text:
8.5.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 144/55
 Sag anlagt den 10. marts 2017 — RY mod Kommissionen
 (Sag T-160/17)
 (2017/C 144/74)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: RY (ved advokaterne J. N. Louis og N. de Montigny)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelsen af 27. april 2016 truffet af generaldirektøren for Menneskelige Ressourcer og Sikkerhed (GD HR) om opsigelse af sagsøgerens tidsubegrænsede kontrakt som midlertidig ansat i medfør af artikel 47, litra c), nr. i, i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte, annulleres.
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Sagsøgeren har til støtte for søgsmålet fremført et enkelt anbringende om tilsidesættelse af dennes ret til at blive hørt før vedtagelsen af afgørelsen om opsigelse af hans tidsubegrænsede kontrakt. Ifølge sagsøgeren blev den anfægtede afgørelse vedtaget i strid med artikel 41 i chartret om grundlæggende rettigheder. Afgørelsen blev desuden vedtaget i strid med begrundelsespligten og nærmere bestemt med sagsøgerens ret til at blive oplyst om alle de objektive klagepunkter, som danner grundlag for den anfægtede afgørelse, og navnlig om grundene til, at der angiveligt foreligger et brud på tillidsforholdet.


text:
7.7.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 212/45
 Sag anlagt den 21. april 2014 — ZZ mod Rådet
 (Sag F-38/14)
 2014/C 212/57
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: ZZ (ved advokaterne S. Rodrigues og C. Bernard-Glanz)
 Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union
 Søgsmålets genstand og beskrivelse af tvisten
 Personalesag — påstand om, at Rådets generalsekretærs afgørelse om at pålægge sanktionen fjernelse fra tjenesten med nedsættelse af invaliditetsydelsen på 15 % indtil pensionsalderen, annulleres.
 Sagsøgerens påstande
 —
 Sagen antages til realitetsbehandling.
 —
 Den anfægtede afgørelse og, om fornødent, afgørelsen om afslag på klagen, annulleres.
 —
 Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale sagens omkostninger.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
11.5.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 155/27
 Rettens kendelse af 11. marts 2015 — Albis Plastic mod KHIM — IQAP Masterbatch Group (ALCOLOR)
 (Sag T-132/14) (1)
 ((EF-varemærker - ugyldighedsbegæring - tilbagetagelse af ugyldighedsbegæring - ufornødent at træffe afgørelse))
 (2015/C 155/32)
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: Albis Plastic GmbH (Hamborg, Tyskland) (først ved advokat C. Klawitter, derefter ved advokaterne C. Klawitter og P. Nagel)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (først ved G. Schneider, derefter ved G. Schneider og D. Botis, som befuldmægtigede)
 Den anden part i sagen for appelkammeret ved Harmoniseringskontoret: IQAP Masterbatch Group, SL (Masíes de Roda, Spanien)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelse truffet den 3. december 2013 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1015/2012-2) vedrørende en ugyldighedssag mellem IQAP Masterbatch Group, SL og Albis Plastic GmbH.
 Konklusion
 1)
 Det er ufornødent at træffe afgørelse i sagen.
 2)
 Albis Plastic GmbH betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 135 af 5.5.2014.


text:
11.9.2004
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 228/34
 Sag anlagt den 2. august 2004 af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Storhertugdømmet Luxembourg
 (Sag C-333/04)
 (2004/C 228/70)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 2. august 2004 anlagt sag mod Storhertugdømmet Luxembourg af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved Denis Martin og Horstpeter Kreppel, som befuldmægtigede, og med valgt adresse i Luxembourg.
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber har nedlagt følgende påstande:
 —
 Det fastslås, at Storhertugdømmet Luxembourg har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 1999/92/EF af 16. december 1999 om minimumsforskrifter vedrørende forbedring af sikkerhed og sundhedsbeskyttelse for arbejdstagere, der kan blive udsat for fare hidrørende fra eksplosiv atmosfære (femtende særdirektiv i henhold til artikel 16, stk. 1, i direktiv 89/391/EØF) (1), idet det ikke sat alle de love og administrative bestemmelser i kraft, der er nødvendige for at efterkomme direktivet.
 —
 Storhertugdømmet Luxembourg tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Fristen for gennemførelse af direktivet udløb den 30. juni 2003.
 (1) EFT L 134 af 7.6.2000, s. 36.


text:
10.1.2004 DA Den Europæiske Unions Tidende C 7/43
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande: Slettelse af sag T-131/02 (1)
 — Annullation af den stiltiende beslutning, som ansættelses-
 (2004/C 7/80)
 myndigheden eventuelt kan antages at have truffet, og
 hvorved den afviste den klage, som sagsøgeren havde
 indgivet den 29. oktober 2002, hvori han anmodede om, (Processprog: engelsk)
 at en beslutning af 6. august 2002 om afvisning af en
 anmodning om bistand og godtgørelse, som han havde
 indgivet den 24. januar 2002 i henhold til vedtægtens Ved kendelse af 2. oktober 2003 har formanden for Femte
 artikel 24 og artikel 90, stk. 1, blev annulleret. Afdeling ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans
 besluttet, at sag T-131/02, Travelex Global and Financial
 — Om fornødent annulleres også den nævnte beslutning af
 Services Ltd og Interpayment Services Ltd mod Kommissionen
 6. august 2002, som ovennævnte klage af 29. oktober
 for De Europæiske Fællesskaber, skal slettes af registeret.
 2002 vedrørte.
 — Kommissionen tilpligtes at betale sagsøgeren en godtgø- (1) EFT C 169 af 13.7.2002.
 relse på 50 000 EUR, idet sagsøgeren udtrykkeligt forbe-
 holder sig ret til efterfølgende at forhøje, nedsætte eller
 nærmere præcisere beløbet.
 — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Slettelse af sag T-159/02 (1)
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 (2004/C 7/81)
 Sagsøgeren havde indgivet en ansøgning om bistand til
 Kommissionen, hvori han anmodede om, at der blev indledt
 (Processprog: engelsk)
 en undersøgelse og om, at han fik udbetalt en godtgørelse som
 følge af en psykisk chikane, som han hævdede at have været
 udsat for i Eurostat.
 Ved kendelse af 15. september 2003 har formanden for Femte
 Til støtte for påstanden har sagsøgeren gjort gældende, at der Afdeling ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans
 er tale om et åbenbart fejlskøn i den beslutning, hvorved hans besluttet, at sag T-159/02, Masdar (U.K.) Ltd mod Kommissio-
 ansøgning blev afslået, en tilsidesættelse af princippet om nen for De Europæiske Fællesskaber, skal slettes af registeret.
 beskyttelse af den berettigede forventning og af omsorgspligten
 og endelig, at der er tale om en tilsidesættelse af princippet om (1) EFT C 202 af 24.8.2002.
 ligebehandling og af princippet om ret til en karriere.
 Slettelse af sag T-68/02 (1) Slettelse af sag T-162/03 (1)
 (2004/C 7/79)
 (2004/C 7/82)
 (Processprog: engelsk)
 (Processprog: fransk)
 Ved kendelse af 15. september 2003 har formanden for Femte
 Afdeling ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans Ved kendelse af 30. september 2003 har formanden for Fjerde
 besluttet, at sag T-68/02, Masdar (U.K.) Ltd mod Kommissio- Afdeling ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans
 nen for De Europæiske Fællesskaber, skal slettes af registeret. besluttet, at sag T-162/03, Pascal Millot mod Kommissionen
 for De Europæiske Fællesskaber, skal slettes af registeret.
 (1) EFT C 131 af 1.6.2002.
 (1) EUT C 171 af 19.7.2003.


text:
19.12.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 312/34
 Sag anlagt den 7. oktober 2009 — Almanet mod Kommissionen
 (Sag T-410/09)
 2009/C 312/56
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Almanet GmbH Handel mit Spänen und Pulvern aus Metall (Ainring, Tyskland) (ved lawyers S. Hautbourg og C. Renner)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Sagsøgerens påstande
 —
 Kommissionens beslutning af 22. juli 2009 (sag COMP/39.396) erklæres ugyldig, for så vidt som den berører sagsøgeren.
 —
 Subsidiært nedsættes den bøde, der er pålagt i beslutningens artikel 2.
 —
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Sagsøgeren har nedlagt påstand om delvis annullation af Kommissionens beslutning K(2009) 5791 endelig af 22. juli 2009 i sag COMP/39.396 — Magnesium-baseret calciumcarbid og reagenser til stål– og gasindustrien om en procedure i henhold til artikel 81 EF og EØS-aftalens artikel 53, hvorved Kommissionen fastslog, at en række leverandører af calciumcarbid og magnesiumgranulater deltog i markedsopdeling, kvoteaftaler, kundeopdeling, prisfastsættelse og udveksling af fortrolige forretningsoplysninger på en stor del af EØS-markedet, hvorved disse leverandører tilsidesatte ovenstående traktatbestemmelser (herefter »den anfægtede beslutning«), for så vidt som den berører sagsøgeren, og subsidiært en påstand om nedsættelse af den bøde, som er pålagt i den anfægtede beslutnings artikel 2.
 Sagsøgeren har gjort tre anbringender gældende til støtte for annullationssøgsmålet:
 Med det første anbringende har sagsøgeren anført, at Kommissionen har tilsidesat selskabets ret til forsvar ved at anvende dokumenter mod sagsøgeren, som Kommissionen fik adgang til uden for rammerne af Kommissionens beslutning om kontrolundersøgelsen.
 Med det andet anbringende har sagsøgeren gjort gældende, at Kommissionen ikke i tilstrækkeligt omfang har godtgjort, at den tilsidesættelse, som er konstateret i den anfægtede beslutnings artikel 1 for så vidt angår magnesium, reelt foreligger. Det er sagsøgerens opfattelse, at selv om det blev tiltrådt, at de ulovligt erhvervede dokumenter kunne indgå i Kommissionens sagsakter, er disse dokumenter grundlægende upræcise og usammenhængende. Den resterende del af bevismidlerne består ifølge sagsøgeren af en mundtlig erklæring afgivet som led i samarbejde med Kommissionen, som ikke alene er upræcis, men som også er en fejlfortolkning af visse faktiske omstændigheder, og som er bestridt af andre parter. Sagsøgeren finder på den baggrund, at bevisbyrden med hensyn til den påståede tilsidesættelse fortsat påhviler Kommissionen.
 Med det tredje anbringende har sagsøgeren anført, at Kommissionen har anlagt et åbenbart urigtigt skøn med hensyn til den samlede og vedvarende karakter af overtrædelsen. Især er der ingen virkelig substituerbarhed mellem calciumcarbid og magnesiumgranulater. Sagsøgeren har tillige anført, at der ikke var en fælles overordnet plan for disse to produkter, hvilket bevises af, at der afholdes separate møder om hvert produkt.
 Sagsøgeren har subsidiært anført fire anbringender til støtte for påstanden om nedsættelse af den bøde, der er pålagt i den anfægtede beslutnings artikel 2.
 Med det fjerde anbringende har sagsøgeren gjort gældende, at Kommissionen har tilsidesat punkt 23 og 26 i samarbejdsmeddelelsen (1) ved ikke at indrømme sagsøgeren en nedsættelse efter den nævnte meddelelse. Det er sagsøgerens opfattelse, at de oplysninger, som er indeholdt i selskabets anmodning om anvendelse af samarbejdsmeddelelsen, repræsenterer en betydelig merværdi. Navnlig finder sagsøgeren, at Kommissionen ikke var berettiget til at nægte at nedsætte bøden alene med den begrundelse, at sagsøgerens anmodning ikke indeholdt oplysninger om den påståede tilsidesættelse vedrørende magnesium, eftersom denne overtrædelse ikke er en del af sagen.
 Med det femte anbringende har sagsøgeren anført, at Kommissionen har tilsidesat såvel artikel 81 EF og artikel 23, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1/2003 (2) som punkt 32 i retningslinjerne for bødeudmåling (3) ved at fastsætte det endelige bødebeløb på et niveau, der overstiger grænsen på 10 % af sagsøgerens reviderede omsætning. Sagsøgeren har anfægtet, at Kommissionen har taget udgangspunkt i sagsøgerens proformaomsætningstal for 2008 med henblik på beregning af bødebeløbet, i stedet for sagsøgerens senest reviderede omsætning for 2007. Hertil kommer, at sagsøgeren finder, at Kommissionen burde have anvendt nedsættelsen på 20 % i punkt 37 i retningslinjerne for bødeudmåling efter beregningen af den tilladte grænse på 10 %.
 Med det sjette anbringende har sagsøgeren anført, at Kommissionen tilsidesatte proportionalitetsprincippet ved at fastsætte bødens beløb uforholdsmæssigt højt for så vidt angår sagsøgeren. Sagsøgeren har gjort gældende, at fastsættelse af en bøde med et beløb, der medfører en negativ bogført værdi eller nedsætter et selskabs bogførte værdi til nul, er uforholdsmæssig. Hertil kommer, at den pålagte bøde overstiger den økonomiske kapacitet hos en forhandler, der som sagsøgeren handler med produkter af høj værdi og opererer med meget små fortjenstmargener. Endelig finder sagsøgeren, at den nedsættelse på 20 %, som Kommissionen har indrømmet, ikke i tilstrækkeligt omfang tager hensyn til sagsøgerens særlige situation, som Kommissionen udtrykkeligt har anerkendt, hvorfor bøden trods nedsættelsen stadig er uforholdsmæssig.
 Med det syvende anbringende har sagsøgeren gjort gældende, at Kommissionen har anlagt et åbenbart urigtigt skøn ved at fastslå, at sagsøgeren ikke opfylder betingelserne i punkt 35 i retningslinjerne for bødeudmåling. Sagsøgeren finder, at Kommissionen har fastsat bødens beløb til et niveau, der vil medføre ubodelig skade for sagsøgerens levedygtighed og gøre alle selskabets aktiver fuldstændig værdiløse. Sagsøgeren har endvidere anført, at Kommissionen anlagde et urigtigt skøn ved at fastslå, at der ikke fandtes en særlige social og økonomisk sammenhæng, der skulle tages i betragtning i sagsøgerens sag.
 (1) Kommissionens meddelelse om bødefritagelse eller bødenedsættelse i kartelsager (EUT 2006 C 298, s. 17).
 (2) Rådets forordning (EF) nr. 1/2003 af 16.12.2002 om gennemførelse af konkurrencereglerne i traktatens artikel 81 og 82 (EFT 2003 L 1, s. 1).
 (3) Retningslinjer for beregning af bøder efter artikel 23, stk. 2, litra a), i forordning (EF) nr. 1/2003 (EUT 2006 C 210, s. 2).


