text:
C 48/22 DA De Europñiske Fñllesskabers Tidende 20.2.1999
 Slettelse af de forenede sager C-388/97 og C-389/97 (1) Slettelse af sag C-409/97 (1)
 (1999/C 48/40) (1999/C 48/44)
 Ved kendelse af 11. november 1998 har prñsidenten for Ved kendelse af 19. november 1998 har formanden for
 De Europñiske Fñllesskabers Domstol besluttet, at de Fùrste Afdeling ved De Europñiske Fñllesskabers Domstol
 forenede sager C-388/97 og C-389/97 (anmodninger om besluttet, at sag C-409/97, Kommissionen for De Europñ-
 prñjudiciel afgùrelse fra Frankrigs Conseil d'EÂtat), Froma- iske Fñllesskaber mod Hertugdùmmet Luxembourg, skal
 gerie Philipona SA m.fl. mod Republikken Frankrig, skal slettes af registeret.
 slettes af registeret.
 (1) EFT C 41 af 7.2.1998.
 (1) EFT C 7 af 10.1.1998.
 Slettelse af sag C-415/97 (1)
 Slettelse af sag C-253/98 (1) (1999/C 48/45)
 (1999/C 48/41)
 Ved kendelse af 24. november 1998 har prñsidenten for
 Ved kendelse af 11. november 1998 har prñsidenten for De Europñiske Fñllesskabers Domstol besluttet, at sag
 De Europñiske Fñllesskabers Domstol besluttet, at sag C-415/97, Kommissionen for De Europñiske Fñllesskaber
 C-253/98, Kommissionen for De Europñiske Fñllesskaber mod Den Italienske Republik, skal slettes af registeret.
 mod Kongeriget Belgien, skal slettes af registeret.
 (1) EFT C 41 af 7.2.1998.
 ( ) EFT C 278 af 5.9.1998.
 1
 Slettelse af sag C-167/98 (1)
 Slettelse af sag C-397/97 ( )
 1
 (1999/C 48/46)
 (1999/C 48/42)
 Ved kendelse af 2. december 1998 har prñsidenten for De
 Ved kendelse af 13. november 1998 har prñsidenten for Europñiske Fñllesskabers Domstol besluttet, at sag
 De Europñiske Fñllesskabers Domstol besluttet, at sag C-167/98, Westdeutsche Landesbank Girozentrale mod
 C-397/97, Kommissionen for De Europñiske Fñllesskaber Johannes Leon (anmodning om prñjudiciel afgùrelse fra
 mod Den Italienske Republik, skal slettes af registeret. Oberster Gerichtshof), skal slettes af registeret.
 (1) EFT C 26 af 24.1.1998. (1) EFT C 209 af 4.7.1998.
 Slettelse af sag C-274/94 (1) Slettelse af sag C-305/98 P (1)
 (1999/C 48/43) (1999/C 48/47)
 Ved kendelse af 17. november 1998 har prñsidenten for Ved kendelse af 7. december 1998 har prñsidenten for De
 De Europñiske Fñllesskabers Domstol besluttet, at sag Europñiske Fñllesskabers Domstol besluttet, at sag
 C-274/94, Det Forenede Kongerige Storbritannien og C-305/98 P, David T. Keeling mod Harmoniseringskonto-
 Nordirland mod Kommissionen for De Europñiske Fñlles- ret for det Indre Marked (varemñrker og mùnstre), skal
 skaber, skal slettes af registeret. slettes af registeret.
 (1) EFT C 351 af 10.12.1994. (1) EFT C 312 af 10.10.1998.


text:
23.3.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 96/22
 Sag anlagt den 29. december 2014 — Farahat mod Rådet
 (Sag T-830/14)
 (2015/C 096/28)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Mohamed Farahat (Kairo, Egypten) (ved P. Saini, QC, barrister B. Kennelly og solicitor N. Sheikh)
 Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union
 Sagsøgerens påstande
 —
 Rådets gennemførelsesafgørelse (EU) nr. 2014/730/FUSP af 20. oktober 2014 (1) om gennemførelse af afgørelse 2013/255/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Syrien og Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 1105/2014 af 20. oktober 2014 (2) om gennemførelse af forordning (EU) nr. 36/2012 om restriktive foranstaltninger på baggrund af situationen i Syrien annulleres, i det omfang de finder anvendelse over for sagsøgeren.
 —
 Sagsøgte tilpligtes at betale sagsøgerens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført fem anbringender.
 1.
 Første anbringende om, at Rådet ikke har begrundet optagelsen i bilaget til afgørelsen og forordningen. Sagsøgeren har gjort gældende, at
 —
 Rådet har anført, at sagsøgeren er vicedirektør for finanser og administration i Tri-Ocean Energy, og at han henset til denne stilling er ansvarlig for enhedens aktiviteter inden for levering af olie til regimet,
 —
 der ikke er bevis for denne påstand, og at Rådet ikke har fremlagt noget bevis.
 2.
 Andet anbringende om, at Rådet har tilsidesat sagsøgerens ret til forsvar og ret til effektiv domstolsbeskyttelse, eftersom de anfægtede foranstaltninger blev vedtaget uden at indeholde retssikkerhedsgarantier for at sikre, at sagsøgeren fik en fuldstændig begrundelse og en sikkerhed for, at han ville blive forskriftsmæssigt hørt.
 3.
 Tredje anbringende om, at Rådet ikke har givet sagsøgeren tilstrækkelige grunde til hans optagelse. Sagsøgeren har anført, at begrundelsen ikke er tilstrækkelig til at gøre ham i stand til effektivt at anfægte de påstande, der var fremsat imod ham, eller til, at en retsinstans kunne foretage en legalitetsprøvelse af den anfægtede afgørelse.
 4.
 Fjerde anbringende om, at Rådet har krænket sagsøgerens grundlæggende ret til ejendomsret og omdømme. Sagsøgeren har gjort gældende, at Rådet ikke har godtgjort, at det meget væsentlige indgreb i sagsøgerens ejendomsret er berettiget og forholdsmæssigt.
 5.
 Femte anbringende om, at Rådet har foretaget en åbenbar fejlvurdering i opførelsen af sagsøgeren. Sagsøgeren har gjort gældende, at
 —
 der ikke foreligger nogen oplysninger eller beviser som dokumentation for, at Tri Ocean Energy faktisk ydede støtte til det syriske styre,
 —
 der ikke foreligger nogen oplysninger eller beviser, der kan antyde, at sagsøgeren alene på grund af hans rolle var ansvarlig for Tri Ocean Energys påståede handlinger.
 (1) Rådets gennemførelsesafgørelse 2014/730/FUSP af 20.10.2014 om gennemførelse af afgørelse 2013/255/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Syrien (EUT L 301, s. 36).
 (2) Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 1105/2014 af 20.10.2014 om gennemførelse af forordning (EU) nr. 36/2012 om restriktive foranstaltninger på baggrund af situationen i Syrien (EUT L 301, s. 7).

