text:
16 . 3 . 96 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr . C 77/ 15
 dispenseres herfra . Kommissionen har enekompetence til at Sag anlagt den 15 . januar 1996 af » S « mod De Europæiske
 træffe afgørelse om dispensation, dvs . til at fastslå , om en Fællesskabers Domstol
 støtte er forenelig med fællesmarkedets funktion. Disse ( Sag T-4/96 )
 materielle bestemmelser sammenholdt med Kommissionens
 ( 96/C 77/34 )
 enekompetence er baggrunden for, at de formelle regler i
 artikel 93 , stk. 3 , pålægger medlemsstaterne pligt til at
 underrette Kommissionen om påtænkte støtteforanstaltnin (Processprog: fransk)
 ger, inden disse godkendes og gennemføres i den nationale
 retsorden . Såfremt medlemsstaterne ikke overholder deres Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 underretningspligt, er der ubetinget forbud mod at gennem den 15 . januar 1996 anlagt sag mod De Europæiske
 føre de pågældende foranstaltninger på nationalt plan; Fællesskabers Domstol af » S « ved advokaterne Georges
 denne regel kan gøres gældende af en konkurrent for de Vandersanden og Laure Levi, Bruxelles, og med valgt
 nationale retsinstanser, for så vidt denne i henhold til adresse i Luxembourg hos Fiduciaire Myson SARL, 1 , rue
 national procesret kan anfægte den vedtagne støtte, men de Glesener .
 nationale retsinstanser kan alene sikre, at forbuddet er
 effektivt, indtil Kommissionen har truffet endelig afgørelse .
 Denne ordning indebærer en pligt for Kommissionen til at Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande :
 tage stilling til, om støtteforanstaltninger, der ikke er
 anmeldt, er forenelige med fællesmarkedet, når den har fået — Den af De Europæiske Fællesskabers Domstol som
 kendskab til disse, særligt når den har fået oplysning om ansættelsesmyndighed trufne afgørelse af 11 . april 1995
 støtten gennem en klage, indgivet af en konkurrent til den annulleres, for så vidt der herved med henblik på
 virksomhed, der begunstiges af den vedtagne støtte . beregningen af godtgørelsen i henhold til tjenestemands
 vedtægtens artikel 73 er blevet lagt en invaliditetsgrad på
 6 % til grund .
 Sagsøgeren har i den foreliggende sag navnlig henvist til , at
 Kommissionen gennem en klage blev gjort opmærksom på, — Det fastslås, at sagsøgeren har krav på en godtgørelse i
 at der i Portugal var vedtaget og gennemført støtteforan henhold til vedtægtens artikel 73 beregnet på grundlag
 staltninger til fordel for RTP, og at regeringen havde af en invaliditetsgrad på 30% .
 godkendt disse uden at overholde sin underretningspligt.
 Dette indebærer, at Kommissionen inden for en rimelig frist — Om nødvendigt annulleres afgørelsen om at afvise
 burde have truffet én af to afgørelser: Enten skulle den have sagsøgerens klage, der blev truffet den 2 . oktober 1995
 godkendt de pågældende foranstaltninger efter at have givet og meddelt den 16 . oktober 1995 .
 de portugisiske myndigheder lejlighed til at fremsætte deres
 bemærkninger, for så vidt den umiddelbart har sikkerhed — Sagsøgte tilpligtes at betale samtlige sagens omkostnin
 for, at foranstaltningerne er forenelige med fællesmarkedet; ger .
 eller den skulle have indledt den i artikel 93 , stk . 2, fastsatte
 undersøgelsesprocedure, såfremt den ikke havde mulighed Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 for blot på grundlag af en indledende gennemgang at anse de
 pågældende foranstaltninger for forenelige med fællesmar Sagsøgeren, der er pensioneret tjenestemand i lønklasse
 kedet. Kommissionen gjorde ingen af delene , selvom den har LA 6 ved Domstolen, anfægter den med henblik på
 haft toethalvt år til den indledende undersøgelse . beregningen af godtgørelsen i henhold til tjenestemandsved
 tægtens artikel 73 anvendte metode, idet godtgørelsen ifølge
 sagsøgeren er beregnet på grundlag af en fejlagtig invalidi
 Den omstændighed, at Kommissionen ikke i den indledende tetsgrad .
 fase har taget stilling, krænker sagsøgerens rettigheder, idet
 denne herved ikke har mulighed for at opnå retlig beskyt Den anfægtede afgørelse blev truffet i overensstemmelse
 telse af sine legitime interesser. Af disse grunde opfordrede med angivelserne i to lægelige udtalelser fra lægeudvalget,
 sagsøgeren den 11 . august 1995 Kommissionen til at hvorved det blev fastslået, at sagsøgeren var ramt af en
 handle, nemlig i form af en skrivelse, hvori det krævedes, at vedvarende, delvis invaliditet på 30 % , der for V^'s vedkom
 Kommissionen tog stilling til den fremsendte klage i mende hidrørte fra sagsøgerens tjeneste for sagsøgte .
 overensstemmelse med EF-traktatens ordlyd og formål,
 navnlig for så vidt angår begæringen om at indlede den i Sagsøgeren gør i første række gældende, at der er sket
 artikel 93 , stk. 2, omhandlede procedure . Kommissionen tilsidesættelse af vedtægtens artikel 73 og af artikel 3 , stk. 2 ,
 svarede, men først efter at den i artikel 175 fastsatte frist på og artikel 12, stk . 2 , i ordningen om dækning af risikoen for
 to måneder var udløbet, ved skrivelse af 16 . oktober 1995 ; i ulykker og erhvervssygdomme hos tjenestemænd ved De
 denne skrivelse tog Kommissionen ikke stilling, men oplyste Europæiske Fællesskaber samt reglerne i henhold til invali
 blot, at den imødeså en undersøgelse og ville udbede sig ditetstabellen i bilaget hertil . Sagsøgeren anfører herved, at
 oplysninger fra de portugisiske myndigheder med henblik når den pågældende sygdom eller forværring af en sygdom
 på en gennemgang af forholdene . Kommissionen har således er indtrådt under eller i forbindelse med tjenesten ved
 tilsidesat sin forpligtelse til at udstede en retsakt, hvori der Fællesskaberne, består der et retskrav på ydelser, uden at det
 tages stilling til sagsøgerens klage . er nogen forudsætning, at vedkommendes arbejde for
 institutionerne er hovedårsagen til sygdommen .
 Sagsøgeren gør endvidere gældende, at for så vidt det er
 blevet fastslået, at der var en årsagssammenhæng, og at
 ---pagebreak--- Nr . C 77/ 16 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 16 . 3 . 96
 graden af vedvarende invaliditet måtte fastsættes til 30% , — Rådet tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 strider det mod vedtægtens artikel 73 , stk . 2, litra c ), og mod
 artikel 3 , stk. 2, og artikel 12 , stk . 2 , i den nævnte ordning Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 samt reglerne i henhold til invaliditetstabellen i bilaget
 hertil, at sagsøgte med henblik på beregningen af godtgø Sagsøgeren, der er direktør for Direktorat 1 under Rådets
 relsen har lagt en grad på 6 % til grund . Generaldirektorat G, hvor han har været ansvarlig i mere
 end 10 år, anfægter afslaget på hans ansøgning til den ledige
 Sagsøgeren anfører, at udtalelserne fra lægeudvalget er stilling som generaldirektør for GD J. En årsag til, at hans
 retsstridige, for så vidt udvalgets opgave ikke gik ud over at ansøgning ikke blev imødekommet, er behovet for at tage
 fastslå, om der var en direkte sammenhæng mellem sygdom hensyn til en vis geografisk ligevægt i institutionens ledende
 men og sagsøgerens tjeneste. Udvalgets vurdering i form af stillinger .
 procentvise angivelser vedrørende de forskellige forhold,
 der måtte antages at have bidraget til, at sagsøgeren blev syg, Sagsøgeren gør for det første gældende, at vedtægtens
 går ud over rammerne for det spørgsmål , udvalget var blevet artikel 4 og artikel 29, stk. 1 , er blevet tilsidesat ved, at de
 forelagt, og har ingen sammenhæng med noget efter anfægtede afgørelser blev truffet uden forudgående høring
 vedtægten anerkendt begreb . af Coreper. I den foreliggende sag har Rådet alene fået
 forelagt generalsekretærens forslag, som indskrænker sig til
 Sagsøgeren gør endelig gældende, at den af sagsøgte at henvise til stillingsoversigten for regnskabsåret 1 995 og til
 anvendte beregningsmetode strider mod ligebehand hensigtsmæssigheden af at udnævne den endeligt udvalgte
 lingsprincippet. For det første udsættes sagsøgeren for kandidat til lønklasse Al , med virkning fra 1 . juni 1995
 forskelsbehandling i forhold til andre personer, der er uden henvisning til nogen bestemt stilling. Derfor er
 mindre udsatte i henseende til bestemte arbejdsvilkår, situationen følgende:
 hvorved det gælder, at enhver tjenestemand skal erklæres
 egnet til det pågældende arbejde ved lægeundersøgelsen — Ansættelsesmyndigheden, der hverken var blevet infor
 forud for ansættelsen . Endvidere er det i sig selv udtryk for meret om listen over tjenestemænd, som havde ansøgt
 en kilde til forskelsbehandling, at den gældende fællesskabs om den omtvistede stilling, eller om de kvalifikationer,
 retlige ordning ikke fastsætter regler med hensyn til den der kræves for at bestride stillingen, har end ikke haft
 metode, der skal anvendes i forbindelse med vurderingen af mulighed for at foretage sin egen sammenligning af
 de forhold, der har ført til, at den pågældende er blevet ramt fortjenester som foreskrevet i vedtægtens artikel 45 .
 af erhvervssygdommen . — Rådet har truffet en afgørelse om udnævnelse, der ikke,
 på de i vedtægten foreskrevne betingelser, har til formål
 at besætte en bestemt ledig stilling.
 — Afgørelsen om afslag på sagsøgerens ansøgning og om
 afvisning af hans klage er blevet truffet ulovligt af
 Sag anlagt den 16. januar 1996 af Themistocle Contargyris generalsekretæren, idet ansættelsesmyndighedens befø
 mod Rådet for Den Europæiske Union jelser ved besættelsen af den omtvistede stilling kun
 ( Sag T-6/96 ) lovligt kan udøves af Rådet.
 ( 96/C 77/35 )
 Sagsøgeren finder desuden, at det pågældende stillingsop
 slag var formuleret i almindelige vendinger, der ikke gjorde
 (Processprog: fransk) det muligt for ansættelsesmyndigheden at foretage en
 sammenligning af de forskellige ansøgeres fortjenester.
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der Endvidere udgør det en tilsidesættelse af vedtægtens arti
 den 16 . januar 1996 anlagt sag mod Rådet for Den kel 7 og 27, at generalsekretæren har fundet det nødvendigt,
 Europæiske Union af Themistocle Contargyris, Bruxelles, som det afgørende kriterium, at sikre en geografisk lige
 ved advokaterne Jean-Noél Louis, Thierry Demaseure og vægt .
 Ariane Tornel, Bruxelles, og med valgt adresse i Luxem
 bourg hos Fiduciaire Myson Sari, 1 , rue Glesener. Endelig gør sagsøgeren gældende, at begrundelsespligten er
 blevet tilsidesat, og at der foreligger magtfordrejning i denne
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande : sag .
 — Afslaget på sagsøgerens ansøgning til Al -stillingen i
 GD J » Økonomisk og Social Samhørighed, Regionalpo
 litik, Socialpolitik, Beskæftigelse, Social Dialog, Uddan
 nelse og Ungdom, Kultur, Det Audio-visuelle Område «
 annulleres . Sag anlagt den 22 . januar 1996 af Antonia Carparelli mod
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 — Rådets afgørelse om udnævnelse af en anden ansøger til ( Sag T-8/96 )
 lønklasse Al annulleres
 ( 96/C 77/36 )
 — Afgørelsen om placering af denne anden ansøger i
 stillingen som generaldirektør for DG J annulleres . (Processprog: fransk)
 — Afgørelsen fra Rådets generalsekretær af 7. november Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 1995 om afvisning af sagsøgerens klage annulleres . den 22 . januar 1996 anlagt sag mod Kommissionen for De