text:
29.9.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 339/19
 Rettens kendelse af 17. juli 2014 — The Directv Group mod KHIM — Bolloré (DIRECTV)
 (Sag T-718/13) (1)
 ((EF-varemærker - begæring om fortabelse - tilbagetagelse af begæringen om fortabelse - ufornødent at træffe afgørelse))
 2014/C 339/22
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: The Directv Group, Inc. (El Segundo, De Forenede Stater) (ved advokat F. Valentin)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 Den anden part i sagen for appelkammeret ved Harmoniseringskontoret og intervenient ved Retten: Bolloré (Ergué Gabéric, Frankrig) (ved advokat S. Legrand)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelse truffet den 11. oktober 2013 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1812/2012-2) vedrørende en fortabelsessag mellem Bolloré og The Directv Group, Inc.
 Konklusion
 1)
 Det er ufornødent at træffe afgørelse i sagen.
 2)
 The Directv Group, Inc. betaler sagens omkostninger, herunder de omkostninger, der er blevet afholdt af Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) og af Bolloré.
 (1) EUT C 71 af 8.3.2014.


text:
21.12.2002 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 323/9
 DOMSTOLENS DOM (sag C-238/99 P og C-244/99 P), (advokat: R.M. Morresi) (sag
 C-245/99 P og C-251/99 P), (advokat: E. Morgan de Rivery)
 (sag C-247/99 P) og (advokat: A. Böhlke) (sag C-250/99 P og
 C-252/99 P), og (befuldmægtiget: M.D. Lloyd-Jones, QC) (sag
 af 15. oktober 2002 C-254/99 P), har Domstolen, sammensat af præsidenten,
 G.C. Rodríguez Iglesías, afdelingsformand J.-P. Pussiochet, samt
 dommerne C. Gulmann (refererende dommer), D.A.O. Edward,
 i de forenede sager C-238/99 P, C-244/99 P, C-245/99 P, A. La Pergola, P. Jann, F. Macken, N. Colneric og S. von
 C-247/99 P, C-250/99 P — C-252/99 P og C-254/99 P, Bahr; generaladvokat: J. Mischo; justitssekretær: afdelingschef
 Limburgse Vinyl Maatschappij NV (LVM) m.fl. mod Kom- D. Louterman-Hubeau og fuldmægtig L. Hewlett, den 15. okto-
 missionen for De Europæiske Fællesskaber (1) ber 2002 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 (»Appel — konkurrence — polyvinylchlorid (PVC) — EF- 1) Sagerne C-238/99 P, C-244/99 P, C-245/99 P, C-247/
 traktatens artikel 85, stk. 1 (nu artikel 81, stk. 1, EF) — 99 P, C-250/99 P — C-252/99 P og C-254/99 P forenes
 annullation af en kommissionsbeslutning — ny beslutning med henblik på domsafsigelsen.
 — retsakter, der er gået forud for den første beslutning —
 retskraft — princippet non bis in idem — forældelse —
 rimelig frist — begrundelse — aktindsigt — retfærdig 2) De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans’ dom af
 rettergang — forretningshemmelighed — selvinkriminering 20. april 1999 i sagerne Limburgse Vinyl Maatschappijj m.fl.
 — privatliv — bøder«) mod Kommissionen (forenede sager T-305/94 — T-307/94,
 T-313/94 — T-316/94, T-318/94, T-325/94, T-328/94,
 T-329/94 og T-335/94) ophæves delvis, for så vidt som den
 (2002/C 323/09) har:
 — forkastet Montedison SpA’s nye anbringende om tilside-
 (Processprog: tysk, engelsk, fransk, italiensk og nederlandsk) sættelse af virksomhedens ret til indsigt i Kommissionens
 sagsakter
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 gjort i Samling af Afgørelser) — undladt at tage stilling til Montedison SpA’s anbringende
 om, at der er sket endelig overførsel til Fællesskabets
 retsinstanser af kompetencen til at pålægge sanktioner
 efter Kommissionens beslutning.
 I de forenede sager C-238/99 P, C-244/99 P, C-245/99 P, 3) I øvrigt frifindes Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber.
 C-247/99 P, C-250/99 P — C-252/99 P og C-254/99 P,
 Limburgse Vinyl Maatschappij NV (LVM), Bruxelles (Belgien),
 (advokat: I.G.F. Cath), (sag C-238/99 P), DSM NV og DSM 4) Montedison SpA’s søgsmål forkastes, for så vidt som det er
 Kunststoffen BV, Heerlen (Nederlandene), (advokat: baseret dels på anbringendet om tilsidesættelse af virksomhedens
 I.G.F. Cath), (sag C-244/99 P), Montedison SpA, Milano ret til indsigt i Kommissionens sagsakter, dels på anbringendet
 (Italien), (advokater: G. Celona og P.A.M. Ferrari), (sag C-245/ om endelig overførsel til Fællesskabets retsinstanser af kompe-
 99 P), Elf Atochem SA, Paris (Frankrig), (advokat: X. de Roux), tencen til at pålægge sanktioner efter Kommissionens beslut-
 (sag C-247/99 P), Degussa AG, tidligere Degussa-Hüls AG, ning.
 endnu tidligere Hüls AG, Marl (Tyskland), (advokat: F. Montag),
 (sag C-250/99 P), Enichem SpA, Milano, (advokater: M. Sira-
 gusa og F.M. Moretti), (sag C-251/99 P), Wacker-Chemie 5) Appellanterne betaler omkostningerne i forbindelse med de
 GmbH, München (Tyskland), Hoechst AG, Frankfurt am Main foreliggende sager. Omkostningerne i forbindelse med sagerne i
 (Tyskland), (advokat: H. Hellmann), (sag C-252/99 P), Imperial første instans, der har givet anledning til dommen i sagerne
 Chemical Industries plc (ICI), London (Det Forenede Kongeri- Limburgse Vinyl Maatschappijj m.fl. mod Kommissionen,
 ge), (befuldmægtigede: D. Vaughan og D. Anderson, QC, bæres i henhold til, hvad der herom er bestemt i punkt 5 i
 barrister K. Bacon samt solicitors R.J. Coles og S. Turner), (sag domskonklusionen i nævnte dom.
 C-254/99 P), angående appel af dom afsagt den 20. april 1999
 af De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans (Tredje
 Udvidede Afdeling) i de forenede sager T-305/94–T-307/94,
 T-313/94–T-316/94, T-318/94, T-325/94, T-328/94, T-329/
 (1 ) EFT C 352 af 4.12.1999.
 94 og T-335/94, Limburgse Vinyl Maatschappij m.fl. mod
 Kommissionen (Sml. II, s. 931), hvori der er nedlagt påstand
 om ophævelse af denne dom, den anden part i appelsagen:
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (befuldmægti-
 gede: J. Currall og W. Wils, bistået af avocat H. van der Woude)


text:
21.3.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 69/21
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Juzgado Contencioso-Administrativo de Granada (Spanien) den 18. december 2008 — Carlos Sáez Sánchez og Patricia Rueda Vargas mod Junta de Andalucía og medsagsøgte Manuel Jalón Morente m.fl.
 (Sag C-563/08)
 (2009/C 69/37)
 Processprog: spansk
 Den forelæggende ret
 Juzgado Contencioso-Administrativo de Granada
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Carlos Sáez Sánchez og Patricia Rueda Vargas
 Sagsøgt: Junta de Andalucía og Manuel Jalón Morente m.fl.
 Præjudicielt spørgsmål
 Er artikel 2, stk. 3 og 4, i Ley estatal 16/1997 af 25. april 1997 om apoteksvæsenet, for så vidt som de fastsætter territoriale og demografiske grænser for etableringen af apoteker, i strid med artikel 43 EF, eftersom denne ordning til begrænsning af antallet af apoteker er uforholdsmæssig, ja endog kontraproduktiv i forhold til formålet om at sikre det omhandlede område en passende forsyning med lægemidler?