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
31.8.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 252/17
 Appel iværksat den 27. maj 2013 af Cindu Chemicals BV, Deza, a.s., Koppers Denmark A/S og Koppers UK Ltd til prøvelse af Rettens dom (Syvende Udvidede Afdeling) af 7. marts 2013 i sag T-95/10, Cindu Chemicals BV m.fl. mod Det Europæiske Kemikalieagentur (ECHA)
 (Sag C-289/13 P)
 2013/C 252/25
 Processprog: engelsk
 Parter
 Appellanter: Cindu Chemicals BV, Deza, a.s., Koppers Denmark A/S og Koppers UK Ltd (ved avocat K. Van Maldegem)
 De andre parter i appelsagen: Det Europæiske Kemikalieagentur (ECHA) og Europa-Kommissionen
 Appellanterne har nedlagt følgende påstande
 —
 Rettens dom i sag T-95/10 ophæves.
 —
 Det Europæiske Kemikalieagenturs (herefter »ECHA«) afgørelse ED/68/2009 (herefter »den anfægtede afgørelse«), der identificerer anthracenolie (lavt indhold) som et stof, der skal optages på kandidatlisten i overensstemmelse med artikel 59 i forordning (EF) nr. 1907/2006 (»REACH«) (1), annulleres.
 —
 Subsidiært hjemvises sagen til Retten med henblik på realitetsbehandling af appellanternes annullationssøgsmål.
 —
 Det Europæiske Kemikalieagentur tilpligtes at betale samtlige sagens omkostninger (herunder sagsomkostningerne ved Retten).
 Anbringender og væsentligste argumenter
 Appellanterne har gjort gældende, at Retten tilsidesatte fællesskabsretten ved ikke at tage deres påstand om delvis annullation af den anfægtede afgørelse til følge. Appellanterne har navnlig gjort gældende, at Retten begik en række fejl i sin fortolkning af de bestemmelser, der fandt anvendelse på appellanternes situation. Dette resulterede i, at Retten begik flere retlige fejl, navnlig:
 —
 idet den fandt, at sagen vedrørte faktuelle forhold af videnskabelig og teknisk kompliceret karakter, og at identifikationen af anthracenolie (lavt indhold) som værende persistent, bioakkumulerende og toksisk (herefter »PBT«) samt meget persistent og meget bioakkumulerende (herefter »vPvB«) på grundlag af dets bestanddele i en koncentration på mindst 0,1 % ikke var åbenbart fejlagtig,
 —
 at bestanddelene ikke skal identificeres individuelt som havende PBT- eller vPvB-egenskaber ved en særskilt afgørelse fra ECHA på grundlag af en tilbundsgående undersøgelse med dette formål,
 —
 at REACH’s artikel 59, stk. 3, og bilag XV til REACH ikke blev tilsidesat, fordi oplysninger om alternative stoffer ikke var blevet medtaget i bilag XV-dossieret, og
 —
 at ligebehandlingsprincippet ikke blev tilsidesat.
 Af disse grunde nedlægger appellanterne påstand om, at Rettens dom i sag T-95/10 ophæves, og at den anfægtede afgørelse annulleres.
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1907/2006 af 18.12.2006 om registrering, vurdering og godkendelse af samt begrænsninger for kemikalier (REACH), om oprettelse af et europæisk kemikalieagentur og om ændring af direktiv 1999/45/EF og ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 793/93 og Kommissionens forordning (EF) nr. 1488/94 samt Rådets direktiv 76/769/EØF og Kommissionens direktiv 91/155/EØF, 93/67/EØF, 93/105/EF og 2000/21/EF, EUT L 396, s. 1.


text:
5.3.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 72/8
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Hoge Raad der Nederlanden (Nederlandene) den 9. december 2010 — Staatssecretaris van Financiën, den anden part: G. Frank
 (Sag C-580/10)
 2011/C 72/13
 Processprog: nederlandsk
 Den forelæggende ret
 Hoge Raad der Nederlanden
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Staatssecretaris van Financiën
 Den anden part: G. Frank
 Præjudicielt spørgsmål
 Er der henset til artikel 18 EF (nu artikel 21 TEUF) tale om en af fællesskabsretten omfattet situation, når en medlemsstat afgiftspålægger den første anvendelse af en bil på vejnettet på dens område, i et tilfælde hvor bilen er indregistreret i en anden medlemsstat, er udlånt af en indbygger i denne anden medlemsstat og benyttes af en indbygger i den førstnævnte medlemsstat, der dog er statsborger i den anden medlemsstat, til privat kørsel på førstnævnte medlemsstats område?


text:
14.4.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 112/32
 Rettens kendelse af 12. februar 2014 — Cofra mod KHIM — O2 (can do)
 (Forenede sager T-162/11 og T-163/11) (1)
 ((EF-varemærker - indsigelse - tilbagetagelse af indsigelse - ufornødent at træffe afgørelse))
 2014/C 112/42
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: Cofra Holding AG (Zug, Schweiz) (først ved advokaterne K.-U. Jonas og J. Bogatz, derefter ved advokat M. Viefhues)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (først ved K. Klüpfel, derefter ved A. Schifko, som befuldmægtigede)
 Den anden part i sagen for appelkammeret ved Harmoniseringskontoret og intervenient ved Retten: O2 Holdings Ltd (Slough, Det Forenede Kongerige) (ved advokaterne M. Müller og A. Fottner)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af to afgørelser truffet den 10. januar 2011 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 242/2009-4 og R 246/2009-4) vedrørende henholdsvis en indsigelsessag mellem ALDEMAR AG og O2 Holdings Ltd og en indsigelsessag mellem C&A Mode KG og O2 Holdings Ltd
 Konklusion
 1)
 Det er ufornødent at træffe afgørelse i sagerne.
 2)
 Cofra Holding AG og O2 Holdings Ltd bærer deres egne omkostninger og betaler hver halvdelen af omkostningerne afholdt af Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design).
 (1) EUT C 139 af 7.5.2011.


text:
19.7.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 183/35
 Sag anlagt den 28. maj 2008 — Bouillez m.fl. mod Rådet
 (Sag F-53/08)
 (2008/C 183/70)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøgere: Vincent Bouillez (Overijse, Belgien) m.fl. (ved avocats S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis og E. Marchal)
 Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union
 Søgsmålets genstand og beskrivelse af tvisten
 Annullation af ansættelsesmyndighedens afgørelser om ikke at forfremme sagsøgerne til lønklasse AST 7 i forfremmelsesåret 2007.
 Sagsøgernes påstande
 —
 Annullation af ansættelsesmyndighedens afgørelser om ikke at forfremme sagsøgerne til lønklasse AST 7 (session 2007) og om fornødent af afgørelserne om i samme forfremmelsesår at forfremme de tjenestemænd, hvis navne er anført på listen over forfremmede, der blev offentliggjort i Meddelelse til Personalet nr. 136/07 af 16. juli 2007, til samme lønklasse, skønt disse udøvede opgaver med et lavere ansvarsniveau end sagsøgernes.
 —
 Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale sagens omkostninger.


text:
1.6.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 156/12
 Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 21. marts 2013 — Skatteverket mod PFC Clinic AB (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Högsta förvaltningsdomstolen — Sverige)
 (Sag C-91/12) (1)
 (Moms - direktiv 2006/112/EF - afgiftsfritagelser - artikel 132, stk. 1, litra b) og c) - hospitalsbehandling og pleje samt transaktioner i nær tilknytning hertil - behandling af personer som et led i udøvelse af lægegerning og dertil knyttede erhverv - ydelser bestående i udførelsen af kirurgiske foranstaltninger og kosmetiske behandlinger - indgreb af ren kosmetisk karakter alene på foranledning af patientens ønske)
 2013/C 156/18
 Processprog: svensk
 Den forelæggende ret
 Högsta förvaltningsdomstolen
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Skatteverket
 Sagsøgt: PFC Clinic AB
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Högsta förvaltningsdomstolen — fortolkning af artikel 132, stk. 1, litra b) og c), i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (EUT L 347, s. 1) — fritagelser for pleje og behandling — fradrag af indgående moms — levering af plastikkirurgiske tjenesteydelser af kosmetisk og rekonstruerende karakter — spørgsmålet, om der skal tages hensyn til formålet med operationen eller behandlingen
 Konklusion
 Artikel 132, stk. 1, litra b) og c), i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at:
 —
 ydelser som de i hovedsagen omhandlede, der består i plastiske operationer og kosmetiske behandlinger, er omfattet af begreberne »pleje« eller »behandling af personer« i stk. 1, litra b) og c), når disse ydelser har til formål at diagnosticere, behandle eller helbrede sygdomme eller anomalier og at beskytte, fastholde eller reetablere en persons sundhedstilstand
 —
 den rent subjektive opfattelse hos den person, der underkaster sig plastikkirurgi, vedrørende dette indgreb ikke i sig selv er afgørende for vurderingen af spørgsmålet om, hvorvidt indgrebet har et terapeutisk formål
 —
 det forhold, at ydelser som de i hovedsagen omhandlede leveres eller udføres af autoriseret plejepersonale, eller at formålet med sådanne ydelser afgøres af en sådan autoriseret person, har betydning for vurderingen af spørgsmålet om, hvorvidt indgreb som de i hovedsagen omhandlede er omfattet af begreberne »pleje« og »behandling af personer«, jf. henholdsvis artikel 132, stk. 1, litra b), i direktiv 2006/112 og dette direktivs artikel 132, stk. 1, litra c)
 —
 der med henblik på vurderingen af, om ydelser som de i hovedsagen omhandlede er merværdiafgiftsfritaget i henhold til artikel 132, stk. 1, litra b) eller c), i direktiv 2006/112 skal tages hensyn til alle kravene i stk. 1, litra b) eller c), samt andre relevante bestemmelser i dette direktivs afsnit XI, kapitel 1 og 2, såsom artikel 131, 133 og 134 heri, for så vidt angår nævnte direktivs artikel 132, stk. 1, litra b).
 (1) EUT C 118 af 21.4.2012.