text:
C 149/4 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 27.5.2000
 (Tredje Udvidede Afdeling) i de forenede sager T-24/93, DOMSTOLENS DOM
 T-25/93, T-26/93 og T-28/93, (Compagnie maritime belge
 transports m.fl. mod Kommissionen (Sml. II, s. 1201), hvori
 (Sjette Afdeling)
 der er nedlagt påstand om ophævelse af dommen — de andre
 i appelsagen: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 (befuldmægtiget: R. Lyal, bistået af J. Flynn), sagsøgt i første af 16. marts 2000
 instans, Grimaldi, Palermo (Italien), og Cobelfret, Antwerpen,
 ved solicitor M. Clough og med valgt adresse i Luxembourg i sag C-329/97, Sezgin Ergat mod Stadt Ulm (anmodning
 hos advokat A. May, 31, Grand-Rue, intervenienter i første om præjudiciel afgørelse fra Bundesverwaltungsgericht (1)
 instans, Deutsche Afrika-Linien GmbH & Co., Hamburg (Tysk-
 land), og Nedlloyd Lijnen BV, Rotterdam (Nederlandene),
 sagsøgere i første instans — har Domstolen (Femte Afdeling), (»Associeringsaftalen EØF-Tyrkiet — arbejdskraftens frie
 sammensat af afdelingsformanden, D.A.O. Edward (refererende bevægelighed — artikel 7, stk. 1, i associeringsrådets afgø-
 dommer), og dommerne J.C. Moitinho Almeida, L. Sevón, relse nr. 1/80 — familiemedlem til en tyrkisk arbejdstager
 C. Gulmann og P. Jann; generaladvokat: N. Fennelly; justitsse- — forlængelse af opholdstilladelse — begrebet lovlig bopæl
 kretær: H. von Holstein, den 16. marts 2000 afsagt dom, hvis — anmodning om forlængelse af en midlertidig opholdstilla-
 konklusion lyder således: delse indgivet efter udløbet af dens gyldighedsperiode«)
 (2000/C 149/06)
 1. Den af Retten i Første Instans afsagte dom af 8. oktober 1996 i
 de forenede sager T-24/93, T-25/93, T-26/93 og T-28/93 (Processprog: tysk)
 ophæves, for så vidt som de bøder, der var pålagt Compagnie
 maritime belge transports SA, Compagnie maritime belge SA og
 Dafra-Lines A/S, herved opretholdes. (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 gjort i Samling af Afgørelser)
 I sag C-329/97, angående en anmodning, som Bundesverwal-
 2. Artikel 6 og 7 i Kommissionens beslutning 93/82/EØF af tungsgericht (Tyskland) i medfør af EF-traktatens artikel 177
 23. december 1992 om en procedure i henhold til EØF- (nu artikel 234 EF) har indgivet til Domstolen for i den for
 traktatens artikel 85 (IV/32.448 og IV/32.450: Cewal, Cowac, nævnte ret verserende sag, Sezgin Ergat mod Stadt Ulm, at
 Ukwal) og EØF-traktatens artikel 86 (IV/32.448 og opnå en præjudiciel afgørelse vedrørende fortolkningen af
 IV/32.450: Cewal) annulleres for så vidt angår Compagnie artikel 77, stk. 1, i afgørelse nr. 1/80 om udvikling af asso-
 maritime belge transports SA, Compagnie maritime belge SA og cieringen, som det associeringsråd, der er oprettet ved aftalen
 die Dafra-Lines A/S. om oprettelse af en associering mellem Det Europæiske
 Økonomiske Fællesskab og Tyrkiet, traf den 19. september
 1980, har Domstolen (Sjette Afdeling), sammensat af forman-
 den for Anden Afdeling, R. Schintgen (refererende dommer),
 3. I øvrigt forkastes appellen. som fungerende formand for Sjette Afdeling, og dommerne
 P.J.G. Kapteyn G. Hirsch; generaladvokat: J. Mischo; justitsse-
 kretær: assisterende justitssekretær H. von Holstein, den
 16. marts 2000 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 4. Compagnie maritime belge transports SA, Compagnie maritime
 belge SA og Dafra-Lines A/S bærer deres egne omkostninger og En tyrkisk statsborger, som er blevet meddelt tilladelse til at indrejse i
 betaler tre fjerdedele af Kommissionen for De Europæiske en medlemsstat i forbindelse med familiesammenføring med en tyrkisk
 Fællesskabers omkostninger og samtlige Grimaldi & Cobelfret’s arbejdstager tilknyttet denne medlemsstats lovlige arbejdsmarked, som
 omkostninger. har haft lovlig bopæl dér i mere end fem år, og som, med visse
 afbrydelser, har haft forskellige former for lovlig beskæftigelse, mister
 ikke de rettigheder, der er tillagt ham ved artikel 7, stk. 1, andet
 led, i afgørelse nr. 1/80 om udvikling af associeringen, som det
 associeringsråd, der er oprettet ved aftalen om oprettelse af en
 associering mellem Det Europæiske Økonomiske Fællesskab og
 Tyrkiet, traf den 19. september 1980, herunder retten til forlængelse
 (1) EFT C 54 af 22.2.1997. af sin opholdstilladelse i værtsmedlemsstaten, selv om hans opholdstil-
 ladelse var udløbet på den dag, da han indgav en ansøgning om
 forlængelse af tilladelsen, som blev afslået af de kompetente nationale
 myndigheder.
 (1) EFT C 357 af 22.11.1997.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
10.1.2004 DA Den Europæiske Unions Tidende C 7/41
 Sag anlagt den 27. oktober 2003 af Philippe Vanlan- — Der er tale om en krænkelse af princippet om overholdelse
 gendonck mod Kommissionen for De Europæiske Fælles- af retsstatsprincippet og af EF-traktaten, idet EPSO’s
 skaber direktør i modsætning til udvælgelseskomitéens formand
 ifølge sagsøgeren har indrømmet, at meddelelsen om
 (Sag T-361/03) udvælgelsesprøven ikke hjemler mulighed for at foretage
 en ex aequo-bedømmelse i forbindelse med den mundtli-
 ge prøve, og dette til trods for, at udvælgelseskomitéen
 (2004/C 7/75) ifølge fast retspraksis er bundet af teksten i meddelelsen
 om udvælgelsesprøven.
 (Processprog: fransk)
 — Der er tale om en tilsidesættelse af princippet om
 ligebehandling af ansøgerne. Sagsøgeren har i den forbin-
 delse rejst det spørgsmål, hvorfor udvælgelseskomitéen,
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der som på udmærket vis har opfyldt sin opgave med at
 den 27. oktober 2003 anlagt sag mod Kommissionen for De udvælge og sammenligne de første 149 ansøgere på
 Europæiske Fællesskaber af Philippe Vanlangendonck, Overijse grundlag af deres fortjenester, pludselig ikke kan sammen-
 (Belgien), ved avocat Bernard Laurent. ligne og foretage en udvælgelse ex aequo mellem syv
 ansøgere.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 — Prøvelse af lovligheden af afvisning af klage nr. R/134/03
 og R/139/03, registreret af ADIM.B.2 — Enheden »Klager«
 den 27. marts 2003, besluttet af den midlertidigt funge-
 rende direktør for EPSO i dennes egenskab af ansættelses-
 myndighed den 17. juli 2003, meddelt ved skrivelse sendt
 den 25. juli 2003 og modtaget den 28. juli 2003, Sag anlagt den 4. november 2003 af Rafael de Bustamante
 vedrørende afslaget på at annullere eller ændre en offent- Tello mod Rådet for Den Europæiske Union
 liggjort liste over ansøgere, der havde bestået udvælgelse-
 sprøve KOM/A/10/01. Listen er behæftet med åbenbare
 fejl eller uregelmæssigheder. (Sag T-368/03)
 — Prøvelse af lovligheden af afslaget på at forklare eller (2004/C 7/76)
 meddele relevante, objektive oplysninger fra formanden
 for udvælgelseskomitéen for udvælgelsesprøve KOM/A/
 10/01 og ansættelsesmyndigheden. (Processprog: spansk)
 — Kommissionen tilpligtes at betale sagsøgeren
 400 000 EUR i erstatning for det lidte tab (idet sagsøgeren
 forbeholder sig ret til at forhøje eller nedsætte dette beløb Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 under sagen). den 4. november 2003 anlagt sag mod Rådet for Den
 Europæiske Union af Rafael de Bustamante Tello, Bruxelles
 (Belgien), ved abogados Ramón García-Gallardo og Dolores
 Domínguez Pérez.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Sagsøgeren i den foreliggende sag har anfægtet administratio- Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 nens afslag på at annullere eller ændre den liste over ansøgere,
 der har bestået udvælgelsesprøve KOM/A/10/01. Ifølge sagsø- — Rådets afgørelse af 28. juli 2003 om afvisning af sagsøge-
 geren er listen behæftet med åbenbare fejl og uregelmæssighe- rens klage af 14. april 2003, idet Rådet afslog at anerkende
 der. Sagsøgeren har ligeledes anfægtet afslaget på at meddele sagsøgerens ret til udlandstillæg og til de øvrige ydelser,
 sagsøgeren sådanne oplysninger, at han ville være i stand til at som er forbundet hermed, annulleres.
 bedømme, om han har været udsat for forskelsbehandling på
 grundlag af nationalitet i forbindelse med afviklingen og — Rådet tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 pointgivningen for udvælgelsesprøvens mundtlige prøve.
 Til støtte for påstandene har sagsøgeren gjort følgende gæl-
 dende: Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 — Der er tale om en åbenbar retlig eller faktisk fejl, idet
 udvælgelseskomitéen har opført 156 beståede ansøgere Sagsøgeren i den forelæggende sag anfægter ansættelsesmyn-
 på reservelisten i stedet for 150, således som det var dighedens afvisning af, at han har ret til udlandstillæg og
 anført i meddelelsen om udvælgelsesprøven. dermed forbundne ydelser (artikel 4 i bilag VII til vedtægten).


text:
3.8.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 225/44
 Domstolens kendelse (Syvende Afdeling) af 16. maj 2013 — Volkswagen AG mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) og Suzuki Motor Corp.
 (Sag C-260/12 P) (1)
 (Appel - EF-varemærke - ordmærket Swift GTi - indsigelse fra indehaveren af de nationale og internationale ordmærker GTI - tilbagetagelse af indsigelsen - sagens genstand bortfaldet under appelsagen - ufornødent at træffe afgørelse)
 2013/C 225/75
 Processprog: tysk
 Parter
 Appellant: Volkswagen AG (ved Rechtsanwalt S. Risthaus)
 De andre parter i sagen: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (ved G. Schneider, som befuldmægtiget) og Suzuki Motor Corp.
 Sagens genstand
 Appel af dom afsagt af Retten (Anden Afdeling) den 21. marts 2012 i sag T-63/09, VOLKSWAGEN mod KHIM — SUZUKI MOTOR (SWIFT GTi), hvorved Retten frifandt Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) i et søgsmål anlagt til prøvelse af afgørelse truffet den 9. december 2008 af Andet Appelkammer ved Harmoniseringskontoret (sag R 749/2007-2) vedrørende en indsigelsessag mellem Volkswagen AG og Suzuki Motor Corp. — ordmærket SWIFT GTi — risiko for forveksling med ordmærket GTI — tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 af 26. februar 2009 om EF-varemærker (EFT L 78, s. 1)
 Konklusion
 1)
 Appellen forkastes.
 2)
 Volkswagen AG betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 227 af 28.7.2012.


text:
10.11.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 395/25
 Appel iværksat den 28. august 2014 af Intel Corporation til prøvelse af dom afsagt af Retten (Syvende Udvidede Afdeling) den 12. juni 2014 i sag T-286/09, Intel Corporation mod Europa-Kommissionen
 (Sag C-413/14 P)
 (2014/C 395/31)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Appellant: Intel Corporation (ved D.M. Beard, QC, og solicitors A.N. Parr og R.W. Mackenzie)
 De andre parter i appelsagen: Europa-Kommissionen
 Association for Competitive Technology, Inc.
 Union fédérale des consommateurs — Que choisir (UFC — Que choisir)
 Appellanten har nedlagt følgende påstande
 —
 Den appellerede dom ophæves helt eller delvist.
 —
 Den anfægtede beslutning annulleres helt eller delvist.
 —
 Den pålagte bøde annulleres eller nedsættes væsentligt.
 —
 Subsidiært hjemvises sagen til Retten med henblik på, at denne træffer afgørelse i overensstemmelse med Domstolens dom.
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale omkostningerne i denne sag såvel som i sagen for Retten.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Appellanten har med det første appelanbringende, der er opdelt i tre led, gjort gældende, at Retten anvendte en urigtig retlig standard ved vurderingen af lovligheden af selskabets adfærd i henhold til artikel 82 EF og EØS-aftalens artikel 54:
 Retten begik en fejl ved at konkludere, at den omhandlede adfærd ifølge sin karakter kunne begrænse konkurrencen og følgelig kunne anses for at være i strid med artikel 82 EF og EØS-aftalens artikel 54, uden at det var fornødent at tage hensyn til alle de relevante faktorer og omstændigheder omkring denne adfærd.
 Retten begik en fejl ved at konkludere, at vurderingen af evnen til at begrænse konkurrencen — med henblik på at påvise en overtrædelse af artikel 82 EF og EØS-aftalens artikel 54 — kan foretages på grundlag af abstrakte betragtninger fremfor sandsynlige eller faktiske virkninger.
 Retten begik en fejl ved sin subsidiære konklusion om, at den omhandlede adfærd kunne begrænse konkurrencen, fordi den fejlagtigt tog hensyn til faktorer, der ikke kan godtgøre denne evne, og så bort fra en række relevante faktorer, der burde være taget i betragtning, så som markedsdækningen af praksissen, varigheden af den påståede praksis, faktiske markedsindikatorer for hastige prisfald og et fravær af markedsafskærmning, samt de konklusioner, der rettelig burde drages af den lige-så-effektiv-konkurrent-test (as-efficient competitor (AEC) test), der blev udført af Kommissionen under den administrative procedure.
 Appellanten har med det andet appelanbringende gjort gældende, at Retten begik en fejl ved at fastslå, at der forelå en overtrædelse i forhold til de sidste to år af den påståede overtrædelsesperiode, eftersom markedsdækningen af adfærden i disse to år højst påvirkede blot 3,5 % af det relevante marked.
 Appellanten har med det tredje appelanbringende gjort gældende, at Retten begik en fejl ved at klassificere selskabets adfærd i forhold til HP og Lenovo som »eksklusivitetsrabatter«, da denne adfærd alene vedrørte henholdsvis 28 % og 42 % (eller mindre) af hver kundes samlede køb af de relevante produkter, hvilket er betydeligt mindre end »alle eller de fleste« af disse kunders behov.
 Appellanten har med det fjerde appelanbringende gjort gældende, at Retten tilsidesatte princippet om effektiv domstolsbeskyttelse og princippet om en retfærdig rettergang i forhold til en fem timer lang samtale, som Kommissionen havde med en central leder fra Dell vedrørende spørgsmål, der havde en objektiv forbindelse med undersøgelsens kerneindhold, og hvorunder den centrale leder fra Dell afgav meget detaljerede forklaringer. Retten begik en fejl ved at konkludere, at det var tilstrækkeligt for Kommissionen blot at fremlægge en liste over de emner, der blev diskuteret under samtalen, fremfor en optegnelse eller et referat af, hvad samtalepartneren sagde i forhold til disse emner. Retten begik tillige en fejl ved at konkludere, at det påhvilede appellanten at fremlægge et umiddelbart bevis for, at Kommissionen undlod at dokumentere diskulperende beviser, mens det rettelig alene påhvilede sagsøgeren at påvise, at det ikke kunne udelukkes, at materialet kunne have været nyttigt for selskabets forsvar, hvilket sagsøgeren klart førte bevis for i det foreliggende tilfælde.
 Appellanten har med det femte appelanbringende, der er opdelt i tre led, gjort gældende, at Retten ukorrekt fastlog en fællesskabsjurisdiktion over Intels aftaler med Lenovo i 2006 og 2007:
 Retten begik en fejl ved at konkludere, at denne adfærd blev »gennemført« i EØS, fordi Intel ikke solgte nogen produkter til Lenovo i EØS i medfør af disse aftaler.
 Retten begik en fejl ved at konkludere, at »de kvalificerede virkninger«-testen er et egnet grundlag for fællesskabsjurisdiktion over den omhandlede adfærd.
 Retten begik en fejl ved at anvende »de kvalificerede virkninger«-tester, fordi det ikke var forudseligt, at Intels aftaler med Lenovo vedrørende x86- mikroprocessorer til levering i Kina ville få en umiddelbar og betydelig virkning i EØS.
 Appellanten har med det sjette appelanbringende, der er opdelt i to led, gjort gældende, at Retten begik forskellige fejl ved beregningen af den pålagte bøde:
 Bøden var åbenbart uforholdsmæssig.
 Retten tilsidesatte grundlæggende EU-retlige principper ved at anvende Kommissionens retningslinjer for bødeberegning fra 2006 på en adfærd, der forelå før disse retningslinjer.