text:
C 79/22 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 18.3.2000
 RETTEN I FØRSTE INSTANS
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS 3. Sagsøgerne bærer deres egne omkostninger samt de af sagsøgte
 afholdte omkostninger, bortset fra dem, Kommissionen er blevet
 påført ved Forbundsrepublikken Tysklands intervention. For-
 bundsrepublikken Tyskland bærer sine egne omkostninger samt
 den 15. december 1999
 de omkostninger, den har påført Kommissionen på grund af
 sin intervention. Det Forenede Kongerige bærer sine egne
 omkostninger.
 i de forenede sager T-132/96 og T-143/96, Freistaat
 Sachsen m.fl. mod Kommissionen for De Europæiske
 Fællesskaber (1) (1) EFT C 336 af 9.11.1996.
 (Statsstøtte — udligning af de økonomiske ulemper, som er
 forårsaget af Tysklands deling — alvorlig forstyrrelse af en
 medlemsstats økonomi — økonomisk udvikling af en region
 — fællesskabsskabsrammer for statsstøtte inden for automo-
 bilsektoren) DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 den 27. januar 2000
 (2000/C 79/48)
 i sag T-256/97, Bureau européen des unions de consomma-
 teurs (BEUC) mod Kommissionen for De Europæiske
 Fællesskaber (1)
 (Processprog: tysk)
 (Antidumpingprocedure — forbrugerorganisation — afslag
 på at blive anerkendt som berørt part — aftale om anvendelse
 I de forenede sager T-132/96 og T-143/96, Freistaat Sachsen af artikel VI i GATT af 1994 — artikel 6, stk. 7, og artikel
 ved advokaterne Karl Pfeiffer og Jochim Sedemund, Berlin, og 21 i forordning (EF) nr. 384/96)
 med valgt adresse i Luxembourg hos advokat Aloyse May, 31,
 Grand-rue, og Volkswagen AG og Volkswagen Sachsen GmbH, (2000/C 79/49)
 henholdsvis Wolfsburg og Mosel (Tyskland), ved advokaterne
 Michael Schütte, Berlin, og advokat Martina Maier, Düsseldorf,
 og med valgt adresse i Luxembourg hos advokaterne Bonn og (Processprog: engelsk)
 Schmitt, 62, avenue Guillaume, støttet af Forbundsrepublikken
 Tyskland (befuldmægtigede: først Ernst Röder og derpå
 Wolf-Dieter Plessing og Thomas Oppermann) mod Kommis- I sag T-256/97, Bureau européen des unions de consomma-
 sionen for De Europæiske Fællesskaber (befuldmægtigede: teurs (BEUC), Bruxelles, ved solicitor Bernard O’Connor, bistået
 først Paul Nemitz og Anders Jessen og derpå Paul Nemitz, af advokat Bonifacio Garcı́a Porras, Salamanca, og med
 Hans-Jürgen Rabe, Georg Berrisch og Marco Nuñes Müller), valgt adresse i Luxembourg hos Arsène Kronshagen, 22, rue
 støttet af Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland Marie-Adélaïde, støttet af Det Forenede Kongerige Storbritanni-
 (befuldmægtigede: John Collins og Sarah Moore), hvori der er en og Nordirland (befuldmægtigede: Michelle Ewing og
 nedlagt påstand om delvis annullation af Kommissionens David Anderson) mod Kommissionen for De Europæiske
 beslutning 96/666/EF af 26 juni 1996 om Tysklands støtte til Fællesskaber (befuldmægtigede: Viktor Kreuschitz og Nicholas
 Volkswagen-koncernen til fabrikkerne i Mosel og Chemnitz Khan), angående en påstand om annullation af en beslutning
 (EFT L 308, s. 46), har Retten (Anden Udvidede Afdeling), af 18. juli 1997, hvorved Kommissionen som led i den
 sammensat af afdelingsformanden, A. Potocki, og dommerne procedure, der førte til udstedelse af Kommissionens forord-
 K. Lenaerts, C. W. Bellamy, J. Azizi og A. W. H. Meij; justits- ning (EF) nr. 773/98 af 7. april 1998 om indførelse af en
 sekretær: fuldmægtig A. Mair, den 15. december 1999 afsagt midlertidig antidumpingtold på importen af ubleget stof af
 dom, hvis konklusion lyder således: bomuld med oprindelse i Folkerepublikken Kina, Ægypten,
 Indien, Indonesien, Pakistan og Tyrkiet (EFT L 111, s. 19)
 afslog at anerkende sagsøgeren som berørt part som omhandlet
 1. Det tages til efterretning, at sagsøgerne i sag T-143/96 har i Rådets forordning (EF) nr. 384/96 af 22. december 1995
 hævet sagen i det omfang, de har nedlagt påstand om annullation om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er
 af artikel 2, første led, i Kommissionens beslutning 96/666/EF medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (EFT 1996 L 56,
 af 26. juni 1996 om Tysklands støtte til Volkswagen-koncernen s. 1), har Retten (Femte Udvidede Afdeling), sammensat af
 til fabrikkerne i Mosel og Chemnitz. afdelingsformanden, J.D. Cooke, og dommerne R. Garcı́a-Val-
 decasas, P. Lindh, J. Pirrung og M. Vilaras; justitssekretær:
 fuldmægtig A. Mair, den 27. januar 2000 afsagt dom, hvis
 2. I øvrigt frifindes Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber. konklusion lyder således:
 ---pagebreak--- 18.3.2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 79/23
 1. Kommissionens beslutning af 18. juli 1997, hvorved den afviste R. Garcı́a-Valdecasas og P. Lindh; justitssekretær: fuldmægtig
 at anse sagsøgeren som berørt part under den procedure, der førte A. Mair, den 18. januar 2000 afsagt dom, hvis konklusion
 til udstedelsen af Kommissionens forordning (EF) nr. 773/98 af lyder således:
 7. april 1998 om indførelse af en midlertidig antidumpingtold
 på importen af ubleget stof af bomuld med oprindelse i 1. Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes.
 Folkerepublikken Kina, Ægypten, Indien, Indonesien, Pakistan
 og Tyrkiet, annulleres.
 2. Sagsøgeren betaler sagens omkostninger.
 2. I øvrigt frifindes Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber.
 (1) EFT C 7 af 10.1.1998.
 3. Kommissionen betaler sagens omkostninger, herunder omkost-
 ningerne i forbindelse med dens begæring om, at det fastslås, at
 det ikke er fornødent at træffe afgørelse.
 4. Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland bærer sine
 egne omkostninger.
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 (1) EFT C 7 af 10.1.1997.
 den 26. januar 2000
 i sag T-86/98, Dimitrios Gouloussis mod Kommissionen
 for De Europæiske Fællesskaber (1)
 (Tjenestemænd — forfremmelse — stilling i lønklasse A2 —
 annullationssøgsmål)
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 (2000/C 79/51)
 den 18. januar 2000
 (Processprog: græsk)
 i sag T-290/97, Mehibas Dordtselaan BV mod Kommis-
 sionen for De Europæiske Fællesskaber (1)
 I sag T-86/98, Dimitrios Gouloussis, tjenestemand ved Kom-
 missionen, Bruxelles, ved advokaterne Eleni Metaxaki og
 (Annullationssøgsmål — indførsel af fjerkræ — artikel 13 i Panayotis Giatagantzidis, Athen, og med valgt adresse i
 forordning (EØF) nr. 1430/79 — Kommissionens beslutning Luxembourg hos advokat Catherine Thill-Kamitaki, 4, rue de
 om at afslå godtgørelse af landbrugsafgifter — tilbagekal- l’Avenir, mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 delse af beslutning — »erklæring om sagsakterne« — (befuldmægtigede: Gianluigi Valsesia, Julian Currall og Paraske-
 gyldighed — berettiget forventning — retssikkerhed — vas Anestis), vedrørende en påstand om annullation af afgørel-
 åbenbare fejlskøn — begrundelsespligt) sen om at udnævne Antonio Caeiro, ledende juridisk rådgiver
 ved Kommissionen, af afgørelsen om ikke at efterkomme
 (2000/C 79/50) sagsøgerens ansøgning til stillingen, samt af Kommissionens
 stiltiende afvisning af sagsøgerens klage herover, har Retten
 (Anden Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, A. Po-
 tocki, og dommerne J. Pirrung og A. W. H. Meij; justitssekre-
 (Processprog: nederlandsk) tær: ekspeditionssekretær A. Mair, den 26. januar 2000 afsagt
 dom, hvis konklusion lyder således:
 I sag T-290/97, Mehibas Dordtselaan BV, Rotterdam (Ne-
 derlandene), ved advokaterne Pierre Bos, Jasper Helder og 1. Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes.
 Marco Slotboom, Rotterdam, og med valgt adresse i Luxem-
 bourg hos advokat Marc Loesch, 11, rue Goethe, mod 2. Kommissionen betaler sagens omkostninger.
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (befuldmægti-
 gede: Hendrik van Lier og Jules Stuyck), angående en påstand
 om annullation af Kommissionens beslutning K(97) 2331 af (1) EFT C 327 af 24.10.1998.
 22. juli 1997, hvorved der blev meddelt afslag på en ansøgning
 indgivet af Kongeriget Nederlandene om godtgørelse af land-
 brugsafgifter til sagsøgeren, har Retten (Femte Afdeling),
 sammensat af afdelingsformanden, J. D. Cooke, og dommerne


text:
8.9.2007
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 211/19
 Appel iværksat den 20. juni 2007 af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber til prøvelse af dom afsagt den 29. marts 2007 af Retten i Første Instans (Første Afdeling) i sag T-369/00, Département du Loiret (Frankrig), støttet af Scott SA, mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 (Sag C-295/07 P)
 (2007/C 211/36)
 Processprog: fransk
 Parter
 Appellant: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved J. Flett, som befuldmægtiget)
 De andre parter i appelsagen: Département du Loiret og Scott SA
 Appellanten har nedlagt følgende påstande:
 —
 Påstandene i appelskriftet tages til følge, således at den appellerede dom i det hele ophæves.
 —
 Domstolen træffer endelig afgørelse i sagen og fastslår, at beslutningen [2002/14/EF] (1) er tilstrækkeligt begrundet med hensyn til anvendelsen af en sammensat rentesats, subsidiært hjemviser sagen til Retten med henblik på at denne træffer afgørelse, såfremt Domstolen antager, at det ikke på nuværende tidspunkt er muligt at træffe afgørelse.
 —
 Indstævnte tilpligtes at betale sine egne omkostninger og de omkostninger, Kommissionen har afholdt i sagen ved Domstolen og Retten.
 —
 Scott SA tilpligtes at bære sine egne omkostninger i de to sager.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Indledningsvis har appellanten gjort gældende, at den appellerede dom er baseret på en fejlagtig opfattelse af fællesskabsreglerne om statsstøtte, som Retten uberettiget ligestiller med konkurrencereglerne for virksomheder på datoen for tilbagebetalingen af den ulovlige støtte, og ikke med reglerne om konkurrence mellem medlemsstaterne på datoen for den faktiske ydelse af støtten. Appellanten har fremført otte anbringender til støtte for appellen.
 Appellantens første anbringende er, at en afgørelse med pålæg om tilbagebetaling af en ulovligt ydet støtte — i modsætning til, hvad Retten har antaget i den appellerede dom — er tilstrækkeligt begrundet, hvis det på grundlag af en simpel matematisk beregning er muligt at fastslå, hvilken beregningsmetode der er blevet anvendt. Dette er netop tilfældet i den foreliggende sag, da alle de vigtigste oplysninger vedrørende beløbet for den ydede støtte, rentesatsen, varigheden og det beløb, der skal kræves tilbagebetalt, fremgår af Kommissionens beslutning.
 Appellantens andet anbringende er, at anvendelsen af en sammensat rentesats i hvert fald forudsætningsvis fremgik af beslutningens begrundelse i betragtning af de erklærede formål om at ophæve fordelene som følge af støtten og genoprette den tidligere situation. Som følge heraf burde der anvendes en sammensat rentesats på det beløb, der skal kræves tilbage, af hensyn til inflationen og den fordel, som støttemodtageren opnår med tiden.
 Kommissionens tredje anbringende er, at Retten har begået en retlig fejl ved at omvende bevisbyrden til skade for Kommissionen. Det må nemlig påhvile sagsøgeren i første instans at godtgøre sin påstand om, at Kommissionen har ændret praksis hvad angår den rentesats, som anvendes ved pålæg om tilbagekrævning af ulovlig støtte, og kan ikke påhvile Kommissionen at godtgøre, at den ikke har ændret praksis.
 Det fjerde anbringende er, at Retten har begået en retlig fejl ved at fastslå, at Kommissionen ikke havde præciseret, hvori den fordel bestod, som det støttemodtagende selskab oppebar på tidspunktet for pålægget om tilbagekrævningen af støtten. Det er på datoen for støttens ydelse, at det påhviler Kommissionen at godtgøre, at der består en sådan fordel, og ikke på datoen for dens tilbagekrævning.
 Med sit femte og sjette anbringende kritiserer Kommissionen Retten for, at den har baseret sig på spekulationer og ikke på beviser hvad angår den salgspris, det støttemodtagende selskab har anvendt over for et andet selskab, og for at have fastslået, at denne salgspris var en faktor, som Kommissionen, selv om der var forløbet elleve år siden støttens tildeling, burde have taget hensyn til ved fastsættelsen af det tilbagekrævne beløb. Det formål, som forfølges med statsstøtte, er at genoprette den tidligere situation, og det støttebeløb, der skal kræves tilbage, skal derfor svare til det beløb, der oprindeligt blev ydet, med de årlige, sammensatte renter, der påløber indtil den faktiske tilbagebetaling, uanset hvad støttemodtageren i mellemtiden har brugt støtten til.
 Appellantens syvende anbringende er, at Retten har begået en retlig fejl ved at fastslå, at den omstændighed, at tilbagekrævningen af støtten skal ske i overensstemmelse med nationale regler, nødvendigvis indebærer, at renterne skal beregnes efter en simpel rentesats. Uanset at hovedstolen og renterne skal tilbagebetales i overensstemmelse med procedurerne i henhold til national ret, er spørgsmålet om fastsættelse af rentesatsen et fællesskabsretligt spørgsmål og ikke et spørgsmål, der henhører under national ret, og det samme gælder spørgsmålet, om rentesatsen skal være simpel eller sammensat.
 Endelig gør Kommissionen med sit ottende anbringende gældende, at den appellerede dom udviser en total mangel på proportionalitet, da den i det hele annullerer Kommissionens afgørelse, selv om det var muligt at udskille hovedstolen fra det beløb, som skal betales i rente, ligesom det var muligt at sondre mellem anvendelsen af en simpel og en sammensat rentesats.
 (1) Kommissionens beslutning 2002/14/EF af 12.7.2000 om den statsstøtte, Frankrig har iværksat til fordel for Scott Paper SA/Kimberly-Clark (EFT 2002 L 12, s. 1).


text:
9.10.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 338/14
 Kendelse afsagt af Rettens præsident den 25. august 2017 — Sigma Orionis mod Kommissionen
 (Sag T-48/16 R)
 ((Særlige rettergangsformer - voldgiftsbestemmelse - Det Europæiske Fællesskabs syvende rammeprogram (2007-2013) og Horisont 2020 — rammeprogram for forskning og innovation - beslutning om at suspendere betalingerne og opsige tilskudskontrakter som følge af en finansiel revision - beløb, som Kommissionen angiveligt skylder i forbindelse med opfyldelsen af tilskudskontrakter - erstatningskrav - begæring om udsættelse af gennemførelse - ingen uopsættelighed - interesseafvejning))
 (2017/C 338/14)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Sigma Orionis SA (Valbonne, Frankrig) (ved advokaterne S. Orlandi og T. Martin)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (ved A. Lewis og M. Siekierzyńska, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Søgsmål anlagt i henhold til artikel 278 TEUF og 279 TEUF med påstand om, at Kommissionen straks skal betale forskellige beløb i henhold til en række tilskudsaftaler, og om udsættelse af gennemførelsen af beslutningen om opsigelse af disse aftaler.
 Konklusion
 1)
 Begæringen om foreløbige forholdsregler tages ikke til følge.
 2)
 Afgørelsen om sagsomkostningerne udsættes.


text:
30.12.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 326/18
 Domstolens dom (Anden Afdeling) af 26. oktober 2006 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Portugisiske Republik
 (Sag C-345/05) (1)
 (Traktatbrudssøgsmål - skattelovgivning - betingelserne for fritagelse for beskatning af avancer ved overdragelse mod vederlag af fast ejendom - artikel 18 EF, 39 EF og 43 EF - artikel 28 og 31 i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde - sammenhængen i skattesystemet - boligpolitik)
 (2006/C 326/35)
 Processprog: portugisisk
 Parter
 Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved R. Lyal og M. Afonso, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Den Portugisiske Republik (ved L. Fernandes og J. Menezes Leitão, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Traktatbrudssøgsmål — tilsidesættelse af artikel 18 EF, 39 EF, 43 EF og 56, stk. 1, EF samt EØS-aftalens artikel 28, 31 og 40 — national lovgivning, hvorefter det for fritagelse for beskatning af fortjeneste ved afståelse mod vederlag af fast ejendom bestemt til vedvarende beboelse for den skattepligtige person eller dennes husstand opstilles som betingelse, at fortjenesten geninvesteres i erhvervelse af fast ejendom beliggende på det nationale område
 Konklusion
 1)
 Den Portugisiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 18 EF, 39 EF og 43 EF samt artikel 28 og 31 i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, idet den har opretholdt skattebestemmelser, såsom artikel 10, stk. 5, i lov om beskatning af fysiske personers indkomst, hvorefter det for fritagelse for beskatning af avancer ved overdragelse mod vederlag af fast ejendom bestemt til vedvarende beboelse for den skattepligtige person eller dennes husstand er en betingelse, at fortjenesten geninvesteres i erhvervelse af fast ejendom beliggende i Portugal.
 2)
 Den Portugisiske Republik betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 281 af 12.11.2005.


