text:
28.3.98 DA De Europñiske Fñllesskabers Tidende C 94/15
 Ð meddelelsens punkt 2 i strid med EF-traktatens erhvervsdrivende, som er bosat i Frankrig, men arbej-
 artikel 73 B og Rådets direktiv 88/361/EéF, idet der der i en anden medlemsstat.
 stilles krav om en lùbetid på mindst to år for uden-
 landske kreditinstitutters vñrdipapiremissioner på det Ð Den Franske Republik tilpligtes at betale sagens
 tyske marked, og det herved gùres vanskeligere for omkostninger.
 sådanne kreditinstitutter at foretage emissioner end for
 tyske kreditinstitutter. Sùgsmålsgrunde og vñsentligste argumenter:
 CRDS (contribution pour le remboursement de la dette
 I modsñtning til, hvad forbundsregeringen har gjort gñl-
 sociale Ð bidrag til dñkning af underskuddet af de sociale
 dende, kan restriktioner for de frie kapitalbevñgelser
 sikringsordninger) blev indfùrt ved bekendtgùrelse nr. 96-
 ifùlge systematikken i artikel 73 B ff. og ordlyden af
 50 af 24. januar 1996, og provenuet overfùres til den
 artikel 109 E, stk. 2, litra a), fùrste led, i hvert fald ikke
 Caisse d'amortissement de la dette sociale, der blev opret-
 begrundes med valutapolitiske krav fra medlemsstaternes
 tet i henhold til den nñvnte bekendtgùrelse. Fysiske perso-
 side. De i meddelelsen opstillede restriktioner er under alle
 ner, som i henhold til de franske skattebestemmelser
 omstñndigheder i strid med proportionalitetsprincippet,
 betragtes som hjemmehùrende i Frankrig, skal betale
 fordi der Ð som en lang rñkke andre medlemsstaters
 CRDS, bl.a. af deres erhvervsindtñgter og indkomstsurro-
 eksempel viser Ð også kan fùres kontrol med pengemñng-
 gater. Skattepligtige personer, der er hjemmehùrende i
 den, uden at der opstilles restriktioner for de frie kapital-
 Frankrig, men hvis erhvervsindtñgter eller indkomstsurro-
 bevñgelser.
 gater hidrùrer fra en anden medlemsstat, er således omfat-
 tet af bestemmelserne om CRDS.
 I modsñtning til, hvad forbundsregeringen har gjort gñl-
 dende, angår bestemmelser, hvorefter der kun over for Da formålet med CRDS er at bidrage til finansieringen af
 indenlandske banker stilles mindstereservekrav for obliga- alle sikringsgrenene under den almindelige sociale sikrings-
 tioner, der udelukkende emitteres i indlandet, kun rent ordning i Frankrig, er der tale om et bidrag til social sik-
 indenlandske forhold. Der er således ikke tale om en dis- ring, der er omfattet af anvendelsesområdet for forordning
 krimination, der er fñllesskabsretligt relevant. (EéF) nr. 1408/71.
 (1) Rådets direktiv 88/361/EéF af 24. juni 1988 om gennem- Opkrñvningen af CRDS af erhvervsindtñgter og ind-
 fùrelse af traktatens artikel 67 (EFT L 178 af 8.7.1988, s. 5). komstsurrogater for personer, der er bosat i Frankrig, men
 (2) Rådets andet direktiv 89/646/EéF af 15. december 1989 om som arbejder i en anden medlemsstat, som f.eks. grñnsear-
 samordning af lovgivningen om adgang til at optage og udùve bejdere, er i strid med regelen om, at kun eÂn lovgivning
 virksomhed som kreditinstitut og om ñndring af direktiv 77/ finder anvendelse, idet CRDS, som skal finansiere de soci-
 780/EéF (EFT L 386 af 30.12.1989, s. 1). ale sikringsordninger, opkrñves af indtñgter, for hvilke der
 (3) »Erklärung der Deutschen Bundesbank zu DM-Emissionen« af allerede i beskñftigelsesstaten, der i henhold til artikel 13 i
 3. juli 1992.
 forordning (EéF) nr. 1408/71 er den eneste stat, der er
 kompetent med hensyn til social sikring, allerede er
 opkrñvet samtlige sociale bidrag.
 Den omstñndighed, at CRDS opkrñves af sådanne ind-
 tñgter, for hvilke der allerede er opkrñvet sociale bidrag i
 Sag anlagt den 12. februar 1998 af Kommissionen for De beskñftigelsesstaten, er uforenelig med ovennñvnte forord-
 Europñiske Fñllesskaber mod Den Franske Republik ning og er en hindring for udùvelsen af de grundlñggende
 friheder, der er sikret ved EF-traktatens artikel 48 og 52.
 (Sag C-34/98)
 (98/C 94/31) (1) Rådets forordning (EéF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om
 anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere,
 selvstñndige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der
 flytter inden for Fñllesskabet (EFT 1971 II, s. 366).
 Ved De Europñiske Fñllesskabers Domstol er der den
 12. februar 1998 anlagt sag mod Den Franske Republik af
 Kommissionen for De Europñiske Fñllesskaber ved juri-
 disk konsulent Peter Hillenkamp og HeÂleÁne Michard,
 Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuldmñgtigede,
 og med valgt adresse i Luxembourg hos Carlos Gómez de
 la Cruz, Wagner-Centret, Kirchberg. Slettelse af sag C-72/97 (1)
 (98/C 94/32)
 Kommissionen har nedlagt fùlgende påstande:
 Ved kendelse af 18. november 1997 har prñsidenten for
 De Europñiske Fñllesskabers Domstol besluttet, at sag
 Ð Det fastslås, at Den Franske Republik har tilsidesat C-72/97, Kommissionen for De Europñiske Fñllesskaber
 sine forpligtelser i henhold til EF-traktatens artikel 48 mod Kongeriget Spanien, skal slettes af registret.
 og 52 og artikel 13 i forordning (EéF) nr. 1408/71 (1),
 idet den opkrñver CRDS (contribution pour le rem- (1) EFT C 108 af 5.4.1997.
 boursement de la dette sociale) af erhvervsindtñgter og
 indkomstsurrogater for arbejdstagere og selvstñndige


text:
5.3.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 72/11
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Najvyšší súd Slovenskej republiky (Slovakiet) den 17. december 2010 — SAG ELV Slovensko, a.s., FELA Management AG, ASCOM (Schweiz) AG, Asseco Central Europe, a.s., TESLA STROPKOV, a.s., Autostrade per ľItalia SpA, EFKON AG, STALEXPORT Autostrady SA mod Úrad pre verejné obstarávanie
 (Sag C-599/10)
 2011/C 72/19
 Processprog: slovakisk
 Den forelæggende ret
 Najvyšší súd Slovenskej republiky
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: SAG ELV Slovensko, a.s, FELA Management AG, ASCOM (Schweiz) AG, Asseco Central Europe a.s, TESLA STROPKOV a.s, Autostrade per ľItalia SpA, EFKON AG, STALEXPORT Autostrady SA
 Sagsøgt: Úrad pre verejné obstarávanie
 Intervenient: Národná dialnicná spolocnost, a.s.
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Er fortolkningen af artikel 51 sammenholdt med artikel 2 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/18/EF af 31. marts 2004 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter (herefter »direktivet«), ifølge hvilken den ordregivende myndighed henset til principperne om ligebehandling og gennemsigtighed i forbindelse med indgåelse af offentlige kontrakter er forpligtet til at anmode om supplerende tilbudsoplysninger, så den enkelte sikres den subjektive processuelle rettighed til at blive opfordret til at tilføje eller fremsende supplerende oplysninger eller certifikater og dokumenter, der er blevet fremlagt i henhold til artikel 45-50 i det nævnte direktiv, såfremt en omstridt eller uklar forståelse af tilbudsgiverens tilbud kan medføre udelukkelse af tilbudsgiveren fra det offentlige udbud, i overensstemmelse med det nævnte direktiv i den affattelse, som var gældende på det pågældende tidspunkt?
 2)
 Er fortolkningen af direktivets artikel 51 sammenholdt med artikel 2, ifølge hvilken den ordregivende myndighed henset til principperne om ligebehandling og gennemsigtighed i forbindelse med indgåelse af offentlige kontrakter ikke er forpligtet til at anmode om supplerende tilbudsoplysninger, såfremt myndigheden finder det godtgjort, at kravene vedrørende kontraktens genstand ikke er opfyldt, i overensstemmelse med direktivet i den affattelse, som var gældende på det pågældende tidspunkt?
 3)
 Er en bestemmelse i den nationale lovgivning, ifølge hvilken den til vurdering af tilbuddet udnævnte komité blot har mulighed for skriftligt at anmode tilbudsgiverne om supplerende tilbudsoplysninger, i overensstemmelse med direktivets artikel 51 og artikel 2 i den affattelse, som var gældende på det pågældende tidspunkt?
 Er en fremgangsmåde hos den ordregivende myndighed, ifølge hvilken myndigheden ikke er forpligtet til at anmode tilbudsgiveren om supplerende oplysninger vedrørende en unormalt lav pris, og hvor sagsøger I og II har haft mulighed for at forklare de grundlæggende parametre for det fremsatte tilbud tilstrækkeligt henset til formuleringen af spørgsmålet, som den ordregivende myndighed har stillet sagsøgerne vedrørende den unormalt lave pris, i overensstemmelse med direktivets artikel 55?

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
1.6.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 156/34
 Rettens dom af 12. april 2013 — KODA mod Kommissionen
 (Sag T-425/08) (1)
 (Konkurrence - aftaler - ophavsret vedrørende offentlig fremførelse af musikværker via internettet, satellit og viderespredning pr. kabel - beslutning om, at der foreligger en overtrædelse af artikel 81 EF - opdeling af det geografiske marked - bilaterale aftaler mellem nationale forvaltningsselskaber - samordnet praksis, som udelukker muligheden for at udstede multiterritorie- og multirepertoirelicenser - bevis - uskyldsformodning)
 2013/C 156/59
 Processprog: dansk
 Parter
 Sagsøger: Koda (København, Danmark) (først ved advokaterne K. Dyekjær og J. Borum, derefter ved advokaterne J. Borum og C. Karhula Lauridsen, og endelig ved advokaterne J. Borum og G. Holtsø)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (først ved F. Castillo de la Torre og N. Rasmussen, derefter ved F. Castillo de la Torre og U. Nielsen, som befuldmægtigede)
 Intervenient til støtte for sagsøgte: International Federation of the Phonographic Industry (IFPI) (Zürich, Schweiz) (ved advokaterne L. Uusitalo og L. Rechardt)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af Kommissionens beslutning K(2008) 3435 endelig af 16. juli 2008 om en procedure i henhold til artikel 81 [EF] og EØS-aftalens artikel 53 (sag COMP/C2/38.698 — CISAC)
 Konklusion
 1)
 Artikel 3 i Kommissionens beslutning K(2008) 3435 endelig af 16. juli 2008 om en procedure i henhold til artikel 81 [EF] og EØS-aftalens artikel 53 (sag COMP/C2/38.698 — CISAC) annulleres, for så vidt som den angår Koda.
 2)
 Artikel 4, stk. 2 og 3, i beslutning K(2008) 3435 endelig annulleres, for så vidt som den henviser til beslutningens artikel 3, for så vidt som den angår Koda.
 3)
 I øvrigt frifindes Europa-Kommissionen.
 4)
 Kommissionen bærer for det første sine egne omkostninger og betaler for det andet sagsøgerens omkostninger bortset fra omkostninger i forbindelse med interventionen.
 5)
 International Federation of the Phonographic Industry (IFPI) bærer sine egne omkostninger og betaler Kodas omkostninger i forbindelse med interventionen.
 6)
 Koda og Kommissionen bærer hver deres egne omkostninger vedrørende sagen om foreløbige forholdsregler.
 (1) EUT C 327 af 20.12.2008.