text:
5.3.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 57/6
 DOMSTOLENS DOM
 (Sjette Afdeling)
 af 13. januar 2005
 i sag C-38/03, Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Kongeriget Belgien (1)
 (»Traktatbrud - artikel 28 EF - foranstaltninger med tilsvarende virkning - rullestole - adgang til ordningen med refusion fra sygesikringen«)
 (2005/C 57/11)
 Processprog: fransk
 I sag C-38/03, angående et traktatbrudssøgsmål i henhold til artikel 226 EF, anlagt den 3. februar 2003, Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (befuldmægtigede: L. Ström og F. Simonetti) mod Kongeriget Belgien (befuldmægtiget: først A. Snoecx, derefter E. Dominkovits), støttet af Kongeriget Spanien, (befuldmægtiget: L. Fraguas Gadea), har Domstolen (Sjette Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, A. Borg Barthet, og dommerne J.-P. Puissochet og S. von Bahr (refererende dommer); generaladvokat: M. Poiares Maduro; justitssekretær: R. Grass, den 13. januar 2005 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 1)
 Kongeriget Belgien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 28 EF, idet det har
 —
 fastlagt de tekniske kriterier, som rullestole skal opfylde for, at der kan ydes refusion fra sygesikringen, således, at rullestole, der er forsynet med EF-mærkning, men som ikke opfylder kriterierne vedrørende bl.a. diameteren på for- og baghjul, betræk og polstring af sæde og ryglæn, dimensionerne på sider og tværstykker, nakkestykker og/eller fod- og benstøtter, udelukkes fra listen over refusionsberettigede rullestole
 —
 fastlagt mere generelle kriterier, som den erhvervsdrivendes sortiment skal opfylde for at blive optaget på listen over refusionsberettigede rullestole, dvs. særlige betingelser for kørestole uden mulighed for individuel fremdrift, samt særlige betingelser for kørestole med individuel fremdrift, hvorefter disse kørestole skal være til rådighed i et minimumsantal af sædebredder
 —
 fastsat en for streng ajourføring af listen over apparater, der er godkendt under refusionsordningen.
 2)
 Kongeriget Belgien betaler sagens omkostninger.
 3)
 Kongeriget Spanien bærer sine egne omkostninger.
 (1) EUT C 70 af 22.3.2003.


text:
23.11.2002 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 289/9
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel- relse af princippet om lige løn til mænd og kvinder
 se afsagt den 23. juli 2002 af Oberster Gerichtshof (EFT L 45, s. 19) og artikel 2 i den rammeaftale,
 der Republik Österreich i sagen Peter Haackert mod der er indgået mellem Unice, CEEP und EFS om
 Pensionsversicherungsanstalt der Angestellten deltidsarbejde, og som er gennemført ved Rådets
 direktiv 97/81/EF (EFT L 14, s. 9) (herefter rammeaf-
 talen vedrørende deltidsarbejde), og punkt 9 i fælles-
 (Sag C-303/02) skabspagten om arbejdstagernes grundlæggende ar-
 bejdsmarkedsmæssige og sociale rettigheder af 9. de-
 cember 1989 fortolkes således (arbejdstagerbegre-
 (2002/C 289/14) bet), at de gennemgående beskytter personer som
 sagsøgeren i den foreliggende sag, der i en omfatten-
 de rammeaftale om arbejde træffer aftaler om løn,
 opsigelsesbetingelser etc., men også bestemmer, at
 omfanget og placeringen af arbejdstiden indrettes
 Ved kendelse afsagt den 23. juli 2002, indgået til Domstolens efter arbejdsmængde og i hvert enkelte tilfælde først
 Justitskontor den 26. august 2002, har Oberster Gerichtshof aftales mellem parterne?
 der Republik Österreich i sagen Peter Haackert mod Pensions-
 versicherungsanstalt der Angestellten forelagt De Europæiske
 Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse
 af følgende spørgsmål: b) Omfattes en person af »arbejdstagerbegrebet« i
 spørgsmål 1.a’s forstand, når den pågældende ufor-
 pligtende stilles i udsigt, at ansættelsen vil omfatte
 Skal undtagelsen i artikel 7, stk. 1, litra a), i Rådets direktiv 79/ ca. 3 dages arbejde om ugen og 2 lørdage om
 7/EØF af 19. december 1978 (1) om gradvis gennemførelse af måneden?
 princippet om ligebehandling af mænd og kvinder med hensyn
 til social sikring fortolkes således, at den finder anvendelse på
 ydelsen førtidspension ved arbejdsløshed, for hvilken der i
 national ret er fastsat en forskellig pensionsalder for mænd og c) Omfattes en person af »arbejdstagerbegrebet« i
 kvinder? spørgsmål 1.a’s forstand, når ansættelsen faktisk
 omfatter ca. 3 dages arbejde om ugen og 2 lørdage
 om måneden?
 ( 1) EFT 1979 L 6, s. 24.
 d) Er fællesskabspagten om arbejdstagernes grundlæg-
 gende arbejdsmarkedsmæssige og sociale rettigheder
 af 9. december 1989 i det mindste retligt bindende i
 et sådant omfang, at den skal tages i betragtning ved
 fortolkningen af andre fællesskabsretlige bestem-
 melser?
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel-
 se afsagt den 8. august 2002 af Oberster Gerichtshof i
 sagen Nicole Wippel mod Peek & Cloppenburg GmbH & 2. Skal artikel 141 EF, artikel 1 i direktiv 75/117/EØF,
 Co. KG artikel 5 i direktiv 76/207/EØF, (EFT L 39, s. 40) og § 4 i
 rammeaftalen vedrørende deltidsarbejde fortolkes således,
 at der foreligger en forskelsbehandling, der ikke er
 (Sag C-313/02) objektivt begrundet,
 (2002/C 289/15)
 når der for fuldtidsansatte (ca. 60 % mænd, 40 % kvinder)
 ved lov eller kollektiv overenskomst ikke blot er fastsat
 bestemmelser for omfanget af arbejdstiden, men også
 delvist for placeringen heraf, hvis overholdelse også kan
 Ved kendelse afsagt den 8. august 2002, indgået til Domstolens kræves af en fuldtidsansat uden ansættelseskontrakt,
 Justitskontor den 5. september 2002, har Oberster Gerichtshof
 i sagen Nicole Wippel mod Peek & Cloppenburg GmbH &
 Co. KG forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en
 anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål: hvorimod der ikke er fastsat sådanne bestemmelser for
 deltidsansatte, hvoraf langt den overvejende del er kvinder
 1. a) Skal artikel 141 EF og artikel 1 i Rådets direktiv 75/ (ca. 90 % kvinder og 10 % mænd), selv i tilfælde, hvor de
 117/EØF 10. februar 1975 om indbyrdes tilnærmel- kontraherende parter ikke har indgået — en i henhold til
 se af medlemsstaternes lovgivninger om gennemfø- loven påkrævet — kontraktmæssig aftale herom?
 ---pagebreak--- C 289/10 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 23.11.2002
 3. Skal artikel 141 EF, artikel 1 i direktiv 75/117/EØF, hold til aftalen ville være muligt at placere
 artikel 5 i direktiv 76/207/EØF og § 4 i rammeaftalen arbejdstid (potentiel arbejdstid), såfremt varslet
 vedrørende deltidsarbejde fortolkes således, at der forelig- er under
 ger en forskelsbehandling, der ikke er objektivt begrundet,
 såfremt en arbejdsgiver for deltidsansatte, hvoraf det må a) 14 dage eller
 antages, at langt den overvejende del er kvinder (ca. 90 %
 kvinder og 10 % mænd), udtrykkeligt udelukker en aftale b) en rimelig periode?
 om placeringen og omfanget af arbejdstiden, mens både
 omfanget og til dels også fordelingen af arbejdstiden for
 fuldtidsansatte, hvor det må antages, at kvinder ikke er
 overrepræsenteret i samme omfang, allerede er fastlagt
 ved lov eller kollektiv overenskomst?
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel-
 se afsagt den 4. juli 2002 af Bundesgerichtshof i sagen
 4. Skal artikel 141 EF, artikel 1 i direktiv 75/117/EØF, Finanzamt Rendsburg mod Detlev Harbs
 artikel 5 i direktiv 76/207/EØF og § 4 tillige med
 § 1, litra b) (lettelse af udviklingen af deltidsarbejde), i
 (Sag C-321/02)
 rammeaftalen vedrørende deltidsarbejde fortolkes således,
 at det for at kompensere for en forskelsbehandling, der
 ikke er objektivt begrundet, er nødvendigt og tilladt, (2002/C 289/16)
 A at der for så vidt angår arbejdstidens omfang tages Ved kendelse afsagt den 4. juli 2002, indgået til Domstolens
 udgangspunkt i et fastsat omfang og i bekræftende Justitskontor den 13. september 2002, har Bundesgerichtshof
 fald i i sagen Finanzamt Rendsburg mod Detlev Harbs forelagt
 De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om
 præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 1) den normale arbejdstid eller
 Kan ejeren af en landbrugsbedrift,
 2) den maksimale, faktisk ydede ugentlige arbejds- — som opgiver en del af sin bedrift (mælkebedriften i sin
 tid, medmindre arbejdsgiveren godtgør, at helhed) og bortforpagter de i den forbindelse fornødne
 denne skal henføres til et på det tidspunkt aktiver til en anden landbruger, og
 bestående usædvanligt arbejdsbehov, eller
 — som også efter bortforpagtningen fortsat i ikke ubetyde-
 ligt omfang driver virksomhed som landbruger,
 3) det på tidspunktet for indgåelsen af arbejdsafta-
 len fastlagte behov, anvende standardsats-ordningen for landbrugere (artikel 25 i
 direktiv 77/388/EØF) på forpagtningstransaktionerne — som
 på sine øvrige transaktioner — eller er forpagtningstransaktio-
 nerne undergivet afgiftspligt efter de almindelige regler?
 4) den gennemsnitlige ugentlige arbejdstid, og
 B at der for så vidt angår placeringen af arbejdstiden
 for at kompensere for den ekstra belastning, som
 fleksibilitet indebærer for arbejdstageren, og for de
 fordele, som arbejdsgiveren opnår, tildeles Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel-
 se afsagt den 7. marts 2002 af Sozialgericht Augsburg
 i sagen Eva-Maria Weller mod Deutsche Angestellten-
 Krankenkasse
 1) et »passende« tillæg til timelønnen, der fastsæt-
 tes i hvert enkelt tilfælde, eller
 (Sag C-322/02)
 2) et minimumstillæg, som tilkommer fuldtidsan- (2002/C 289/17)
 satte, der arbejder ud over den normale arbejds-
 tid (8 timer dagligt eller 40 timer ugentligt),
 eller Ved kendelse afsagt den 7. marts 2002, indgået til Domstolens
 Justitskontor den 16. september 2002, har Sozialgericht
 Augsburg i sagen Eva-Maria Weller mod Deutsche Angestell-
 3) en kompensation uafhængig af omfanget af ten-Krankenkasse forelagt De Europæiske Fællesskabers Dom-
 den ydede arbejdstid for den tid, der ikke er stol en anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende
 aflønnet som arbejdstid, men hvor det i hen- spørgsmål:


text:
22.3.2003 DA Den Europæiske Unions Tidende C 70/3
 5. Gælder dette også, såfremt løsladelse kan påregnes inden Anbringender og væsentligste argumenter
 for overskuelig og rimelig tid, hvorefter den pågældende
 imidlertid først skal gennemføre en narkobehandling, — Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning
 ligesom tiltrædelse af en beskæftigelse først kan påregnes nr. 40/94; det anmeldte varemærke »MATRATZEN markt
 at kunne ske efter gennemførelse af en videregående CONCORD«, der består af et figurativt element og tre
 skolegang?
 ord, og indsigerens varemærke »Matratzen« ligner ikke
 hinanden, men er helt forskellige. Retten har ikke baseret
 6. Skal artikel 14 i afgørelse nr. 1/80 fortolkes således, at sin bedømmelse på det samlede indtryk af varemærkerne
 der under en retssag skal tages hensyn til en ændring til og har dermed tilsidesat de principper, der fremgår af EF-
 fordel for den pågældende, hvorefter der ikke længere Domstolens dom i sag C-251/95 (Sabèl). Konstateringen
 kan gøres begrænsninger i dennes rettigheder ifølge om, at det eneste karakteristiske træk ved anmeldte
 artikel 14 i afgørelse nr. 1/80, når ændringen er indtrådt varemærke er ordet »MATRATZEN«, er ulogisk og strider
 efter den senest trufne forvaltningsafgørelse? mod enhver praktisk erfaring.
 — Tilsidesættelse af princippet om de frie varebevægelser
 (artikel 28 EF og 30 EF); indsigelsen på grundlag af det
 ældre varemærke udgør et misbrug af en formel ret. Dette
 tog Retten ikke hensyn til i tilstrækkeligt omfang.
 Appel iværksat den 7. januar 2003 af Matratzen Concord (1 ) EFT 2003 C 19.
 GmbH, tidligere Matratzen Concord AG, til prøvelse af
 dom afsagt den 23. oktober 2002 af De Europæiske
 Fællesskabers Ret i Første Instans (Fjerde Afdeling) i sag
 T-6/01, Matratzen Concord GmbH, tidligere Matratzen
 Concord AG, mod Kontoret for Harmonisering i det
 Indre Marked (Varemærker og Design)
 (Sag C-3/03 P)
 Appel iværksat den 13. januar 2003 af Kommissionen for
 De Europæiske Fællesskaber til prøvelse af dom afsagt
 (2003/C 70/06)
 den 25. oktober 2002 af De Europæiske Fællesskabers Ret
 i Første Instans (Første Afdeling) i sag T-5/02, Tetra Laval
 BV mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 7. januar
 2003 iværksat appel af Matratzen Concord GmbH, ved (Sag C-12/03 P)
 Rechtsanwalt Dr. Wolf-W. Wodrich, Huyssenallee 58-64, D-
 45128 Essen, og med valgt adresse i Luxembourg, bistået af
 Patentanwälte Zenz, Helber, Hosbach & Partner, Huyssenallee (2003/C 70/07)
 58-64, D-45128 Essen, til prøvelse af dom afsagt den 23. okto-
 ber 2002 af De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans
 (Fjerde Afdeling) i sag T-6/01, Matratzen Concord GmbH,
 tidligere Matratzen Concord AG, mod Kontoret for Harmoni-
 sering i det Indre Marked (Varemærker og Design). Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den
 13. januar 2003 iværksat appel af Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber ved Michel Petite, Anthony Whelan
 Appellanten har nedlagt følgende påstande: og Per Hellström, som befuldmægtigede, og med valgt adresse
 i Luxembourg, til prøvelse af dom afsagt den 25. oktober 2002
 af De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans (Første
 — Ophævelse af dommen afsagt af Retten i Første Instans Afdeling) i sag T-5/02 (1), Tetra Laval BV mod Kommissionen
 den 23. oktober 2002 i sag T-6/01 (1). for De Europæiske Fællesskaber.
 — Indsigelsen, som den anden part i sagen for appelkamme-
 ret fremsatte den 21. april 1998 (Harmoniseringskonto- Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
 rets sag nr. B 32 500), forkastes.
 — Dommen afsagt af Retten i Første Instans den 25. oktober
 — Harmoniseringskontoret og den anden part i sagen for
 appelkammeret tilpligtes at betale omkostningerne ved 2002 i sag T-5/02, Tetra Laval mod Kommissionen,
 sagens behandling i indsigelsesafdelingen og for appel- ophæves.
 kammeret ved Harmoniseringskontoret såvel som sags-
 omkostningerne i første instans og i forbindelse med — Tetra Laval BV tilpligtes at betale Kommissionens omkost-
 nærværende appelsag. ninger.
 ---pagebreak--- C 70/4 DA Den Europæiske Unions Tidende 22.3.2003
 Anbringender og væsentligste argumenter og 8, idet den krævede, at Kommissionen skulle vurdere
 betydningen af en bestemt adfærds »ulovlige karakter«, og at
 Kommissionen skulle lægge til grund, at løfter om ikke at
 foretage misbrug var potentielle forpligtelser.
 1. Retlig fejl vedrørende beviskrav og domstolsprøvelse
 Retten i Første Instans’ fortolkning er ligeledes delvis uforenelig
 Kommissionen anfører, at Retten i Første Instans har begået med generelle fællesskabsretlige principper (lighedsgrundsæt-
 retlige fejl i to henseender: ningen og formodningen for uskyld). Retten i Første instans
 foretog en urigtig gengivelse af indholdet af beslutningen (3)
 for at nå frem til sine konklusioner. Disse fejl gennemsyrer
 1) Det kriterium for domstolsprøvelse, som Retten i Første hele Retten i Første Instans prøvelse af beslutningen og
 Instans anvendte i den appellerede dom, er selvmodsigen- påvirker resultatet af sagen. Følgelig bør dommen ophæves.
 de og i strid med både artikel 230 EF og artikel 2 i
 fusionskontrolforordningen (2).
 2) Idet Retten i Første Instans har lagt dette kriterium
 for domstolsprøvelse til grund, har den overskredet 3. Retlig fejl, idet Kommissionens markedsdefinition af
 grænserne for den rolle som Fællesskabets retsinstanser specifikke produktmarkeder for SBM-maskiner afhæn-
 er tillagt med henblik på prøvelsen af Kommissionens gigt af anvendelsesformål blev forkastet
 administrative beslutninger, navnlig ved at sætte sit eget
 skøn i stedet for Kommissionens på en række centrale
 punkter.
 Kommissionen har gjort gældende, at Retten i Første Instans
 begik retlige fejl og navnlig tilsidesatte artikel 2 i fusionskon-
 Kommissionen har gjort gældende, at Retten i Første Instans trolforordningen, idet den fandt, at »den anfægtede beslutning
 modsagde sig selv, idet den foregav at anvende et kriterium for [ikke] indeholder tilstrækkeligt fyldestgørende oplysninger
 prøvelsen baseret på et åbenbart fejlagtigt skøn, mens den i med henblik på at begrunde definitionen af særskilte un-
 virkeligheden lagde et andet kriterium til grund. dermarkeder for SBM-maskiner med henvisning til deres
 anvendelsesformål«, og at »følgelig er de eneste undermarkeder,
 som det er nødvendigt at tage i betragtning, markederne for
 Kommissionen har ligeledes gjort gældende, at det beviskrav, lav- og højkapacitetsmaskiner«.
 som Retten i Første Instans stillede i den appellerede dom,
 overskrider grænserne for kontrol af lovligheden af fællesskabs-
 retsakter. Artikel 230 EF giver Fællesskabets retsinstanser
 kompetence til at vurdere lovligheden af institutionernes
 retsakter. Kommissionen finder, at Retten i Første Instans, idet
 4. Retlig fejl, idet Kommissionens konklusion, hvorefter
 den i dommen henviste til »et åbenbart fejlagtigt skøn«, i
 der vil ske en styrkelse af Tetras dominans på karton-
 praksis har øget kravene til det bevis, som Kommissionen skal
 markederne, blev forkastet — tilsidesættelse af forord-
 fremkomme med for at forbyde en fusion af konglomeratty-
 ningens artikel 2, urigtig gengivelse af de faktiske
 pen, og er dermed gået videre end til blot at kontrollere
 omstændigheder og manglende iagttagelse af Kommis-
 lovligheden. Sammenfattende har Retten forsøgt at anvende et
 sionens argumenter
 kriterium, som tager udgangspunkt i, at der stilles krav til
 Kommissionen om at »overbevise« Retten, og ikke i, at der
 stilles krav til sagsøgeren om at godtgøre, at Kommissionen
 har begået en faktisk eller retlig fejl eller har anlagt et åbenbart Kommissionen har gjort gældende, at Retten i Første Instans
 fejlagtigt skøn. Dette kriterium førte til, at Retten i Første begik retlige fejl, idet den fandt, at »de forhold, der er
 Instans på ulovlig måde satte sit eget skøn i stedet for fremhævet i den anfægtede beslutning, ikke på tilstrækkeligt
 Kommissionens. fyldestgørende måde viser, at virkningerne af den modificerede
 fusion for Tetras stilling, navnlig på markederne for aseptisk
 karton, af at udelukke Sidel som potentiel konkurrent, vil være
 sådan, at betingelserne i forordningens artikel 2, stk. 3, er
 opfyldt«.
 2. Retlig fejl, idet det krævedes af Kommissionen, at
 den skulle vurdere betydningen af en bestemt adfærds
 »ulovlige karakter« for den fusionerede enheds incita-
 ment til at udnytte løftestangsvirkningen, og til at Beslutningen tog udgangspunkt i en horisontal analyse af
 tage rent adfærdsmæssige forpligtelser i betragtning — udelukkelsen af potentiel konkurrence. Tetra er stærkt domine-
 tilsidesættelse af forordningens artikel 2 og 8 rende på kartonmarkedet med en markedsandel på mere end
 80 % for aseptisk karton. Konkurrencen er således allerede
 alvorligt svækket. Den væsentligste trussel for Tetra for så vidt
 Kommissionen har gjort gældende, at Retten i Første Instans angår emballering af følsomme produkter i karton stammer
 begik retlige fejl og tilsidesatte navnlig forordningens artikel 2 fra kilder uden for kartonmarkedet og navnlig fra det voksende
 ---pagebreak--- 22.3.2003 DA Den Europæiske Unions Tidende C 70/5
 marked for PET, hvor Sidel indtager en ledende stilling med en Eftersom fusionen allerede var blevet gennemført, fremsendte
 markedsandel på 60 % for alle SBM-maskiner målt i kapacitet. Kommissionen en meddelelse af klagepunkter, som Tetra
 Ved at opkøbe Sidel ville Tetra udelukke den stærkeste besvarede, og foranstaltede en høring med henblik på at træffe
 uafhængige kilde til konkurrence, der stammer fra den største afgørelse om hvilke forholdsregler, der skulle træffes med
 udbyder på PET-siden, og ville således styrke sin dominerende henblik på at genoprette en effektiv konkurrence i medfør af
 stilling på kartonmarkederne. forordningens artikel 8, stk. 4. Den 30. januar 2002 vedtog
 Kommissionen sådan en beslutning (herefter »beslutningen om
 deling«).
 ( 1) EFT C 68 af 16.3.2002, s. 19.
 ( 2) Rådets forordning (EØF) nr. 4064/89 af 21.12.1989 om kontrol
 med fusioner og virksomhedsovertagelser (EFT L 395 af
 30.12.1989, s. 1).
 ( 3) Kommissionens beslutning K(2001) 3345 endelig udg. af
 30.10.2001, hvorved en fusion blev erklæret uforenelig med Artikel 1 i beslutningen om deling beordrer Tetra til at »at
 fællesmarkedet, sag COMP/M.2416 Tetra Laval/Sidel. udskille Sidel [...] i overensstemmelse med de forholdsregler,
 der fremgår af bilaget til nærværende beslutning«. Punkt 1,
 stk. 5, i bilaget til beslutningen om deling bestemmer, at Tetra
 skal afhænde alle sine aktier i Sidel. Punkt 4, stk. 1, i bilaget
 fastsætter en præcis dato for afslutningen af denne operation.
 Appel iværksat den 13. januar 2003 af Kommissionen for
 De Europæiske Fællesskaber til prøvelse af dom afsagt Ved separate stævninger anlagde Tetra sag med påstand om
 den 25. oktober 2002 af De Europæiske Fællesskabers Ret annullation af såvel beslutningen om forbud (sag T-5/02) og
 i Første Instans (Første Afdeling) i sag T-80/02, Tetra Laval beslutningen om deling (sag T-80/02). Retten i Første Instans
 BV mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber afsagde dom i begge sager den 25. oktober 2002.
 (Sag C-13/03 P)
 (2003/C 70/08) Ved dommen i sag T-5/02 annullerede Retten i Første Instans
 beslutningen om forbud.
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den
 13. januar 2003 iværksat appel af Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber ved Michel Petite, Anthony Whelan I dommen i sag T-80/02 (herefter »den appellerede dom«) fandt
 og Per Hellström, som befuldmægtigede, og med valgt adresse Retten i Første Instans, at fusionen faktisk var gennemført, og
 i Luxembourg, til prøvelse af dom afsagt den 25. oktober 2002 at delingen af virksomhederne, som deltager i fusionen, er den
 af De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans (Første logiske konsekvens af beslutningen om forbud. Retten tilføjede,
 Afdeling) i sag T-80/02 ( 1), Tetra Laval BV mod Kommissionen at vedtagelse af en beslutning om deling forudsætter, at den
 for De Europæiske Fællesskaber. forudgående beslutning om forbud er gyldig. Følgelig berøver
 annullationen af beslutningen om forbud beslutningen om
 deling ethvert retsgrundlag. Retten i Første Instans konkludere-
 Kommissionen har nedlagt følgende påstande: de, at eftersom den havde annulleret beslutningen om forbud
 ved dom i sag T-5/02, måtte påstanden om annullation af
 beslutningen om deling således tages til følge, uden at det var
 — Dommen afsagt af Retten i Første Instans den 25. oktober nødvendigt at vurdere de øvrige anbringender fremsat af Tetra.
 2002 i sag T-80/02 ophæves.
 — Tetra Laval BV tilpligtes at betale Kommissionens omkost-
 ninger.
 Kommissionen har appelleret dommen afsagt af Retten i
 Første Instans i sag T-5/02 på grundlag af en række retlige
 indvendinger. Hvis denne appel fører til ophævelse af dommen
 Anbringender og væsentligste argumenter afsagt af Retten i Første Instans i nævnte sag, vil dommen
 afsagt af Retten i Første Instans i sag T-80/02 hvile på et
 fejlagtigt grundlag, nemlig at beslutningen om forbud skulle
 Kommissionen vedtog den 30. oktober 2001 en beslutning i være ugyldig. På samme måde som annullationen af beslutnin-
 medfør af artikel 8, stk. 3, i fusionskontrolforordningen ( 2), gen om forbud var det eneste grundlag for annullation af
 hvorved den forbød den anmeldte fusion mellem Tetra Laval beslutningen om deling, må ophævelsen af den dom, hvorved
 SA, et 100 %-ejet datterselskab af Tetra Laval BV (herefter beslutningen om forbud blev annulleret, medføre ophævelse
 »Tetra«), og Sidel SA (herefter »beslutningen om forbud«) ( 3). af den dom, hvorved beslutningen om deling blev annulleret.