text:
2.8.2003 DA Den Europæiske Unions Tidende C 184/7
 DOMSTOLENS DOM DOMSTOLENS DOM
 (Sjette Afdeling) (Femte Afdeling)
 af 19. juni 2003 af 12. juni 2003
 i sag C-149/01, Commissioners of Customs & Excise mod i sag C-234/01, Arnoud Gerritse mod Finanzamt Neukölln-
 First Choice Holidays plc (anmodning om præjudiciel Nord (anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af
 afgørelse indgivet af Court of Appeal (England & Wales) Finanzgericht Berlin) (1)
 (Civil Division)) (1)
 (»Indkomstskat — ikke-hjemmehørende — EF-traktatens
 (»Sjette momsdirektiv — artikel 26, stk. 2 — særordning for artikel 59 (efter ændring nu artikel 49 EF) og EF-traktatens
 rejsebureauer og personer, der organiserer turistrejser — artikel 60 (nu artikel 50 EF) — skattefrit bundfradrag —
 beskatningsgrundlag — fortjenstmargen — samlede beløb, fradrag af erhvervsmæssige udgifter«)
 der skal betales af den rejsende«)
 (2003/C 184/13)
 (2003/C 184/12)
 (Processprog: tysk)
 (Processprog: engelsk)
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 gjort i Samling af Afgørelser)
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 gjort i Samling af Afgørelser)
 I sag C-234/01, angående en anmodning, som Finanzgericht
 Berlin (Tyskland) i medfør af artikel 234 EF har indgivet til
 I sag C-149/01, angående en anmodning, som Court of Appeal Domstolen for i den for nævnte ret verserende sag, Arnoud
 (England & Wales) (Civil Division) (Det Forenede Kongerige) i Gerritse mod Finanzamt Neukölln-Nord, at opnå en præjudiciel
 medfør af artikel 234 EF har indgivet til Domstolen for i den afgørelse vedrørende fortolkningen af EF-traktatens artikel 52
 for nævnte ret verserende sag, Commissioners of Customs & (efter ændring nu artikel 43 EF), har Domstolen (Femte Afde-
 Excise mod First Choice Holidays plc, at opnå en præjudiciel ling), sammensat af afdelingsformanden, M. Wathelet (refere-
 afgørelse vedrørende fortolkningen af artikel 26, stk. 2, i rende dommer), og dommerne C.W.A. Timmermans,
 Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmo- D.A.O. Edward, P. Jann og A. Rosas; generaladvokat: P. Léger;
 nisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter justitssekretær: ekspeditionssekretær M.-F. Contet, den 12. juni
 — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregnings- 2003 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 grundlag (EFT L 145, s. 1), har Domstolen (Sjette Afdeling),
 sammensat af formanden for Anden Afdeling, R. Schintgen,
 som fungerende formand for Sjette Afdeling, og dommerne 1) EF-traktatens artikel 59 (efter ændring nu artikel 49 EF) og
 C. Gulmann (refererende dommer), V. Skouris, F. Macken og EF-traktatens artikel 60 (nu artikel 50 EF) er til hinder for en
 J.N. Cunha Rodrigues; generaladvokat: A. Tizzano; justitsse- national lovgivning som den i hovedsagen omtvistede, der
 kretær: ekspeditionssekretær L. Hewlett, den 19. juni 2003 generelt beskatter ikke-hjemmehørende på grundlag af brutto-
 afsagt dom, hvis konklusion lyder således: indkomsten uden fradrag af erhvervsmæssige udgifter, hvorimod
 hjemmehørende beskattes af deres nettoindkomst efter fradrag af
 disse udgifter.
 Artikel 26, stk. 2, i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj
 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsæt-
 ningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregnings- 2) Traktatens artikel 59 og 60 er derimod ikke til hinder for en
 grundlag skal fortolkes således, at begrebet »samlede beløb [...], der sådan lovgivning, for så vidt den som hovedregel endeligt
 skal betales af den rejsende«, i bestemmelsens forstand omfatter det beskatter ikke-hjemmehørendes indkomst ved indeholdelse efter
 ekstra beløb, som et rejsebureau, der optræder som agent for regning af en fast sats på 25 %, hvorimod hjemmehørendes indkomst
 den, der organiserer turistrejser, under omstændigheder som de i beskattes efter en progressiv skatteskala, der omfatter et skattefrit
 forelæggelsesafgørelsen beskrevne skal betale den, der organiserer turist- bundfradrag, forudsat at satsen på 25 % ikke er højere end den
 rejser, ud over den pris, som den rejsende har betalt, og svarende til den sats, der efter den progressive skatteskala faktisk ville være
 rabat, som den rejsende har fået af rejsebureauet i forhold til katalog- anvendt på den pågældendes nettoindkomst forhøjet med et
 prisen fra den, der organiserer turistrejser. beløb svarende til det skattefrie bundfradrag.
 (1) EFT C 173 af 16.6.2001. (1) EFT C 245 af 1.9.2001.


text:
30.6.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 202/26
 Sag anlagt den 9. april 2014 — Gmina Kosakowo mod Kommissionen
 (Sag T-217/14)
 2014/C 202/33
 Processprog: polsk
 Parter
 Sagsøger: Gmina Kosakowo (Kosakowo, Polen) (ved juridisk rådgiver M. Leśny)
 Sagsøgte: Europa-Kommissionen
 Sagsøgerens påstande
 —
 Europa-Kommissionens afgørelse af 11. februar 2014 i sag SA.35 388, hvorved Polen pålægges at kræve en uretmæssigt udbetalt statsstøtte til lufthavnen Gdynia-Kosakowo tilbagebetalt, annulleres.
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført tre anbringender.
 1.
 Første anbringende:
 —
 En urigtig fastlæggelse af de faktiske omstændigheder, der er blevet lagt til grund for beslutningen.
 2.
 Andet anbringende:
 —
 Tilsidesættelse af artikel 107, stk. 1, TEUF på grund af den grundløse antagelse, at Gmina Kosakowo under tilsidesættelse af denne bestemmelse har ydet offentlig støtte, selv om denne enheds overtagelse af kapitalandelene i selskabet Port Lotniczy Gdynia-Kosakowo sp. z o.o. udgjorde modregning i forhold til en transaktion inden for rammerne af en aftale om forpagtning af jord og grundstykker. Derudover har Europa-Kommissionen anvendt kriteriet om den private investor fejlagtigt.
 3.
 Tredje anbringende:
 —
 Tilsidesættelse af de følgende retsforskrifter: Artikel 107, stk. 1, TEUF sammenholdt med artikel 5, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 grundet en fejlagtig anvendelse af kriteriet om den private investor, artikel 7, stk. 5, sammenholdt med artikel 13, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 grundet en urigtig fastsættelse af den støtte, der skal tilbagebetales, idet udgifter til sikkerhed og infrastruktur også er blevet medregnet deri, og artikel 296, stk. 2, TEUF, fordi den anfægtede afgørelse ikke er blevet behørigt begrundet, idet den ikke indeholder de væsentlige oplysninger, der gør det muligt at fastslå Kommissionens begrundelser.


text:
1.2.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 31/4
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Juzgado de Primera Instancia no 2 de Santander (Spanien) den 25. november 2013 — Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, S.A. mod Fernando Quintano Ujeta og María Isabel Sánchez García
 (Sag C-602/13)
 2014/C 31/06
 Processprog: spansk
 Den forelæggende ret
 Juzgado de Primera Instancia no 2 de Santander
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, S.A.
 Sagsøgte: Fernando Quintano Ujeta og María Isabel Sánchez García
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Når en national domstol, i overensstemmelse med Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler (1), herunder navnlig direktivets artikel 6, stk. 1, og artikel 7, stk. 1, og med henblik på at sikre beskyttelsen af forbrugere og brugere i overensstemmelse med ækvivalens- og effektivitetsprincippet, finder, at et kontraktvilkår vedrørende morarenter er urimeligt, har det da til følge, at enhver form for morarenter er ugyldig, herunder også dem, der måtte følge af en subsidiær anvendelse af en national retsforskrift som f.eks. artikel 1108 i Código Civil, den anden overgangsbestemmelse i Ley 1/2013, sammenholdt med artikel 114 i Ley Hipotecaria, eller artikel 4 i RDL 6/2012, og uden at den er bundet af den genberegning, som den erhvervsdrivende måtte have foretaget i overensstemmelse med den anden overgangsbestemmelse i Ley 1/2013?
 2)
 Skal den anden overgangsbestemmelse i Ley 1/2013 fortolkes således, at den ikke må udgøre en hindring for beskyttelsen af forbrugernes interesser?
 3)
 Når en national domstol tager stilling til, om der foreligger et urimeligt kontraktvilkår om førtidig ophævelse, skal den da, i overensstemmelse med Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler, herunder navnlig direktivets artikel 6, stk. 1, og artikel 7, stk. 1, og med henblik på at sikre beskyttelsen af forbrugere og brugere i overensstemmelse med ækvivalens- og effektivitetsprincippet, betragte vilkåret, som om det ikke var aftalt, og drage konsekvenserne heraf, også selv om den erhvervsdrivende har ventet i det tidsrum, der som minimum er foreskrevet i den nationale lovbestemmelse?
 (1) EFT L 95, s. 29.


text:
12.9.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 335/27
 Appel iværksat den 12. februar 2016 af Kenzo Tsujimoto til prøvelse af dom afsagt af Retten (Første Afdeling) den 2. december 2015 i sag T-414/13, Kenzo Tsujimoto mod Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret
 (Sag C-85/16 P)
 (2016/C 335/36)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Appellant: Kenzo Tsujimoto (ved Rechtsanwältinnen A. Wenninger-Lenz og M. Ring og Rechtsanwalt W. von der Osten-Sacken)
 Den anden part: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret og Kenzo
 Appellanten har nedlagt følgende påstande
 —
 Dom afsagt af Retten (Første Afdeling) den 2. december 2015 i sag T-414/13 ophæves.
 —
 Domstolen træffer endelig afgørelse i tvisten.
 —
 EUIPO og Kenzo S.A. betaler sagens omkostninger, herunder omkostningerne i forbindelse med sagen for appelkammeret.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 1.
 Tilsidesættelse af artikel 76, stk. 2, i forordning nr. 207/2009
 Begge de indsigelser, som KENZO S.A. har rejst, er støttet på artikel 8, stk. 5, i forordning nr. 207/2009 (1). I begge tilfælde tog appelkammeret hensyn til beviser til støtte for påstanden om renommé, som indsigeren havde fremlagt for indsigelsesafdelingen med henblik på at godtgøre reel brug af varemærket. Det er ubestridt, at de pågældende dokumenter blev indgivet efter udløbet af fristen for indgivelse af beviser for den ældre rettigheds eksistens, gyldighed og beskyttelsesomfang i henhold til regel 19, stk. 1, i forordning nr. 2868/95 (2). Det følger af regel 19, stk. 1 og 2, og regel 20, stk. 1, i forordning nr. 2868/95, at en indsigelse, der er baseret på artikel 8, stk. 5, i forordning nr. 207/2009, skal afvises, såfremt indsigeren ikke formår at føre bevis for det ældre varemærkes renommé inden for den af kontoret fastsatte frist. Ikke desto mindre har Retten konkluderet, at appelkammeret rådede over en skønsbeføjelse med hensyn til, hvorvidt de pågældende beviser burde tages i betragtning til støtte for påstanden om renommé, at appelkammeret anerkendte og udøvede sin skønsbeføjelse og på korrekt vis angav begrundelsen for at tage beviserne i betragtning. Appellanten er derimod af den opfattelse, at Rettens konklusion om, at appelkammeret rådede over en skønsbeføjelse, er behæftet med en retlig fejl og udgør en urigtig anvendelse af regel 19, stk. 1 og 2, og regel 20, stk. 1, i forordning nr. 2868/95.
 Appellanten er klar over, at Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret og Kenzo har gjort gældende, at afgørelsen om, hvorvidt de dokumenter, der er indgivet til støtte for reel brug for så vidt angår påstanden om renommé, kan antages til behandling, ikke skal træffes på grundlag af regel 20, stk. 1, i forordning nr. 2868/95, men på grundlag af denne forordnings regel 50, stk. 1, tredje afsnit, der er en særlig procedurebestemmelse ved appelkammeret.
 Selv hvis appelkammerets skønsbeføjelse blev fortolket i henhold til regel 50, stk. 1, tredje afsnit, i forordning nr. 2868/95, blev dette skøn udøvet forkert af appelkammeret, og Retten anvendte artikel 76, stk. 2, i forordning nr. 207/2009 forkert, idet den tiltrådte appelkammerets betragtninger vedrørende den uadskillelige forbindelse mellem bevis for brug og bevis for renommé som en korrekt udøvelse af dets skønsbeføjelse. Appelkammeret fastsatte nemlig ikke engang grænserne for dets skønsbeføjelse f.eks. ved at fastslå, om skønnet i den foreliggende sag skulle udøves begrænset eller ej. Såfremt appelkammeret havde udøvet sit skøn korrekt, skulle det have anerkendt, at skønnet i henhold til dom Rintisch (C-120/12 P, Bernhard Rintisch mod KHIM) skal udøves begrænset. Under de foreliggende omstændigheder ville den eneste måde at udøve skønnet korrekt på have været ikke at tage hensyn til dokumenterne til støtte for påstanden om renommé. Retten overså den omstændighed, at appelkammeret ikkefastslog grænserne for dets skønsbeføjelse korrekt og ikke udøvede skønnet inden for disse grænser og herved tilsidesatte artikel 76, stk. 2, i forordning nr. 207/2009.
 2.
 Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 5, i forordning nr. 207/2009
 Appellanten har gjort gældende, at Retten undlod at sammenligne varemærkerne »KENZO« og »KENZO ESTATE« som helhed og herved tilsidesatte artikel 8, stk. 5, i forordning nr. 207/2009. Desuden har appellanten gjort gældende, at påstanden om renommé blev tiltrådt af Retten på grundlag af dokumenter, der i forbindelse med en korrekt retsanvendelse og et korrekt udøvet skøn ved appelkammeret ikke burde have været taget i betragtning. Endvidere har appellanten gjort gældende, at Retten undlod at foretage den nødvendige helhedsvurdering, da den konkluderede, at det omtvistede varemærke kunne forventes at blive forbundet med det ældre varemærke og dermed udgøre en utilbørlig udnyttelse af det ældre varemærkes renommé. Endelig har appellanten gjort gældende, at appelkammeret og Retten begik en fejl, da de konkluderede, at appellanten ikke havde godtgjort, at der forelå en »rimelig grund« i den betydning, hvori dette udtryk er anvendt i artikel 8, stk. 5, i forordning nr. 207/2009.
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 af 26.2.2009 om EF-varemærker (EUT 2009, L 78, s. 1).
 (2) Kommissionens forordning (EF) nr. 2868/95 af 13.12.1995 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 40/94 om EF-varemærker (EFT 1995, L 303, s. 1).