text:
19.7.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 183/26
 Sag anlagt den 22. maj 2008 — Forum 187 mod Kommissionen
 (Sag T-189/08)
 (2008/C 183/50)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Forum 187 ASBL (Bruxelles, Belgien) (ved barristers A. Sutton og G. Forwood)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Sagsøgerens påstande
 —
 Annullation af den anfægtede beslutning for så vidt som den ikke fastsætter rimelige fremtidige overgangsordninger for koordinationscentrene omfattet af Domstolens dom af 22. juni 2006.
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 —
 Der træffes sådanne øvrige foranstaltninger, som Retten finder nødvendige.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 I denne sag har sagsøgeren nedlagt påstand om annullation af Kommissionens beslutning 2008/283/EF af 13. november 2007 om den støtteordning, Belgien har indført for koordinationscentre etableret i Belgien, og om ændring af beslutning 2003/757/EF (1), som en opfølgning på Domstolens afgørelse om delvist at annullere den første beslutning (2). I den afgørelse fastslog Domstolen, at 2003-beslutningen ikke indeholdt overgangsforanstaltninger for så vidt angår koordinationscentre, hvis begæring om forlængelse verserede på datoen for meddelelsen af den anfægtede beslutning, eller hvis godkendelse udløb samtidig med eller kort efter nævnte beslutnings meddelelse.
 Den anfægtede beslutning indfører overgangsperioder for de centre, der er omfattet af Domstolens dom.
 Sagsøgeren har til støtte for sin påstand anført, at den anfægtede beslutning:
 —
 er uforenelig med fællesskabsretten vedrørende eksisterende støtte, som denne fortolkes fast af Fællesskabets retsinstanser
 —
 tilsidesætter centrenes berettigede forventning om at få en rimelig periode efter Kommissionens endelige beslutning om at afslutte den bestående støtteprocedure (meddelt sagsøgeren den 17. marts 2008) til at reorganisere deres virksomhedsmæssige — og skattemæssige forhold
 —
 tilsidesætter artikel 254, stk. 3, EF
 —
 ved at fastsætte opkrævning med tilbagevirkende kraft og betaling af skatter i en bestående støttesag i realiteten foreskriver tilbagesøgning af støtten, som havde denne været ulovlig, hvilket strider mod princippet om, at bestående støtteordninger udelukkende kan ændres fremadrettet, efter det tidspunkt hvor Kommissionens endelige beslutning om at afslutte den bestående støtteprocedure vedtages
 —
 tilsidesætter koordinationscentrenes berettigede forventninger, der var støttet på kendelsen af 26. juni 2003 (3), afsagt af Domstolens præsident, som retsgrundlag for en forlængelse af deres godkendelser
 —
 tilsidesætter ligebehandlingsprincippet og princippet om forbud mod forskelsbehandling ved at behandle forskellige centre anderledes uden en objektiv begrundelse herfor.
 (1) EUT 2008 L 90, s. 7.
 (2) Dom af 22.6.2006, forenede sager C-182/03 og C-217/03, Belgien og Forum 187 mod Kommissionen, Sml. I, s. 5479.
 (3) Kendelse af 26.6.2003, forenede sager C-182/03 R og C-217/03 R, Belgien og Forum 187 mod Kommissionen, Sml. I, s. 6887.


text:
26.10.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 313/28
 Sag anlagt den 29. juli 2013 — Gossio mod Rådet
 (Sag T-406/13)
 2013/C 313/54
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Marcel Gossio (Casablanca, Marokko) (ved advokat S. Zokou)
 Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union
 Sagsøgerens påstande
 —
 Annullation af Rådets afgørelse 2010/656/FUSP og Rådets forordning (EF) nr. 560/2005 samt Rådets gennemførelsesafgørelse 2012/144/FUSP af 8. marts 2012, som fastsætter restriktive foranstaltninger over for Côte d’Ivoire, for så vidt som de vedrører og omhandles sagsøgeren.
 —
 Annullation af afgørelse af 17. maj 2013, som bekræfter og genindfører ovennævnte restriktive foranstaltninger, for så vidt som de medfører, at sagsøgeren fortsat skal være opført på den liste over personer og enheder, der er nævnt i bilag II til afgørelse 2010/656/FUSP og bilag 1A til forordning (EF) nr. 560/2005 om restriktive foranstaltninger over for Côte d’Ivoire.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført to anbringender.
 1)
 Første anbringende om overskridelse af beføjelser og om et åbenbart urigtigt skøn, for så vidt som:
 —
 de forhold, der gøres gældende over for sagsøgeren, ikke har noget objektivt grundlag og ikke baserer sig på noget gyldigt bevis
 —
 der ikke kan tilvejebringes en objektiv sammenhæng mellem de grunde, der er påberåbt som begrundelse for de restriktive foranstaltninger, der er truffet over for sagsøgeren og over for Côte d’Ivoire generelt
 —
 de retsgrundlag, der ligger til grund for de restriktive foranstaltninger, der er truffet over for sagsøgeren, er i strid med de sidste grunde, der er påberåbt som begrundelse for disse foranstaltninger
 —
 Rådets afgørelse udgør en procedure- eller magtfordrejning.
 2)
 Andet anbringende om tilsidesættelse af sagsøgerens grundlæggende rettigheder, navnlig princippet om uskyldsformodning, retten til at drive egen virksomhed, ejendomsretten, proportionalitetsprincippet, samt retten til respekt for privatliv og familieliv og retten til ikke at blive undergivet umenneskelig eller nedværdigende behandling.


text:
29.8.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 205/19
 Appel iværksat den 8. juni 2009 af ArcelorMittal Luxembourg SA til prøvelse af dom afsagt den 31. marts 2009 af Retten i Første Instans (Syvende Afdeling) i sag T-405/06, ArcelorMittal Luxembourg m.fl. mod Kommissionen
 (Sag C-201/09 P)
 2009/C 205/33
 Processprog: fransk
 Parter
 Appellant: ArcelorMittal Luxembourg SA, tidligere Arcelor Luxembourg SA (ved avocat A. Vandencasteele)
 De andre parter i appelsagen: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, ArcelorMittal Belval & Differdange, tidligere Arcelor Profil Luxembourg SA og ArcelorMittal International, tidligere Arcelor International SA
 Appellanten har nedlagt følgende påstande
 —
 Rettens dom i sag T-405/06 ophæves, for så vidt som den i forhold til ArcelorMittal Luxembourg SA stadfæster Kommissionens beslutning K(2006) 5342 af 8. november 2006 om en procedure i henhold til artikel 65 [KS] vedrørende aftaler og forskellige former for samordnet praksis mellem europæiske producenter af stålbjælker (sag COMP/F/38.907 — stålbjælker).
 —
 Appelindstævnte tilpligtes at betale omkostningerne i appelsagen og sagen ved Retten.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 Til støtte for sine påstande har appellanten fremført fire anbringender.
 Det første anbringende, som indeholder to led, er for det første, at Retten har tilsidesat artikel 97 KS og begået magtfordrejning ved at anvende artikel 65 KS, efter at EKSF-traktaten trådte ud af kraft den 23. juli 2002. Selv om institutionerne er forpligtet til at anlægge en sammenhængende fortolkning af de forskellige traktater, kan dette under ingen omstændigheder begrunde, at bestemmelserne i en traktat opretholdes i fællesskabsretten, efter at traktaten er udløbet.
 Andet led af første anbringende er, at Retten har tilsidesat forordning nr. 1/2003 (1) og begået magtfordrejning ved at fastslå, at Kommissionen har kompetence til at vedtage en beslutning om anvendelse af artikel 65 KS i medfør af en forordning, som kun giver den beføjelse til at gennemføre artikel 81 og 82 EF. Da denne forordning er vedtaget efter EKSF-traktatens udløb udelukkende i medfør af EF-traktaten, kan den ikke give Kommissionen nogen kompetence til at fastsætte bøder for en overtrædelse af artikel 65 KS uden at tilsidesætte såvel EKSF-traktaten som principperne om retsreglernes indbyrdes rangfølge.
 Det andet anbringende, som indeholder tre led, er, at Retten har tilsidesat princippet om individuel fastsættelse af straffe og sanktioner, Domstolens praksis om tilregnelse, retskraft og princippet om retsreglernes indbyrdes rangfølge, idet Retten har anerkendt, at Kommissionen kan tilregne et selskab ansvaret for en konkurrencebegrænsende adfærd, som et andet selskab i samme koncern har fulgt, selv om det førstnævnte selskab ikke selv har deltaget i overtrædelsen. Hverken den omstændighed, at de forskellige selskaber, som tilhører samme koncern, udgør én økonomisk enhed, eller den omstændighed, at moderselskabet har den fulde kontrol med sit datterselskab, som har fulgt den konkurrencebegrænsende adfærd, eller den omstændighed, at moderselskabet udøver en bestemmende indflydelse på sit datterselskab, er tilstrækkeligt til at bevise, at appellanten har deltaget i en overtrædelse, og kan derfor ikke begrunde, at moderselskabet tilregnes sit datterselskabs adfærd.
 Appellantens tredje anbringende er, at Retten har foretaget en urigtig anvendelse af reglerne om forældelse af forfølgning af overtrædelser og tilsidesat princippet om retskraft, idet Retten i dommen afviser selskabets anbringender med henvisning til, at der er truffet foranstaltninger, som afbryder forældelsen, selv om det klart fremgår af Kommissionens første beslutning, der blev vedtaget i 1994, at appellanten udtrykkeligt blev fastslået ikke at have deltaget i overtrædelsen.
 Endelig er appellantens fjerde anbringende, at Rettens dom tilsidesætter appellantens ret til forsvar, da dommen er behæftet med en begrundelsesmangel hvad angår procedurens usædvanligt lange varighed, som medførte, at det var umuligt for appellanten stadig at fremlægge de beviser, der var nødvendige for at afkræfte formodningen for appellantens ansvar. Endvidere gør appellanten gældende, at Rettens dom er i strid med den retskraft, som dommen af 2. oktober 2003 i sag C-176/99 P, ARBED mod Kommissionen, har erhvervet, hvorved Kommissionens beslutning blev annulleret i det omfang, den vedrørte appellanten.
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 1/2003 af 16.12.2002 om gennemførelse af konkurrencereglerne i traktatens artikel 81 [EF] og 82 [EF], EFT 2003 L 1, s. 1.


text:
5.12.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 297/35
 Personalerettens dom (Første Afdeling) af 21. oktober 2009 — V mod Kommissionen
 (Sag F-33/08) (1)
 (Personalesag - kontraktansatte - ansættelse - afvisning af ansættelse på grund af fysisk uegnethed til at udøve hvervet - procedurens forskriftsmæssighed - spørgsmålet, om lægeundersøgelsen ved ansættelsen forløb forskriftsmæssigt - forberedende akter)
 2009/C 297/54
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: V (Bruxelles, Belgien) (ved avocats C. Ronzi, A. Grauling og É. Boigelot)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved L. Lozano Palacios og D. Martin, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Personalesag — annullation af Kommissionens afgørelse af 15. maj 2007, hvorved sagsøgeren fik meddelelse om, at hun ikke opfyldte de fysiske krav til udøvelse af hvervet, og en påstand om erstatning for den økonomiske og ikke-økonomiske skade
 Konklusion
 1)
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes.
 2)
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber bærer sine egne omkostninger og betaler halvdelen af V’s omkostninger.
 3)
 V bærer halvdelen af sine egne omkostninger.
 (1) EUT C 158 af 21.6.2008, s. 26.


text:
20.7.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 236/30
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af High Court of Ireland (Irland) den 22. maj 2015 — Minister for Justice and Equality mod Francis Lanigan
 (Sag C-237/15)
 (2015/C 236/40)
 Processprog: engelsk
 Den forelæggende ret
 High Court of Ireland
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Minister for Justice and Equality
 Sagsøgt: Francis Lanigan
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Hvad er virkningen af den manglende overholdelse af fristerne i artikel 17 i rammeafgørelse af 13. juni 2002 om den europæiske arrestordre og om procedurerne for overgivelse mellem medlemsstater (2002/584/RIA) (1) sammenholdt med bestemmelserne i rammeafgørelsens artikel 15?
 2)
 Medfører den manglende overholdelse af fristerne i artikel 17 i rammeafgørelse af 13. juni 2002 om den europæiske arrestordre og om procedurerne for overgivelse mellem medlemsstater (2002/584/RIA) rettigheder for en person, der er varetægtsfængslet i afventning af en afgørelse om den pågældendes overgivelse for en periode, der ligger udover disse tidsfrister?
 (1) EUT L 190, s. 1.