text:
C 156/14 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 29.6.2002
 4) Kommissionen bærer 20 % af sine egne omkostninger, herunder DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 omkostningerne vedrørende sagen om foreløbige forholdsregler.
 den 20. marts 2002
 (1) EFT C 86 af 27.3.1999.
 i sag T-16/99, Lögstör Rör (Deutschland) GmbH mod
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (1)
 (»Konkurrence — kartel — fjernvarmerør — EF-traktatens
 artikel 85 (nu artikel 81 EF) — boykot — aktindsigt — bøde
 — retningslinjer for beregningen af bøder — forbud mod
 tilbagevirkende gyldighed — berettiget forventning«)
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 den 20. marts 2002 (2002/C 156/26)
 i sag T-15/99, Brugg Rohrsysteme GmbH mod Kommis-
 sionen for De Europæiske Fællesskaber (1) (Processprog: tysk)
 (»Konkurrence — kartel — fjernvarmerør — EF-traktatens
 artikel 85 (nu artikel 81 EF) — boykot — bøde —
 retningslinjer for beregningen af bøder — forbud mod
 tilbagevirkende gyldighed — berettiget forventning«)
 I sag T-16/99, Lögstör Rör (Deutschland) GmbH, Fulda
 (Tyskland), ved advokaterne H.-J. Hellmann og T. Nägele, og
 (2002/C 156/25) med valgt adresse i Luxembourg, mod Kommissionen for
 De Europæiske Fællesskaber (befuldmægtigede: W. Mölls og
 (Processprog: tysk) E. Gippini Fournier), hvorunder der principalt er nedlagt
 påstand om annullation af Kommissionens beslutning 1999/
 60/EF af 21. oktober 1998 om en procedure efter EF-traktatens
 artikel 85 (sag IV/35.691/E-4: Rørkartel (præisolerede rør)
 I sag T-15/99, Brugg Rohrsysteme GmbH, Wunstorf (Tysk- (EFT 1999 L 24, s. 1) og subsidiært om nedsættelse af den
 land), ved advokaterne T. Jestaedt, H.-C. Salger og M. Sura, og bøde, der er pålagt sagsøgeren ved denne beslutning, har
 med valgt adresse i Luxembourg, mod Kommissionen for De Retten (Fjerde Afdeling), sammensat af afdelingsformanden,
 Europæiske Fællesskaber (befuldmægtigede: W. Mölls og E. P. Mengozzi, og dommerne V. Tiili og R.M. Moura Ramos;
 Gippini Fournier), hvorunder der principalt er nedlagt påstand justitssekretær: ekspeditionssekretær B. Pastor, den 20. marts
 om annullation af Kommissionens beslutning 1999/60/EF af 2002 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 21. oktober 1998 om en procedure efter EF-traktatens arti-
 kel 85 (sag IV/35.691/E-4: Rørkartel (præisolerede rør) (EFT
 1999 L 24, s. 1) og subsidiært om nedsættelse af den bøde, der 1) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes.
 er pålagt sagsøgeren ved denne beslutning, har Retten (Fjerde
 Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, P. Mengozzi, og
 dommerne V. Tiili og R.M. Moura Ramos; justitssekretær: 2) Sagsøgeren betaler sagens omkostninger.
 fuldmægtig G. Herzig, den 20. marts 2002 afsagt dom, hvis
 konklusion lyder således:
 1) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes.
 2) Sagsøgeren betaler sagens omkostninger. (1) EFT C 86 af 27.3.1999.
 (1) EFT C 86 af 27.3.1999.


text:
11.1.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 9/11
 Domstolens dom (Femte Afdeling) af 7. november 2013 — Giuseppa Romeo mod Regione Siciliana (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Corte dei Conti — Sezione Giurisdizionale per la Regione Siciliana — Italien)
 (Sag C-313/12) (1)
 (National forvaltningsprocedure - rent intern situation - forvaltningsakter - begrundelsespligt - mulighed for berigtigelse af manglende begrundelse under en retslig procedure til prøvelse af en forvaltningsakt - fortolkning af artikel 296, stk. 2, TEUF og artikel 41, stk. 2, litra c), i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder - Domstolen ikke kompetent)
 2014/C 9/15
 Processprog: italiensk
 Den forelæggende ret
 Corte dei Conti — Sezione Giurisdizionale per la Regione Siciliana
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Giuseppa Romeo
 Sagsøgt: Regione Siciliana
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Corte dei Conti (Sezione Giurisdizionale per la Regione Siciliana) — fortolkning af artikel 296 TEUF og af artikel 41, stk. 2, litra c), i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder — nationale retsforskrifter, hvorefter forvaltningsmyndighederne under visse omstændigheder har adgang til ikke at begrunde deres forvaltningsakter eller til at afhjælpe en forvaltningsakts manglende begrundelse under en retssag, der anlægges til prøvelse heraf — nationale retsforskrifter, hvori der henvises til EU-retten for at regulere rent interne situationer — den nationale retsinstans mulighed for at fortolke og anvende bestemmelser og principper i national ret på en måde, der er i strid med Domstolens praksis
 Konklusion
 1)
 Det første spørgsmål, der er forelagt af Corte dei conti, sezione giurisdizionale per la Regione Siciliana (Italien), ved forelæggelsesafgørelse af 19. juni 2012, afvises.
 2)
 Den Europæiske Unions Domstol har ikke kompetence til at besvare det andet og tredje spørgsmål, der er forelagt af Corte dei conti, sezione giurisdizionale per la Regione Siciliana, ved afgørelse af 19. juni 2012.
 (1) EUT C 295 af 29.9.2012.


text:
26.10.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 354/34
 Rettens dom af 10. september 2015 — Laverana mod KHIM (BIO FLUIDE DE PLANTE PROPRE FABRICATION)
 (Sag T-568/14) (1)
 ((EF-varemærker - ansøgning om EF-figurmærket BIO FLUIDE DE PLANTE PROPRE FABRICATION - absolut registreringshindring - beskrivende karakter - artikel 7, stk. 1, litra c), i forordning (EF) nr. 207/2009))
 (2015/C 354/39)
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: Laverana GmbH & Co. KG (Wennigsen, Tyskland) (ved advokaterne J. Wachinger, M. Zöbisch og D. Chatterjee)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (ved A. Schifko, som befuldmægtiget)
 Sagens genstand
 Søgsmål anlagt til prøvelse af afgørelse truffet den 27. maj 2014 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 120/2014-4) vedrørende en ansøgning om registrering af figurtegnet BIO FLUIDE DE PLANTE PROPRE FABRICATION som EF-varemærke.
 Konklusion
 1)
 Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
 2)
 Laverana GmbH & Co. KG betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 361 af 13.10.2014.


text:
21.2.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 44/11
 Domstolens dom (Store Afdeling) af 16. december 2008 — Michaniki AE mod Ethniko Symvoulio Radiotileorasis og Ypoyrgos Epikrateias (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Symvoulio tis Epikrateias — Grækenland)
 (Sag C-213/07) (1)
 (Offentlige bygge- og anlægskontrakter - direktiv 93/37/EØF - artikel 24 - grunde til udelukkelse fra deltagelse i en udbudsprocedure - nationale foranstaltninger, hvorved der indføres uforenelighed mellem sektoren for offentligt bygge- og anlægsarbejde og sektoren for medievirksomheder)
 (2009/C 44/18)
 Processprog: græsk
 Den forelæggende ret
 Symvoulio tis Epikrateias
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Michaniki AE
 Sagsøgte: Ethniko Symvoulio Radiotileorasis og Ypoyrgos Epikrateias
 Procesdeltagere: Elliniki Technodomiki Techniki Ependytiki Viomichaniki AE, der er indtrådt i rettighederne for Pantechniki AE og Syndesmos Epichiriseon Periodikou Typou
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Symvoulio tis Epikratias — fortolkning af artikel 24 i Rådets direktiv 93/37/EØF af 14. juni 1993 om samordning af fremgangsmåderne med hensyn til indgåelse af offentlige bygge- og anlægskontrakter (EFT L 199, s. 54) — udtømmende eller ikke-udtømmende opregning af grundene til udelukkelse af en entreprenør fra deltagelse i udbudsproceduren
 Konklusion
 1)
 Artikel 24, stk. 1, i Rådets direktiv 93/37/EØF af 14. juni 1993 om samordning af fremgangsmåderne med hensyn til indgåelse af offentlige bygge- og anlægskontrakter, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/52/EF af 13. oktober 1997, skal fortolkes således, at det indeholder en udtømmende opregning af de grunde, der er støttet på objektive faktorer vedrørende en entreprenørs faglige kvalifikationer, som kan begrunde udelukkelse fra deltagelse i en offentlig bygge- og anlægskontrakt. Dette direktiv hindrer imidlertid ikke, at en medlemsstat fastsætter andre udelukkelsesforanstaltninger med henblik på at sikre iagttagelsen af ligebehandlingsprincippet i forhold til de bydende og princippet om gennemsigtighed, når sådanne foranstaltninger ikke går ud over, hvad der er nødvendigt for at nå dette formål.
 2)
 Fællesskabsretten skal fortolkes således, at den er til hinder for en national bestemmelse, der samtidig med at den forfølger lovlige formål om ligebehandling af bydende og gennemsigtighed inden for rammerne af indgåelse af offentlige kontrakter, indfører en uigendrivelig formodning om uforenelighed mellem status som ejer, deltager, hovedaktionær eller medlem af ledelsen i en virksomhed, der er aktiv inden for mediesektoren, og status som ejer, deltager, hovedaktionær eller ledelsen i en virksomhed, som over for det offentlige eller en offentlig juridisk person i bred forstand påtager sig at gennemføre bygge- og anlægsarbejde eller levere varer eller præstere tjenesteydelser.
 (1) EUT C 140 af 23.6.2007.


text:
C 71/44 DA Den Europæiske Unions Tidende 20.3.2004
 Slettelse af sag T-319/02 (1) Slettelse af sag T-191/03 (1)
 (2004/C 71/77) (2004/C 71/79)
 (Processprog: engelsk) (Processprog: fransk)
 Ved kendelse af 14. november 2003 har formanden for Anden
 Afdeling ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans Ved kendelse af 1. december 2003 har formanden for Tredje
 besluttet, at sag T-319/02, H.O. Sport Inc. mod Kontoret for Afdeling ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans
 Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) besluttet, at sag T-191/03, Alexandre Tilgenkamp mod Kom-
 (KHIM), skal slettes af registeret. missionen for De Europæiske Fællesskaber, skal slettes af
 registeret.
 (1) EFT C 7 af 11.1.2003.
 (1) EUT C 184 af 2.8.2003.
 Slettelse af sag T-180/03 (1)
 (2004/C 71/78) Slettelse af sag T-296/03 (1)
 (Processprog: spansk) (2004/C 71/80)
 (Processprog: italiensk)
 Ved kendelse af 4. december 2003 har formanden for Tredje
 Afdeling ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans
 besluttet, at sag T-180/03, Auna Operadores de Telecomunica-
 Ved kendelse af 15. december 2003 har formanden for Fjerde
 ciones SA m.fl. mod Kommissionen for De Europæiske
 Afdeling ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans
 Fællesskaber, skal slettes af registeret.
 besluttet, at sag T-296/03, Proteco Srl mod Kommissionen for
 De Europæiske Fællesskaber, skal slettes af registeret.
 (1) EUT C 171 af 19.7.2003.
 (1) EUT C 264 af 1.11.2003.