text:
1.6.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 156/9
 Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 11. april 2013 — Novartis Pharma GmbH mod Apozyt GmbH (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Landgericht Hamburg — Tyskland)
 (Sag C-535/11) (1)
 (Præjudiciel forelæggelse - forordning (EF) nr. 726/2004 EF - humanmedicinske lægemidler - procedure for godkendelse - krav om tilladelse - begrebet lægemidler, der er »udviklet« ved hjælp af bestemte bioteknologiske fremgangsmåder, som fremgår af punkt 1 i bilaget til denne forordning - ompakningsproces - injektionsvæske, som markedsføres i hætteglas til én anvendelse, der indeholder en større mængde terapeutisk væske end den, som faktisk anvendes i medicinsk behandling - indholdet af sådanne hætteglas, der efter lægerecept delvis fyldes i sprøjter svarende til de foreskrevne doser, uden ændring af lægemidlet)
 2013/C 156/13
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Landgericht Hamburg
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Novartis Pharma GmbH
 Sagsøgt: Apozyt GmbH
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Landgericht Hamburg — fortolkning af bilaget til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 726/2004 af 31. marts 2004 om fastlæggelse af fællesskabsprocedurer for godkendelse og overvågning af human- og veterinærmedicinske lægemidler og om oprettelse af et europæisk lægemiddelagentur (EUT L 136, s. 1) — rækkevidden af begrebet »udviklet« (»issu de« i den franske version) i punkt 1 i nævnte bilag — eventuel indbefatning af omhældning af et flydende medikament fra den oprindelige beholder til brugsklare sprøjter
 Konklusion
 Virksomhed som den i hovedsagen omhandlede — for så vidt som den ikke medfører en ændring af det pågældende lægemiddel og kun udføres på grundlag af individuelle recepter, der foreskriver sådanne processer, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve — kræver ikke opnåelse af en markedsføringstilladelse i henhold til artikel 3, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 726/2004 af 31. marts 2004 om fastlæggelse af fællesskabsprocedurer for godkendelse og overvågning af human- og veterinærmedicinske lægemidler og om oprettelse af et europæisk lægemiddelagentur, men er under alle omstændigheder fortsat reguleret af bestemmelserne i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/83/EF af 6. november 2001 om oprettelse af en fællesskabskodeks for humanmedicinske lægemidler, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2010/84/EU af 15. december 2010.
 (1) EUT C 13 af 14.1.2012.


text:
26.5.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 159/15
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Hoge Raad der Nederlanden (Nederlandene) den 18. marts 2014 — Staatssecretaris van Financiën mod Het Oudeland Beheer BV
 (Sag C-128/14)
 2014/C 159/21
 Processprog: nederlandsk
 Den forelæggende ret
 Hoge Raad der Nederlanden
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Staatssecretaris van Financiën
 Sagsøgt: Het Oudeland Beheer BV
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Skal sjette direktivs (1) artikel 11, punkt A, stk. 1, litra b), fortolkes således, at afgiftsgrundlaget for en levering som omhandlet i sjette direktivs artikel 5, stk. 7, litra a), ikke omfatter kostprisen for grund eller andre stoffer eller materialer, for hvilke den afgiftspligtige har betalt moms ved erhvervelsen, i den foreliggende sag ved stiftelsen af en tinglig ret til at benytte en fast ejendom? Vil svaret være et andet, såfremt den afgiftspligtige på grundlag af den nationale lovgivning, uanset om denne måtte være i strid med sjette direktiv, har fradraget denne moms ved anskaffelsen?
 2)
 Skal sjette direktivs artikel 11, punkt A, stk. 1, litra b), i et tilfælde som det foreliggende, i hvilket grunden med en bygning under opførelse er erhvervet i forbindelse med stiftelse af en tinglig ret som omhandlet i sjette direktivs artikel 5, stk. 3, litra b), fortolkes således, at afgiftsgrundlaget for en levering som omhandlet i sjette direktivs artikel 5, stk. 7, litra a), omfatter værdien af lejen, det vil sige værdien af de beløb, der årligt skal betales i den tinglige rets løbetid eller resterende løbetid?
 (1) Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17.5.1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (EFT L 145, s. 1).


text:
9.2.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 46/14
 Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 11. december 2014 — Idexx Laboratories Italia srl mod Agenzia delle Entrate (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Corte suprema di cassazione — Italien)
 (Sag C-590/13) (1)
 ((Præjudiciel forelæggelse - indirekte beskatning - moms - sjette direktiv - artikel 18 og 22 - fradragsret - erhvervelser inden for Fællesskabet - omvendt betalingspligt - materielle betingelser - formelle betingelser - manglende overholdelse af de formelle betingelser))
 (2015/C 046/19)
 Processprog: italiensk
 Den forelæggende ret
 Corte suprema di cassazione
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Idexx Laboratories Italia srl
 Sagsøgt: Agenzia delle Entrate
 Konklusion
 Artikel 18, stk. 1, litra d), og artikel 22 i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag, som ændret ved Rådets direktiv 91/680/EØF af 16. december 1991, skal fortolkes således, at disse bestemmelser indeholder formelle betingelser for fradragsretten, hvis tilsidesættelse, under omstændigheder som de i hovedsagen omhandlede, ikke medfører en fortabelse af denne ret.
 (1) EUT C 24 af 25.1.2014.


text:
17.11.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 409/5
 Domstolens dom (Femte Afdeling) af 11. september 2014 — Europa-Kommissionen mod Forbundsrepublikken Tyskland
 (Sag C-527/12) (1)
 ((Traktatbrud - statsstøtte, der er uforenelig med det indre marked - tilbagesøgningsforpligtelse - artikel 108, stk. 2, TEUF - forordning (EF) nr. 659/1999 - artikel 14, stk. 3 - kommissionsafgørelse - foranstaltninger, der skal træffes af medlemsstaterne))
 2014/C 409/06
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved T. Maxian Rusche og F. Erlbacher, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Forbundsrepublikken Tyskland (ved T. Henze og K. Petersen, som befuldmægtigede)
 Konklusion
 1)
 Forbundsrepublikken Tyskland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 108, stk. 2, TEUF og artikel 14, stk. 3, i Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22. marts 1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af [artikel 108 TEUF] samt artikel 1, 2 og 3 i Kommissionens afgørelse 2011/471/EU af 14. december 2010 om Tysklands statsstøtte C 38/05 (ex NN 52/04) til Biria-gruppen, idet den ikke har vedtaget alle de nødvendige foranstaltninger for at tilbagesøge den statsstøtte, der er omfattet af denne afgørelse, hos støttemodtageren.
 2)
 Forbundsrepublikken Tyskland betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 26 af 26.1.2013.


text:
12.5.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 138/21
 Personalerettens dom (Anden Afdeling) af 29. september 2011 — Mische mod Kommissionen
 (Sag F-70/05) (1)
 (Personalesag - udnævnelse - bestået ansøger i henhold til en udvælgelsesprøve offentliggjort før ikrafttrædelsen af den nye vedtægt, men afsluttet efter denne dato - indplacering i lønklasse i henhold til de nye mindre favorable regler)
 2012/C 138/39
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Harald Mische (Bruxelles, Belgien) (først ved advokaterne G. Vandersanden og L. Levi, derefter ved advokaterne R. Holland, B. Maluch og J. Mische)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (ved J. Currall og H. Krämer, som befuldmægtigede)
 Intervenient til støtte for sagsøgte: Rådet for Den Europæiske Union (ved M. Arpio Santacruz og M. Simm, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af Kommissionens afgørelse om indplacering af sagsøgeren i lønklasse A*6 efter en udvælgelsesprøve offentliggjort før ikrafttrædelsen af den nye vedtægt, men afsluttet efter denne dato, i henhold til de mindre favorable bestemmelser heri (artikel 12 i bilag XIII til forordning (EF, Euratom) nr. 723/2004 om ændring af vedtægten for tjenestemænd)
 Konklusion
 1)
 Europa-Kommissionen frifindes.
 2)
 Hver part bærer sine egne omkostninger.
 3)
 Rådet for Den Europæiske Union, der er intervenient i sagen, bærer sine egne omkostninger.
 (1) EUT C 229 af 17.9.2005, s. 35 (sag oprindeligt registreret ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans under nr. T-288/05 og henvist til Retten for EU-personalesager ved kendelse af 15.12.2005).