text:
10 . 5 . 97 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 142/7
 26 . 3 . 1988 , s. 75 ), har Domstolen ( Femte Afdeling), sam 1 ) Kongeriget Belgien har tilsidesat sine forpligtelser i
 mensat af afdelingsformanden, J. C. Moitinho de Almeida, henhold til artikel 22 i Rådets direktiv 93/42/EØF af
 og dommerne L. Sevón, C. Gulmann (refererende dom 14. juni 1993 om medicinske anordninger, idet det
 mer), D. A. O. Edward og P. Jann; generaladvokat: D. ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de love
 Ruiz-Jarabo Colomer; justitssekretær: ekspeditionssekretær og administrative bestemmelser, der er nødvendige for
 D. Louterman-Hubeau, den 20. marts 1997 afsagt dom, at efterkomme direktivet.
 hvis konklusion lyder således:
 2 ) Kongeriget Belgien betaler sagens omkostninger.
 En forpligtelse til at anbringe bestemte kendemærker på
 varer, der er pålagt en afgift på grund af de miljømæssigt
 skadelige virkninger, disse varer antages at medføre, såsom C ) EFT nr. C 318 af 26 . 10 . 1996 .
 den afgift, der er fastsat i artikel 11 og 18 i den ministeri
 elle bekendtgørelse af 24. december 1993 om varer, som
 pålægges miljøafgift, udgør en teknisk specifikation i den
 betydning, hvori udtrykket er anvendt i Rådets direktiv
 83/189/EØF af 28. marts 1983 om en informationsproced
 ure med hensyn til tekniske standarder og forskrifter, som
 ændret ved Rådets direktiv 88/182/EØF af 22 . marts DOMSTOLENS KENDELSE
 1 988, og den nationale forskrift, der indfører forpligtelsen,
 er en teknisk forskrift i direktivets forstand. (Første Afdeling)
 af 6. marts 1997
 (') EFT nr. C 64 af 2 . 3 . 1996 .
 i sag C-l 50/96 P, Roberto Galtieri mod Europa-
 Parlamentet (M
 (Åbenbart, at appellen skal forkastes)
 ( 97/C 142/15 )
 DOMSTOLENS DOM
 (Processprog: fransk)
 (Femte Afdeling)
 af 20 . marts 1997
 i sag C-294/96, Kommissionen for De Europæiske Fælles (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive
 skaber mod Kongeriget Belgien (') offentliggjort i Samling af Afgørelser)
 (Traktatbrudssøgsmål — manglende gennemførelse af
 direktiv 93/42/EØF — medicinske anordninger) I sag C-150/96 P, Roberto Galtieri, midlertidigt ansat i
 ( 97/C 142/14 ) Europa-Parlamentet, Bruxelles, ved advokat Pietro Cuo
 mo, Napoli, og med valgt adresse i Luxembourg hos advo
 kat Stef Oostvogels, 13 , rue Aldringen, postboks 221 , an
 (Processprog: fransk) gående appel af dom afsagt den 27. februar 1996 af De
 Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans ( Første Af
 deling) i sag T-235/94, Galtieri mod Parlamentet ( Sml .
 Pers. II, s. 129 ), hvori der er nedlagt påstand om ophæ
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive velse af dommen — den anden part i appelsagen er Euro
 offentliggjort i Samling af Afgørelser) pa-Parlamentet ( befuldmægtiget: Manfred Peter) — har
 Domstolen ( Første Afdeling), sammensat af afdelingsfor
 manden, L. Sevón ( refererende dommer ), og dommerne
 I sag C-294/96, Kommissionen for De Europæiske Fælles D. A. O. Edward og P. Jann; generaladvokat: G. Cosmas;
 skaber ( befuldmægtigede : Hendrik van Lier og Jean-Fran justitssekretær: R. Grass, den 6 . marts 1997 afsagt ken
 cis Pasquier) mod Kongeriget Belgien ( befuldmægtiget: Jan delse, hvis konklusion lyder således:
 Devadder), angående en påstand om, at det fastslås, at
 Kongeriget Belgien har tilsidesat sine forpligtelser i hen
 hold til EF-traktaten, idet det ikke inden for den fastsatte 1 ) Appellen afvises.
 frist har vedtaget de love og administrative bestemmelser,
 der er nødvendige for at efterkomme Rådets direktiv 93/
 42/EØF af 14 . juni 1993 om medicinske anordninger ( EFT 2 ) Sagsøgeren betaler sagens omkostninger.
 nr. L 169 af 12 . 7 . 1993 , s . 1 ), har Domstolen ( Femte Af
 deling), sammensat af afdelingsformanden, J. C. Moitinho
 de Almeida ( refererende dommer ), og dommerne L. Sevón, (') EFT nr. C 197 af 6 . 7. 1996 .
 D. A. O. Edward, J.-P. Puissochet og P. Jann; generaladvo
 kat: C. O. Lenz; justitssekretær: R. Grass, den 20 . marts
 1997 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:


text:
11.8.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 243/10
 Appel iværksat den 13. juni 2012 af Telefónica S.A. og Telefónica de España, S.A.U. til prøvelse af dom afsagt af Retten (Ottende Afdeling) den 29. marts 2012 i sag T-336/07, Telefónica og Telefónica de España mod Kommissionen
 (Sag C-295/12 P)
 2012/C 243/19
 Processprog: spansk
 Parter
 Appellanter: Telefónica S.A. og Telefónica de España, S.A.U. (ved abogados F. González Díaz og J. Baño Fos)
 De andre parter i appelsagen: Europa-Kommissionen, France Telecom España, S.A., Asociación de Usuarios de Servicios Bancarios (Ausbanc Consumo) og European Competitive Telecommunications Association
 Appellanterne har nedlagt følgende påstande
 —
 Principalt:
 —
 Dom afsagt af Retten den 29. marts 2012 i sag T-336/07, Telefónica og Telefónica de España mod Kommissionen, ophæves helt eller delvis.
 —
 Europa-Kommissionens beslutning af 4. juli 2007 i sag COMP/38.784 — Wanadoo España mod Telefónica annulleres helt eller delvis på grundlag af de foreliggende oplysninger.
 —
 Bøden annulleres eller nedsættes i medfør af artikel 261 TEUF.
 —
 Bøden annulleres eller nedsættes på grund af den urimeligt lange varighed af proceduren for Retten, og
 —
 Kommissionen og intervenienterne tilpligtes at betale omkostningerne i denne sag såvel som i sagen for Retten.
 —
 Subsidiært, hvis sagen ikke er moden til påkendelse:
 —
 Rettens dom ophæves, og sagen hjemvises til Retten til afgørelse i overensstemmelse med Domstolens afgørelse om retsspørgsmål.
 —
 Bøden annulleres eller nedsættes i medfør af artikel 261 TEUF, og
 —
 Kommissionen og intervenienterne tilpligtes at betale omkostningerne i denne sag såvel som i sagen for Retten.
 —
 Under alle omstændigheder:
 —
 Der gives i overensstemmelse med artikel 15 TEUF aktindsigt i referatet eller optagelsen af det retsmøde, der fandt sted for Retten den 23. maj 2011, og der afholdes et retsmøde.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 Retten har:
 Tilsidesat Telefónicas ret til forsvar, henset til:
 —
 Procedurens uforholdsmæssigt lange varighed
 —
 Rettens forkastelse af påstande, som understøttes af bilag
 —
 Rettens forkastelse af påstande vedrørende det forhold, at et input ikke var uundværligt, som en relevant faktor ved fastlæggelsen af virkningen af Téléfónicas adfærd
 —
 Rettens stillingtagen til nye faktiske omstændigheder, som ikke var omfattet af klagepunktsmeddelelsen
 Begået en retlig fejl ved fastlæggelsen af de omhandlede engrosmarkeder
 Begået en retlig fejl ved vurderingen af Telefónicas angiveligt dominerende stilling
 Begået en retlig fejl og tilsidesat den europæiske menneskerettighedskonvention ved at tillade et indgreb i Telefónicas ejendomsret vedrørende et input, der ikke var uundværligt
 Begået en retlig fejl og foretaget en åbenbart urigtig gengivelse af de faktiske omstændigheder ved vurderingen af misbruget og den angivelige indvirkning heraf på konkurrencen hvad angår:
 —
 Udvælgelsen af engrosinput
 —
 Analysen af tilbagediskonterede pengestrømme
 —
 Periode til periode-analysen
 —
 De sandsynlige eller konkrete virkninger af adfærden
 Begået en retlig fejl ved vurderingen af det forhold, at Kommissionen handlede ud over sine beføjelser, og tilsidesat principperne om subsidiaritet, proportionalitet og retssikkerhed samt princippet om loyalt samarbejde og god forvaltningsskik
 Tilsidesat retssikkerhedsprincippet i forbindelse med den retlige kvalificering af overtrædelsen og begået en retlig fejl ved bedømmelsen af, om Telefónica handlede forsætligt eller uagtsomt
 Begået en retlig fejl og foretaget en åbenbar urigtig gengivelse af de faktiske omstændigheder ved beregningen af bødens størrelse bl.a. ved:
 —
 At kvalificere adfærden som en meget alvorlig overtrædelse
 —
 Bedømmelsen af tilsidesættelsen af principperne om ligebehandling, proportionalitet og princippet om individuelle straffe
 —
 En manglende begrundelse
 Tilsidesat artikel 229 EF (nu artikel 261 TEUF).


text:
16.3.2002 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 68/5
 Kommissionen finder, at ånden bag og formålet med direktiv Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel-
 92/83 ikke tillader medlemsstaterne at træffe foranstaltninger, ser afsagt den 10. oktober 2001 af Tribunale amministrati-
 der medfører forskelsbehandling til skade for lignende produk- vo regionale per la Puglia i sagerne Anna Fascicolo m.fl.
 ter, der importeres fra andre medlemsstater, og at artikel 23, mod regionen Puglia og Grazia Berardi m.fl. mod Azienda
 nr. 2), i direktiv 92/83 under ingen omstændigheder kan Unità Sanitaria Locale BA/4 m.fl.
 begrunde en tilsidesættelse af artikel 90 EF.
 I henhold til den nævnte bestemmelse i direktivet, som ikke (Sagerne C-10/02 og C-11/02)
 kræver, at der anvendes en reduceret sats for det pågældende
 produkt, men tillader dette, har medlemsstaten ansvaret for at
 undersøge, om en sådan forskellig beskatning på baggrund
 (2002/C 68/11)
 af de konkrete markedsforhold fører til beskyttelse af et
 indenlandsk produkt og til forskelsbehandling til skade for
 importerede produkter, idet den i givet fald skal undlade at
 anvende den reducerede sats.
 En afgiftsordning kan kun anses for forenelig med artikel 90, Ved kendelser afsagt den 10. oktober 2001, indgået til
 stk. 1, EF, hvis den er udformet således, at det under Domstolens Justitskontor den 15. januar 2002, har Tribunale
 alle omstændigheder er udelukket, at importerede produkter amministrativo regionale per la Puglia i sagerne Anna Fascicolo
 pålægges en højere afgift end indenlandske produkter. m.fl. mod regionen Puglia og Grazia Berardi m.fl. mod Azienda
 Unità Sanitaria Locale BA/4 m.fl. forelagt De Europæiske
 Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse
 (1) EFT L 316 af 31.10.1992, s. 21. af følgende spørgsmål:
 1) Skal autorisation opnået inden den 31. december 1994
 — i den forstand, der forudsættes i artikel , stk. 2, i Rådets
 direktiv 86/457/EØF (1) og artikel 36, stk. 2, i direktiv
 93/16/EØF (2) — med henblik på udøvelse af erhvervet
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel- som alment praktiserende læge anses for ligeværdigt med
 se afsagt den 10. december 2001 af Verwaltungsgericht opnåelse af beviset for den særlige uddannelse til alment
 Mainz i sagen Emil Färber GmbH & Co. KG mod Landkreis praktiserende læge?
 Alzey-Worms
 2) Tillader erhvervelsen efter den 1. januar 1995, i de
 (Sag C-2/02) ovennævnte EF-bestemmelsers forstand, af beviset for
 uddannelse til alment praktiserende læge medlemsstater-
 (2002/C 68/10) ne at tildele læger, der er i besiddelse også af autorisation
 til udøvelse af erhvervet opnået inden den 31. december
 1994, en gunstig ordning karakteriseret af en reserveret
 stillingspulje, der er større end den, som anerkendes for
 Ved kendelse afsagt den 10. december 2001, indgået til indehaverne af det ene eller det andet kvalifikationsbevis?
 Domstolens Justitskontor den 7. januar 2002, har Verwal-
 tungsgericht Mainz i sagen Emil Färber GmbH & Co. KG mod
 Landkreis Alzey-Worms forelagt De Europæiske Fællesskabers 3) Såfremt svaret på det foregående spørgsmål er bekræf-
 Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende tende:
 spørgsmål:
 Skal bilag A, kapitel 1, punkt 2, litra a), til direktiv 85/73/EØ (1) Spørges endelig — idet der tages hensyn til reglerne om
 som affattet ved direktiv 96/43/EF (2) fortolkes således, at det i erhvervede rettigheder — om den ovennævnte betingelse
 bestemmelsen omhandlede tillæg af et fast beløb, med hvilket giver medlemsstaterne mulighed for at tildele de oven-
 kontrol og undersøgelse i forbindelse med opskæring finansi- nævnte læger en senere særordning med tildeling i alle
 eres, kun skal betales for kød, der rent faktisk opskæres i tilfælde af et yderligere pointantal for opnåelse af beviset
 opskæringsvirksomheden, eller skal bestemmelsen fortolkes for uddannelsen til alment praktiserende læge?
 således, at den faste afgift skal betales for alt det kød, der
 kommer ind på opskæringsvirksomheden, uanset om det
 opskæres?
 (1) EFT L 267 af 19.9.1986, s. 26.
 (2) EFT L 165 af 7.7.1993, s. 1.
 (1) EFT L 32, s. 14.
 (2) EFT L 162, s. 1.