text:
10.11.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 395/32
 Rettens dom af 26. september 2014 — Dansk Automat Brancheforening mod Kommissionen
 (Sag T-601/11) (1)
 ((Annullationssøgsmål - statsstøtte - onlinespil - indførelse i Danmark af lavere afgifter af onlinespil end for kasinoer og spillehaller - afgørelse, der erklærer støtten forenelig med det indre marked - støtte, der har til formål at fremme udviklingen af visse erhvervsgrene - ikke individuelt berørt - en regelfastsættende retsakt, som omfatter gennemførelsesforanstaltninger - afvisning))
 (2014/C 395/37)
 Processprog: dansk
 Parter
 Sagsøger: Dansk Automat Brancheforening (Fredericia, Danmark) (ved advokaterne K. Dyekjær, T. Høg og J. Flodgaard)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (først ved M. Afonso og C. Barslev, derefter ved M. Afonso og L. Grønfeldt, som befuldmægtigede)
 Intervenienter til støtte for sagsøgte: Kongeriget Danmark (først ved C. Vang, som befuldmægtiget, derefter ved M. Wolff og C. Thorning, som befuldmægtigede, bistået af advokat K. Lundgaard Hansen), Republikken Malta (ved P. Grech og A. Buhagiar, som befuldmægtigede), Betfair Group plc, London (Det Forenede Kongerige) og Betfair International Ltd, Santa Venera (Malta) (ved advokaterne O. Brouwer og A. Pliego Selie), og European Gaming and Betting Association (EGBA), Bruxelles (Belgien) (ved advokaterne C.-D. Ehlermann, J.C. Heithecker og J. Ylinen)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af Kommissionens afgørelse 2012/140/EU af 20. september 2011 om foranstaltning C 35/10 (ex N 302/10), som Danmark agter at gennemføre i form af afgifter af onlinespil i den danske lov om afgifter af spil (EUT 2012 L 68, s. 3).
 Konklusion
 1)
 Sagen afvises.
 2)
 Dansk Automat Brancheforening bærer sine egne omkostninger i forbindelse med hovedsagen og betaler de af Europa-Kommissionen, Betfair Group plc, Betfair International Ltd og European Gaming and Betting Association (EGBA) afholdte omkostninger.
 3)
 Dansk Automat Brancheforening bærer sine egne omkostninger i forbindelse med sagen om foreløbige forholdsregler og betaler Kommissionens omkostninger.
 4)
 Kongeriget Danmark og Republikken Malta bærer deres egne omkostninger.
 (1) EUT C 25 af 28.1.2012.


text:
23.11.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 344/4
 Domstolens dom (Tredje) af 26. september 2013 — Europa-Kommissionen mod Kongeriget Spanien
 (Sag C-189/11) (1)
 (Traktatbrud - afgiftspålæggelse - moms - direktiv 2006/112/EF - artikel 306-310 - særordning for rejsebureauer - afvigelser mellem sprogversionerne - national lovgivning, der fastsætter anvendelse af denne særordning på andre personer end de rejsende - begreberne »rejsende« og »kunde« - udelukkelse fra nævnte særordning af visse salg til offentligheden - angivelse på fakturaen af et fradragsberettiget momsbeløb, som ikke har forbindelse med den skyldige eller erlagte indgående moms - samlet fastsættelse af afgiftsgrundlaget for en given periode - uforenelighed)
 2013/C 344/03
 Processprog: spansk
 Parter
 Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved L. Lozano Palacios og C. Soulay, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Kongeriget Spanien (ved S. Centeno Huerta, som befuldmægtiget)
 Intervenienter til støtte for den anden part i sagen: Den Tjekkiske Republik (ved M. Smolek og T. Müller samt J. Očková, som befuldmægtigede), Den Franske Republik (ved G. de Bergues og J.S. Pilczer, som befuldmægtigede), Republikken Polen (ved A. Kraińska og A. Kramarczyk samt M. Szpunar og B. Majczyna, som befuldmægtigede), Den Portugisiske Republik (ved L. Inez Fernandes og R. Laires, som befuldmægtigede) og Republikken Finland (ved J. Heliskoski og M. Pere, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Traktatbrud — tilsidesættelse af artikel 73, 168, 226 og 306-310 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006, om det fælles merværdiafgiftssystem (EUT L 347, s. 1) — særordning for rejsebureauer
 Konklusion
 1)
 Kongeriget Spanien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 168, 226 og 306-310 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem, idet det
 —
 udelukker, at særordningen for rejsebureauer anvendes på salg til offentligheden, som foretages af detailforhandlere, der handler i eget navn, af rejser, som arrangeres af engrosforhandlere
 —
 tillader rejsebureauerne under bestemte omstændigheder på fakturaen at anføre et samlet beløb for merværdiafgiften, som ikke har nogen forbindelse med den merværdiafgift, der faktisk overvæltes på kunden, og tillader sidstnævnte, forudsat at der er tale om en afgiftspligtig person, at trække dette samlede beløb fra den merværdiafgift, der skal betales, og
 —
 tillader rejsebureauer, for så vidt som de er omfattet af særordningen, at fastsætte et samlet afgiftsgrundlag for hver enkelt afgiftsperiode.
 2)
 I øvrigt frifindes Kongeriget Spanien.
 3)
 Europa-Kommissionen bærer en fjerdedel af sine egne omkostninger.
 4)
 Kongeriget Spanien bærer sine egne omkostninger og betaler tre fjerdedele af Kommissionens omkostninger.
 5)
 Den Tjekkiske Republik, Den Franske Republik, Republikken Polen, Den Portugisiske Republik og Republikken Finland bærer deres egne omkostninger.
 (1) EUT C 186 af 25.6.2011


text:
22.11.97 IDA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 357/9
 de la Comunidad de Extremadura, Cåceres ( Spanien), i DOMSTOLENS DOM
 medfør af EF-traktatens artikel 177 har indgivet til Dom (Anden Afdeling)
 stolen for i de for nævnte ret verserende sager, Antonio
 Naranjo Arjona mod Instituto Nacional de la Seguridad af 9 . oktober 1997
 Social ( INSS ), Francisco Vicente Mateos mod Instituto
 Nacional de la Seguridad Social ( INSS ) og Tesorería Gene i sag C-291/96, straffesag mod Martino Grado og Shahid
 ral de la Seguridad Social (TGSS ) samt Instituto Nacional Bashir ( anmodning om præjudiciel afgørelse fra Amts
 de la Seguridad Social ( INSS ) mod Laura García Låzaro, gericht Reutlingen ) (')
 at opnå en præjudiciel afgørelse vedrørende fortolkningen (Præjudiciel forelæggelse — straffesag — anvendelse af en
 af artikel 47, stk. 1 , i Rådets forordning ( EØF ) nr. 1408/ høflig tiltaleform — forskelsbehandling — spørgsmålets
 71 af 14 . juni 1971 om anvendelse af de sociale sikrings relevans — inkompetence)
 ordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende
 og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fælles ( 97/C 357/16 )
 skabet ( EFT 1971 II, s. 366 ), som ændret og ajourført ved
 Rådets forordning ( EØF) nr. 2001 /83 af 2 . juni 1983 ( EFT
 L 230 af 22 . 8 . 1983 , s. 6 ), som tilpasset ved bilag I, (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive
 del VIII, til akten vedrørende vilkårene for Kongeriget Spa offentliggjort i Samling af Afgørelser)
 niens og Republikken Portugals tiltrædelse og tilpasnin
 gerne af traktaterne ( EFT L 302 af 15 . 11 . 1985 , s . 23 ),
 og senere ændret ved Rådets forordning ( EØF ) nr. 1248/ I sag C-291/96 , angående en anmodning, som Amtsgericht
 92 af 30 . april 1992 ( EFT L 136 af 19 . 5 . 1992, s. 7 ), har Reutlingen (Tyksland ) i medfør af EF-traktatens artikel 177
 Domstolen (Femte Afdeling), sammensat af J. C. Moitinho har indgivet til Domstolen for i den for nævnte ret verse
 de Almeida, som fungerende afdelingsformand, og dom rende straffesag mod Martino Grado og Shahid Bashir at
 merne D. A. O. Edward, J.-R Puissochet ( refererende dom opnå en præjudiciel afgørelse vedrørende fortolkningen af
 mer), P. Jann og L. Sevón; generaladvokat: A. La Pergola; EF-traktatens artikel 6 , har Domstolen ( Anden Afdeling ),
 justitssekretær: assisterende justitssekretær H. von Hol sammensat af afdelingsformanden, R. Schintgen (refere
 stein, den 9 . oktober 1997 afsagt dom, hvis konklusion rende dommer ), og dommerne G. F. Mancini og G.
 lyder således : Hirsch; generaladvokat: G. Tesauro; justitssekretær: R.
 Grass, den 9 . oktober 1997 afsagt dom, hvis konklusion
 lyder således:
 Det følger af artikel 47, stk . 1 , litra e), i Rådets forordning Domstolen er ikke kompetent til at besvare det af Amtsge
 (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de richt Reutlingen stillede spørgsmål.
 sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige
 erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter 0 ) EFT C 318 af 26 . 10 . 1996 .
 inden for Fællesskabet, som ændret og ajourført ved
 Rådets forordning (EØF) nr. 2001 /83 af 2 . juni 1983, som
 tilpasset ved bilag 1, del VIII, til akten vedrørende vilkå
 rene for Kongeriget Spaniens og Republikken Portugals til
 trædelse og tilpasningerne af traktaterne — som efter
 ikrafttrædelsen af Rådets forordning (EØF) nr. 1248/92 af
 30. april 1992 er blevet til litra g) — at den gennemsnit DOMSTOLENS DOM
 lige bidragsbasis i situationer som dem, der foreligger i ( Femte Afdeling)
 hovedsagerne, udelukkende skal beregnes på grundlag af
 de bidrag, der faktisk er indbetalt i henhold til den pågæl af 16. oktober 1997
 dende lovgivning, og at det således fastsatte teoretiske
 ydelsesbeløb skal reguleres og forhøjes, som om de forsik i sag C-258/95 , Julius Fillibeck Söhne GmbH & Co. KG
 rede fortsat havde arbejdet på de samme betingelser i den mod Finanzamt Neustadt ( anmodning om præjudiciel
 pågældende medlemsstat. Hvis anvendelsen af bestemmel afgørelse fra Bundesfinanzhof) (')
 sen i denne fortolkning imidlertid skulle vise sig at blive (Sjette momsdirektiv — levering af tjenesteydelser mod
 mindre fordelagtig for de arbejdstagere, som, allerede vederlag — begreb — arbejdsgivers befordring af arbejds
 inden forordningen trådte i kraft i denne medlemsstat, tagere)
 havde lønnet beskæftigelse i en anden medlemsstat, end
 anvendelsen af en tidligere overenskomst indgået med ( 97/C 357/ 17 )
 sidstnævnte stat, skal den kompetente ret undtagelsesvis
 anvende de i overenskomsten fastsatte regler. (Processprog: tysk)
 (') EFT C 95 af 30 . 3 . 1996 . (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive
 offentliggjort i Samling af Afgørelser)
 I sag C-258/95 , angående en anmodning, som Bundesfi
 nanzhof i medfør af EF-traktatens artikel 177 har indgivet
 ---pagebreak--- C 357/10 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 22 . 11 . 97
 til Domstolen for i den for nævnte ret verserende sag, DOMSTOLENS DOM
 Julius Fillibeck Söhne GmbH & Co. KG mod Finanzamt
 ( Femte Afdeling)
 Neustadt, at opnå en præjudiciel afgørelse vedrørende for
 tolkningen af artikel 2, stk . 1 , og artikel 6 , stk. 2, i Rådets af 16 . oktober 1997
 sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonise
 ring af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgif i de forenede sager C-69/96-C-79/96, Maria Antonella
 ter — det fælles merværdiafgiftssystem : ensartet bereg Garofalo m.fl. mod Ministero della Sanità, Unità sanitaria
 ningsgrundlag ( EFT L 145 af 13 . 6 . 1977, s. 1 ) — har locale (USL ) n. 58 di Palermo ( anmodning om præjudiciel
 Domstolen ( Femte Afdeling), sammensat af afdelingsfor afgørelse fra Consiglio di Stato ) (')
 manden, C. Gulmann, og dommerne M. Wathelet, J. C.
 Moitinho de Almeida, P. Jann og L. Sevón ( refererende (EF-traktatens artikel 177 — kompetence — ret i en af
 dommer ); generaladvokat: P. Leger; justitssekretær: ekspe medlemsstaterne — ekstraordinær rekurs til præsidenten
 ditionssekretær: H. A. Rühl , den 16 . oktober 1997 afsagt for Den Italienske Republik — bindende udtalelse fra Con
 dom, hvis konklusion lyder således: siglio di Stato — direktiv 86/457/EØF og 93/16/EØF —
 særlig uddannelse til alment praktiserende læge — rettig
 heder erhvervet før den 1 . januar 1995)
 ( 97IC 357/18 )
 1 ) Artikel 2, stk. 1 , i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF
 af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstater
 nes lovgivning om omsætningsafgifter — det fælles (Processprog: italiensk)
 merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag —
 skal fortolkes således, at en arbejdsgiver, der sørger for
 befordring af sine arbejdstagere, når afstanden fra dis
 ses bopæl til arbejdsstedet overstiger en vis mindsteaf- (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive
 stand, uden vederlag og uden konkret tilknytning til offentliggjort i Samling af Afgørelser)
 arbejdsydelsen eller lønnen, ikke foretager en levering
 af tjenesteydelser mod vederlag i denne bestemmelses
 forstand.
 I de forenede sager C-69/96-C-79/96 , angående en anmod
 ning, som Consiglio di Stato (Italien ) i medfør af EF-trak
 tatens artikel 177 har indgivet til Domstolen for i de for
 nævnte ret verserende sager, Maria Antonella Garofalo
 ( sag C-69/96 ), Giovanni Pagano ( sag C-70/96 ), Rosa
 2 ) Artikel 6, stk . 2, i sjette direktiv 77/388/EØF skal for Bruna Vitale ( sag C-71 /96 ), Francesca Nuccio ( sag C-72/
 tolkes således, at en af arbejdsgiveren foranstaltet 96 ), Giacomo Cangialosi ( sag C-73/96 ), Giacoma
 vederlagsfri befordring af arbejdstagere fra disses D'Amico ( sag C-74/96 ), Giulia Lombardo ( sag C-75/96 ),
 bopæl til arbejdsstedet med et virksomheden tilhø Emanuela Giovenco ( sag C-76/96 ), Caterina Lo Gaglio
 rende køretøj i princippet tjener til privat brug for ( sag C-77/96 ), Daniela Guerrera ( sag C-78/96 ) og Cesare
 arbejdstagerne og dermed virksomheden uvedkom Di Marco ( sag C-79/96 ) mod Ministero della Sanitå, Unità
 mende formål. Denne bestemmelse finder dog ikke sanitaria locale (USL ) n . 58 di Palermo, at opnå en præju
 anvendelse, når virksomhedens behov henset til for diciel afgørelse vedrørende fortolkningen af EF-traktatens
 skellige særlige forhold — såsom vanskeligheden ved artikel 177 og artikel 7 i Rådets direktiv 86/457/EØF af
 at kunne benytte andre passende transportmidler og en 15 . september 1986 om en særlig uddannelse til alment
 ændring af arbejdssteder — kræver, at befordringen af praktiserende læge ( EFT L 267 af 19 . 9 . 1986 , s. 26 ), har
 arbejdstagere sker på arbejdsgiverens foranstaltning, Domstolen ( Femte Afdeling ), sammensat af afdelingsfor
 idet befordringsydelsen ikke under disse omstændighe manden, C. Gulmann, og dommerne M. Wathelet, J. C.
 der tjener formål, der er virksomheden uvedkom Moitinho de Almeida, D. A. O. Edward ( refererende dom
 mende.
 mer ) og J. P. Puissochet; generaladvokat: D. Ruiz-Jarabo
 Colomer; justitssekretær: R. Grass, den 16 . oktober 1997
 afsagt dom, hvis konklusion lyder således :
 3 ) Svaret på det andet spørgsmål har også gyldighed for
 det tilfælde, at arbejdsgiveren ikke befordrer arbejdsta 1 ) Consiglio di Stato er en ret i henhold til EF-traktatens
 gerne med eget køretøj, men pålægger en af sine artikel 1 77, når den afgiver udtalelse om en sag under
 ansatte at udføre befordringen med hans private køre ekstraordinær rekurs .
 tøj.
 2 ) Artikel 36, stk . 2, i Rådets direktiv 93/16/EØF af
 (>) EFT C 268 af 14 . 10 . 1995 . 5. april 1993 om fremme af den frie bevægelighed for
 læger og gensidig anerkendelse af deres eksamensbevi
 ser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser — som
 har afløst artikel 7, stk . 2, i direktiv 86/457/EØF af
 15. september 1986 om en særlig uddannelse til
 alment praktiserende læge — skal fortolkes således, at