text:
5.9.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 326/22
 Rettens dom af 20. juli 2016 — TeamBank mod EUIPO — Easy Asset Management (e@sy Credit)
 (Sag T-745/14) (1)
 ((EU-varemærker - ugyldighedssag - international registrering, hvor Den Europæiske Union er designeret - figurmærket e@sy Credit - det ældre nationale figurmærke EasyCredit - relativ registreringshindring - risiko for forveksling - artikel 8, stk. 1, litra b), og artikel 53, stk. 1, litra a), i forordning (EF) nr. 207/2009))
 (2016/C 326/40)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: TeamBank AG Nürnberg (Nürnberg, Tyskland) (ved advokaterne H. Lindner, D. Terheggen og T. Kiphuth)
 Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (først ved P. Geroulakos, dernæst ved D. Gája, som befuldmægtigede)
 Den anden part i sagen for appelkammeret ved EUIPO og intervenient ved Retten: Easy Asset Management AD (Sofia, Bulgarien) (advokaterne M. Georgieva-Tabakova og H. Raychev)
 Sagens genstand
 Søgsmål anlagt til prøvelse af afgørelse truffet den 5. september 2014 af Første Appelkammer ved EUIPO (sag R 1975/2013-1) vedrørende en ugyldighedssag mellem Easy Asset Management og TeamBank AG Nürnberg.
 Konklusion
 1)
 Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) frifindes.
 2)
 TeamBank AG Nürnberg betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 7 af 12.1.2015.


text:
11.10.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 260/6
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Consiglio di Stato (Italien) den 15. juli 2008 — Angelo Grisoli mod Regione Lombardia og Comune di Roccafranca
 (Sag C-315/08)
 (2008/C 260/08)
 Processprog: italiensk
 Den forelæggende ret
 Consiglio di Stato
 Parter i hovedsagen
 Appellant: Angelo Grisoli
 Indstævnte: Regione Lombardia og Comune di Roccafranca
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Er det foreneligt med artikel 152 og 153 i traktaten [om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab], at der kun må være ét apotek i kommuner med under 4 000 indbyggere?
 2)
 Er det foreneligt med artikel 152 og 153 i traktaten [om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab], at oprettelsen af et andet apotek i kommuner med over 4 000 indbyggere gøres afhængig af en række betingelser, såsom at indbyggerantallet overskrider de gældende kriterier med mindst 50 %, at der skal være en afstand på mindst 3 kilometer til det eksisterende apotek, og at der består særlige krav til lægemiddelforsyningen i forbindelse med de stedlige og trafikale forhold, som skal vurderes såvel af sundhedstjenesten (de lokale sundhedsmyndigheder) som af den lokale fagorganisation og i hvert fald af de myndigheder, som er kompetente med hensyn til tilrettelæggelsen af og tilsyn med lægemiddelforsyningen?


text:
9.2.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 38/15
 Sag anlagt den 6. december 2012 — Europa-Kommissionen mod Kongeriget Nederlandene
 (Sag C-572/12)
 2013/C 38/22
 Processprog: nederlandsk
 Parter
 Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved P. Hetsch, E. Manhaeve og A. Tokár, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Kongeriget Nederlandene
 Sagsøgerens påstande
 —
 Det fastslås, at Kongeriget Nederlandene har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 72, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/81/EF af 13. juli 2009 om samordning af fremgangsmåderne ved ordregivende myndigheders eller ordregiveres indgåelse af visse bygge- og anlægs-, vareindkøbs- og tjenesteydelseskontrakter på forsvars- og sikkerhedsområdet og om ændring af direktiv 2004/17/EF og 2004/18/EF (1), idet det ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme dette direktiv.
 —
 Kongeriget Nederlandene pålægges i henhold til artikel 260, stk. 3, TEUF en tvangsbøde på 57 324,80 EUR pr. dag fra datoen for dommens afsigelse i den foreliggende sag.
 —
 Kongeriget Nederlandene tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Fristen for gennemførelse af direktiv 2009/81/EF udløb den 21. august 2011.
 (1) EUT L 216, s. 76.


text:
C 79/10 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 18.3.2000
 4. Ved den anfægtede dom har Retten endvidere tilsidesat Sag anlagt den 22. december 1999 af Kommissionen for
 fællesskabsretten, idet den har foretaget en fejlagtig anven- De Europæiske Fællesskaber mod Den Franske Republik
 delse af proportionalitetsprincippet og fejlagtigt vurderet
 Kommissionens skøn, og idet den har tilsidesat reglen om
 (Sag C-502/99)
 præjudikaters bindende virkning.
 (2000/C 79/19)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 22. de-
 cember 1999 anlagt sag mod Den Franske Republik af
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved Christo-
 pher Van der Hauwaert, Juridisk Tjeneste, som befuldmægtiget,
 og med valgt adresse i Luxembourg hos Carlos Gómez de la
 Cruz, samme tjeneste, Wagnercentret, Kirchberg.
 Sag anlagt den 22. december 1999 af Kommissionen for
 De Europæiske Fællesskaber mod Den Franske Republik
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber har nedlagt
 følgende påstande:
 (Sag C-501/99)
 — Det fastslås, at Den Franske Republik har tilsidesat de
 (2000/C 79/18) forpligtelser, der påhviler den i henhold til traktaten, idet
 den ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de love
 og administrative bestemmelser, som er nødvendige for at
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 22. de- efterkomme bestemmelserne i Rådets direktiv 97/61/EF af
 cember 1999 anlagt sag mod Den Franske Republik af 20. oktober 1997 om ændring af bilaget til direktiv
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved Christo- 91/492/EØF om sundhedsmæssige betingelser for produk-
 pher Van der Hauwaert, Juridisk Tjeneste, som befuldmægtiget, tion og afsætning af levende toskallede bløddyr (1).
 og med valgt adresse i Luxembourg hos Carlos Gómez de la
 Cruz, samme tjeneste, Wagnercentret, Kirchberg. — Den Franske Republik tilpligtes at betales sagens omkost-
 ninger.
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber har nedlagt
 følgende påstande:
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 — Det fastslås, at Den Franske Republik har tilsidesat de
 forpligtelser, der påhviler den i henhold til traktaten, idet Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter svarer til de i sag
 den ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de love C-495/99 (2) anførte; den frist, der er fastsat i artikel 2 i direktiv
 og administrative bestemmelser, som er nødvendige for at 97/61/EF, udløb den 1. juli 1998.
 efterkomme bestemmelserne i Rådets direktiv 95/69/EF af
 22. december 1995 om betingelser og bestemmelser for
 (1) EFT L 295 af 29.01.1997, s. 35.
 godkendelse og registrering af visse foderstofvirksomheder (2) EFT C 63 af 4.3.2000, s. 16.
 og mellemhandlere og om ændring af direktiv
 70/524/EØF, 74/63/EØF, 79/373/EØF og 82/471/EØF (1).
 — Den Franske Republik tilpligtes at betales sagens omkost-
 ninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter Sag anlagt den 22. december 1999 af Kommissionen for
 De Europæiske Fællesskaber mod Kongeriget Belgien
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter svarer til de i sag (Sag C-503/99)
 C-495/99 (2) anførte; den frist, der er fastsat i artikel 21 i
 direktiv 95/69/EF, udløb den 1. april 1998.
 (2000/C 79/20)
 (1) EFT L 332 af 30.12.1995, s. 15. Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 22. de-
 (2) EFT C 63 af 4.3.2000, s. 16. cember 1999 anlagt sag mod Kongeriget Belgien af Kommis-
 sionen for De Europæiske Fællesskaber ved Maria Patakia,
 Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuldmægtiget, og
 med valgt adresse i Luxembourg hos Carlos Gómez de la Cruz,
 Kommissionens Juridiske Tjeneste, Wagnercentret, Kirchberg.