text:
2.6.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 157/9
 Sag anlagt den 27. marts 2012 — Investigación y Desarrollo en Soluciones y Servicios IT mod Kommissionen
 (Sag T-134/12)
 2012/C 157/16
 Processprog: spansk
 Parter
 Sagsøger: Investigación y Desarrollo en Soluciones y Servicios IT, SA (Alicante, Spanien) (ved advokat M. Jiménez Perona)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgerens påstande
 —
 Kommissionens beslutning under referencen Ares (2012)39854 af 19. januar 2012 om tilbagesøgning af debetnotaerne, som svarer til revision 09-INFS-001/041 annulleres, og
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale erstatning for det tab, som sagsøgeren har lidt som følge af den af Kommissionen udviste retsstridige adfærd, der er genstand for søgsmålet, og hvilket tab beløber sig til 732 788 EUR.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Sagsøgeren indgik adskillige forsknings- og udviklingskontrakter med Kommissionen, som alle blev reguleret af Kommissionens beslutning K(2003) 3834 af 23. oktober 2003, som omfatter en kontrakt af typen FP 5 eller FP 6 og de almindelige betingelser FP 5 og FP 6.
 På grundlag af resultaterne fra en af OLAF foretaget undersøgelse og en af Kommissionen foretaget revision traf Kommissionen en beslutning om tilbagekaldelse af støtte.
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat otte anbringender.
 1)
 Første anbringende vedrører tilsidesættelse af retten til forsvar som følge af den måde, hvorpå den omhandlede revision blev gennemført.
 2)
 Andet anbringende vedrører tilsidesættelse af retssikkerhedsprincippet, idet sagsøgeren ikke havde kendskab til den anvendelige lovgivning.
 3)
 Tredje anbringende vedrører den sagsøgte institutions tilsidesættelse af pligten til at begrunde retsakterne.
 4)
 Fjerde anbringende vedrører tilsidesættelsen af princippet om uskyldsformodning som følge af den tone, der er anvendt af GD INFSO i dens revisionsrapport.
 5)
 Femte anbringende vedrører tilsidesættelse af retten til god forvaltning, som selv følger at tilsidesættelsen af den forpligtelse til upartiskhed og retfærdighed, der påhviler revisorerne.
 6)
 Sjette anbringende vedrører tilsidesættelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, navnlig for så vidt angår den manglende akkreditering af de eksterne revisorer og selve baggrunden for revisionsproceduren.
 7)
 Syvende anbringende vedrører en tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet.
 8)
 Ottende anbringende vedrører en tilsidesættelse af retten til privatlivets fred.


text:
22.6.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 205/34
 Kendelse afsagt af Rettens præsident den 24. april 2015 — Hydrex mod Kommissionen
 (Sag T-45/15 R)
 ((Særlige rettergangsformer - tilskudsaftale vedrørende et projekt henhørende under et finansielt instrument for miljøet - indtægtsordre - begæring om udsættelse af gennemførelsen - manglende overholdelse af formkrav - afvisning))
 (2015/C 205/46)
 Processprog: nederlandsk
 Parter
 Sagsøger: Hydrex NV (Antwerpen, Belgien) (ved advokat P. Van Eysendeyk)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (ved S. Lejeune og G. Wils, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Begæring om udsættelse af gennemførelsen af Kommissionens afgørelse C(2015) 103 endelig af 12. januar 2015 vedrørende indtægtsordre nr. 3241405101, der er blevet udstedt over for sagsøgeren og som vedrører et beløb på 5 40 721,10 EUR.
 Konklusion
 1)
 Begæringen om foreløbige forholdsregler tages ikke til følge.
 2)
 Afgørelsen om sagens omkostninger udsættes.


text:
20.2.98 DA De Europñiske Fñllesskabers Tidende C 55/5
 3) Den Franske Republik bñrer sine egne omkostninger. DOMSTOLENS DOM
 (Sjette Afdeling)
 (1) EFT C 31 af 3.2.1996.
 af 11. december 1997
 i sag C-8/96, Locamion SA mod Directeur des services fis-
 caux d'Indre-et-Loire (anmodning om prñjudiciel afgùrelse
 fra Tribunal de grande instance de Tours) (1)
 DOMSTOLENS DOM (Direktiv 69/335/EéF Ð regional afgift på registrerings-
 (Tredje Afdeling) beviser for motorkùretùjer)
 af 9. december 1997 (98/C 55/08)
 i sag C-143/96, Leonhard Knubben Speditions GmbH
 mod Hauptzollamt Mannheim (anmodning om prñjudiciel
 afgùrelse fra Bundesfinanzhof) (1) (Processprog: fransk)
 (Fñlles toldtarif Ð begrebet knust eller formalet peber i
 underposition 0904 20 90 i den kombinerede nomen-
 klatur)
 (98/C 55/07) (Forelùbig oversñttelse. Den endelige oversñttelse vil blive
 offentliggjort i Samling af Afgùrelser)
 (Processprog: tysk)
 I sag C-8/96, angående en anmodning, som Tribunal de
 (Forelùbig oversñttelse. Den endelige oversñttelse vil blive grande instance de Tours (Frankrig) i medfùr af EF-trakta-
 offentliggjort i Samling af Afgùrelser) tens artikel 177 har indgivet til Domstolen for i den for
 nñvnte ret verserende sag Locamion SA mod Directeur
 des services fiscaux d'Indre-et-Loire at opnå en prñjudiciel
 I sag C-143/96, angående en anmodning, som Bundesfi-
 afgùrelse vedrùrende fortolkningen af Rådets direktiv 69/
 nanzhof (Tyskland) i medfùr af EF-traktatens artikel 177
 335/EéF af 17. juli 1969 om kapitaltilfùrselsafgifter (EFT
 har indgivet til Domstolen for i den for nñvnte ret verse-
 1969 II, s. 405), som ñndret ved Rådets direktiv 73/79/
 rende sag, Leonhard Knubben Speditions GmbH mod
 EéF af 9. april 1973 om ñndring af anvendelsesområdet
 Hauptzollamt Mannheim, at opnå en prñjudiciel afgùrelse
 for den nedsatte sats for kapitaltilfùrselsafgiften, der for
 vedrùrende fortolkningen af underposition 0904 20 i den
 bestemte dispositioner med henblik på omstrukturering af
 kombinerede nomenklatur, som affattet ved Kommissio-
 selskaber er fastsat i artikel 7, stk. 1, litra b), i direktivet
 nens forordning (EéF) nr. 3174/88 af 21. september 1988
 om kapitaltilfùrselsafgifter (EFT L 103 af 18.4.1973,
 om ñndring af bilag I til Rådets forordning (EéF)
 s. 13), Rådets direktiv 73/80/EéF af 9. april 1973 om fast-
 nr. 2658/87 om told- og statistiknomenklaturen og den
 sñttelse af fñlles satser for kapitaltilfùrselsafgiften (EFT
 fñlles toldtarif (EFT L 298 af 31.10.1988, s. 1) samt ved
 L 103 af 18.4.1973 s. 15), Rådets direktiv 74/553/EéF af
 Kommissionens forordning (EéF) nr. 2886/89 af 2. august
 7. november 1974 om ñndring af artikel 5, stk. 2, i direk-
 1989 om ñndring af bilag I til forordning (EéF) nr. 2658/
 tiv 69/335/EéF (EFT L 303 af 13.11.1974, s. 9) og Rådets
 87 (EFT L 282 af 2.10.1989, s. 1), har Domstolen (Tredje
 direktiv 85/303/EéF af 10. juni 1985 om ñndring af
 Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, C. Gulmann,
 direktiv 69/335/EéF (EFT L 156 af 15.6.1985, s. 23), har
 og dommerne J. C. Moitinho de Almeida (refererende
 Domstolen (Sjette Afdeling), sammensat af afdelingsfor-
 dommer) og J.-P. Puissochet; generaladvokat: A. La Per-
 manden, H. Ragnemalm (refererende dommer), og dom-
 gola; justitssekretñr: ekspeditionssekretñr H. A. Rühl, den
 merne G. F. Mancini, P. J. G. Kapteyn, J. L. Murray og G.
 9. december 1997 afsagt dom, hvis konklusion lyder såle-
 Hirsch; generaladvokat: G. Cosmas; justitssekretñr: ekspe-
 des:
 ditionssekretñr D. Louterman-Hubeau, den 11. december
 1997 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 Underposition 0904 20 i den kombinerede nomenklatur,
 som affattet ved Kommissionens forordning (EéF)
 nr. 3174/88 af 21. september 1988 om ñndring af bilag I
 til Rådets forordning (EéF) nr. 2658/87 om told- og stati- Artikel 10 i Rådets direktiv 69/335/EéF af 17. juli 1969
 stiknomenklaturen og den fñlles toldtarif samt ved Kom- om kapitaltilfùrselsafgifter, som ñndret ved Rådets direk-
 missionens forordning (EéF) nr. 2886/89 af 2. august tiv 73/79/EéF af 9. april 1973 om ñndring af anvendel-
 1989 om ñndring af bilag I til forordning (EéF) nr. 2658/ sesområdet for den nedsatte sats for kapitaltilfùrselsafgif-
 87, skal fortolkes således, at udtrykket »sonst zerkleinert« ten, der for bestemte dispositioner med henblik på
 (»formalet«) ikke omfatter en vare, der er snittet til styk- omstrukturering af selskaber er fastsat i artikel 7, stk. 1,
 ker a 4-8 mm. litra b), i direktivet om kapitaltilfùrselsafgifter, Rådets
 direktiv 73/80/EéF af 9. april 1973 om fastsñttelse af fñl-
 les satser for kapitaltilfùrselsafgiften, Rådet direktiv 74/
 (1) EFT C 180 af 22.6.1996.
 553/EéF af 7. november 1974 om ñndring af artikel 5,
 stk. 2, i direktiv 69/335/EéF og Rådets direktiv 85/303/
 EéF af 10. juni 1985 om ñndring af direktiv 69/335/


text:
16.1.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 14/30
 Rettens dom af 23. november 2016 — Ipatau mod Rådet
 (Forenede sager T-694/13 og T-2/15) (1)
 ((Fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik - restriktive foranstaltninger over for Hviderusland - indefrysning af midler og økonomiske ressourcer - restriktioner af indrejse i og transit gennem Unionens område - opretholdelse af sagsøgerens navn på listen over berørte personer - ret til forsvar - begrundelsespligt - urigtigt skøn - proportionalitet))
 (2017/C 014/35)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Vadzim Ipatau (Minsk, Hviderusland) (ved advokat M. Michalauskas)
 Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union (ved F. Naert og B. Driessen, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Påstand på grundlag af artikel 263 TEUF om annullation af Rådets afgørelse 2013/534/FUSP af 29. oktober 2013 om ændring af afgørelse 2012/642/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Hviderusland (EUT 2013, L 288, s. 69), af Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 1054/2013 af 29. oktober 2013 om gennemførelse af artikel 8a, stk. 1, i forordning (EF) nr. 765/2006 om restriktive foranstaltninger over for Hviderusland (EUT 2013, L 288, s. 1), af Rådets afgørelse 2014/750/FUSP af 30. oktober 2014 om ændring af afgørelse 2012/642/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Hviderusland (EUT 2014, L 311, s. 39), og af Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 1159/2014 om gennemførelse af artikel 8a, stk. 1, i forordning (EF) nr. 765/2006 om restriktive foranstaltninger over for Hviderusland (EUT 2014, L 311, s. 2), for så vidt som disse retsakter vedrører sagsøgeren.
 Konklusion
 1)
 Rådet for Den Europæiske Union frifindes.
 2)
 Vadzim Ipatau betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 93 af 29.3.2014.


text:
17.4.2004
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 94/29
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved dom afsagt den 17. februar 2004 af Arbeidsrechtbank Gent i sagen Roger Noteboom mod Rijksdienst voor Pensioenen.
 (Sag C-101/04)
 (2004/C 94/66)
 Ved dom afsagt den 17. februar 2004, indgået til Domstolens Justitskontor den 26. februar 2004,
 har Arbeidsrechtbank Gent i sagen Roger Noteboom mod Rijksdienst voor Pensioenen forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 1.
 Er feriepenge i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 22 i den kongelige anordning nr. 50 af 24. oktober 1967 og i artikel 56 i den kongelige anordning af 21. december 1967, omfattet af det materielle anvendelsesområde for forordning nr. 1408/71 (1), og nærmere bestemt af »ydelser ved alderdom« i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 4, stk. 1, litra c), i forordning nr. 1408/71?
 2.
 Skal artikel 45, stk. 1 og stk. 6, i forordning nr. 1408/71 fortolkes således, at R.V.P., som den kompetente institution ved fastsættelsen at retten til feriepenge, skal tage hensyn til de forsikringsperioder, der er tilbagelagt i en anden medlemsstat?
 3.
 Såfremt det andet spørgsmål besvares benægtende, gælder bestemmelsen i artikel 71, stk. 1, litra a), nr. ii), i forordning nr. 1408/71 hvorefter ydelsen fastsættes efter lovgivningen i den medlemsstat, hvor grænsearbejderen er bosat, »som om de under deres seneste beskæftigelse havde været omfattet af denne lovgivning« da udelukkende for ydelser ved arbejdsløshed, eller finder den ligeledes anvendelse på andre ydelser, således navnlig feriepenge i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 22 i den kongelige anordning nr. 50 af 24. oktober 1967 og i artikel 56 i den kongelige anordning af 21. december 1967?
 (1) EFT 1971 II, s. 366.