text:
C 211/14 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 22.7.2000
 arbejdsløshedsydelse, og ikke kun betinger denne ydelse af, at eller hvortil staten, de lokale myndigheder eller andre
 den sikrede i overvejende grad eller reelt bidrager til de offentligretlige organer kan udpege mere end halvdelen
 pågældendes forsørgelse? af medlemmerne i administrations-, ledelses- eller
 tilsynsorganet
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 118/97 af 2.12.1996 om ændring og — at give mulighed for at anfægte alle de afgørelser, som
 ajourføring af forordning (EØF) nr. 1408/71 om anvendelse af de
 sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervs-
 træffes af de ordregivende myndigheder, herunder alle
 drivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fælles- de foranstaltninger, der træffes som led i fremgangsmå-
 skabet, og af forordning (EØF) nr. 574/72 om regler til gennemfør- den for indgåelse af en offentlig kontrakt
 else af forordning (EØF) nr. 1408/71 (EFT L 28 af 30.1.1997,
 s. 1).
 — at foreskrive mulighed for, at der kan træffes passende
 forebyggende foranstaltninger i forbindelse med de
 afgørelser, der træffes af de ordregivende myndigheder,
 herunder foranstaltninger, der giver mulighed for at
 suspendere en administrativ afgørelse, hvorved alle
 eventuelle vanskeligheder eller hindringer bringes af
 vejen, navnlig kravet om, at den ordregivende myndig-
 heds afgørelse forinden skal være påklaget.
 Sag anlagt den 30. maj 2000 af Kommissionen for De 2. Kongeriget Spanien tilpligtes at betale sagens omkost-
 Europæiske Fællesskaber mod Kongeriget Spanien ninger.
 (Sag C-214/00)
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 (2000/C 211/24)
 De nationale foranstaltninger, hvorved bestemmelserne i direk-
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 30. maj tiv 89/665/EØF blev gennemført i spansk ret, og hvorom
 2000 anlagt sag mod Kongeriget Spanien af Kommissionen Kommissionen på intet tidspunkt har modtaget meddelelse,
 for De Europæiske Fællesskaber ved Gregorio Valero Jordana, nemlig lov nr. 29/1998 af 13. juli 1998 om forvaltningsdom-
 Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuldmægtiget, og stole, lov nr. 30/1992 af 26. november 1992 om den retlige
 med valgt adresse i Luxembourg hos Carlos Gómez de la Cruz, ordning for offentlige myndigheder og om sagsbehandlingen i
 Kommissionens Juridiske Tjeneste, Wagnercentret. den offentlige forvaltning, som ændret ved lov nr. 4/1999
 af 13. januar 1999, lov nr. 13/1995 af 18. maj 1995 om
 kontrakter indgået af offentlige myndigheder samt den spanske
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande: forfatning, har et mere begrænset anvendelsesområde end
 direktiv 89/665/EØF. De retsakter, som kan anfægtes efter
 1. Det fastslås, at Kongeriget Spanien har tilsidesat sine disse love, omfatter ikke alle foranstaltninger i forbindelse
 forpligtelser efter fællesskabsretten, da det har undladt at med sagsbehandlingen. En begæring om iværksættelse af
 træffe de nødvendige foranstaltninger til fuldt ud at midlertidige foranstaltninger forudsætter efter spansk lovgiv-
 efterkomme bestemmelserne i artikel 1 og 2 i Rådets ning endvidere i de fleste tilfælde, at der forinden er indgivet
 direktiv 89/665/EØF (1) af 21. december 1989 om samord- en klage.
 ning af love og administrative bestemmelser vedrørende
 anvendelsen af klageprocedurerne i forbindelse med indgå-
 else af offentlige indkøbs- samt bygge- og anlægskontrak-
 ter, og navnlig da det har undladt (1) EFT L 395 af 30.12.1989, s. 33.
 (2) Rådets direktiv 92/50/EØF af 18.6.1992 om samordning af
 fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige tjenesteydelsesafta-
 — at udvide den klageadgang, som er sikret ved direktivet,
 ler (EFT L 209 af 24.7.1992, s. 1).
 til at gælde for alle de afgørelser, der træffes af (3) Rådets direktiv 93/36/EØF af 14.6.1993 om samordning af
 ordregivende myndigheder — i den forstand, hvori fremgangsmåderne ved offentlige indkøb (EFT L 199 af 9.8.1993,
 dette udtryk anvendes i artikel 1, stk. 1, i direktiv s. 1).
 92/50/EØF (2), direktiv 93/36/EØF (3) og direktiv (4) Rådets direktiv 93/37/EØF af 14.6.1993 om samordning af
 93/37/EØF (4) — herunder privatretlige selskaber, som fremgangsmåderne med hensyn til indgåelse af offentlige bygge-
 har til opgave at imødekomme almenhedens behov, og anlægskontrakter (EFT L 199 af 9.8.1993, s. 54).
 dog ikke på det erhvervs- og forretningsmæssige
 område, som er en juridisk person, og hvis drift enten
 for mere end halvdelens vedkommende finansieres af
 staten, de lokale myndigheder eller andre offentligretli-
 ge organer, eller hvis drift er underlagt disses kontrol,


text:
3.11.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 363/43
 Sag anlagt den 21. september 2015 — Terna mod Kommissionen
 (Sag T-544/15)
 (2015/C 363/53)
 Processprog: italiensk
 Parter
 Sagsøger: Terna — Rete elettrica nazionale SpA (Rom, Italien) (ved advokaterne A. Police, L. Di Via, F. Covone og D. Carria)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgerens påstande
 —
 Principalt annulleres Europa-Kommissionens afgørelse — Generaldirektoratet for Mobilitet og Transport (Generaldirektoratet for Energi — SRD.3 — Financial management) ref. nr. Move.srd.3.dir (2015)2669621 af 6. juli 2015, for så vidt som den udelukker godtgørelse af de udgifter, som er afholdt af Terna vedrørende projekt nr. 2009-E255/09-ENER/09-TEN-E-SI2.564583 og nr. 2007-E221/07/2007-TREN/07TEN-E-S07.91403, og der pålægges en pligt til tilbagebetaling af de beløb, der er tildelt de ovenfor nævnte projekter i det omfang, som angivet i tabellen vedhæftet den anfægtede afgørelse.
 —
 Subsidiært annulleres Europa-Kommissionens afgørelse — Generaldirektoratet for Mobilitet og Transport — (Generaldirektoratet for Energi — SRD.3 — Financial management), ref. nr. Move.srd.3.dir(2015)2669621af 6. juli 2015, for så vidt som den ikke nedsætter tilbagebetalingen af de udgifter, som er afholdt af Terna vedrørende projekt nr. 2009-E255/09-ENER/09-TEN-E-SI2.564583 og nr. 2007-E221/07/2007-TREN/07TEN-E-S07.91403 i et omfang, der svarer til den af CESI S.p.A. opnåede fortjeneste.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Nærværende søgsmål er rettet mod Europa-Kommissionens afgørelse — Generaldirektoratet for Mobilitet og Transport (Generaldirektoratet for Energi — SRD.3 — Financial management) ref. nr. Move.srd.3.dir (2015)2669621 af 6. juli 2015, som Terna S.p.A. efterfølgende modtog den 21. juli 2015 (prot. nr. 0011151), for så vidt som det fastslås, at artikel 40, stk. 3, i direktiv 2004/17/EF ikke finder anvendelse på tilskuddene til projekt nr. 2009-E255/09-ENER/09-TEN-E-SI2.564583 og nr. 2007-E221/07/2007-TREN/07TEN-E-S07.91403, og der pålægges en pligt til tilbagebetaling af de beløb, der er tildelt de nævnte projekter i det omfang, som angivet i tabellen vedhæftet den anfægtede afgørelse og mod enhver tidligere eller tilknyttet retsakt med særlig henvisning til Europa-Kommissionens meddelelse — Generaldirektoratet for Energi (Direktorat B — forsyningssikkerhed, energimarkeder og net, B.1 — energipolitik, forsyningssikkerhed og net) ref. nr. ENER.B1 (2014)509729 af 18. juni 2014 samt revisionsberetning nr. B22-09 af 1. februar 2013 for så vidt som de udgifter, som er afholdt af Terna S.p.A. vedrørende de af CESI S.p.A. præsterede ydelser inden for rammerne af projekterne blev udelukket fra godtgørelse.
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat fem anbringender.
 1.
 Første anbringende vedrører spørgsmålet, om hvorvidt søgsmålet kan antages til realitetsbehandling
 —
 Sagsøgeren gør i denne forbindelse gældende, at den anfægtede afgørelse er rettet mod sagsøgeren, eftersom dens virkninger berører denne umiddelbart og individuelt, og idet afgørelsen, selv om den ikke indeholder nogen konkret gennemførelsesforanstaltning, skal anses for endelig og ikke genstand for efterfølgende ændringer fra sagsøgtes side.
 2.
 Andet anbringende vedrører berettigelsen af sagsøgerens påstande, fejlagtig anvendelse af artikel 14 og 37 i direktiv 2004/17/EF for så vidt angår udlicitering af tjenesteydelser, mangelfuld undersøgelse og mangelfuld begrundelse af den anfægtede afgørelse, fejlagtig anvendelse af artikel III.7, stk. 1, 4 og 6, i bilag III til afgørelse D/207630 af 2008 og fejlagtig anvendelse af artikel III. 7, stk. 1, 4 og 6 i bilag III til afgørelse D/7181 af 2010 som følge af den uberettigede nedsættelse af tilbagebetalingen vedrørende projekterne på grund af en påstået fejlagtig formel anvendelse af procedurerne for udbud fra Ternas side.
 —
 Sagsøgeren gør i denne forbindelse navnlig gældende, at indsættelsen af en klausul om mulig udlicitering i de rammeaftaler, der er indgået mellem Terna og CESI i forlængelse af et udbud med forhandling uden forudgående offentliggørelse af en udbudsbekendtgørelse, ikke er i strid med direktiv 2004/17/EF, og indsættelsen kan heller ikke med gyldighed gøres gældende som indicium for, at der ikke foreligger grunde af teknisk karakter, der tillader, at en bestemt aktør tildeles kontrakten.
 —
 Afgørelsen er også af en yderligere grund mangelfuld som følge af en fordrejning af forholdet mellem rammeaftalen og de enkelte aftaler mellem Terna og CESI.
 3.
 Tredje anbringende vedrører fejlagtig anvendelse af artikel 40, stk. 3, litra c), i direktiv 2004/17/EF, idet Europa-Kommissionen fastslog, at der ikke forelå nogen tekniske forskrifter, der tillader, at kontrakten tildeles til en bestemt aktør uden forudgående offentliggørelse af udbuddet, og mangelfuld undersøgelse samt mangelfuld begrundelse af afslaget på anmodningen om tilbagebetaling.
 4.
 Fjerde anbringende vedrører fejlagtig anvendelse af direktiv 2004/17/EF og tilsidesættelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning i forhold til Terna som følge af afslaget på anmodningerne om tilbagebetaling vedrørende de kontrakter, der er indgået i henhold til rammeaftalen på trods af offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende af tildelingen af kontrakten og som følge af, at visse beløb er for lave til at skulle undergives de europæiske procedurer.
 5.
 Femte anbringende, der er fremsat subsidiært, vedrører tilsidesættelse af rimelighedsprincippet og proportionalitetsprincippet som følge af Kommissionens afgørelse om fuldt ud at afvise anmodningerne om tilbagebetaling i stedet for at foretage en forholdsmæssig nedsættelse.