text:
23.10.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 288/32
 Rettens dom af 9. september 2010 — Al-Aqsa mod Rådet
 (Sag T-348/07) (1)
 (Fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik - restriktive foranstaltninger truffet mod visse personer og enheder med henblik på at bekæmpe terrorisme - indefrysning af midler - fælles holdning 2001/931/FUSP og forordning (EF) nr. 2580/2001 - annullationssøgsmål - tilpasning af påstandene - domstolsprøvelse - betingelser for at iværksætte en EU-foranstaltning om indefrysning af midler)
 (2010/C 288/61)
 Processprog: nederlandsk
 Parter
 Sagsøger: Stichting Al-Aqsa (Heerlen, Nederlandene) (ved avocats J. Pauw, G. Pulles, A.M. van Eik og M. Uiterwaal)
 Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union (ved E. Finnegan og G.-J. Van Hegelsom og B. Driessen, som befuldmægtigede)
 Intervenienter til støtte for sagsøgt: Kongeriget Nederlandene (ved C. Wissels, M. de Mol og Y. de Vries, som befuldmægtigede) og Europa-Kommissionen (ved P. van Nuffel og S. Boelaert, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Oprindeligt, i det væsentlige, påstand om annullation af Rådets afgørelse 2007/445/EF af 28. juni 2007 om gennemførelse af artikel 2, stk. 3, i forordning (EF) nr. 2580/2001 om specifikke restriktive foranstaltninger mod visse personer og enheder med henblik på at bekæmpe terrorisme og om ophævelse af afgørelse 2006/379/EF og 2006/1008/EF (EUT L 169, s. 58), for så vidt som den vedrører sagsøgeren.
 Konklusion
 1)
 Rådets afgørelse 2007/445/EF af 28. juni 2007 om gennemførelse af artikel 2, stk. 3, i forordning (EF) nr. 2580/2001 om specifikke restriktive foranstaltninger mod visse personer og enheder med henblik på at bekæmpe terrorisme og om ophævelse af afgørelse 2006/379/EF og 2006/1008/EF, Rådets afgørelse 2007/868/EF af 20. december 2007 om gennemførelse af artikel 2, stk. 3, i forordning (EF) nr. 2580/2001 og om ophævelse af afgørelse 2007/445, Rådets afgørelse 2008/583/EF af 15. juli 2008 om gennemførelse af artikel 2, stk. 3, i forordning (EF) nr. 2580/2001 og om ophævelse af afgørelse 2007/868, Rådets afgørelse 2009/62/EF af 26. januar 2009 om gennemførelse af artikel 2, stk. 3, i forordning nr. 2580/2001 og om ophævelse af afgørelse 2008/583/EF og Rådets forordning (EF) nr. 501/2009 af 15. juni 2009 om gennemførelse af artikel 2, stk. 3, i forordning nr. 2580/2001 og om ophævelse af afgørelse 2009/62 annulleres, for så vidt som de vedrører Stichting Al-Aqsa.
 2)
 I øvrigt frifindes Rådet for den Europæiske Union.
 3)
 Rådet bærer sine egne omkostninger og betaler derudover Stichting Al-Aqsas omkostninger.
 4)
 Kongeriget Nederlandene og Europa-Kommissionen bærer deres egne omkostninger.
 (1) EUT C 269 af 10.11.2007.


text:
Nr . C 46/2 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 17 . 2 . 96
 tage indgrebet — end de ansatte ved insemineringscen angivne kategorier af sådanne varer, men ikke lokalt
 trene, der har monopolet, medmindre monopolet tilsi fremstillede varer af samme kategori.
 desætter princippet om frie varebevægelser ved at
 diskriminere indførte varer til fordel for indenlandske (') EFT nr . C 90 af 26 . 3 . 1994 .
 varer .
 C ) EFT nr. C 59 af 26 . 2 . 1994 .
 DOMSTOLENS DOM
 af 7. december 1995
 i sag C-41 /95 , Rådet for Den Europæiske Union mod
 DOMSTOLENS DOM Europa-Parlamentet (')
 ( Femte Afdeling ) (Budget)
 af 7. december 1995 ( 96/C 46/03 )
 i sag C-45/94 , Cámara de Comercio, Industria y Navega
 ción de Ceuta mod Ayuntamiento de Ceuta ( anmodning om (Processprog: fransk)
 præjudiciel afgørelse fra Tribunal Superior de Justicia de
 Andalucía ( Spanien )) (')
 (Frie varebevægelser — tiltrædelsesakten for Kongeriget (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive
 Spanien — bestemmelser for Ceuta og Melilla — afgift med offentliggjort i Samling af Afgørelser)
 tilsvarende virkning som told)
 ( 96/C 46/02 ) I sag C-41 /95 , Rådet for Den Europæiske Union ( befuld
 mægtigede : Jean-Paul Jacqué, Félix van Craeyenest og Yves
 Cretien ), mod Europa-Parlamentet ( befuldmægtigede : Gre
 (Processprog: spansk) gorio Garzón Clariana, Christian Pennera og Peter Dyr
 berg ), angående en påstand om annullation af Europa
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive Parlamentets formands retsakt af 15 . december 1994,
 offentliggjort i Samling af Afgørelser) hvorved det fastslås, at Den Europæiske Unions almindelige
 budget for regnskabsåret 1995 endeligt er vedtaget ( EFT nr.
 L 369 , s . 1 ), har Domstolen, sammensat af præsidenten,
 I sag C-45/94 , angående en anmodning, som Tribunal G. C. Rodríguez Iglesias, afdelingsformændene C. N.
 Superior de Justicia de Andalucía ( Spanien ) i medfør af Kakouris og G. Hirsch samt dommerne F. A. Schockweiler,
 EØF-traktatens artikel 177 har indgivet til Domstolen for i J. C. Moitinho de Almeida , P. J. G. Kapteyn ( refererende
 den for nævnte ret verserende sag Cåmara de Comercio, dommer ), C. Gulman, P. Jann, H. Ragnemalm, L. Sevón og
 Industria y Navegación de Ceuta mod Ayuntamiento de M. Wathelet; generaladvokat : A. La Pergola ; justitssekre
 Ceuta at opnå en præjudiciel afgørelse vedrørende fortolk tær: ekspeditionssekretær D. Louterman-Hubeau, den
 ningen af artikel 25 i akten af 12 . juni 1985 vedrørende 7. december 1995 afsagt dom, hvis konklusion lyder
 vilkårene for Kongeriget Spaniens og Republikken Portu således :
 gals tiltrædelse og tilpasningerne af traktaterne ( EFT nr.
 L 302, s . 23 ) og af dennes protokol nr . 2 , sammenholdt med
 1 ) Europa-Parlamentets formands retsakt af 1 5. december
 EF-traktatens og EKSF-traktatens bestemmelser om frie
 1 994, hvorved det fastslås, at Den Europæiske Unions
 varebevægelser, har Domstolen ( Femte Afdeling ), sammen
 sat af afdelingsformanden, D. A. O. Edward ( refererende
 almindelige budget for regnskabsåret 1 995 endeligt er
 vedtaget, annulleres.
 dommer ), og dommerne J.-P. Puissochet, J. C. Moitinho de
 Almeida, C. Gulmann og L. Sevón; generaladvokat: G.
 Tesauro; justitssekretær: ekspeditionssekretær H. A. Rühl , 2 ) Virkningerne af budgettet for 1 995 i den form, hvori det
 den 7. december 1995 afsagt dom, hvis konklusion lyder er offentliggjort i De Europæiske Fællesskabers
 således : Tidende, opretholdes, indtil den dato, hvor det endeligt
 vedtages.
 Bestemmelserne i akten af 12 . juni 1985 vedrørende
 vilkårene for Kongeriget Spaniens og Republikken Portu 3 ) I øvrigt frifindes Parlamentet.
 gals tiltrædelse og tilpasningerne af traktaterne samt dens
 protokol nr. 2, sammenholdt med EF-traktatens artikel 9 og
 12 eller EKSF-traktatens artikel 4, litra a), eller med 4 ) Parlamentet betaler sagens omkostninger.
 EF-traktatens artikel 95, er til hinder for, at en medlemsstat
 opkræver en afgift, der fremstår som en intern afgift, men (') EFT nr . C 87 af 8 . 4 . 1995 .
 som, enten på grund af ordlyden af de bestemmelser,
 hvorved den er indført, eller på grund af den måde, hvorpå
 den administreres, rammer indførte varer eller nærmere


text:
8.2.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 48/73
 Sag anlagt den 13. november 2015 — Clerix mod Parlamentet
 (Sag T-660/15)
 (2016/C 048/81)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Kristof Clerix (Bruxelles, Belgien) (ved advokat N. Pirc Musar)
 Sagsøgt: Europa-Parlamentet
 Sagsøgerens påstande
 —
 Europa-Parlamentets afgørelse A(2015)8327 C af 14. september 2015 om afslag på sagsøgerens genfremsatte begæring om aktindsigt i visse dokumenter vedrørende oplysninger om Europa-Parlamentets medlemmers rejseudgifter, dagpenge, godtgørelser for generelle udgifter og udgifter til personaleordninger annulleres.
 —
 Parlamentet tilpligtes at betale sagsomkostningerne i henhold til artikel 134 og 140 i Rettens procesreglement, herunder de af eventuelle intervenerende parter afholdte sagsomkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat fem anbringender.
 1.
 Første anbringende vedrører tilsidesættelse af artikel 4, stk. 1, litra b), i forordning nr. 1049/2001 (1), sammenholdt med artikel 8, litra b), i forordning nr. 45/2001 (2), idet de persondata, der søges aktindsigt i, ikke er beskyttet af fællesskabslovgivningen.
 2.
 Andet anbringende vedrører tilsidesættelse af artikel 4, stk. 1, litra b), i forordning nr. 1049/2001, sammenholdt med artikel 8, litra b), i forordning nr. 45/2001, idet der blev givet afslag på aktindsigt i de ønskede oplysninger, selv om betingelserne for udlevering var opfyldt.
 3.
 Tredje anbringende vedrører tilsidesættelse af den generelle forpligtelse til i henhold artikel 2 og 4 i forordning nr. 1049/2001, sammenholdt med denne forordnings artikel 6, stk. 3, at foretage en undersøgelse af hvert enkelt dokument.
 4.
 Fjerde anbringende vedrører tilsidesættelse af artikel 4, stk. 6, i forordning nr. 1049/2001, henset til, at afslaget på at give delvis aktindsigt i de ønskede dokumenter ikke var berettiget.
 5.
 Femte anbringende vedrører tilsidesættelse af den begrundelsespligt, der følger af artikel 7, stk. 1, og artikel 8, stk. 1, i forordning nr. 1049/2001, idet Parlamentet undlod at tage stilling til alle sagsøgerens argumenter.
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1049/2001 af 30.5.2001 om aktindsigt i Europa-Parlamentets, Rådets og Kommissionens dokumenter (EFT L 145, s. 43).
 (2) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 45/2001 af 18.12.2000 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger i fællesskabsinstitutionerne og -organerne og om fri udveksling af sådanne oplysninger (EFT 2001 L 8, s. 1).