text:
16.5.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 113/5
 Domstolens dom (Anden Afdeling) af 19. marts 2009 — Mitsui & Co. Deutschland GmbH mod Hauptzollamt Düsseldorf (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Finanzgericht Düsseldorf — Tyskland)
 (Sag C-256/07) (1)
 (EF-toldkodeks - godtgørelse af told - artikel 29, stk. 1, og artikel 29, stk. 3, litra a) - toldværdi - forordning (EØF) nr. 2454/93 - artikel 145, stk. 2 og 3 - hensyntagen, i forbindelse med fastsættelse af toldværdien, til betalinger erlagt af sælger i medfør af en kontraktlig forpligtelse til at yde garanti i henhold til købsaftalen - tidsmæssig anvendelse - materielle regler - procedureregler - tilbagevirkende kraft af en regel - gyldighed)
 2009/C 113/08
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Finanzgericht Düsseldorf
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Mitsui & Co. Deutschland GmbH
 Sagsøgt: Hauptzollamt Düsseldorf
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Finanzgericht Düsseldorf — fortolkning af artikel 29, stk. 1 og 3, litra a), i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks (EFT L 302, s. 1), samt af artikel 145, stk. 2 og 3, i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2454/93 af 2. juli 1993 om visse gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 (EFT L 253, s. 1), som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 444/2002 af 11. marts 2002 (EFT L 68, s. 11) — spørgsmålet, om disse sidste bestemmelser er gyldige i det omfang de med tilbagevirkende gyldighed også finder anvendelse på indførsler, for hvilke toldangivelserne var antaget, før Kommissionens forordning (EF) nr. 444/2002 trådte i kraft — spørgsmålet, om der ved fastsættelse af toldværdien skal tages hensyn til betalinger fra sælger til køber i henhold til en garanti ifølge købekontrakten til godtgørelse af garantiydelser, som er blevet faktureret til køberen og dennes aftager på grund af mangler ved varerne
 Konklusion
 1)
 Artikel 29, stk. 1, og artikel 29, stk. 3, litra a), i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks og artikel 145, stk. 2, i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2454/93 af 2. juli 1993 om visse gennemførelsesbestemmelser til forordning nr. 2913/92, som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 444/2002 af 11. marts 2002, skal fortolkes således, at når mangler ved varer — som opdages, efter at varerne er bragt i fri omsætning, men som kan dokumenteres at have eksisteret forud herfor — i medfør af en kontraktlig forpligtelse til at yde garanti giver anledning til, at sælger/producent yder køber en efterfølgende godtgørelse, der svarer til de udgifter til reparation, som købers forhandlere har faktureret, kan sådanne godtgørelser medføre en nedsættelse af varernes transaktionsværdi og dermed af den toldværdi, der blev angivet på grundlag af den pris, som oprindeligt blev aftalt mellem sælger/producent og køber.
 2)
 Artikel 145, stk. 2 og 3, i forordning nr. 2454/93, som ændret ved forordning nr. 444/2002, finder ikke anvendelse på indførsler, for hvilke toldangivelserne er blevet antaget før den 19. marts 2002.
 (1) EUT C 183 af 4.8.2007.


text:
9.7.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 171/34
 Sag anlagt den 9. maj 2005 af Teletech Holdings Inc. mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 (Sag T-194/05)
 (2005/C 171/56)
 Det sprog, stævningen er affattet på: engelsk
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der den 9. maj 2005 anlagt sag mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) af Teletech Holdings Inc., Englewood, Colorado (USA) ved solicitor A.M. Gould. Den anden part i sagen for appelkammeret var Teletech International S.A., Paris (Frankrig).
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 —
 Afgørelse truffet den 3. marts 2005 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) i sag R 497/2004-1 annulleres.
 —
 Sagen hjemvises til Indsigelsesafdelingen med henblik på, at den skal tage stilling til og træffe afgørelse om Teletech USA's indsigelse mod EF-varemærke nr. 2 168 409 på vegne af Teletech International SA, støttet på selskabets EF-varemærke nr. 134 908 TELETECH GLOBAL VENTURES.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale Teletech USA's omkostninger såvel i forbindelse med sagen for Retten som sagen for appelkammeret.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Ansøger om EF-varemærket:
 TELETECH INTERENATIONAL S.A.
 EF-varemærket, der søges registreret:
 Ordmærket TELETECH INTERNATIONAL for tjenesteydelser i klasse 35, 38 og 42.
 Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn:
 Sagsøgeren.
 Det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn:
 Det nationale varemærke »TELETECH« og EF-varemærket »TELETECH GLOBAL VENTURES«.
 Indsigelsesafdelingens afgørelse:
 Afslag på registrering.
 Appelkammerets afgørelse:
 Afvisning af klagen.
 Søgsmålsgrunde:
 Sagsøgeren har anført, at Rettens dom af 16. september 2004 i sag T-342/02, Metro-Goldwyn-Mayer Lion mod KHIM, hvorved en klage, der var indgivet under lignende omstændigheder, blev afvist, er fejlagtig. Subsidiært har sagsøgeren gjort gældende, at der kan ses bort fra denne dom. Endelig har sagsøgeren anført, at Indsigelsesafdelingens afgørelse har været til stor skade for selskabets stilling i USA, og at selskabets klage over denne afgørelse derfor skulle have været antaget til realitetsbehandling.


text:
26.11.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 347/42
 Sag anlagt den 10. oktober 2011 — Belgien mod Kommissionen
 (Sag T-538/11)
 2011/C 347/75
 Processprog: nederlandsk
 Parter
 Sagsøger: Kongeriget Belgien (ved C. Pochet og J. Halleux, som befuldmægtigede, bistået af advokat L. Van den Hende)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 —
 Kommissionens afgørelse af 27. juli 2011 om Belgiens statsstøtte til finansiering af screening for overførbare spongiforme encephalopatier (TSE) hos kvæg (statsstøtte C 44/08 (ex NN 45/04)) annulleres.
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført ét anbringende.
 1)
 Første anbringende om tilsidesættelse af artikel 107, stk. 1, TEUF.
 —
 De af Belgien trufne foranstaltninger indeholder ingen selektiv fordel for landmænd, slagterier og virksomheder, som forarbejder, håndterer, sælger eller markedsfører produkter fra kvæg underkastet obligatorisk BSE-tests i henhold til den gældende lovgivning.


text:
24.9.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 282/38
 Appel iværksat den 27. juli 2011 af Livio Missir Mamachi di Lusignano til prøvelse af Personalerettens dom af 12. maj 2011 i sag F-50/09, Livio Missir Mamachi di Lusignano mod Kommissionen
 (Sag T-401/11 P)
 2011/C 282/73
 Processprog: italiensk
 Parter
 Appellant: Livio Missir Mamachi di Lusignano (Kerkhove-Avelgem, Belgien) (ved advokaterne F. Di Gianni, R. Antonini, G. Coppo og A. Scalini)
 Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen
 Appellantens påstande
 —
 Ophævelse af Personalerettens dom af 12. maj 2011 i sag F-50/09, Livio Missir Mamachi di Lusignano mod Europa-Kommissionen, hvorved Kommissionen blev frifundet i det søgsmål, som appellanten havde anlagt i medfør af artikel 236 EF og artikel 90, stk. 2 i tjenestemandsvedtægten med påstand om annullation af ansættelsesmyndighedens afgørelse af 3. februar 2009 og om, at Kommissionen tilpligtedes at betale erstatning for økonomisk og ikke-økonomiske skade som følge af mordet på Alessandro Missir Mamachi di Lusignano og dennes ægtefælle.
 —
 Kommissionen tilpligtes til appellanten og til arvingerne efter Alessandro Missir Mamachi di Lusignano, der ligeledes repræsenteres af appellanten, at betale et pengebeløb i erstatning for den økonomiske og ikke-økonomiske skade, som de har lidt, og for den ikke-økonomiske skade, som ofret led før sin død.
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 Til støtte for appellen har appellanten fremsat tre anbringender.
 1)
 Første anbringende vedrører den omstændighed, at Personaleretten fejlagtigt forkastede appellantens påstand om erstatning for den ikke-økonomiske skade, som han selv, Alessandro Missir og dennes arvinger havde lidt.
 Til støtte for dette anbringende har appellanten for det første gjort gældende, at Personaleretten anvendte den såkaldte regel om overensstemmelse, der indebærer, at der udelukkende skal være identitet mellem årsag og formål mellem den klage, der er indgivet i medfør af vedtægtens artikel 90, stk. 2, og det søgsmål, der anlægges i medfør af vedtægtens artikel 91, og ikke mellem ansøgningen i medfør af vedtægtens artikel 90, stk. 1, og klagen efter artikel 90, stk. 2, på en ulogisk, fejlagtig og diskriminerende måde. For det andet har appellanten gjort gældende, at Personalerettens fortolkning af reglen om overensstemmelse indebærer en begrænsning for udøvelsen af den grundlæggende ret til effektiv retsbeskyttelse, bl.a. i henhold til artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder.
 2)
 Andet anbringende vedrører den omstændighed, at Personaleretten fejlagtigt lagde til grund, at Kommissionen kun er ansvarlig for den forvoldte skade i størrelsesordenen 40 %.
 Til støtte for dette anbringende har appellanten gjort gældende, at Personaleretten fejlagtigt vurderede forholdet mellem Kommissionens retsstridige adfærd og de mulige følger af denne adfærd, der er karakteriseret ved undladelser, eftersom den skade, der er forvoldt tjenestemanden, er en direkte og forudsigelig følge af institutionens forsømmelige adfærd. Appellanten er desuden af den opfattelse, at selv om skaden skyldtes forskellige indbyrdes forbundne årsager, bør Kommissionen anse sig for solidarisk erstatningsansvarlig sammen med morderen. Appellantens erstatningskrav overfor Kommissionen bør derfor anerkendes fuldt ud.
 3)
 Tredje anbringende vedrører den omstændighed, at Personaleretten fejlagtigt lagde til grund, at Kommissionen fuldt ud havde erstattet den skade, som den var ansvarlig for, som følge af de vedtægtsmæssige ydelser, der allerede var udbetalt til arvingerne efter Alessandro Missir.
 Til støtte for dette anbringende har appellanten gjort gældende, at det fremgår af Unionens retsinstansers faste praksis, at andre vedtægtsmæssige ydelser end dem, der er omhandlet i artikel 73, ikke kan bidrage til at yde erstatning for skaden, for så vidt som der er tale om ydelser, der adskiller sig fra skadeserstatning uden for kontrakt på grund af deres årsag, deres forudsætninger eller deres formål. Da Kommissionen følgelig ikke fuldt ud har ydet erstatning for den skade, som den er ansvarlig for, bør den tilpligtes at betale appellanten beløb, der er tilstrækkelige til at sikre fuld erstatning for den skade, der er forvoldt den myrdede tjenestemand og dennes arvinger.


