskontoret, der kan erstattes - omkostninger ved repræsentation, der varetages af en ansat - artikel 85, stk. 1, i forordning (EF) nr. 207/2009 - søgsmål, der er åbenbart ugrundet)
 2012/C 287/57
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: L’Oréal (Paris, Frankrig) (ved advokaterne A. von Mühlendahl og S. Abel)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (ved P. Bullock, som befuldmægtiget)
 Den anden part i sagen for appelkammeret ved Harmoniseringskontoret: United Global Media Group, Inc. (El Segundo, Californien, De Forenede Stater)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelse truffet den 3. februar 2011 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 898/2010-1) vedrørende en indsigelsessag mellem United Global Media Group, Inc. og L’Oréal
 Konklusion
 1)
 Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
 2)
 L’Oréal SA betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 204 af 9.7.2011.


text:
12.9.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 335/49
 Sag anlagt den 22. juli 2016 — AIA mod EUIPO — Casa Montorsi (MONTORSI F. & F.)
 (Sag T-389/16)
 (2016/C 335/65)
 Stævningen er affattet på Italiensk
 Parter
 Sagsøger: Agricola italiana alimentare SpA (AIA) (San Martino Buon Albergo, Italien) (ved advokat S. Rizzo)
 Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: Casa Montorsi Srl (Vignola, Italien)
 Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO
 Indehaver af det omtvistede varemærke: Agricola italiana alimentare SpA
 Det omtvistede varemærke: EU-ordmærket »MONTORSI F. & F.« — EU-varemærkeregistrering nr. 5 681 663
 Sagen for EUIPO: Ugyldighedssag
 Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 28. april 2016 af Første Appelkammer ved EUIPO (sag R 1239/2014-1)
 Påstande
 —
 Den anfægtede afgørelse annulleres.
 —
 EUIPO tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Anbringender
 —
 Tilsidesættelse af artikel 53, stk. 1, litra a), i forordning nr. 207/2009, sammenholdt med artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009
 —
 Tilsidesættelse af artikel 53, stk. 3, i forordning nr. 207/2009.


text:
19.10.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 304/6
 Appel iværksat den 5. august 2013 af Elitaliana SpA til prøvelse af kendelse afsagt af Retten (Syvende Afdeling) den 4. juni 2013 i sag T-213/12, Elitaliana mod Eulex Kosovo
 (Sag C-439/13 P)
 2013/C 304/11
 Processprog: italiensk
 Parter
 Appellant: Elitaliana SpA (ved avvocato R. Colagrande)
 Den anden part i appelsagen: Eulex Kosovo
 Appellanten har nedlagt følgende påstande
 —
 Kendelse afsagt af Retten (Syvende Afdeling) den 4. juni 2013 i sag T-213/12, Elitaliana mod Eulex Kosovo, ophæves i sin helhed.
 —
 Følgelig og såfremt sagen er moden til påkendelse tages følgende påstande fremsat for første instans endeligt til følge: a) annullation af den beslutning, som Eulex vedtog — hvis indhold og dato appellanten er ubekendt med — om tildeling af kontrakten »EuropeAid/131516/D/SER/XK — Helikopterstøtte til EULEX-missionen i Kosovo (PROC/272/11)« til selskabet Starlite Aviation Operations, der blev meddelt af Eulex ved skrivelse af 29. marts 2012, og af enhver anden forudgående og efterfølgende retsakt og/eller som i hvert fald har sammenhæng hermed, i særdeleshed — for så vidt det er nødvendigt — notatet 2012-DAS-0392 af 17. april 2012, hvorved Eulex ikke gav sagsøgeren aktindsigt i udbudsdokumenterne, der blev ansøgt om den 2. april 2012, b) Eulex tilpligtes at betale sagsøgeren skadeserstatning (in natura eller tilsvarende) i det omfang, det er anført i punkt 37 ff. i stævningen til Retten samt c) Eulex tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 —
 Stadig som følge af ovennævnte ophævelse, og såfremt sagen er moden til påkendelse, hjemvises sagen til Retten til afgørelse.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 Retten begik en fejl ved ikke at anerkende Eulex som et EU-organ i henhold til artikel 263 TEUF og ved at sidestille Eulex med delegationerne. Endvidere skulle Retten have anerkendt, at der forelå en undskyldelig fejl vedrørende realiteten.
 Disse retlige fejl førte til en tilsidesættelse af princippet om effektiv domstolsbeskyttelse forstået som en fuldstændig beskyttelse af retten til forsvar og dermed af det mere generelle lighedsprincip.