text:
29.3.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 111/34
 Sag anlagt den 5. februar 2016 — Netguru mod EUIPO (NETGURU)
 (Sag T-54/16)
 (2016/C 111/41)
 Processprog: polsk
 Parter
 Sagsøger: Netguru sp. z o.o. (Poznań, Polen) (ved advokat K. Jarosiński)
 Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)
 Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO
 Det omtvistede varemærke: EU-ordmærket »NETGURU« — registreringsansøgning nr. 12 994 166
 Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 18. december 2015 af Femte Appelkammer ved EUIPO (sag R 144/2015-5)
 Påstande
 —
 Afgørelse truffet den 18. december 2015 af Femte Appelkammer ved Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret annulleres i det hele.
 —
 EUIPO tilpligtes at betale sagens omkostninger, herunder omkostningerne i forbindelse med sagens behandling for appelkammeret.
 Anbringender
 —
 Tilsidesættelse af artikel 41, stk. 2, litra c), i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder og af artikel 75 i forordning nr. 207/2009
 —
 Tilsidesættelse af artikel 76, stk. 2, i forordning nr. 207/2009
 —
 Urigtig anvendelse af artikel 7, stk. 1, litra b) og c), i forordning nr. 207/2009.


text:
30.11.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 352/25
 Personalerettens dom (Tredje Afdeling) af 23. oktober 2013 — Solberg mod EONN
 (Sag F-124/12) (1)
 (Personalesag - tidligere midlertidigt ansat - ikke forlængelse af en tidsbegrænset kontrakt - begrundelsespligt - skønsbeføjelsens udstrækning)
 2013/C 352/49
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Ulrik Solberg (Lissabon, Portugal) (ved advokaterne D. Abreu Caldas, A. Coolen, S. Orlandi, J.-N. Louis og É. Marchal)
 Sagsøgt: Det Europæiske Overvågningscenter for Narkotika og Narkotikamisbrug (EONN) (ved D. Storti, som befuldmægtiget, bistået af advokat B. Wägenbaur)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelsen om ikke at forlænge sagsøgers kontrakt som midlertidigt ansat.
 Konklusion
 1)
 Det Europæiske Overvågningscenter for Narkotika og Narkotikamisbrug frifindes.
 2)
 Ulrik Solberg bærer sine egne omkostninger og betaler de af Det Europæiske Overvågningscenter for Narkotika og Narkotikamisbrug afholdte omkostninger.
 (1) EUT C 26 af 26.1.2013, s. 72.


text:
10.10.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 244/7
 Sag anlagt den 24. juli 2009 — Omnicare mod KHIM Astellas Pharma (tidligere Yamanouchi Pharma) (OMNICARE)
 (Sag T-290/09)
 2009/C 244/12
 Stævningen er affattet på engelsk
 Parter
 Sagsøger: Omnicare, Inc. (Covington, De Forenede Stater) (ved barrister M. Edenborough)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: Astellas Pharma GmbH (tidligere Yamanouchi Pharma GmbH) (Heidelberg, Tyskland)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelse truffet den 14. maj 2009 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 402/2008-4) annulleres.
 —
 Sagsøgeren godtgøres de sagsomkostninger, der er forbundet med nærværende søgsmål for Retten i Første Instans.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Ansøger om EF-varemærket: Omnicare
 Det omhandlede EF-varemærke: Ordmærket »OMNICARE« for tjenesteydelser i klasse 42
 Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Astellas Pharma GmbH
 Det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Den tyske varemærkeregistrering »OMNICARE« for tjenesteydelser i klasse 35, 41 og 42
 Indsigelsesafdelingens afgørelse: Afslag på indsigelsen
 Appelkammerets afgørelse: Annullation af den påklagede afgørelse og afslag på det ansøgte EF-varemærke
 Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i Rådets forordning (EF) nr. 207/2009, idet appelkammeret fejlagtigt fastslog, a) at de omhandlede varemærker havde lighed, b) at det i indsigelsessagen påberåbte varemærke var genstand for reel brug, c) at de tjenesteydelser for hvilke, der var påvist reel brug, var af lignende art, og d) at der følgelig var risiko for forveksling mellem de omhandlede varemærker.


text:
5.6.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 148/32
 Sag anlagt den 5. marts 2010 — Italien mod Kommissionen
 (Sag T-117/10)
 2010/C 148/57
 Processprog: italiensk
 Parter
 Sagsøger: Den Italienske Republik (ved avvocati dello Stato P. Gentili og G. Palmieri)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgerens påstande
 —
 Annullation af Europa-Kommissionens beslutning K(2009) 10350 af 22. december 2009 om tilbagekaldelse af en del af tilskuddet fra Den Europæiske Fond for Regionaludvikling til Italien for det operative program POR Puglia Obiettivo 1 2000-06.
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Den Italienske Republik har for Den Europæiske Unions Ret anfægtet Europa-Kommissionens beslutning K(2009) 10350 af 22. december 2009, der blev bekendtgjort den 22. december 2009, om tilbagekaldelse af en del af tilskuddet fra Den Europæiske Fond for Regionaludvikling til Italien for det operative program POR Puglia Obiettivo 1 2000-06.
 Den Italienske Republik har til støtte for søgsmålet gjort følgende anbringender gældende.
 Det første anbringende: Tilsidesættelse af artikel 39, stk. 2, litra c), og stk. 3, i forordning nr. 1260/99 (1) og artikel 4 i forordning nr. 438/2001 (2). Sagsøgeren har herved henvist til, at EU’s inspektører konkluderede, at der forelå systemmangler i kontrollen på første niveau ved visse fejl, der ikke blev opdaget ved denne kontrol ved tildeling og gennemførelse af offentlige kontrakter. Den anfægtede beslutning anfægter imidlertid ikke de modargumenter, som Regione har fremført, og som afviste, at der forelå systemmangler. Ikke desto mindre foretoges der en fast berigtigelse på 10 % i henhold til artikel 39 i forordning nr. 1260/99, som om de regionale kontrolniveauer ikke var overensstemmende med dem, der er fastsat i artikel 4 i forordning nr. 438/2001. Kommissionen tilsidesatte således ligeledes princippet om partnerskab.
 Det andet anbringende: Tilsidesættelse af artikel 39, stk. 2, litra c), og stk. 3, i forordning nr. 1260/99 samt af artikel 10 i forordning nr. 438/2001. Sagsøgeren har på dette punkt præciseret, at det andet anbringende er analogt med det første, men at dette vedrører kontrollen på andet niveau som omhandlet i artikel 10 i forordning nr. 438/2001, selv om den fællesskabsmæssige revision systematisk fandt utilstrækkeligheder på grund af mangler, der blev fundet i visse prøver, men som ikke blev meddelt, på trods af, at alle disse mangler detaljeret blev anfægtet af Regione med faktiske og retlige argumenter, der ikke blev tilbagevist i den anfægtede afgørelse.
 Det tredje anbringende: Manglende begrundelse og yderligere tilsidesættelse af artikel 39, stk. 2 og 3, i forordning nr. 1260/99. Beslutningen lider af en begrundelsesmangel, idet den ved at fastslå, at der forelå systemmangler, der begrundede en fast berigtigelse på 10 %, henviste til den situation, som kunne konstateres af inspektørerne i 2007 og 2008, mens den helt bortser fra de kvalitative og kvantitative fremskridt, som Regione har dokumenteret indtil slutningen af 2009, og fra argumenterne mod inspektørernes erklæringer i overensstemmelse med de ovennævnte anbringender. Kommissionen har således intet grundlag for at konkludere, at Fonden var udsat for alvorlig fare.
 Det fjerde anbringende: Tilsidesættelse af artikel 12 i forordning nr. 1260/99, artikel 4, stk. 1, i forordning nr. 438/2001 og artikel 258 TEUF samt sagsøgtes manglende kompetence. Ifølge sagsøgeren lagde Kommissionen afgørende vægt på den manglende undersøgelse af den påståede tilsidesættelse af udbudsreglerne. Det følger imidlertid af den rette forståelse af artikel 12 i forordning nr. 1260/99 og artikel 4 i forordning nr. 438/2001, at systematiske tilsidesættelser af disse bestemmelser ikke direkte kan medføre en fast berigtigelse, men forudsætter et traktatbrudssøgsmål og medfølgende suspension, i henhold til artikel 32, stk. 3, litra f), i forordning nr. 1260/99, af betalingerne vedrørende de foranstaltninger, som tilsidesættelsen vedrører.
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 1260/1999 af 21.6.1999 om vedtagelse af generelle bestemmelser for strukturfondene (EFT L 161, s. 1).
 (2) Kommissionens forordning (EF) nr. 438/2001 af 2.3.2001 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 1260/1999 for så vidt angår forvaltnings- og kontrolsystemerne for strukturfondenes interventioner (EFT L 63, s. 21).


text:
14.5.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 145/6
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Oberlandesgericht Wien (Østrig) den 3. februar 2011 — Content Services Ltd mod Bundesarbeitskammer
 (Sag C-49/11)
 2011/C 145/07
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Oberlandesgericht Wien
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Content Services Ltd
 Sagsøgt: Bundesarbeitskammer
 Præjudicielt spørgsmål
 Opfyldes kravet i artikel 5, stk. 1, i fjernsalgsdirektivet (1), hvorefter en forbruger skal modtage bekræftelse af de der nævnte oplysninger på et varigt medium, som er til hans rådighed og tilgængeligt for ham, medmindre oplysningerne allerede er givet forbrugeren forud for aftalens indgåelse på et varigt medium, som er til hans rådighed og tilgængeligt for ham, såfremt forbrugeren får stillet disse oplysninger til rådighed på leverandørens website via et hyperlink, der findes i en tekst, som forbrugeren skal markere som læst ved at sætte et hak for at etablere et kontraktforhold?
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/7/EF af 20.5.1997 om forbrugerbeskyttelse i forbindelse med aftaler vedrørende fjernsalg — Erklæring fra Rådet og Parlamentet ad artikel 6, stk. 1 — Erklæring fra Kommissionen ad artikel 3, stk. 1, første led (EFT L 144, s. 19).


text:
C 289/16 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 23.11.2002
 Sag anlagt den 30. september 2002 af Kommissionen for Sag anlagt den 2. oktober 2002 af Kommissionen for De
 De Europæiske Fællesskaber mod Den Italienske Republik Europæiske Fællesskaber mod Den Hellenske Republik
 (Sag C-349/02) (Sag C-351/02)
 (2002/C 289/26) (2002/C 289/27)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 30. sep- Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 2. okto-
 tember 2002 anlagt sag mod Den Italienske Republik af ber 2002 anlagt sag mod Den Hellenske Republik af Kommis-
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved Gregorio sionen for De Europæiske Fællesskaber ved Minas Konstantini-
 Valero Jordana og Roberto Amorosi, som befuldmægtigede. dis, Kommissionens Juridiske Tjeneste.
 Kommissionen har nedlagt følgende påstande: Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
 — Det fastslås, at Den Hellenske Republik har tilsidesat sine
 — Det fastslås, at Den Italienske Republik har tilsidesat
 forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 1999/31/EF af
 artikel 22 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/
 26. april 1999 om deponering af affald ( 1), idet den ikke
 14/EF af 8. maj 2000 om indbyrdes tilnærmelse af
 har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der
 medlemsstaternes lovgivning om støjemission i miljøet
 er nødvendige for at efterkomme direktivet, eller under
 fra maskiner til udendørs brug ( 1), da den ikke har vedtaget
 alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen
 de lov- og forvaltningsforskrifter, der er nødvendige for
 herom.
 at gennemføre direktivet.
 — Den Hellenske Republik tilpligtes at betale sagens omkost-
 — Den Italienske Republik tilpligtes at betale sagens omkost-
 ninger.
 ninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Den bindende karakter af bestemmelserne i artikel 249, stk. 3,
 Artikel 249 EF, hvorefter et direktiv med hensyn til det EF og artikel 10 EF indebærer, at medlemsstaterne har pligt til
 tilsigtede mål er bindende for enhver medlemsstat, som det at træffe de nødvendige foranstaltninger med henblik på at
 rettes til, indebærer en pligt for medlemsstaten til at overholde gennemføre direktiver i national ret inden udløbet af den
 de frister for gennemførelsen, som er fastsat i direktiverne. herfor fastsatte frist og straks underrette Kommissionen om de
 Denne frist udløb den 3. juli 2001, uden at Den Italienske trufne foranstaltninger. Fristen er udløbet den 16. juli 2001,
 Republik havde vedtaget de nødvendige bestemmelser for uden at Den Hellenske Republik har underrettet Kommissionen
 at efterkomme det direktiv, som omtales i Kommissionens om bestemmelser, hvorved det omhandlede direktiv er gen-
 påstande. nemført i national ret.
 ( 1) EFT L 162 af 3.7.2000, s. 1. (1 ) EFT L 182 af 16.7.1999, s. 1.