text:
C 161/10 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 2.6.2001
 Sag anlagt den 22. marts 2001 af Kommissionen for Sag anlagt den 22. marts 2001 af Kommissionen for
 De Europæiske Fællesskaber mod Forbundsrepublikken De Europæiske Fællesskaber mod Forbundsrepublikken
 Tyskland Tyskland
 (Sag C-134/01) (Sag C-135/01)
 (2001/C 161/18) (2001/C 161/19)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 22. marts Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 22. marts
 2001 anlagt sag mod Forbundsrepublikken Tyskland af Kom- 2001 anlagt sag mod Forbundsrepublikken Tyskland af Kom-
 missionen for De Europæiske Fællesskaber ved Gerald Braun, missionen for De Europæiske Fællesskaber ved Gerald Braun,
 Kommissionens Juridiske Tjeneste, bistået af juridisk konsulent Kommissionens Juridiske Tjeneste, bistået af juridisk konsulent
 Gérard Berscheid, Kommissionens Juridiske Tjeneste, Wagner- Gérard Berscheid, Kommissionens Juridiske Tjeneste, Wagner-
 centret, Kirchberg, Luxembourg. centret, Kirchberg, Luxembourg.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande: Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 1. Det fastslås, at Forbundsrepublikken Tyskland har tilside- 1. Det fastslås, at Forbundsrepublikken Tyskland har tilside-
 sat sine forpligtelser i henhold til EF-traktaten og Rådets sat sine forpligtelser i henhold til EF-traktaten og Rådets
 direktiv 98/57/EF af 20. juli 1998 om bekæmpelse af direktiv 98/56/EF af 20. juli 1998 om afsætning af
 Ralstonia solanacearum (Smith) Yabuuchi et al. (1), idet prydplanteformeringsmateriale (1), idet den ikke har ved-
 den ikke har vedtaget de love eller administrative bestem- taget de love eller administrative bestemmelser, der er
 melser, der er nødvendige for at omsætte direktivet til nødvendige for at omsætte direktivet til national ret.
 national ret.
 2. Forbundsrepublikken Tyskland tilpligtes at betale sagens
 2. Forbundsrepublikken Tyskland tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Søgsmålsgrunde og væsentlige argumenter svarer til dem, der
 Søgsmålsgrunde og væsentlige argumenter svarer til dem, der
 er gjort gældende i sag C-134/01 (2). Den fastsatte frist i
 er gjort gældende i sag C-132/01 (2). Den fastsatte frist i
 direktivets artikel 19, stk. 1, er udløbet den 1. juli 1999.
 direktivets artikel 12, stk. 1, er udløbet den 21. august 1999.
 (1) EFT L 235, 1998, s. 1. (1) EFT L 226, 1998, s. 16.
 (2) Jf. s. 9 i dette nummer af Tidende. (2) Jf. s. 10 i dette nummer af Tidende.


text:
8.2.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 39/28
 Personalerettens dom (Første Afdeling) af 12. december 2013 — Hall mod Kommissionen og CEPOL
 (Sag F-22/12) (1)
 (Personalesag - vederlag - familietillæg - tildeling af tilskud til børn, over for hvem der består forsørgerpligt - uddannelsestillæg - sagsøgerens hustrus børn, der ikke bor på parrets bopæl - støttebetingelser)
 2014/C 39/50
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Mark Hall (Petersfield, Det Forenede Kongerige) (ved advokaterne L. Levi og M. Vandenbussche)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (ved J. Currall og D. Martin, som befuldmægtigede) og Det Europæiske Politiakademi (CEPOL) (ved F. Bánfi, som befuldmægtiget)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelserne om afslag på sagsøgerens ansøgning om tildeling af tilskud til børn, over for hvem der består forsørgerpligt, og af uddannelsestillæg til hans hustrus tre børn i den periode, hvor de fortsat boede i Filippinerne.
 Konklusion
 1)
 Søgsmålet afvises i det omfang det er rettet mod Det Europæiske Politiakademi.
 2)
 Den stiltiende afgørelse af 25. marts 2011 og den udtrykkelige afgørelse truffet af Europa-Kommissionen den 11. juli 2011 om afslag på ansøgningen om tildeling af tilskud til børn, over for hvem der består forsørgerpligt, og af uddannelsestillæg til Mark Halls hustrus tre børn i den periode, hvor de fortsat boede i Filippinerne, annulleres.
 3)
 I øvrigt frifindes Europa-Kommissionen.
 4)
 Europa-Kommissionen bærer sine egne omkostninger og betaler de af Mark Hall afholdte omkostninger.
 5)
 Mark Hall betaler de omkostninger, der er afholdt af Det Europæiske Politiakademi.
 (1) EUT C 138 af 12.05.2012, s. 35.


text:
14.9.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 302/21
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Supremo (Spanien) den 6. juli 2015 — María Pilar Planes Bresco mod Comunidad Autónoma de Aragón
 (Sag C-333/15)
 (2015/C 302/26)
 Processprog: spansk
 Den forelæggende ret
 Tribunal Supremo
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: María Pilar Planes Bresco
 Sagsøgt: Comunidad Autónoma de Aragón
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Skal artikel 43 og 44 i Rådets forordning (EF) nr. 1782/2003 (1) af 29. september 2003 fortolkes således, at bestemmelserne er til hinder for en national ordning, hvorefter samtlige permanente græsarealer, som angives af en landbruger, og som overstiger de arealer, der i sin tid blev lagt til grund for fastsættelsen af de normale rettigheder, som tilfaldt vedkommende, udelukkes fra at have karakter af støtteberettigede hektar, idet det stilles som betingelse for medregningen af disse arealer, og dermed for udskiftningen af agerbrugsjord med græsarealer, at sidstnævnte arealer effektivt anvendes til kvægbrug i det konkrete regnskabsår, hvor den pågældende landbruger ønsker at udnytte betalingsrettighederne?«
 Såfremt spørgsmål 1 besvares benægtende:
 2)
 »Skal artikel 29 i Rådets forordning (EF) nr. 1782/2003 af 29. september 2003, for så vidt som bestemmelsen udelukker betalinger i henhold til støtteordningerne til de modtagere, »om hvem det konstateres, at de kunstigt har skabt betingelser for modtagelse af sådanne betalinger for at få en fordel i strid med den pågældende støtteordnings mål«, fortolkes således, at det ikke er tilladt for medlemsstaterne at vedtage generelle bestemmelser, som reducerer antallet af »støtteberettigede hektar« (af permanente græsarealer), under henvisning til generelle tilfælde, hvor det formodes, at støttemodtageren kunstigt har skabt betingelser for modtagelse af betalingen, uden at det konkret og i forbindelse med en specifik landbruger er konstateret, at den pågældende landbruger har foretaget en sådan aktivitet og udvist en sådan adfærd?
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 1782/2003 af 29.9.2003 om fastlæggelse af fælles regler for den fælles landbrugspolitiks ordninger for direkte støtte og om fastlæggelse af visse støtteordninger for landbrugere og om ændring af forordning (EØF) nr. 2019/93, (EF) nr. 1452/2001, (EF) nr. 1453/2001, (EF) nr. 1454/2001, (EF) nr. 1868/94, (EF) nr. 1251/1999, (EF) nr. 1254/1999, (EF) nr. 1673/2000, (EØF) nr. 2358/71 og (EF) nr. 2529/2001 (EUT L 270, s. 1).