text:
16.1.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 14/37
 Sag anlagt den 25. oktober 2016 — Vincenti mod EUIPO
 (Sag T-747/16)
 (2017/C 014/46)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Guillaume Vincenti (Alicante, Spanien) (ved advokat H. Tettenborn)
 Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)
 Sagsøgerens påstande
 —
 EUIPO’s afgørelse om ikke at anerkende, at sagsøgeren er vedvarende totalt uarbejdsdygtig og ikke kan udøve sit hverv, og kontorets nægtelse af at fastslå, at han skal pensioneres, annulleres.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført tre anbringender.
 1.
 Første anbringende om at EUIPO har tilsidesat de relevante bestemmelser i tjenestemandsvedtægten, nemlig artikel 7-9, 13, 33 og 78 heri, samt artikel 13-16 i bilag VIII til vedtægten og navnlig vedtægtens artikel 53.
 2.
 Andet anbringende om at EUIPO har tilsidesat sin tillidsforpligtelse og princippet om god forvaltningsskik (artikel 41, stk. 1, og artikel 41, stk. 2, litra a), b), og c), i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder) såvel som sagsøgerens processuelle rettigheder, også ved at støtte den anfægtede afgørelse på fordrejede omstændigheder.
 3.
 Tredje anbringende om at EUIPO har tilsidesat artikel 3, stk. 1 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder.
 Til støtte for de ovennævnte anbringender har sagsøgeren navnlig gjort gældende, at ansættelsesmyndigheden ikke har noget skøn under invaliditetsproceduren i henhold til de relevante bestemmelser i tjenestemandsvedtægten med hensyn til at anerkende eller ikke anerkende, at en tjenestemand er vedvarende uarbejdsdygtig og ikke kan udøve sit hverv, eftersom invaliditetsudvalgets afgørelse er bindende, og at der, selv hvis det blev antaget, at ansættelsesmyndigheden har en skønsbeføjelse under denne procedure, i sagsøgerens tilfælde ikke var nogen begrundet årsag til ikke at anerkende, at han er vedvarende uarbejdsdygtig.


text:
18.5.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 141/11
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Krajský soud v Ostravě (Den Tjekkiske Republik) den 30. januar 2013 — Strojírny Prostějov, a.s. mod Odvolací finanční ředitelství
 (Sag C-53/13)
 2013/C 141/18
 Processprog: tjekkisk
 Den forelæggende ret
 Krajský soud v Ostravě
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Strojírny Prostějov, a.s.
 Sagsøgt: Odvolací finanční ředitelství
 Præjudicielt spørgsmål
 Er artikel 56 og 57 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde til hinder for anvendelsen af national lovgivning, som i tilfælde, hvor en virksomhed, der stiller arbejdstagere til rådighed for en anden virksomhed (leverandøren), har hjemsted på en anden medlemsstats område, pålægger den virksomhed, der benytter sig af arbejdstagerne, en pligt til at indeholde indkomstskat for disse arbejdstagere og betale den til statskassen, mens det er leverandøren, der har denne pligt, hvis leverandøren har hjemsted på Den Tjekkiske Republiks område?


text:
26.1.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 26/5
 Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 20. november 2014 — Novo Nordisk Pharma GmbH mod S (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesgerichtshof — Tyskland)
 (Sag C-310/13) (1)
 ((Præjudiciel forelæggelse - direktiv 85/374/EØF - forbrugerbeskyttelse - produktansvar - direktivets materielle anvendelsesområde - særregler om ansvar, der var gældende på datoen for direktivets meddelelse - lovlighed af en national ansvarsordning, der giver mulighed for opnåelse af oplysninger om bivirkninger af lægemidler))
 (2015/C 026/05)
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Bundesgerichtshof
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Novo Nordisk Pharma GmbH
 Sagsøgt: S
 Konklusion
 Rådets direktiv 85/374/EØF af 25. juli 1985 om tilnærmelse af medlemsstaternes administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser om produktansvar, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 1999/34/EF af 10. maj 1999, skal fortolkes således, at det ikke er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, som indfører særregler om ansvar som omhandlet i dette direktivs artikel 13, og som efter en ændring af denne lovgivning, der blev foretaget efter datoen for meddelelsen af nævnte direktiv til den pågældende medlemsstat, bestemmer, at forbrugeren kan kræve oplysninger fra en producent af et lægemiddel om bivirkningerne af dette lægemiddel.
 (1) EUT C 260 af 7.9.2013.


text:
9.10.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 338/7
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italien) den 6. juli 2017 — Enel Energia SpA mod Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato m.fl.
 (Sag C-408/17)
 (2017/C 338/07)
 Processprog: italiensk
 Den forelæggende ret
 Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Enel Energia SpA
 Sagsøgte: Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato, Autorità per l’Energia Elettrica il Gas e il Sistema Idrico og Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Er »formålet« med det »almindelige« direktiv 2005/29/EF (1), forstået som »sikkerhedsnettet« for forbrugerbeskyttelse, samt konkret tiende betragtning til, artikel. 3, stk. 4,og artikel 5, stk. 3, i samme direktiv til hinder for en national bestemmelse, hvorefter vurderingen af overholdelsen af særlige forpligtelser ifølge sektordirektiverne 2009/72/EF (2) og 2009/73/EF (3) om forbrugerbeskyttelse henhører under anvendelsesområdet for det almindelige direktiv 2005/29/EF om ukorrekt handelspraksis, hvilket bevirker, at myndigheden med kompetence — i dette tilfælde AEEGSI — til at iværksætte foranstaltninger mod overtrædelser af sektordirektivet afskæres fra at gribe ind i alle de tilfælde, hvor der også er tale om ukorrekt/urimelig handelspraksis?
 2)
 Skal specialitetsprincippet i artikel 3, stk. 4, i direktiv 2005/29/EF opfattes som et princip, der regulerer forholdene mellem lovgivninger (almindelig lovgivning og sektorlovgivninger), forholdene mellem bestemmelser (almindelige bestemmelser og specifikke bestemmelser) eller forholdene mellem uafhængige myndigheder med kompetence til regulering af og tilsyn med de respektive sektorer?
 3)
 Kan der kun være tale om begrebet »uoverensstemmelse« i artikel 3, stk. 4, i direktiv 2005/29/EF i tilfælde af radikal modstrid mellem bestemmelserne i lovgivningen om ukorrekt handelspraksis og andre EU-retlige bestemmelser, som regulerer særlige aspekter af handelspraksis, eller er det tilstrækkeligt, at de pågældende bestemmelser indeholder en afvigende regulering fra lovgivningen om ukorrekt handelspraksis i et sådant omfang, at der opstår en kollision mellem bestemmelser i relation til en og samme konkrete situation?
 4)
 Henviser begrebet »fællesskabsregler« i artikel 3, stk. 4, i direktiv 2005/29/EF kun til bestemmelserne i EU-retlige forordninger og direktiver samt bestemmelserne til direkte gennemførelse heraf, eller omfatter det også nationale lovgivnings- og reguleringsbestemmelser, der gennemfører EU-retlige principper?
 5)
 Er specialitetsprincippet i tiende betragtning til og artikel 3, stk. 4, i direktiv 2005/29/EF, og artikel 37 i direktiv 2009/72/EF og artikel 41 i direktiv 2009/73/EF til hinder for en fortolkning af de tilsvarende nationale gennemførelsesbestemmelser, hvorefter det antages, at den almindelige lovgivning om ukorrekt handelspraksis altid skal anvendes i alle tilfælde, hvor der i en reguleret sektor — kendetegnet ved en »forbrugerorienteret« sektorlovgivning og hvor den sektorspecifikke myndighed er tildelt kompetencen til at fastsætte regler og sanktioner — udvises en adfærd, som kan henhøre under begrebet »aggressiv handelspraksis« som omhandlet i artikel 8 og 9 i direktiv 2005/29/EF eller handelspraksis, »der under alle omstændigheder betragtes som aggressiv« i henhold til bilag I til direktiv 2005/29/EF, og dette herunder i det tilfælde, hvor der foreligger en sektorlovgivning til forbrugerbeskyttelse, der er baseret på EU-retlige bestemmelser og fuldt ud regulerer samme »aggressive handelspraksis«, handelspraksis, »der under alle omstændigheder betragtes som aggressiv«, eller i alle tilfælde »ukorrekt/urimelig handelspraksis«?
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/29/EF af 11.5.2005 om virksomheders urimelige handelspraksis over for forbrugerne på det indre marked og om ændring af Rådets direktiv 84/450/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/7/EF, 98/27/EF og 2002/65/EF og Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2006/2004 (direktivet om urimelig handelspraksis) (EUT L 149, s. 22).
 (2) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/72/EF af 13.7.2009 om fælles regler for det indre marked for elektricitet og om ophævelse af direktiv 2003/54/EF (EUT L 211, s. 55).
 (3) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/73/EF af 13.7.2009 om fælles regler for det indre marked for naturgas og om ophævelse af direktiv 2003/55/EF (EUT L 211, s. 94).


text:
7.11.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 267/15
 Domstolens dom (Første Afdeling) af 3. september 2009 — RCI Europe mod Her Majesty’s Commissioners of Revenue and Customs (anmodning om præjudiciel afgørelse fra VAT and Duties Tribunal, London — Det Forenede Kongerige)
 (Sag C-37/08) (1)
 (Sjette momsdirektiv - fiskalt tilknytningsmoment - levering af tjenesteydelser vedrørende fast ejendom - tjenesteydelser, der består i at lette bytte mellem indehaverne af brugsrettigheder over ferieboliger)
 2009/C 267/25
 Processprog: engelsk
 Den forelæggende ret
 VAT and Duties Tribunal, London
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: RCI Europe
 Sagsøgt: Her Majesty’s Commissioners of Revenue and Customs
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — VAT and Duties Tribunals, London — fortolkning af artikel 9, stk. 2, litra a), og artikel 26 i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (EFT L 145, s. 1) — bestemmelse af det fiskale tilknytningsmoment — tjenesteydelser, der består i at lette ombytningen af brugsrettighederne til en ferieejendom, der indehaves af medlemmer af en forening, som med dette formål er oprettet af den afgiftspligtige person, for andre indehaveres rettigheder
 Konklusion
 Artikel 9, stk. 2, litra a), i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag, skal fortolkes således, at leveringsstedet for tjenesteydelser fra en forening, hvis virksomhed består i at organisere medlemmernes bytte af deres timesharerettigheder vedrørende ferieboliger, for hvilke ydelser denne forening som vederlag modtager optagelsesgebyrer, årlige bidrag samt byttegebyrer fra medlemmerne, er det sted, hvor den ejendom er beliggende, over hvilken det pågældende medlem er indehaver af en timesharerettighed.
 (1) EUT C 92 af 12.4.2008.


text:
12.4.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 92/40
 Sag anlagt den 6. februar 2008 — Cementir Italia mod Kommissionen
 (Sag T-63/08)
 (2008/C 92/80)
 Processprog: italiensk
 Parter
 Sagsøger: Cementir Italia Srl (Rom, Italien) (ved avvocati T. Salonico, G. Pellegrino, G. Pellegrino, G. Barone)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Sagsøgerens påstande
 —
 Den anfægtede beslutning kendes ulovlig og annulleres i sin helhed, idet den omstridte foranstaltning i beslutningen antages at være statsstøtte, selv om den udgør en lovlig fortsættelse af den erstatning, som den italienske stat har ydet Terni (og dens successorer), og som er en kompensation for den ekspropriation af elektricitetsværker, der foretoges i 1962-1963.
 —
 Sagsøgte tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 —
 Subsidiært annulleres beslutningen, for så vidt som den
 a)
 fastslår, at Italien ulovligt har udbetalt statsstøtte til ThyssenKrupp, Cementir og Nuova Terni Industrie Chimiche som følge af en overtrædelse af EF-traktatens artikel 88, stk. 3,
 b)
 fastslår, at der foreligger beløb, der skal opkræves hos ThyssenKrupp, Cementir og Nuova Terni Industrie Chimiche, og følgelig
 c)
 bestemmer, at Italien uden ugrundet ophold skal tilbagesøge disse beløb med tillæg af renter.
 —
 Mere subsidiært annulleres den anfægtede beslutning, for så vidt som den bestemmer, at Italien uden ugrundet ophold skal tilbagesøge støtten med tillæg af renter, idet en sådan tilbagesøgning strider mod den almindelige grundsætning om beskyttelse af den berettigede forventning.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Søgsmålsgrundene og de væsentligste argumenter er de samme som i sag T-62/08, ThyssenKrupp mod Kommissionen.