text:
4.7.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 153/41
 Appel iværksat den 8. april 2009 af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber til prøvelse af dom afsagt den 29. januar 2009 af Personaleretten i sag F-98/07, Petrilli mod Kommissionen
 (Sag T-143/09 P)
 2009/C 153/80
 Processprog: fransk
 Parter
 Appellant: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved D. Martin og B. Eggers, som befuldmægtigede)
 Den anden part i appelsagen: Nicole Petrilli (Woluwé-Saint-Étienne, Belgien)
 Appellantens påstande
 —
 Dom afsagt af Personaleretten den 29. januar 2009 i sag F-98/07, Petrilli, ophæves, og
 —
 Hver af parterne tilpligtes at afholde sine egne omkostninger for førsteinstansen og for appelinstansen
 Anbringender og væsentligste argumenter
 Ved denne appel har Kommissionen nedlagt påstand om ophævelse af dom afsagt af Personaleretten den 29. januar 2009 i sag F-98/07, Petrilli mod Kommissionen, hvorved retten annullerede Kommissionens afslag af 20. juli 2007 på at forlænge indstævntes kontrakt som kontraktansat til varetagelse af hjælpefunktioner.
 Til støtte for appellen har Kommissionen fremsat følgende tre anbringender:
 —
 Personaleretten burde efter Kommissionens opfattelse have afvist søgsmålet henset til den omstændighed, at den annullerede afgørelse ikke indeholder nogen reel og dybtgående fornyet gennemgang af indstævntes personlige situation
 —
 Personaleretten begik en retlig fejl, da den fastslog, at seksårsregelen i Kommissionens beslutning af 28. april 2004 vedrørende den maksimale periode for benyttelse af ikke-permanent personale i Kommissionens tjenestegrene (1) er i strid med artikel 88 i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i Fællesskaberne
 —
 Personaleretten begik en retlig fejl, da den fastslog, at den omstændighed alene, at seksårsregelen er ugyldig, er tilstrækkelig til, at Kommissionen ifalder ansvar uden for kontrakt uden derudover at efterprøve, om Kommissionen åbenbart og groft tilsidesatte sin vide beføjelse til at bedømme, hvad der er i tjenestens interesse, derved at den ikke forlængede indstævntes kontrakt.
 (1) Offentliggjort i Administrative meddelelser nr. 75-2004 af 24. juni 2004.


text:
19.2.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 55/37
 Sag anlagt den 8. oktober 2010 — AM mod Parlamentet
 (Sag F-100/10)
 2011/C 55/68
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: AM (Málaga, Spanien) (ved advokaterne L. Lévi og C. Bernard-Glanz)
 Sagsøgt: Europa-Parlamentet
 Søgsmålets genstand og beskrivelse af tvisten
 Påstand om annullation af afgørelsen om ikke at anse den hjerneblødning, som sagsøgeren blev ramt af, for en ulykke som omhandlet i vedtægtens artikel 73 og i artikel 2 i den fælles ordning vedrørende sygesikring for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber.
 Sagsøgerens påstande
 —
 Annullation af ansættelsesmyndighedens afgørelse af 12. november 2009 om afslag på at anse den hjerneblødning, som sagsøgeren blev ramt af, for en ulykke som omhandlet i vedtægtens artikel 73 og i artikel 2 i den fælles sygesikringsordning, og, om fornødent, af ansættelsesmyndighedens afslag på sagsøgerens klage.
 —
 Følgelig fastslås, at den ansøgning, som sagsøgeren har indgivet i henhold til vedtægtens artikel 73, genoptages til fornyet behandling af et nyt lægeudvalg.
 —
 Europa-Parlamentet tilpligtes at betale en erstatning, der efter ret og billighed fastsættes til 50 000 EUR for den ikke-økonomiske skade, der er forvoldt ved de anfægtede afgørelser.
 —
 Europa-Parlamentet tilpligtes at betale en erstatning, der midlertidigt kan opgøres til 25 000 EUR, for den økonomiske skade, der er forvoldt ved de anfægtede afgørelser.
 —
 Europa-Parlamentet tilpligtes at betale morarenter på 12 % af det beløb, der skyldes i medfør af vedtægtens artikel 73, i en periode, der senest regnes fra den 15. marts 2007, og indtil betaling sker.
 —
 Europa-Parlamentet tilpligtes at betale sagens omkostninger.


text:
7.9.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 260/21
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Finanzgericht München (Tyskland) den 29. maj 2013 — Data I/O GmbH mod Hauptzollamt München
 (Sag C-297/13)
 2013/C 260/36
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Finanzgericht München
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Data I/O GmbH
 Sagsøgt: Hauptzollamt München
 Præjudicielt spørgsmål
 Skal bestemmelse 2 a) til afsnit XVI (1) fortolkes således, at en vare, der opfylder betingelserne såvel for tarifering som del i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i pos. 8473 i den kombinerede nomenklatur (herefter »KN«) som for tarifering som selvstændig vare i en anden position i kapitel 84 i KN eller en position i kapitel 85 i KN, skal tariferes i den anden position, fordi pos. 8473 i KN ikke har forrang for de andre positioner i kapitel 84 og positionerne i kapitel 85 i KN?
 (1) Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 af 23.7.1987 om told- og statistiknomenklaturen og Den Fælles Toldtarif, EFT L 256, s. 1, som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 2031/2001 af 6.8.2001, EFT L 279, s. 1, forordning (EF) nr. 1832/2002 af 1.8.2002, EFT L 290, s. 1, forordning (EF) nr. 1789/2003 af 11.9.2003, EUT L 281, s. 1, og forordning (EF) nr. 1810/2004 af 7.9.2004, EUT L 327, s. 1.


text:
17.7.1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 204/37
 Slettelse af sag C-27/91 (1) Slettelse af sag C-7/99 P (1)
 (1999/C 204/86) (1999/C 204/90)
 Ved kendelse af 30. april 1999 har præsidenten for De
 Ved kendelse af 30. april 1999 har præsidenten for De
 Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-27/97,
 Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-7/99 P,
 Ligure Piemontese SpA (Società d’Intermediazione Mobiliare)
 Franco Campoli mod Kommissionen for De Europæiske
 mod Amministrazione delle Finanze dello Stato (anmodning
 Fællesskaber, skal slettes af registeret.
 om præjudiciel afgørelse fra Tribunale di Genova), skal slettes
 af registeret.
 (1) EFT C 71 af 13.3.1999.
 ( 1) EFT C 74 af 8.3.1997.
 Slettelse af sag C-28/97 (1) Slettelse af sag C-326/98 (1)
 (1999/C 204/87) (1999/C 204/91)
 Ved kendelse af 30. april 1999 har præsidenten for De
 Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-28/97, Ved kendelse af 6. maj 1999 har præsidenten for De Europæi-
 SO.ME.FI Srl mod Amministrazione delle Finanze dello Stato ske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-326/98, Kommis-
 (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunale di Genova), sionen for De Europæiske Fællesskaber mod Franske Republik,
 skal slettes af registeret. skal slettes af registeret.
 (1) EFT C 74 af 8.3.1997. (1) EFT C 312 af 10.10.1998.
 Slettelse af sag C-29/97 (1)
 Slettelse af sag C-320/98 (1)
 (1999/C 204/88)
 (1999/C 204/92)
 Ved kendelse af 30. april 1999 har præsidenten for De
 Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-29/97,
 Società Anonima Immobiliare Alessandro Srl (SAIA) mod Ved kendelse af 7. maj 1999 har formanden for Tredje
 Amministrazione delle Finanze dello Stato (anmodning om Afdeling ved De Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet,
 præjudiciel afgørelse fra Tribunale di Genova), skal slettes af at sag C-320/98, Kommissionen for De Europæiske Fællesska-
 registeret. ber mod Storhertugdømmet Luxembourg, skal slettes af regi-
 steret.
 (1) EFT C 74 af 8.3.1997.
 (1) EFT C 299 af 26.9.1998.
 Slettelse af sag C-30/97 (1)
 (1999/C 204/89) Slettelse af sag C-73/98 (1)
 Ved kendelse af 30. april 1999 har præsidenten for De
 Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-30/97, (1999/C 204/93)
 SVIN Servizi SpA mod Amministrazione delle Finanze dello
 Stato (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunale di Ved kendelse af 10. maj 1999 har præsidenten for De
 Genova), skal slettes af registeret. Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-73/98,
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Kongeri-
 get Spanien, skal slettes af registeret.
 (1) EFT C 74 af 8.3.1997.
 (1) EFT C 151 af 16.5.1998.


text:
7.2.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 32/13
 Sag anlagt den 4. november 2008 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Kongeriget Belgien
 (Sag C-474/08)
 (2009/C 32/21)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved M. Patakia og B. Schima, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Kongeriget Belgien
 Sagsøgerens påstande
 Det fastslås at Kongeriget Belgien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/54/EF af 26. juni 2003 om fælles regler for det indre marked for elektricitet og om ophævelse af direktiv 96/92/EF (1) idet:
 —
 det ikke har vedtaget, at afslag på adgang til distributions- eller transmissionsnettet kan indbringes for den regulerende myndighed, der inden for en frist på to måneder træffer afgørelse med bindende virkning, som bestemt i direktivets artikel 23, stk. 5
 —
 det har borttaget visse elementer, der er bestemmende for beregningen af tariffer, fra den regulerende myndigheds bemyndigelse, som fastlagt i artikel 23, stk. 2, i direktiv 2003/54/EF.
 Kongeriget Belgien tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Kommissionen gør for det første gældende, at artikel 23, stk. 5, i direktiv 2003/54/EF ikke er gennemført i belgisk ret. De relevante bestemmelser i den belgiske lovgivning vedrørende markedsordningen for elektricitet har en så generel karakter, at det ikke er muligt at fastslå med sikkerhed, om der foreligger en individuel klageadgang vedrørende afgørelser om afslag på adgang til distributions- eller transmissionsnettet. Særlig er der i disse bestemmelser ikke fastsat nogen præcis proceduremæssig ramme eller nogen svarfrist for den regulerende myndighed, der i dette tilfælde er Commission nationale de régulation de l'électricité (den nationale kommission for regulering af elektricitet, herefter »CRE«).
 Kommissionen kritiserer for det andet Kongeriget Belgien for at have tilsidesat artikel 23, stk. 2, i direktiv 2003/54/EF, for så vidt som det har tillagt Kongen, dvs. en anden myndighed end CRE, beføjelsen til at fastsætte nærmere bestemmelser om afskrivning og overskudsmargen vedrørende investeringer af national og europæisk interesse. Denne fremgangsmåde er ikke forenelig med ovennævnte artikel, idet den regulerende myndighed i disse to tilfælde tilsyneladende ikke har nogen indflydelse på de fremgangsmåder, der anvendes ved beregningen eller fastsættelsen af tarifferne for transmission og distribution.
 (1) EUT L 176, s. 37.


text:
9.2.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 37/19
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Wojewódzki Sąd Administracyjny, Wrocław (Republikken Polen) den 4. december 2007 — Uwe Rüffler mod Dyrektor Izby Skarbowej we Wrocławiu Ośrodek Zamiejscowy w Wałbrzychu
 (Sag C-544/07)
 (2008/C 37/27)
 Processprog: polsk
 Den forelæggende ret
 Wojewódzki Sąd Administracyjny, Wrocław
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Uwe Rüffler
 Sagsøgt: Dyrektor Izby Skarbowej we Wrocławiu Ośrodek Zamiejscowy w Wałbrzychu
 Præjudicielt spørgsmål
 Skal artikel 12, stk. 1, og artikel 39, stk. 1 og 2, i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab fortolkes således, at de er til hinder for nationale bestemmelser som artikel 27b i lov af 26. juli 1991 om indkomstskat, hvorefter retten til at fradrage bidrag til den lovpligtige sygeforsikring i indkomstskatten kun gælder bidrag, som er blevet betalt i henhold til nationale retsforskrifter, men ikke bidrag, som en hjemmehørende har betalt til den lovpligtige sygeforsikring i en anden medlemsstat?