text:
9.3.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 71/12
 Appel iværksat den 10. januar 2013 af Syndicat des thoniers méditerranéens, Marc Carreno, Jean Louis Donnarel, Jean-François Flores, Gérald Jean Lubrano, Hervé Marin, Nicolas Marin, Sébastien Marin og Serge Antoine José Perez til prøvelse af dom afsagt af Retten (Femte Afdeling) den 7. november 2012 i sag T-574/08, Syndicat des thoniers méditerranéens m.fl. mod Kommissionen
 (Sag C-13/13 P)
 2013/C 71/19
 Processprog: fransk
 Parter
 Appellanter: Syndicat des thoniers méditerranéens, Marc Carreno, Jean Louis Donnarel, Jean-François Flores, Gérald Jean Lubrano, Hervé Marin, Nicolas Marin, Sébastien Marin og Serge Antoine José Perez (ved avocate C. Bonnefoi)
 De andre parter i appelsagen: Europa-Kommissionen, Gérard Buono, Jean-Luc Buono, Roger Del Ponte, Serge Antoine Di Rocco, Jean Gérald Lubrano, Jean Lubrano, Jean Lucien Lubrano, Fabrice Marin og Robert Marin
 Appellanterne har nedlagt følgende påstande
 —
 Appellanterne gives medhold i deres anbringender og påstande.
 —
 Dom afsagt af Retten (Femte Afdeling) den 7. november 2012 i sag T-574/08 ophæves, i det omfang den ikke gav appellanterne medhold.
 —
 Dom afsagt af Retten (Femte Afdeling) den 7. november 2012 i sag T-574/08 ophæves hvad angår sagsomkostningerne.
 —
 Søgsmålet, som Syndicat des Thoniers de la la Méditerranée (STM) har indgivet, antages til realitetsbehandling og tages til følge, herunder erstatningspåstanden.
 —
 De påstande, som appellanterne ved Domstolen har nedlagt for Retten, tages til følges.
 —
 Appellanternes påstande for Retten tages til følge, hvad angår princippet om udligningsgodtgørelse
 —
 Appellanternes påstande for Retten tages til følge, hvad angår erstatningsbeløbet, som påstået i den oprindelige stævning, men ændret som følge af stabiliseringen af de forhold, der indgår i beregningen af driftstabet, samt bevisdokumenter.
 —
 Hvis den foregående påstand ikke tages til følge, udpeges en sagkyndig, som Europa-Kommissionen har ansvaret for, til at beregne de erstatninger, der skal betales, på grundlag af en beregningsmetode, som Domstolen fastsætter.
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale alle sagsomkostninger og godtgøre alle udgifterne til advokater, sagsbehandling, befordring og rejser, som er afholdt af STM og de individuelle appellanter
 Anbringender og væsentligste argumenter
 Appellanterne har gjort fire anbringender gældende til støtte for deres appel.
 For det første har Syndicat des Thoniers de la Méditerranée anført, at Retten har foretaget en urigtig gengivelse af oplysningerne i sagen, med henblik på at frakende den enhver søgsmålsinteresse og for dernæst at kunne afvise sagen.
 For det andet er appellanterne af den opfattelse, at Retten har begået en retlig fejl, idet den fortolkede dommen af 17. marts 2011, sag C-221/09, AJD Tuna, således, at den giver mulighed for at anse forordning (EF) nr. 530/2008 (1) for en ulovlig retsakt. Ifølge appellanterne er denne forordning fortsat lovlig, men delvis ugyldig.
 For det tredje har appellanterne kritiseret Retten for ikke at have anerkendt Kommissionens erstatningsansvar for en lovlig retsakt på grundlag af, at det påberåbte tab ikke oversteg grænserne for økonomiske risicis, som er forbundet med fiskeri
 Endelig har appellanterne kritiseret Retten for at have truffet afgørelse under tilsidesættelse af retsregler, som den var forpligtet til at overholde, ved ikke at tage stilling til de anbringender og påstande, som blev fremført for den af parterne i tvisten. I sær har appellanterne kritiseret Retten for ikke at have taget stilling til anbringender og påstande vedrørende den differentierede behandling af de spanske notfartøjer og klagende parter i forordning (EF) nr. 530/2008.
 (1) Kommissionens forordning (EF) nr. 530/2008 af 12.6.2008 om indførelse af hasteforanstaltninger gældende for notfartøjer, der fisker efter tun i Atlanterhavet øst for 45 o V og i Middelhavet (EUT L 155, s. 9).


text:
24.3.2001 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 95/1
 I
 (Meddelelser)
 DOMSTOLEN
 DOMSTOLEN
 DOMSTOLENS DOM anerkendt i henhold til Rådets direktiv 85/384/EØF af 10. juni
 1985, »ikke i Spanien må udøve anden virksomhed end den,
 de ville kunne udøve i deres oprindelsesland på grundlag af det
 (Femte Afdeling) af det pågældende land udstedte kvalifikationsbevis, medmin-
 dre de udøver virksomheden i samarbejde med en fagfælle,
 som må udøve denne virksomhed, og hvis kvalifikationsbevis
 af 23. november 2000 også er anerkendt i henhold til spansk lovgivning«, har
 Domstolen (Femte Afdeling), sammensat af afdelingsoforman-
 i sag C-421/98, Kommissionen for De Europeiske Fælles- de, A. La Pergola, og dommerne D.A.O. Edward (refererende
 skaber mod Kongeriget Spanien (1) dommer) og P. Jann; generaladvokat; S. Alber; justitssekretær:
 R. Grass, den 23. november 2000 afsagt dom, hvis konklusion
 lyder således:
 (Traktatbrud — artikel 2 og 10 i direktiv 85/384/EØF
 — begrænsninger i udøvelsen af arkitekterhvervet under
 henvisning til, hvordan erhvervet er defineret i den medlems- 1) Kongeriget Spanien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til
 stat, hvor eksamensbeviset har sin oprindelse) artikel 2 og 10 i Rådets direktiv 85/384/EØF af 10. juni
 1985 om gensidig anerkendelse af eksamensbeviser, certifikater
 og andre kvalifikationsbeviser inden for arkitekturområdet,
 (2001/C 95/01) herunder om foranstaltninger, som skal lette den faktiske
 udøvelse af retten til etablering og fri udveksling af tjenesteydel-
 ser, idet det i artikel 10, stk. 2, i kongeligt dekret 1081/1989
 af 28. august 1989 er fastsat, at indehavere af et eksamensbevis
 (Processprog: spansk) inden for arkitekturområdet, det er udstedt af en anden
 medlemsstat, og som er anerkendt i henhold til direktivet, ikke i
 Spanien må udøve anden virksomhed end den, de ville kunne
 (Føreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig- udøve i deres oprindelsesland på grundlag af det af det
 gjort i Samling af Afgørelser) pågældende land udstedte kvalifikationsbevis, medmindre de
 udøver virksomheden i samarbejde med en fagfælle, som må
 udøve denne virksomhed, og hvis kvalifikationsbevis også er
 I sag C-421/98, Kommissionen for De Europæiske Fællesska- anerkendt i henhold til spansk lovgivning.
 ber (befuldmægtigede; I. Martı́nez del Peral og B. Mongin) mod
 Kongeriget Spanien (befuldmægtiget; M. López-Monı́s Gallego),
 angående en påstand om, at det fastslås, at Kongeriget Spanien 2) Kongeriget Spanien betaler sagens omkostninger.
 har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 2 og 10 i
 Rådets direktiv 85/384/EØF af 10. juni 1985 om gensidig
 anerkendelse af eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifi-
 kationsbeviser inden for arkitekturområdet, herunder om
 foranstaltninger, som skal lette den faktiske udøvelse af retten (1) EFT C 20 af 23.1.1999.
 til etablering o fri udveksling af tjenesteydelser (EFT L 223,
 s. 15), idet det i artikel 10, stk. 2, i kongeligt dekret 1081/1989
 af 28. august 1989 (BOE nr. 214 af 7.9.1989, s. 28449) er
 fastsat, at indehavere af eksamensbeviser inden for arkitektur-
 området, der er udstedt af andre medlemsstater, og som er


text:
25.8.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 282/54
 Sag anlagt den 2. juli 2014 — Torrevisa mod Kommissionen
 (Sag T-502/14)
 2014/C 282/71
 Processprog: spansk
 Parter
 Sagsøger: Torrevisa, SA (Torrevieja, Spanien) (ved advokat J. De Juan Casadevall)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgerens påstande
 —
 Den omtvistede afgørelse annulleres.
 —
 Subsidiært, for så vidt som SEAF betragtes som ulovlig statsstøtte, pålægges der kun tilbagesøgning indtil datoen for offentliggørelsen af afgørelsen om indledning af den formelle undersøgelsesprocedure i EUT, dvs. den 21. september 2011.
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Søgsmålsgrundene og de væsentligste argumenter er de samme som dem, der er gjort gældende i sag T-500/14, Derivados del Flúor mod Kommissionen.


text:
23.10.2004
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 262/47
 Sag anlagt den 3. august 2004 af Kongeriget Danmark mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 (Sag T-317/04)
 (2004/C 262/89)
 Processprog: dansk
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der den 3. august 2004 anlagt sag mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber af Kongeriget Danmark ved befuldmægtigede Jørgen Molde bistået af advokaterne Peter Biering og Kim Lundgaard Hansen.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 —
 Kommissionens beslutning af 19. maj 2004 om Danmarks foranstaltninger til fordel for TV 2/Danmark annulleres.
 —
 Subsidiært: Kommissionens beslutning af 19. maj 2004 om Danmarks foranstaltninger til fordel for TV 2/Danmark annulleres, for så vidt angår artikel 2.
 —
 Mere subsidiært: Kommissionens beslutning af 19. maj 2004 om Danmarks foranstaltninger til fordel for TV 2/Danmark annulleres, for så vidt angår artikel 2, 3 og 4.
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Med den anfægtede beslutning har Kommissionen godkendt den støtte, der i årene fra 1995 til 2002 er ydet til TV2/DANMARK i form af licensmidler og visse andre foranstaltninger som forenelig med Fællesmarkedet med undtagelse af et beløb på 628,2 mio. DKK, som ifølge Kommission udgør ulovlig statsstøtte, og som Kongeriget Danmark tilpligtes at tilbagesøge fra TV 2/DANMARK A/S.
 Til støtte for de nedlagte påstande gør den danske regering gældende, at Kommissionens beslutning af 19. maj 2004
 —
 lider af væsentlige formelle mangler;
 —
 er i strid med traktatens artikel 295, traktatens regler om statsstøtte i artikel 87, stk. 1, og artikel 86, stk. 2, protokollen om offentlig radio- og tv-virksomhed i medlemsstaterne samt
 —
 er i strid med Rådets forordning nr. 659/1999 (1) og Kommissionens direktiv nr. 80/723 (2).
 Til støtte for den principale annullationspåstand gør den danske regering gældende,
 —
 at kontradiktionsprincippet er tilsidesat, hvilket har haft konkret betydning for regeringens muligheder for at forsvare sig og dermed resultatet i Kommissionens beslutning;
 —
 at hverken de licensmidler, der er tilført TV2, eller de reklameindtægter, der er tilført TV2 via TV2-Fonden indtil dens nedlæggelse i 1997, er statsstøtte, da de ikke udgør støtte ydet ved hjælp af statsmidler i artikel 87's forstand;
 —
 at den kapital, der er oparbejdet i TV2 i perioden 1995-2002, udgør en rimelig fortjeneste ved TV2's udførelse af public service-opgaverne og dermed ikke en »overkompensation«, som kan anses for statsstøtte, der er uforenelig med traktaten;
 —
 at der er fejl i Kommissionens opgørelse af »overkompensationen«;
 —
 at der ikke foreligger statsstøtte, selv om de midler, der er tilført TV2, overstiger nettoomkostningerne ved udførelsen af public serviceforpligtelserne, fordi de tilførte midler ikke faktisk er benyttet til krydssubsidiering af TV2's kommercielle aktiviteter og dermed ikke fordrejer konkurrencen;
 —
 at eventuelt tilførte statsmidler til TV2 må anses for tilført i overensstemmelse med det markedsøkonomiske investorprincip, hvorfor der ikke er ydet statsstøtte.
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22.3.1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93 (EFT L 83, s. 1).
 (2) Kommissionens direktiv (EF) nr. 80/723/EØF af 25.6.1980 om gennemskueligheden af de økonomiske forbindelser mellem medlemsstaterne og de offentlige virksomheder (EFT L 195, s. 35).