text:
28.10.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 261/20
 Sag anlagt den 4. august 2006 — Europig mod KHIM (EUROPIG)
 (Sag T-207/06)
 (2006/C 261/38)
 Stævningen er affattet på fransk
 Parter
 Sagsøger: Europig (Josselin, Frankrig) (ved avocat D. Masson)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Den anfægtede afgørelse truffet af appelkammeret den 31. maj 2006 (R 1425/2005-4) annulleres.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Det omhandlede EF-varemærke: Ordmærket »EUROPIG« for varer henhørende under klasse 29 og 30 (ansøgning nr. 3 816 691)
 Undersøgerens afgørelse: Afslag på ansøgningen
 Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen
 Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra b) og c), såvel som stk. 2 og 3, i Rådets forordning nr. 40/94. Sagsøgeren gør gældende, at det ansøgte varemærke ikke er beskrivende for de omfattede varer, at det i høj grad har fornødent særpræg, og at det fornødne særpræg ved betegnelsen »Europig« under alle omstændigheder var opnået ved brug.


text:
21.2.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 44/38
 Sag anlagt den 22. december 2008 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Kongeriget Belgien
 (Sag C-574/08)
 (2009/C 44/65)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved V. Peere og P. Dejmek, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Kongeriget Belgien
 Sagsøgerens påstande
 —
 Det fastslås, at Kongeriget Belgien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Kommissionens direktiv 2006/70/EF af 1. august 2006 om fastsættelse af gennemførelsesforanstaltninger til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/60/EF for så vidt angår definitionen af »politisk udsat person« og de tekniske kriterier for lempede procedurer med hensyn til kundelegitimation og for undtagelse i tilfælde, hvor en finansiel aktivitet udøves lejlighedsvis eller i et meget begrænset omfang (1), idet det ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet, eller under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom.
 —
 Kongeriget Belgien tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Fristen for gennemførelse af direktiv 2006/70/EF udløb den 15. december 2007. På tidspunktet for sagens anlæg havde sagsøgte endnu ikke truffet alle de nødvendige gennemførelsesforanstaltninger eller under alle omstændigheder endnu ikke givet Kommissionen meddelelse herom.
 (1) EUT L 214, s. 29.


text:
10.11.2007
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 269/55
 Sag anlagt den 31. august 2007 — Denka International mod Kommissionen
 (Sag T-334/07)
 (2007/C 269/98)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Denka International BV (Barneveld, Nederlandene) (ved lawyers C. Mereu og K. Van Maldegem)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Sagsøgerens påstande
 —
 Beslutning 2007/387/EF af 6. juni 2007 om afvisning af at optage dichlorvos i bilag I til Rådets direktiv 91/414/EØF og om tilbagekaldelse af godkendelser af plantebeskyttelsesmidler, der indeholder dette stof, annulleres.
 —
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber tilpligtes at betale sagens omkostninger samt godtgørelses- og morarenter på 8 %.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Sagsøgerens søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter er de samme som eller ligner dem, der er fremsat i sag T-326/07, Cheminova m.fl. mod Kommissionen.


text:
4.2.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 32/10
 Domstolens dom (Anden Afdeling) af 8. december 2011 — KME Germany AG, tidligere KM Europa Metal AG, KME France SAS, tidligere Tréfimétaux SA og KME Italy SpA, tidligere Europa Metalli SpA mod Europa-Kommissionen
 (Sag C-389/10 P) (1)
 (Appel - konkurrence - karteller - markedet for VVS-rør af kobber - bøder - størrelsen af markedet, overtrædelsens varighed og samarbejde, der kan tages i betragtning - effektiv domstolsprøvelse)
 2012/C 32/16
 Processprog: engelsk
 Parter
 Appellanter: KME Germany AG, tidligere KM Europa Metal AG, KME France SAS, tidligere Tréfimétaux SA og KME Italy SpA, tidligere Europa Metalli SpA (ved avvocato M. Siragusa, avocat A. Winckler, avvocato G. Rizza, advokat T. Graf og avvocato M. Piergiovanni)
 Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved E. Gippini Fournier og S. Noë, som befuldmægtigede, og solicitor C. Thomas)
 Sagens genstand
 Appel af dom afsagt af Den Europæiske Unions Ret (Ottende Afdeling) den 19. maj 2010 i sag T-25/05, KME Germany m.fl. mod Kommissionen, hvorved Retten frifandt Kommissionen for en påstand om nedsættelse af den bøde, der var blevet pålagt sagsøgerne ved Kommissionens beslutning 2006/485/EF af 3. september 2004 om en procedure efter artikel 81 EF og artikel 53 i EØS-aftalen (sag COMP/E-1/38.069 — VVS-rør af kobber) [offentliggjort under nr. K(2004) 2826] vedrørende et system for tildeling af produktionsmængder og markedsandele, samt fastsættelse af mål og prisforhøjelser på det europæiske marked for VVS-rør af kobber
 Konklusion
 1)
 Appellen forkastes.
 2)
 KME Germany AG, KME France SAS og KME Italy SpA betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 274 af 9.10.2010.


text:
13.4.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 108/32
 Sag anlagt den 14. februar 2013 — Samsung SDI m.fl. mod Kommissionen
 (Sag T-84/13)
 2013/C 108/81
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøgere: Samsung SDI Co. Ltd (Gyeonggi-do, Republikken Korea), Samsung SDI Germany GmbH (Berlin, Tyskland), Samsung SDI (Malaysia) Bhd (Negeri Sembilan Darul Khusus, Malaysia) (ved advokat G. Berrisch, solicitor D. Hull og advokat L.-A. Grelier)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgernes påstande
 —
 Artikel 1, stk. 2, og artikel 2, stk. 2, i Kommissionens afgørelse K(2012) 8839 endelig af 5. december 2012 i sag COMP/39.437 — TV og computer skærmrør (herefter den »anfægtede afgørelse«) annulleres, for så vidt som de vedrører sagsøgerne.
 —
 Subsidiært annulleres afgørelsens artikel 1, stk. 2, for så vidt som den vedrører begyndelses- og slutdatoerne for sagsøgernes deltagelse i overtrædelsen vedrørende farvebilledrør til TV-apparater (herefter »TV-skærmrør«), og den bøde, sagsøgerne er blevet pålagt ved den anfægtede afgørelses artikel 2, stk. 2, nedsættes.
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført tre anbringender for så vidt angår overtrædelsen vedrørende TV-skærmrør. Med hensyn til overtrædelsen vedrørende farveafbildningsrør til brug i computerskærme (herefter »computerskærmrør«) har sagsøgerne anført tre anbringender.
 Med hensyn til overtrædelsen vedrørende TV-skærmrør har sagsøgerne anført følgende anbringender:
 1)
 Første anbringende, hvorved det gøres gældende, at Kommissionen med urette anvendte artikel 101 TEUF, idet Kommissionen fandt, at der forelå en samlet og vedvarende overtrædelse, som omfattede alle typer af TV-skærmrør under overtrædelsens samlede varighed og samtlige de foranstaltninger, der fandt sted i Asien.
 2)
 Andet anbringende, hvorved det subsidiært gøres gældende, at Kommissionen begik fejl både ved fastlæggelsen af begyndelsesdatoen og slutdatoen for sagsøgernes deltagelse i TV-skærmrørsovertrædelsen, hvilket førte til en forlængelse af den samlede varighed af kartellet på mindst 16 måneder.
 3)
 Tredje anbringende, hvorved det subsidiært gøres gældende, at Kommissionens afgørelse om ikke at indrømme sagsøgerne den maksimale 50 % nedsættelse i henhold til samarbejdsmeddelelsen, var baseret på urigtige faktiske omstændigheder og åbenlyst fejlagtig.
 Med hensyn til overtrædelsen vedrørende computerskærmrør har sagsøgerne anført følgende anbringender:
 1)
 Første anbringende, hvorved det gøres gældende, at Kommissionen tilsidesatte sine retningslinjer for bødeberegning (1) ved at inkludere salget af computerskærmrør leveret til Samsung Electronics i Europa i værdien af salgene ved bødeberegningen på trods af den omstændighed, at konkurrencen om disse salg udelukkende fandt sted i Korea.
 2)
 Andet anbringende, hvorved det gøres gældende, at Kommissionen tilsidesatte sine retningslinjer for bødeberegning ved at anvende den gennemsnitlige årlige omsætning for hele overtrædelsesperioden som grundlag for beregningen af bøden, hvorved den afveg fra reglen om at anvende det sidste fulde regnskabsår under overtrædelsen.
 3)
 Tredje anbringende, hvorved det gøres gældende, at Kommissionens afgørelse om ikke at indrømme sagsøgerne den maksimale 50 % nedsættelse i henhold til samarbejdsmeddelelsen, var baseret på urigtige faktiske omstændigheder og åbenlyst fejlagtig.
 (1) Retningslinjer for beregning af bøder efter artikel 23, stk. 2, litra a), i forordning nr. 1/2003 (EUT 2006 C 210, s. 2).


text:
28.10.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 261/6
 Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 7. september 2006 — Rudi Heger GmbH mod Finanzamt Graz-Stadt (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Verwaltungsgerichtshof — Østrig)
 (Sag C-166/05) (1)
 (Sjette momsdirektiv - fiskalt tilknytningsmoment - artikel 9 - levering af tjenesteydelser vedrørende fast ejendom - overdragelse af fiskerettigheder vedrørende en bestemt del af et vandløb)
 (2006/C 261/10)
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Verwaltungsgerichtshof
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Rudi Heger GmbH
 Sagsøgt: Finanzamt Graz-Stadt
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Verwaltungsgerichtshof — fortolkning af artikel 9, stk. 2, litra a), i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (EFT L 145, s. 1) — bestemmelse af stedet for den afgiftsmæssige tilknytning — begrebet tjenesteydelser vedrørende fast ejendom — overladelse mod vederlag af retten til fiskeri på en bestemt strækning af en flod
 Konklusion
 Overdragelsen af en ret til at udøve fiskeri, der sker ved overdragelse af fisketegn mod vederlag, udgør levering af en tjenesteydelse vedrørende fast ejendom som omhandlet i artikel 9, stk. 2, litra a), i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag.
 (1) EUT C 143 af 11.6.2005.


text:
27.10.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 331/31
 Sag anlagt den 6. september 2012 — Cosma Moden mod KHIM — s.Oliver Bernd Freier (COSMA)
 (Sag T-399/12)
 (2012/C 331/59)
 Stævningen er affattet på tysk
 Parter
 Sagsøger: Cosma Moden GmbH & Co. KG (Emsdetten, Tyskland) (ved advokat J. Meyer)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: s.Oliver Bernd Freier GmbH & Co. KG (Rottendorf, Tyskland)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelse truffet den 4. juli 2012 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 2010/2010-4) vedrørende EF-varemærkeansøgning nr. 6 593 479 annulleres og ændres således, at klagen er begrundet og at indsigelsen følgelig også i øvrigt skal forkastes.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger, herunder de omkostninger, der opstod i forbindelse med klagesagen.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Ansøger om EF-varemærket: Cosma Moden GmbH & Co. KG
 Det omhandlede EF-varemærke: Et figurmærke, der indeholder ordbestanddelen »COSMA«, for varer og tjenesteydelser i klasse 24, 25 og 35 — EF-varemærkeansøgning nr. 6 593 479
 Indehaver af de i indsigelsessagen påberåbte varemærker eller tegn: s.Oliver Bernd Freier GmbH & Co. KG
 De i indsigelsessagen påberåbte varemærker eller tegn: Et figurmærke, der indeholder ordbestanddelen »comma«, og det nationale ordmærke »comma« for varer og tjenesteydelser i klasse 3, 6, 9, 14, 18, 20, 25, 26, 28 og 35
 Indsigelsesafdelingens afgørelse: Indsigelsen delvist taget til følge
 Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen
 Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009.


text:
28.4.2007
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 96/33
 Dom afsagt af Retten i Første Instans den 29. marts 2007 — Verheyden mod Kommissionen
 (Sag T-368/04) (1)
 (Personalesag - ansøgning om overførsel af feriedage - tjenstlige grunde - sygeorlov - princippet om beskyttelse af den berettigede forventning)
 (2007/C 96/69)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Luc Verheyden (Angera, Italien) (ved avocat É. Boigelot)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved V. Joris og L. Lozano Palacios, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 For det første en påstand om annullation af de af sagsøgerens kontorchef trufne afgørelser af 4., 24. og 27. februar 2004 vedrørende sagsøgerens ansøgning om at overføre årlige feriedage, der ikke var afholdt, udover loftet på 12 dage, fra 2003 til 2004, samt om annullation af administrationens afgørelse af 1. juni 2004, modtaget den 14. juni 2004, om afvisning af sagsøgerens klage og, for det andet en påstand om, at det pålægges Kommissionen at betale en godtgørelse som kompensation for de 32 årlige feriedage, som ikke var afholdt eller betalt, med tillæg af en rente på 5,25 % fra datoen for anlæggelse af dette søgsmål samt at betale erstatning for ikke-økonomisk skade, indgreb i sagsøgerens karriere og krænkelsen af hans gode navn og rygte.
 Konklusion
 1)
 Afgørelsen vedtaget af sagsøgerens hierarkisk overordnede af 27. februar 2004, hvorved denne afviste at underskrive sagsøgerens anmodning om overførsel af årlig ferie fra 2003 til 2004, annulleres, for så vidt som der herved, udover de tolv dage, der kan overføres uden videre, nægtes overførsel af de otte dage, hvortil direktøren for Det Fælles Forskningscenter henviste i dennes elektroniske post af 11. februar 2003.
 2)
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber betaler sagsøgeren et beløb svarende til otte tredivtedele af dennes månedlige vederlag på tidspunktet, hvor denne fratrådte tjenesten, med tillæg af morarenter fra den 13. september 2004. Morarenterne beregnes på grundlag af den af Den Europæiske Centralbank fastsatte rentesats for de vigtigste refinansieringstransaktioner i den pågældende periode, forhøjet med to procentpoint.
 3)
 I øvrigt frifindes Kommissionen.
 4)
 Kommissionen bærer sine egne omkostninger og betaler sagsøgerens omkostninger.
 (1) EUT C 300 af 4.12.2004.