text:
15.5.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 151/14
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Supremo Tribunal Administrativo (Portugal) den 28. november 2016 — Giovanna Judith Kerr mod Fazenda Pública
 (Sag C-615/16)
 (2017/C 151/19)
 Processprog: portugisisk
 Den forelæggende ret
 Supremo Tribunal Administrativo
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Giovanna Judith Kerr
 Sagsøgt: Fazenda Pública
 Præjudicielt spørgsmål
 [Skal] artikel 135, stk. 1, litra f), og artikel 15, stk. 2, i Rådets direktiv 2006/112/EF (1) ... fortolkes således, at de kun omfatter parterne i aftaler om salg af brugsrettigheder til fast ejendom, der bliver indgået, eller om de også kan fortolkes således, at de ligeledes omfatter appellantens aktivitet, der består i at hverve kunder og fremme salget af tjenesteydelser og herved sikre, at den virksomhed, der udbyder disse tjenesteydelser, gennemfører salget heraf, i overensstemmelse med på forhånd opstillede retningslinjer og fastlagte grænser for så vidt angår nedslag i prisen og salgsfremmende gaver?
 (1) Rådets direktiv 2006/112/EF af 28.11.2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (EUT L 347, s. 1).


text:
21.7.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 217/30
 Personalerettens dom (Første Afdeling) af 5. juni 2012 — Cantisani mod Kommissionen
 (Sag F-71/10) (1)
 (Personalesag - kontraktansatte - konferencetolk - vedtægtens artikel 12a og 24 - psykisk chikane - interessekonflikt - erstatningspåstand)
 2012/C 217/63
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Nicola Cantisani (Bruxelles, Belgien) (ved advokat S. de Lannoy)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (ved J. Currall og J. Baquero Cruz, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af Kommissionens afslag på den anmodning om bistand, som sagsøgeren havde indgivet vedrørende psykisk chikane og en påstand om erstatning for den lidte skade.
 Konklusion
 1)
 Europa-Kommissionen frifindes.
 2)
 Nicola Cantisani bærer sine egne omkostninger og betaler de af Kommissionen afholdte omkostninger.
 (1) EUT C 317 af 20.11.2010, s. 49.


text:
9.3.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 73/20
 Sag anlagt den 17. november 2016 af DB Schenker mod EFTA-Tilsynsmyndigheden
 (Sag E-14/11 COSTS)
 (2017/C 73/10)
 Schenker North AB, Schenker Privpak AB og Schenker Privpak AS (under ét »DB Schenker«) har ved advokat Jon Midthjell, Advokatfirmaet Midthjell AS, Grev Wedels plass 5, NO-0151 Oslo, Norge, som befuldmægtiget den 17. november 2016 anlagt sag mod EFTA-Tilsynsmyndigheden ved EFTA-Domstolen.
 Sagsøger anmoder om, at Domstolen afsiger følgende kendelse:
 1.
 Det udestående beløb, som EFTA-Tilsynsmyndigheden skal betale til Schenker North AB, Schenker Privpak AB, og Schenker Privpak AS fastsættes til 183 951 EUR.
 2.
 Dette beløb pålægges morarenter fra den dato denne kendelse forkyndes for parterne og indtil datoen for den faktiske betaling. Den rentesats, der skal anvendes, skal beregnes på grundlag af den sats, som Den Europæiske Centralbank anvender på sine vigtigste refinansieringstransaktioner den første kalenderdag i forfaldsmåneden, forhøjet med 3,5 procentpoint.
 Retlige og faktiske omstændigheder samt søgsmålsgrunde:
 —
 Sagsøgerne, under ét »DB Schenker«, driver koncernens aktiviteter til lands, til søs og ad jernbane i Norge, Sverige og Danmark. DB Schenker var sagsøger i sag E-14/11 anlagt ved EFTA-Domstolen mod EFTA-Tilsynsmyndigheden.
 —
 Artikel 70, stk. 1, i procesreglementet for EFTA-Domstolen lyder.
 »Opstår der tvist om, hvilke udgifter der kan kræves erstattet, træffer Retten efter begæring af en part og efter at have hørt den anden part ved kendelse afgørelse herom.«
 —
 I dommen i sag E-14/11 pålagde EFTA-Domstolen EFTA-Tilsynsmyndigheden at betale sagsøgers omkostninger.


text:
17.7.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 195/29
 Sag anlagt den 21. maj 2010 — Couture Tech Limited mod KHIM (gengivelse af et våbenskjold med jordkloden, en stjerne, hammer og segl)
 (Sag T-232/10)
 2010/C 195/46
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Couture Tech Ltd (Tortola, De Britiske Jomfruøer) (ved barrister B. Whyatt)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelse truffet den 5. marts 2010 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag 1509/2008-2) annulleres.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Det omhandlede EF-varemærke: Figurmærke i farver, der gengiver et våbenskjold med jordkloden, en stjerne, hammer og segl for varer og tjenesteydelser i klasse 3, 14, 18, 23, 26 og 43 — EF-varemærkeansøgning nr. 5585898
 Undersøgerens afgørelse: Afslag på ansøgningen om registrering af et EF-varemærke
 Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen
 Søgsmålsgrunde: Sagsøgeren har fremført to søgsmålsgrunde til støtte for søgsmålet.
 Vedrørende den første søgsmålsgrund har sagsøgeren gjort gældende, at den anfægtede afgørelse tilsidesætter artikel 7, stk. 1 og 2, i forordning nr. 207/2009, idet appelkammeret med urette anvendte disse artikler på ansøgningen om registrering af EF-varemærket.
 Med sin anden søgsmålsgrund har sagsøgeren gjort gældende, at den anfægtede beslutning har tilsidesat almindelige regler om ret og billighed, eftersom sagsøgerens berettigede forventning om, at EF-varemærket ville blive registreret, ikke blev imødekommet.


text:
2.4.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 82/6
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved dom afsagt den 23. december 2004 af Arbeidshof te Brussel i sagen Rijksdienst voor Sociale Zekerheid mod aktieselskabet Herbosch Kiere
 (Sag C-2/05)
 (2005/C 82/14)
 Processprog: nederlandsk
 Ved dom afsagt den 23. december 2004, indgået til Domstolens Justitskontor den 5. januar 2005, har Arbeidshof te Brussel i sagen Rijksdienst voor Sociale Zekerheid mod aktieselskabet Herbosch Kiere forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 Kan en domstol i en værtsmedlemsstat efterprøve, om der foreligger det organiske bånd mellem den virksomhed, der har udsendt en arbejdstager, og den udsendte arbejdstager, henset til at begrebet »virksomhed, hvortil han normalt er knyttet« i artikel 14, stk. 1, litra a), i forordning (EØF) nr. 1408/71 (1) – i overensstemmelse med afgørelse nr. 128 – kræver, at der består et organisk bånd under udstationeringsperioden?
 Kan en domstol i en anden medlemsstat end den, der har udstedt den ovennævnte attest (blanket E 101), tilsidesætte og/eller annullere den pågældende attest, hvis det af de faktiske omstændigheder, der forelægges den til bedømmelse, fremgår, at der mellem den virksomhed, der har udsendt en arbejdstager, og den udsendte arbejdstager ikke foreligger et organisk bånd under udstationeringsperioden?
 Er den kompetente institution i oprindelseslandet bundet af en afgørelse truffet af en domstol i værtsmedlemsstaten, som tilsidesætter og/eller annullerer den ovennævnte attest (blanket E 101), under omstændigheder som de ovenfor anførte?
 (1) Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14.6.1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet (EFT L 149, s. 2).