text:
20.7.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 236/13
 Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 4. juni 2015 — Kernkraftwerke Lippe-Ems GmbH mod Hauptzollamt Osnabrück (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Finanzgericht Hamburg — Tyskland)
 (Sag C-5/14) (1)
 ((Præjudiciel forelæggelse - artikel 267 TEUF - procedure med henblik på kontrol af forfatningsmæssighed - undersøgelse af en national lovs overensstemmelse med såvel EU-retten som den pågældende medlemsstats forfatning - en national rets mulighed for at anmode Domstolen om en præjudiciel afgørelse - national lovgivning, der foreskriver opkrævning af en afgift på anvendelse af nukleart brændsel - direktiv 2003/96/EF og 2008/118/EF - artikel 107 TEUF - artikel 93 EA, 191 EA og 192 EA))
 (2015/C 236/17)
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Finanzgericht Hamburg
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Kernkraftwerke Lippe-Ems GmbH
 Sagsøgt: Hauptzollamt Osnabrück
 Konklusion
 1)
 Artikel 267 TEUF skal fortolkes således, at en national ret, som nærer tvivl med hensyn til en national lovgivnings forenelighed med såvel EU-retten som den pågældende medlemsstats forfatning, hverken er afskåret fra muligheden for eller, i givet fald, fritaget for forpligtelsen til at forelægge Den Europæiske Unions Domstol spørgsmål om fortolkningen eller gyldigheden af EU-retten på grund af, at der verserer en procedure med henblik på kontrol af forfatningsmæssigheden af denne lovgivning for den nationale ret, som har til opgave at udøve denne kontrol.
 2)
 Artikel 14, stk. 1, litra a), i Rådets direktiv 2003/96/EF af 27. oktober 2003 om omstrukturering af EF-bestemmelserne for beskatning af energiprodukter og elektricitet og artikel 1, stk. 1 og 2, i Rådets direktiv 2008/118/EF af 16. december 2008 om den generelle ordning for punktafgifter og om ophævelse af direktiv 92/12/EØF skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, i medfør af hvilken der opkræves en afgift på anvendelse af nukleart brændsel til erhvervsmæssig produktion af elektricitet.
 3)
 Artikel 107 TEUF skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, i medfør af hvilken der opkræves en afgift på anvendelse af nukleart brændsel til erhvervsmæssig produktion af elektricitet.
 4)
 Artikel 93, stk. 1, EA, artikel 191 EA, sammenholdt med artikel 3, stk. 1, i protokol (nr. 7) vedrørende Den Europæiske Unions privilegier og immuniteter, der er vedlagt EU- EUF- og Euratomtraktaten som bilag, samt artikel 192, stk. 2, EA, sammenholdt med artikel 1, stk. 2, EA og artikel 2, litra d), EA, skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, i medfør af hvilken der opkræves en afgift på anvendelse af nukleart brændsel til erhvervsmæssig produktion af elektricitet.
 (1) EUT C 85 af 22.3.2014.


text:
20.9.2003 DA Den Europæiske Unions Tidende C 226/9
 Sag anlagt den 18. juli 2003 af Den Italienske Republik 1. Kræver en korrekt gennemførelse af § 2, stk. 8, i ramme-
 mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber aftalen i direktiv 96/34 (1) i medlemsstaternes interne
 ret — i denne sag i spansk ret — at der i lovgivningen
 (Sag C-307/03) om social sikring, og navnlig hvad angår ydelser ved
 arbejdsløshed, skulle være gennemført foranstaltninger,
 (2003/C 226/13) der — når den periode, der indgår i beregningsgrundlaget
 for arbejdsløshedsydelsen, omfatter en periode med
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 18. juli udnyttelse af en ret til nedsat arbejdstid og løn på grund
 2003 anlagt sag mod Kommissionen for De Europæiske af pasning af et mindreårigt barn — neutraliserer det lavere
 Fællesskaber af Den Italienske Republik ved avvocato Ivo M. bidrag til sikringsordningen som følge af den lavere løn,
 Braguglia, som befuldmægtiget, bistået af avvocato dello Stato der er oppebåret af arbejdstageren, der udnytter denne ret,
 Maurizio Fiorelli. og med det formål, at der ikke skal ske nedsættelse af
 dennes ydelser ved arbejdsløshed?
 Den Italienske Republik har nedlagt følgende påstand:
 2. Såfremt ovenstående spørgsmål besvares bekræftende
 — Annullation af den finansielle korrektion, der ved spørges:
 Kommissionens beslutning K(2003) 1539 endelig udg.
 af 15. maj 2003 blev gennemført over for Italien. Såfremt den forpligtelse, der er fastsat i § 2, stk. 8, i
 rammeaftalen i direktiv 96/34, ikke er opfyldt, og den i
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter direktivets artikel 2 fastsatte gennemførelsesfrist er
 udløbet, kan den nationale ret da anvende bestemmelsen
 For det første har sagsøgeren henvist til den utilstrækkelige direkte og således benytte den i den sag, hvor dette
 kvalitet af inspektionerne på stedet: De er ikke i overensstem- præjudicielle spørgsmål er forelagt, med henblik på
 melse med det af Kommissionens tjenestegrene anførte om afgørelsen af denne sag?
 gennemførelsen og effektiviteten af de udførte kontroller.
 Vedrørende den manglende tilbagebetaling for ikke-berettigede
 arealer, har sagsøgeren anført, at finansielle korrektioner ikke (1) Rådets direktiv 96/34/EF af 3.6.1996 om den rammeaftale
 kan finde sted i tilfælde, hvor medlemsstaten har handlet i vedrørende forældreorlov, der er indgået af UNICE, CEEP og EFS
 overensstemmelse med retningslinier, der er aftalt med (EFT L 145 af 19.6.1996, s. 4).
 Kommissionen, og således forbedret kontrolsystemet, hvilket
 Kommissionen har anerkendt, og hvilket bekræftes af, at de
 efterhånden udviklede kontrolprocedurer skal tillægges tilbage-
 virkende kraft.
 Endelig har sagsøgeren anført, at den anfægtede beslutning er Sag anlagt den 23. juli 2003 af Kommissionen for De
 behæftet med en mangel som følge af en fejlagtig anvendelse af Europæiske Fællesskaber mod Den Italienske Republik
 bestemmelserne i artikel 9, stk. 3, i forordning nr. 3887/92 (1)
 (arealer, som skal indgå i beregningen af støttens størrelse). (Sag C-313/03)
 (2003/C 226/15)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 23. juli
 (1) EFT L 391 af 31.12.1992, s. 36. 2003 anlagt sag mod Den Italienske Republik af
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved Marie-
 José Jonczy, som befuldmægtiget.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved ken-
 delse afsagt den 8. juli 2003 af Juzgado de lo Social no 33 — det fastslås, at Den Italienske Republik har tilsidesat sine
 de Madrid i sagen A.I. López Gil mod Instituto Nacional de forpligtelser i henhold til nedennævnte direktivs artikel 3,
 Empleo (INEM) stk. 1, idet det ikke har vedtaget de love og administrative
 bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme
 (Sag C-309/03) Rådets direktiv 1999/63/EF af 21. juni 1999 om
 gennemførelse af den aftale om tilrettelæggelse af arbejds-
 (2003/C 226/14) tiden for søfarende, som er indgået mellem European
 Community Shipowners' Association (ECSA) og
 Ved kendelse afsagt den 8. juli 2003, indgået til Domstolens Federation of Transport Workers' Unions in the
 Justitskontor den 23. juli 2003, har Juzgado de lo Social no 33 European Union (FST) (1), — Bilag: Europæisk aftale om
 de Madrid i sagen A.I. López Gil mod Instituto Nacional de tilrettelæggelse af arbejdstiden for søfrarende, eller idet det
 Empleo (INEM) forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol under alle omstændigheder ikke har meddelt
 en anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål: Kommissionen dette.


text:
9.3.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 71/10
 Appel iværksat den 21. december 2012 af Ballast Nedam NV til prøvelse af dom afsagt af Retten (Sjette Afdeling) den 27. september 2012 i sag T-361/06, Ballast Nedam mod Kommissionen
 (Sag C-612/12 P)
 2013/C 71/16
 Processprog: nederlandsk
 Parter
 Appellant: Ballast Nedam NV (ved advocaten A.R. Bosman og E. Oude Elferink)
 Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen
 Appellanten har nedlagt følgende påstande
 —
 Rettens afgørelse, som den fremgår af den anfægtede doms konklusion, ophæves helt eller delvist.
 —
 I tilfælde af, at appellen tages til følge:
 —
 gives der helt eller delvist medhold i Ballast Nedams påstande ved første instans, og
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale omkostningerne ved begge retsinstanser.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 Ballast Nedam anfører to anbringender til støtte for appellen.
 Med det
 første anbringende
 gør appellanten gældende, at Retten har tilsidesat artikel 27, stk. 1, i forordning nr. 1/2003 (1) og appellantens ret til forsvar, idet den ikke (delvist) annullerede Kommissionens beslutning (2), for så vidt som denne beslutning er rettet mod Ballast Nedam. Retten tog ikke hensyn til, at klagepunktsmeddelelsen af 18. oktober 2004 i denne sag ikke opfyldte de krav, EU-retten stiller til en sådan meddelelse.
 Til støtte for dette anbringende gør Ballast Nedam for det første gældende, at Retten i den anfægtede dom ganske vist fastslog, at klagepunktsmeddelelsen var uklar på et væsentligt punkt, men ikke traf den følgeslutning deraf, at Kommissionen havde tilsidesat retten til forsvar.
 For det andet gør Ballast Nedam gældende, at Rettens konstatering af, at Kommissionen i klagepunktsmeddelelsen havde givet tilstrækkelige angivelser til, at det kunne vurderes, på hvilke faktiske omstændigheder og forhold den havde støttet sin begrundelse af dens påstand med hensyn til, at der forelå en overtrædelse, og entydigt havde angivet, hvilke virksomheder der kunne forvente en bøde, er ukorrekt. For så vidt som denne konstatering vedrører Ballast Nedam, beror den på en ukorrekt fortolkning af Domstolens praksis vedrørende de krav, der må stilles til indholdet i en klagepunktsmeddelelse. Det er derved af betydning, at det datterselskab, hvis overtrædelse tilregnes Ballast Nedam, ikke er nævnt i klagepunktsmeddelelsen.
 For det tredje anfægter Ballast Nedam Rettens konstatering af, at virksomheden på grundlag af klagepunktsmeddelelsen ikke kunne være uvidende om, at den som moderselskab til Ballast Nedam Grond en Wegen B.V. (herefter »BN Grond en Wegen«) ville blive adressaten for Kommissionens endelige beslutning. Derved har Retten bl.a. tilsidesat rækkevidden af Domstolens praksis, ifølge hvilken det skal angives i en klagepunktsmeddelelse, i hvilken egenskab en virksomhed tilregnes de påståede faktiske forhold.
 For det fjerde har Retten ved prøvelsen af, om Kommissionen tilsidesatte retten til forsvar, med urette taget hensyn til et angiveligt indholdsmæssigt svar fra Ballast Nedam vedrørende klagepunktsmeddelelsen.
 Med det
 andet anbringende
 gør Ballast Nedam gældende, at Retten har tilsidesat EU-retten, idet den har fejlanvendt grundlæggende principper, som finder anvendelse på spørgsmålet om, hvornår kartelretsovertrædelser kan tilregnes moderselskaber. Efter Ballast Nedams opfattelse har Retten begået en retlig fejl, idet den har fastslået, at Kommissionen kan gøre ansvar gældende overfor virksomheden for en overtrædelse af artikel 81 EF, selv om overtrædelsen ikke er blevet konstateret af Kommissionen.
 Til støtte for dette henviser Ballast Nedam for det første til, at Retten i dom af 24. marts 2011, Tomkins mod Kommissionen (sag T-382/06, Sml. II, s. 1157) har fastslået, at et moderselskabs ansvar ikke kan overstige datterselskabets ansvar, når moderselskabet tilregnes datterselskabets kartelretsovertrædelse. Ballast Nedam anfører, at det heraf følger, at et moderselskab ikke kan tilregnes en overtrædelse, for så vidt som og så længe den ikke er blevet konstateret af Kommissionen.
 Ballast Nedam tilføjer dertil, at Kommissionens skøn ved beslutningen om, hvilke enheder inden for en virksomhed, der kan holdes ansvarlige for en kartelretsovertrædelse, ikke er så vidtgående, at Kommissionen kan gøre et moderselskab ansvarligt for en overtrædelse, der ikke er blevet konstateret.
 For det andet anfægter Ballast Nedam det forhold, at Retten har taget hensyn til, at virksomheden ikke har afkræftet formodningen om, at den har haft en bestemmende indflydelse på BN Grond en Wegens adfærd på markedet. Denne omstændighed står i nær sammenhæng med tilsidesættelsen af virksomhedens ret til forsvar og er derudover ifølge Ballast Nedam uden retlig relevans.
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 1/2003 af 16.12.2002 om gennemførelse af konkurrencereglerne i traktatens artikel 81 og 82, EFT L 1, s. 1.
 (2) Kommissionens beslutning K(2006) 4090 endelig af 13.9.2006 om en procedure i henhold til artikel 81 [EF] (sag COMP/F/38.456 — Bitumen (NL)).


text:
22.8.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 305/47
 Sag anlagt den 28. juni 2016 — Flatworld Solutions mod EUIPO — Outsource2India (Outsource 2 India)
 (Sag T-340/16)
 (2016/C 305/63)
 Stævningen affattet på engelsk
 Parter
 Sagsøger: Flatworld Solutions Pvt. Ltd (Bangalore, Indien) (ved advokaterne S. Gillert, K. Vanden Bossche, B. Köhn-Gerdes og J. Schumacher)
 Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: Outsource2India Ltd (Friedrichshafen, Tyskland)
 Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO
 Indehaver af det omtvistede varemærke: Outsource2India Ltd
 Det omtvistede varemærke: EU-figurmærke, der indeholder ordbestanddelene »Outsource 2 India« — EU-varemærkeregistrering nr. 6 035 547
 Sagen for EUIPO: Ugyldighedssag
 Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 15. april 2016 af Fjerde Appelkammer ved EUIPO (sag R 611/2015-4)
 Påstande
 —
 Den anfægtede afgørelse annulleres.
 —
 Afgørelse truffet den 3. februar 2015 af annullationsafdelingen stadfæstes.
 —
 EUIPO tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Anbringende
 —
 Tilsidesættelse af artikel 52, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009.