text:
C 366/28 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 18.12.1999
 KENDELSE AFSAGT AF FORMANDEN FOR RETTEN I Athen, og advokat Andreas Potamianos, Piræus, og med valgt
 FØRSTE INSTANS adresse i Luxembourg hos advokat Stéphan Le Goueff, 9,
 avenue Guillaume, L-1651 Luxembourg.
 den 16. juli 1999
 Sagsøgerne har nedlagt følgende påstande:
 i sag T-143/99 R, Hortiplant SAT mod Kommissionen for
 De Europæiske Fællesskaber — Der gives i det hele sagsøgerne medhold.
 (Foreløbige forholdsregler — uopsættelighed) — Det fastslås, at Rådet for Den Europæiske Union og
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved at
 (1999/C 366/60) have medvirket ved folkeretsstridige handlinger fra Den
 Europæiske Unions side har tilsidesat det grundlæggende
 fællesskabsretlige princip om beskyttelse af den berettigede
 forventning med hensyn til fri udveksling af tjenesteydelser
 (Processprog: spansk)
 på området for søtransport og underholdning til søs.
 I sag T-143/99 R, Hortiplant SAT, Amposta (Spanien), ved — Der tilkendes sagsøgerne en erstatning på 73 963 000
 advokat Concepción Fernández Vicien, Barcelona, og advokat USD efter artikel 235 EF og artikel 288, stk. 2, EF.
 Eva Contreras Ynzenga, Madrid, advokatfirmaet Cuatrecasas,
 78, avenue d’Auderghem, Bruxelles, mod Kommissionen for
 De Europæiske Fællesskaber (befuldmægtiget: Juan Guerra
 Fernandez), angående en begæring om udsættelse af gennemfø- Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 relsen af Kommissionens beslutning C(1999) 537 af 4. marts
 1999 om ophævelse af en EF-støtte, har formanden for Anden
 Afdeling ved Retten i Første Instans, den 16. juli 1999 afsagt Formaliteten
 kendelse, hvis konklusion lyder således:
 A. Retlig interesse
 1) Begæringen om foreløbige forholdsregler tages ikke til følge.
 B. Udtømmelse af de nationale retsmidler
 2) Afgørelsen om sagens omkostninger udsættes.
 Realiteten
 A. Ulovlige handlinger og former for adfærd
 1. Ulovlig adfærd udvist af de medlemsstater i Den Europæi-
 ske Union, der også er medlemmer af NATO
 Sag anlagt den 9. september 1999 af Royal Olympic
 Cruises Ltd, Valentine Oceanic Trading Inc., Caroline
 Shipping Inc., Simpson Navigation Ltd, Solar Navigation 2. Ulovlig adfærd udvist af Den Europæiske Union
 Corporation, Ocean Quest Sea Carriers Ltd, Athena 2004
 SA, Elliniki Etaireia Diipeirotikon Grammon AE og Fre- a. Den Europæiske Unions medvirken ved den væbnede
 ewind Shipping Company mod Rådet for Den Europæiske intervention mod FRY som selvstændig ulovlig adfærd
 Union og Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber efter folkeretten og EU-retten
 (Sag T-201/99) b. Den Europæiske Union er retlig bundet af de ulovlige
 forpligtelser, medlemsstaterne har påtaget sig på grund-
 (1999/C 366/61) lag af Det Nordatlantiske Råds beslutninger
 3. Ulovlig adfærd udvist af Det Europæiske Fællesskab
 (Processprog: græsk )
 a. Ulovlig adfærd, som Det Europæiske Fællesskab indi-
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der rekte er ansvarlig for
 den 9. september 1999 anlagt sag mod Rådet for Den
 Europæiske Union og Kommissionen for De Europæiske b. Det Europæiske Fællesskabs selvstændige ulovlige ad-
 Fællesskaber af Royal Olympic Cruises Ltd, Valentine Oceanic færd
 Trading Inc. , Carol ine Shipping Inc. , Simpson Navigation
 Ltd, Sol ar Navigation Corporation, Ocean Quest Sea Carriers i. Krænkelse af en højere retsregel til beskyttelse af
 Ltd, Athena 2004 SA og Freewind Shipping Company, alle private
 Monrovia (Liberia), og Elliniki Etaireia Diipeirotikon Grammon
 AE, Piræus (Grækenland), ved advokat Nikolaos Skandamis, ii. Tilstrækkeligt kvalificeret krænkelse


text:
Nr . C 333/ 10 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 9 . 12 . 95
 sektor, der udtømmende og eksklusivt er reguleret af den forhold i sin retsorden for at retfærdiggøre manglende
 fælles markedsordning. overholdelse af pligter og frister, som er fastsat i Fællesska
 bets forordninger.
 (') EFT nr . 172 af 30 . 9 . 1966 , s . 3025/66 .
 (') EFT nr . L 119 af 11 . 5 . 1990, s . 32 .
 ( 2 ) EFT nr. L 41 af 14 . 2 . 1991 , s . 15 .
 Sag anlagt den 17. oktober 1995 af Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber mod Den Italienske Republik
 ( Sag C-328/95 ) Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendelse
 95/C 333/ 18 ) afsagt den 18 . september 1995 af Value Added Tax
 Tribunal, Manchester, i sagen Goldsmiths (Jewellers ) Ltd
 mod Commissioners of Custom and Excise
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den ( Sag C-330/95 )
 17. oktober 1995 anlagt sag mod Den Italienske Republik af ( 95/C 333/ 19 )
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved juridisk
 konsulent Eugenio de March, som befuldmægtiget, og med
 valgt adresse i Luxembourg hos Carlos Gomez de la Cruz,
 Kommissionens Juridiske Tjeneste, Wagner-Centret, Kirch
 Ved kendelse afsagt den 18 . september 1995 , indgået til
 Domstolens Justitskontor den 19 . oktober 1995 , har Value
 berg.
 Added Tax Tribunal, Manchester, i sagen Goldsmiths
 (Jewellers ) Ltd mod Commissioners of Customs and Excise
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande : forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmod
 ning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål :
 1 . Det fastslås, at Den Italienske Republik har tilsidesat
 sine pligter, dels efter Rådets forordning ( EØF ) 1. Skal den fravigelse, der er hjemlet i artikel 1 1 , punkt C,
 nr . 1186/90 af 7. maj 1990 om udvidet anvendelse af stk . 1 , i EF's sjette momsdirektiv af 17. maj 1977 om
 Fællesskabets handelsklasseskema for slagtekroppe af harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsæt
 voksent kvæg (') og Kommissionens forordning ( EØF ) ningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem : ensartet
 nr. 344/91 ( 2 ) om gennemførelsesbestemmelser til først beregningsgrundlag ( ! ) ( 77/388/EØF ) ( herefter » sjette
 nævnte forordning, dels EF-traktatens artikel 189 , direktiv «), fortolkes således, at en medlemsstat, der indfører
 stk . 2 , da Den Italienske Republik ikke har vedtaget de bestemmelser om tilbagebetaling af afgift i forbindelse med
 nødvendige foranstaltninger til en korrekt og fuldstæn uerholdelige fordringer, kan udelukke tilbagebetaling,
 dig gennemførelse af de nævnte forordninger. såfremt den tabte modydelse består af andet end penge ?
 2 . Den Italienske Republik tilpligtes at betale sagens
 (!) EFT nr . L 145 af 13 . 6 . 1977, s . 1 .
 omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Artikel 3 i forordning ( EØF ) nr . 1186/90, som pålægger
 medlemsstaterne at træffe alle nødvendige foranstaltninger
 for at sikre, at bestemmelserne i forordningen overholdes,
 og at sanktioner bringes i anvendelse ved eventuelle over Anmodninger om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel
 trædelser, kræver derfor, at medlemsstaterne i deres rets ser afsagt den 4. oktober 1995 af Pretura Circondariale di
 system vedtager samtlige de lov- og forvaltningsforskrifter, Roma, Tivoli Afdeling, i straffesagerne mod Giuseppe
 der er nødvendige for en effektiv gennemførelse af Fælles Piccolo ( sag C-331/95 ), Mario Corbo m.fl. ( sag C-332/95 )
 skabets handelsklasseskema .
 og Viola Miranda ( sag C-342/95 )
 ( Sag C-331 /95 , C-332/95 og C-342/95 )
 Den Italienske Republik har endnu ikke truffet de foran ( 95/C 333/20 )
 staltninger, den havde pligt til, for fuldstændigt og korrekt
 at gennemføre forordning ( EØF ) nr. 1186/90 og ( EØF )
 nr. 344/91 , hvorved den har krænket sine pligter dels efter Ved kendelser afsagt den 4 . oktober 1995 , indgået til
 de nævnte forordninger og dels efter EF-traktatens arti Domstolens Justitskontor henholdsvis den 19 . oktober
 kel 189, stk . 2 . Ifølge Domstolens faste praksis kan en 1995 ( sag C-331 /95 og C-332/95 ) og den 30 . oktober 1995
 medlemsstat ikke påberåbe sig bestemmelser, praksis eller ( sag C-342/95 ), har Pretura Circondariale di Roma, Tivoli


text:
24.7.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 239/30
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Korkein oikeus (Finland) den 16. maj 2017 — Oikeusministeriö mod Denis Raugevicius
 (Sag C-247/17)
 (2017/C 239/37)
 Processprog: finsk
 Den forelæggende ret
 Korkein oikeus
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Oikeusministeriö
 Sagsøgt: Denis Raugevicius
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Skal nationale bestemmelser om udlevering på grund af en strafbar handling for så vidt angår en anden medlemsstats statsborgeres ret til at bevæge sig frit bedømmes på samme måde uafhængigt af, om et tredjeland fremsætter en udleveringsanmodning på grundlag af en udleveringsaftale med henblik på fuldbyrdelse af en fængselsstraf, eller — som i den foreliggende sag (1) — med henblik på strafforfølgelse? Spiller det en rolle, at den person, som begæres udleveret, foruden at være unionsborger også er statsborger i den stat, som har fremsat udleveringsanmodningen?
 2)
 Sætter en national bestemmelse, hvorefter kun egne statsborgere ikke kan udleveres til straffuldbyrdelse uden for Unionen, uberettiget en anden medlemsstats statsborgere i en mindre gunstig situation? Finder EU-retlige mekanismer, hvormed et i sig selv lovligt formål kan nås på en mindre belastende måde, også anvendelse i et tilfælde, hvor det drejer sig om fuldbyrdelsen? Hvordan skal en udleveringsanmodning besvares, når den er meddelt den anden medlemsstat under anvendelse af sådanne mekanismer, men denne f.eks. på grund af retlige hindringer ikke træffer foranstaltninger vedrørende sin statsborger?
 (1) Dom af 6.9.2016, C-182/15, ECLI:EU:C:2016:630.


text:
7.12.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 359/16
 Sag anlagt den 26. september 2013 — Kicks Kosmetikkedjan mod KHIM — Kik Textilien und Non-Food (KICKS)
 (Sag T-531/13)
 2013/C 359/32
 Stævningen er affattet på engelsk
 Parter
 Sagsøger: Kicks Kosmetikkedjan AB (Stockholm, Sverige) (ved advokat K. Strömholm)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: Kik Textilien und Non-Food GmbH (Bönen, Tyskland)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelsen annulleres.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger, subsidiært tilpligtes en eventuel intervenient at betale sagens omkostninger.
 —
 Registrering af den anfægtede ansøgning nr. 9 246 166 godkendes i det hele.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Ansøger om EF-varemærket: Kicks Kosmetikkedjan AB
 Det omhandlede EF-varemærke: Figurmærket »KICKS« for varer og tjenesteydelser i klasse 3, 8, 14, 21 og 35 — ansøgning nr. 9246166
 Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Kik Textilien und Non-Food GmbH
 Det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Det tyske og internationale ordmærke »kik« for tjenesteydelser i klasse 35
 Indsigelsesafdelingens afgørelse: Indsigelsen taget til følge for alle de anfægtede varer og tjenesteydelser
 Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen
 Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009.