text:
C 299/12 DA De Europñiske Fñllesskabers Tidende 26.9.98
 derfor undlade at anvende nationale bestemmelser, der mod betaling af en vejafgift en tjenesteydelse, som skal
 fastsñtter straf herfor? belñgges med mervñrdiafgift. Det forhold, at denne virk-
 somhed udùves af en offentligretlig virksomhed, indebñrer
 ikke, at den falder uden for mervñrdiafgiftens anvendelse,
 2) Skal traktatens artikel 86 og 90 fortolkes således, at en eftersom der er tale om en ùkonomisk virksomhed i hen-
 regulering som den, der foreligger efter de ñndringer, hold til artikel 2 i nñvnte momsdirektiv, som prñsteres af
 der er sket ved lov nr. 196 af 24. juni 1997 og lovde- organer, der er afgiftspligtige i henhold til nñvnte direktivs
 kret nr. 469 af 23. december 1997, udgùr et misbrug artikel 4, selv om der er tale om offentligretlige organer.
 af dominerende stilling?
 (1) Jf. sag C-55/96 (Job Centre) (Sml. 1997 I, s. 7119).
 For så vidt angår ordningen om egne indtñgter mener
 Kommissionen, at Fñllesskabet i tilfñlde af en tilsidesñt-
 telse af momsdirektivet, hvorved grundlaget for momsind-
 tñgterne begrñnses, bùr opkrñve det belùb, som svarer til
 de egne indtñgter, som skyldes på grund af nñvnte tilsi-
 desñttelse. I modsat fald opstår der et ùkonomisk tab hos
 alle medlemsstaterne og ligebehandlingsprincippet tilside-
 Sag anlagt den 16. juli 1998 af Kommissionen for De
 sñttes.
 Europñiske Fñllesskaber mod Den Hellenske Republik
 (Sag C-260/98)
 (1) EFT L 145 af 13.6.1977, s. 1.
 (98/C 299/21) (2) EFT L 155 af 7.6.1989, s. 1.
 (3) EFT L 155 af 7.6.1989, s. 9.
 Ved De Europñiske Fñllesskabers Domstol er der den
 16. juli 1998 anlagt sag mod Den Hellenske Republik af
 Kommissionen for De Europñiske Fñllesskaber ved Dimi-
 trios Gouloussis, Kommissionens Juridiske Tjeneste, og
 HeÂleÁne Michard, Kommissionens Juridiske Tjeneste, og
 med valgt adresse i Luxembourg hos Carlos Gomez de la
 Cruz, Kommissionens Juridiske Tjeneste, Wagnercentret, Sag anlagt den 21. juli 1998 af Kongeriget Nederlandene
 Kirchberg. mod Kommissionen for De Europñiske Fñllesskaber
 (Sag C-278/98)
 Sagsùgeren har nedlagt fùlgende påstande:
 (98/C 299/22)
 1) Det fastslås, at Den Hellenske Republik har tilsidesat
 sine forpligtelser efter traktaten om oprettelse af Det
 Europñiske Fñllesskab, idet Den Hellenske Republik i Ved De Europñiske Fñllesskabers Domstol er der den
 strid med artikel 2 og 4 i Rådets sjette momsdirektiv 21. juli 1998 anlagt sag mod Kommissionen for De Euro-
 77/388/EéF (1) ikke opkrñver mervñrdiafgift af pñiske Fñllesskaber af Kongeriget Nederlandene ved
 motorvejsgebyr, som udgùr et vederlag for en over for Marc Fierstra og Nynke Wijmenga, begge konsulenter i
 brugerne prñsteret tjenesteydelse bestående i brug af Udenrigsministeriet, Haag.
 motorveje og andre infrastrukturelle anlñg, samt ved
 ikke at have stillet de tilsvarende belùb til rådighed for
 Kommissionen som Fñllesskabets egne indtñgter,
 inklusive renter (forordning (EéF, Euratom) nr. 1552/ Sagsùgeren har nedlagt fùlgende påstande:
 89 (2) og (EéF, Euratom) nr. 1553/89 (3)).
 2) Den Hellenske Republik tilpligtes at stille alle de egne 1) Kommissionens beslutning 98/358/EéF af 6. maj 1998
 indtñgter til rådighed for Kommissionen, som ikke er om afslutning af medlemsstaternes regnskaber over de
 blevet indbetalt siden 1987, samt renter heraf. udgifter, som de afholdt for Den Europñiske Udvik-
 lings- og Garantifond for Landbruget, Garantisektio-
 nen, i 1994 (meddelt under nummer K(1998) 1341) (1),
 3) Den Hellenske Republik tilpligtes at betale sagens annulleres, for så vidt som der deri for Nederlandenes
 omkostninger. vedkommende udelukkes et belùb på 16 378 716,63
 NLG til udgifter til forudbetaling af eksportrestitutio-
 ner fra fñllesskabsfinansiering (nr. K(1998) 1124 ende-
 Sùgsmålsgrunde og vñsentligste argumenter: lig udg.).
 Efter Kommissionens opfattelse udgùr ydelsen af ret til at
 benytte en motorvej eller et andet infrastrukturelt anlñg 2) Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.