text:
5.6.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 148/27
 Rettens dom af 21. april 2010 — Coin mod KHIM — Dynamiki Zoi (Fitcoin)
 (Sag T-249/08) (1)
 (EF-varemærker - indsigelsessag - ansøgning om EF-ordmærket Fitcoin - de ældre nationale, internationale og EF-figurmærker coin - relativ registreringshindring - relevant kundekreds - risiko for forveksling - artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 40/94 (nu artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 207/2009))
 2010/C 148/48
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Coin SpA (Venedig, Italien) (ved avocats P. Perani og P. Pozzi)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (ved Ó. Mondéjar Ortuño, som befuldmægtiget)
 Den anden part i sagen for appelkammeret ved Harmoniseringskontoret: Dynamiki Zoi AE (Athen, Grækenland)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelse truffet den 15. april 2008 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1429/2007-1) vedrørende en indsigelsessag mellem Coin SpA og Dynamiki Zoi AE
 Konklusion
 1)
 Afgørelsen truffet den 15. april 2008 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1429/2007-1) annulleres.
 2)
 Harmoniseringskontoret betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 209 af 15.8.2008.


text:
1.5.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 113/43
 Rettens dom af 4. marts 2010 — Monoscoop mod KHIM (SUDOKU SAMURAI BINGO)
 (Sag T-564/08) (1)
 (EF-varemærker - ansøgning om EF-ordmærket SUDOKU SAMURAI BINGO - absolut registreringshindring - beskrivende karakter - artikel 7, stk. 1, litra c), i forordning (EF) nr. 40/94 (nu artikel 7, stk. 1, litra c), i forordning (EF) nr. 207/2009))
 2010/C 113/68
 Processprog: spansk
 Parter
 Sagsøger: Monoscoop BV (Alkmaar, Nederlandene) (ved avocat A. Canela Giménez)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (ved Ó. Mondéjar Ortuño, som befuldmægtiget)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelse truffet den 30. september 2008 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 816/2008-2) vedrørende en ansøgning om registrering af ordmærket SUDOKU SAMURAI BINGO som EF-varemærke
 Konklusion
 1)
 Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
 2)
 Monoscoop BV betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 44 af 21.2.2009.


text:
24.7.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 239/5
 Domstolens dom (Femte Afdeling) af 11. maj 2017 — Yoshida Metal Industry Co. Ltd mod Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO), Pi-Design AG, Bodum France SAS og Bodum Logistics A/S
 (Sag C-421/15 P) (1)
 ((Appel - EU-varemærker - registrering af tegn, som udgøres af en overflade dækket af sorte prikker - ugyldighedserklæring - forordning (EF) nr. 40/94 - artikel 7, stk. 1, litra e), nr. ii) - artikel 51, stk. 3))
 (2017/C 239/06)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Appellant: Yoshida Metal Industry Co. Ltd (ved solicitor J. Cohen, barrister T. St Quintin og G. Hobbs, QC)
 De andre parter i sagen: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (ved A. Folliard-Monguiral, D. Gaja og J. Crespo Carrillo, som befuldmægtigede), Pi-Design AG, Bodum France SAS og Bodum Logistics A/S (ved avocate H. Pernez og Rechtsanwalt R. Löhr)
 Konklusion
 1)
 Appellen forkastes.
 2)
 Yoshida Metal Industry Co. Ltd betaler sagsomkostningerne.
 (1) EUT C 389 af 23.11.2015.


text:
1.9.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 292/21
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Korkein hallinto-oikeus (Finland) den 1. juli 2014 — Sanoma Media Finland Oy mod Nelonen Media, Helsinki
 (Sag C-314/14)
 2014/C 292/25
 Processprog: finsk
 Den forelæggende ret
 Korkein hallinto-oikeus
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Sanoma Media Finland Oy/Nelonen Media, Helsinki
 Sagsøgt: Viestintävirasto
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Skal artikel 19, stk. 1, i direktiv 2010/13/EU (1) fortolkes således, at denne bestemmelse under omstændigheder som de i hovedsagen foreliggende er til hinder for en fortolkning af den nationale lovgivning, hvorefter opdeling af skærmen ikke anses som en adskillelse af reklamer, hvorved det audiovisuelle program adskilles fra fjernsynsreklamer, når en del af skærmen er forbeholdt programmets rulletekster, og en anden del forbeholdes præsentation af de efterfølgende udsendelser på en radiostations kanal, og der hverken på den opdelte skærm eller derefter udsendes et akustisk eller optisk signal, som udtrykkeligt angiver, at en reklameafbrydelse begynder?
 2)
 Skal artikel 23, stk. 2, i direktiv 2010/13 henset til den omstændighed, at direktivet har karakter af en minimumsregulering, under omstændigheder som de i hovedsagen foreliggende fortolkes således, at det ikke er foreneligt med denne bestemmelse, at sponsorkendetegn, som udsendes i forbindelse med andre programmer end de sponsorerede, kategoriseres som reklameindslag som omhandlet i direktivets artikel 21, stk. 1, som skal medregnes i den maksimalt tilladte reklamemængde?
 3)
 Skal begrebet »reklameindslag« som omhandlet i artikel 21, stk. 1, i direktiv 2010/13 henset til den omstændighed, at direktivet har karakter af en minimumsregulering, under omstændigheder som de i hovedsagen foreliggende og sammenholdt med formuleringen »må ikke fylde mere end 20 % af en given klokketime«, som beskriver den maksimalt tilladte reklamemængde, fortolkes således, at det ikke er foreneligt hermed, at de »sorte sekunder« mellem de enkelte reklameindslag og ved afslutningen af en reklameafbrydelse medregnes i reklamemængden?
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2010/13/EU af 10.3.2010 om samordning af visse love og administrative bestemmelser i medlemsstaterne om udbud af audiovisuelle medietjenester (direktiv om audiovisuelle medietjenester) (EUT L 95, s. 1).


text:
19.7.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 183/28
 Sag anlagt den 30. maj 2008 — Antwerpse Bouwwerken mod Kommissionen
 (Sag T-195/08)
 (2008/C 183/52)
 Processprog: nederlandsk
 Parter
 Sagsøger: Antwerpse Bouwwerken NV (Antwerpen, Belgien) (ved advocaat J. Verbist, advocaat D. de Keuster)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Sagsøgerens påstande
 —
 Annullation af beslutning af 29. april 2008 fremsendt til sagsøgeren af Europa-Kommissionen ved brev af 29. april 2008, modtaget af sagsøgeren den 5. maj 2008, hvorved Europa-Kommissionen meddelte, at sagsøgerens bud ikke blev accepteret, som blev suppleret i Europa-Kommissionens brev af 6. maj 2008, modtaget af sagsøgeren den 8. maj 2008, hvori Europa-Kommissionen redegør for begrundelsen for beslutningen om ikke at acceptere sagsøgerens bud, så vel som annullation af beslutning om tildeling af kontrakt af 23. april 2008, fremsendt til sagsøgeren ved Europa-Kommissionens brev af 15. maj 2008, modtaget af sagsøgeren den 16. maj 2008.
 —
 Kommissionens ansvar uden for kontraktforhold for sagsøgerens senere opgjorte skader fastslås.
 —
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Sagsøgeren afgav et bud indenfor rammerne af Kommissionens offentliggørelse af et udbud vedrørende opførelsen af en produktionshal for referencematerialer (1). Buddet blev dog ikke accepteret af Kommissionen.
 Sagsøgeren har i stævningen gjort gældende, at artikel 91 i forordning nr. 1605/2002 (2) samt artikel 122, 138 og 148 i forordning nr. 2342/2002 (3), sammenholdt med artikel 2 og 28 i direktiv 2004/18/EF (4), er tilsidesat.
 Det fremgår af licitationsrapporten, at det valgte bud ikke opfyldte en væsentlig udbudsklausul, og som følge heraf burde det have været afvist, da det ikke opfyldte betingelserne i byggebeskrivelsen. Den valgte bydendes intervention vedrørte ikke en præcisering af buddet, men en i den fase af proceduren ulovlig tilføjelse.
 Derudover respekterer afgørelsen om tildeling af kontrakt ikke princippet om gennemsigtighed, idet vurderingsrapporten, som den er fremsendt til sagsøgeren, på væsentlige punkter er gjort ulæselig.
 (1) B-Geel: Opførelsen af en produktionshal for referencematerialer (2006/S 102-108785).
 (2) Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002 af 25.6.2002 om finansforordningen vedrørende De Europæiske Fællesskabers almindelige budget (EFT L 248, s. 1).
 (3) Kommissionens forordning (EF, Euratom) nr. 2342/2002 af 23.12.2002 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002 om finansforordningen vedrørende De Europæiske Fællesskabers almindelige budget (EFT L 357, s. 1).
 (4) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/18/EF af 31.3.2004 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter (EUT L 134, s. 114).


text:
24.10.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 309/6
 DOMSTOLENS DOM
 af 22. juli 2013
 i sag E-15/12
 Jan Anfinn Wahl mod den islandske stat
 (EØS-aftalens artikel 3 — EØS-aftalens artikel 7 — form og midler til gennemførelse af direktiver — direktiv 2004/38/EF — fri bevægelighed for EØS-statsborgere — begrænsninger af retten til indrejse — retssikkerhedsgarantier)
 2013/C 309/06
 I sag E-15/12, Jan Anfinn Wahl mod den islandske stat, hvori Hæstiréttur Íslands (Islands højesteret) har anmodet Domstolen om i henhold til artikel 34 i aftalen mellem EFTA-staterne om oprettelse af en tilsynsmyndighed og en domstol at fortolke artikel 27 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/38/EF af 29. april 2004 om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område, har Domstolen, sammensat af præsidenten Carl Baudenbacher (refererende dommer) og dommerne Per Christiansen og Páll Hreinsson, afsagt dom den 22. juli 2013
 Domskonklusionen lyder således:
 1)
 I henhold til EØS-aftalens artikel 7 har en EØS/EFTA-stat ret til at bestemme form og midler ved gennemførelsen af en retsakt svarende til direktiv 2004/38/EF i sin retsorden. Afhængig af den retlige sammenhæng kræver gennemførelsen af et direktiv ikke nødvendigvis, at det sker ved lovgivning, såfremt det er gennemført ved forskrifter, hvis bindende virkning er uomtvistelig, og som er tilstrækkeligt specifikke, præcise og klare til, at de er i overensstemmelse med retssikkerhedsprincippet.
 2)
 Det er tilstrækkeligt, at en EØS-stat alene baserer en afgørelse efter direktivets artikel 27 om ikke at indrømme en person, der er statsborger i en anden EØS-stat, tilladelse til indrejse på sit område på hensynet til den offentlige orden og/eller den offentlige sikkerhed på en risikovurdering, hvor personens rolle i forbindelse med optagelsen af en afdeling i den organisation, som den pågældende er medlem af, bedømmes, og hvorefter det konkluderes, at organisationen er involveret i organiseret kriminalitet, og at den organiserede kriminalitet er steget der, hvor det er lykkes for en sådan organisation at etablere sig. Det kræves yderligere, at vurderingen er baseret udelukkende på den pågældendes personlige adfærd. Denne personlige adfærd skal desuden udgøre en reel, umiddelbar og tilstrækkelig alvorlig trussel mod en grundlæggende samfundsinteresse, og begrænsningen i retten til indrejse skal stå i rimeligt forhold til målet. Det tilkommer den nationale ret i lyset af de relevante faktiske og retlige spørgsmål at afgøre, om disse krav er opfyldt.
 3)
 En EØS-stat kan ikke være forpligtet til at erklære en organisation og medlemskab deraf ulovlig, før den kan nægte et medlem af denne organisation, der er statsborger i en anden EØS-stat, tilladelse til indrejse på dens område i medfør af direktivets artikel 27, hvis det ikke anses for hensigtsmæssigt under de givne omstændigheder at afgive en sådan erklæring. Den pågældende EØS-stat skal imidlertid klart have defineret sit standpunkt hvad angår organisationens aktiviteter, og hvis den betragter disse aktiviteter som en trussel mod den offentlige orden og/eller den offentlige sikkerhed, skal den have truffet administrative foranstaltninger for at modvirke disse aktiviteter.
 4)
 For at påberåbe sig en trussel mod den offentlige orden og/eller den offentlige sikkerhed som omhandlet i direktivets artikel 27, stk. 1, er det ikke tilstrækkeligt, at en EØS-stat har defineret en adfærd, der består i sammen med en anden person at planlægge at begå en handling, der er en del af en kriminel organisations aktiviteter, som strafbar.
 5)
 De nationale administrative myndigheder skal sikre sig, at der er tilstrækkelige beviser til under henvisning til direktivets artikel 27, stk. 2, at konkludere, at den pågældende formentlig ville have udvist en personlig adfærd, der udgør en reel, umiddelbar og tilstrækkelig alvorlig trussel, der berører en grundlæggende samfundsinteresse. Det tilkommer den nationale ret i overensstemmelse med ækvivalens- og effektivitetsprincippet at afgøre, om dette er tilfældet.