text:
23.7.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 182/17
 DOMSTOLENS DOM
 (Femte Afdeling)
 af 26. maj 2005
 i sag C-249/04, José Allard mod Institut national d'assurances sociales pour travailleurs indépendants (INASTI) (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Cour du travail de Liège, section de Neufchâteau) (1)
 (»EF-traktatens artikel 48 og 52 (efter ændring nu artikel 39 EF og 43 EF) - forordning (EØF) nr. 1408/71 - selvstændige erhvervsdrivende, der udøver deres virksomhed på to medlemsstaters område og er bosatte i en af medlemsstaterne - krav om et tilpasningsbidrag - beregningsgrundlag«)
 (2005/C 182/31)
 Processprog: fransk
 I sag C-249/04, angående en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 234 EF, indgivet af Cour du travail de Liège, section de Neufchâteau (Belgien), ved afgørelse af 9. juni 2004, indgået til Domstolen den 11. juni 2004, i sagen José Allard mod Institut national d'assurances sociales pour travailleurs indépendants, (INASTI), har Domstolen (Femte Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, R. Silva de Lapuerta, samt dommerne P. Kūris og J. Klučka (refererende dommer), generaladvokat: F.G. Jacobs, justitssekretær: R. Grass, den 26. maj 2005 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 1)
 Artikel 13 ff. i Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, som ændret og ajourført ved Rådets forordning (EØF) nr. 2001/83 af 2. juni 1983, indebærer, at et bidrag — som det tilpasningsbidrag, der skal erlægges i henhold til kongelig anordning nr. 289 af 31. marts 1984 — fastsættes således, at de indtægter, der er erhvervet i en anden medlemsstat end den, hvor den sociale lovgivning finder anvendelse, skal medregnes i erhvervsindtægten, skønt betalingen af dette bidrag ikke giver den selvstændige erhvervsdrivende ret til nogen form for sociale ydelser eller andre ydelser fra denne stat.
 2)
 EF-traktatens artikel 52 (efter ændring nu artikel 43 EF) er ikke til hinder for, at et sådant bidrag, der skal erlægges i bopælsmedlemsstaten og beregnes ved medregningen af indtægter, der er opnået i en anden medlemsstat, pålægges selvstændige erhvervsdrivende, der udøver selvstændig virksomhed i begge medlemsstater.
 (1) EUT C 24.7.2004.


text:
15.1.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 13/40
 Sag anlagt den 30. september 2010 — AK mod Kommissionen
 (Sag F-91/10)
 ()
 2011/C 13/79
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: AK (ved advokaterne S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis og E. Marchal)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Søgsmålets genstand og beskrivelse af tvisten
 Annullation af afgørelsen om afvisning af sagsøgerens ansøgning om erstatning for lidt skade som følge af manglende udfærdigelse af karriereudviklingsrapporter og om iværksættelse af en administrativ undersøgelse til fastlæggelse af chikane samt en påstand om erstatning for den lidte skade.
 Sagsøgerens påstande
 —
 Annullation af afgørelsen om afvisning af den ansøgning, sagsøgeren indgav den 24. november 2009 om erstatning for lidt skade som følge af manglende udfærdigelse af sagsøgerens karriereudviklingsrapporter for perioderne 2001-2002, 2004, 2005 og 2008, samt om iværksættelse af en administrativ undersøgelse til fastlæggelse af chikane.
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale sagsøgeren for det første et beløb på 53 000 EUR for tabet af en mulighed for at blive forfremmet til lønklasse A5 i forfremmelsesåret 2003, foruden at berigtige hendes pensionsrettigheder ved betaling af de tilsvarende bidrag, for det andet et beløb på 400 EUR pr. måned (svarende til 70 % af forskellen mellem den invaliditetsydelse, hun modtager, og den, hun ville have modtaget, hvis hun var blevet forfremmet i 2003) og for det tredje et beløb på 35 000 EUR for den ikke-økonomiske skade, hun har lidt som følge af opretholdelsen af hendes ulovlige administrative situation, bl.a. på trods af Rettens domme af 20. april 2005 og af 6. oktober 2009 og af Personalerettens dom af 13. december 2007.
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.


text:
25.6.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 155/15
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 den 21. april 2005
 i sag T-164/03, Ampafrance SA mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (1)
 (EF-varemærker - indsigelsessag - ansøgning om et EF-figurmærke, der indeholder ordbestanddelen »monBeBé« - ældre ordmærker bebe - relativ registreringshindring - risiko for forveksling - artikel 8, stk. 1, litra b), og artikel 8, stk. 5, i forordning (EF) nr. 40/94)
 (2005/C 155/29)
 Processprog: fransk
 I sag T-164/03, Ampafrance SA, Cholet (Frankrig), ved advokat C. Bercial Arias, mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (befuldmægtigede: A. Rassat og A. Folliard-Monguiral), den anden part i sagen for appelkammeret ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) og intervenient ved Rette var Johnson & Johnson GmbH, Düsseldorf (Tyskland), ved advokat D. von Schultz, angående en påstand om annullation af afgørelse truffet den 4. marts 2003 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 220/2002-1) vedrørende en indsigelsessag mellem Ampafrance SA og Johnson & Johnson GmbH, har Retten (Tredje Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, M. Jaeger, og dommerne V. Tiili og O. Czúcz; justitssekretær: J. Plingers, den 21. april 2005 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 1)
 Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
 2)
 Sagsøgeren betaler de omkostninger, som Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) har afholdt.
 3)
 Intervenienten bærer sine egne omkostninger.
 (1) EUT C 184 af 2.8.2003.


text:
C 7/20 DA Den Europæiske Unions Tidende 10.1.2004
 foranstaltninger med henblik på, at indehaveren af det eller offentlig indsamler eller til en virksomhed, der
 affald, der er oplagret eller deponeret i affaldsdepotet i varetager bortskaffelse af affald som nævnt i bilag II A
 Enichem-området i Manfredonia, og indehaveren af det eller II B til direktivet. Den Italienske Republik har således
 affald, som befinder sig i byzonedepotet Pariti I og Conte også tilsidesat sine forpligtelser i henhold til direktivets
 di Troia, enten overlader dette affald til en privat eller artikel 8.
 offentlig indsamler eller til en virksomhed, der varetager
 bortskaffelse af affald som nævnt i bilag II A eller II B til
 direktivet eller selv sørger for dets nyttiggørelse eller
 bortskaffelse. (1) EFT L 194 af 27.7.1975, s. 39.
 (2) EFT L 78 af 26.3.1991, s. 32.
 — Den Italienske Republik tilpligtes at betale sagens omkost-
 ninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 — Hvad angår det tidligere Enichem fabriksanlæg må det –
 henset til de oplysninger, som de italienske myndigheder Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel-
 har forelagt, samt til disses efterfølgende totale tavshed – se afsagt den 15. oktober 2003 af Corte d’Appello di
 lægges til grund, at bortskaffelsen af det affald, der er Milano, Første Afdeling for Civile Sager, i sagen Servizi
 deponeret på karré 5, ikke som planlagt er blevet Aussiliari Dottori Commercialisti srl mod Notar Giuseppe
 gennemført inden december måned 2000, og at Enichem Calafiori, intervenient: det offentliges repræsentant ved
 ikke inden december 2002 havde fremlagt en plan for Corte d’Appello di Milano
 eliminering af det affald, der er deponeret på karré 12, 14
 og 17, hvilket affald derfor stadig ligger på det område,
 hvor det oprindeligt befandt sig, selv om det er hævet (Sag C-451/03)
 over enhver tvivl, at det er nødvendigt at bortfjerne dette
 affald. Med hensyn til affaldet på karré 16 findes der for
 nærværende kun en principplan, som endnu er langt fra
 (2004/C 7/33)
 sin gennemførelse.
 — For så vidt angår affaldsdepoterne Pariti I og Conte di
 Troia må det (derimod) lægges til grund, at den tekniske
 forundersøgelse, der skulle udføres af Miljøministeriet
 som led i planen for kortlægning af de omhandlede Ved kendelse afsagt den 15. oktober 2003, indgået til Domsto-
 områder — hvilken undersøgelse skulle have været lens Justitskontor den 27. oktober 2003, har Corte d’Appello
 gennemført i løbet af oktober måned 2002 — endnu di Milano, Første Afdeling for Civile Sager, i sagen Servizi
 ikke er blevet fuldført, og at situationen derfor i det hele Aussiliari Dottori Commercialisti srl mod Notar Giuseppe
 er uændret i forhold til den, der forelå, da den begrundede Calafiori, intervenient: det offentliges repræsentant ved Corte
 udtalelse blev afgivet. d’Appello di Milano, forelagt De Europæiske Fællesskabers
 Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende
 spørgsmål:
 — Selv om det antages, at affaldsdepotet Conte di Troia ikke
 udgør nogen umiddelbar fare for miljøet, ændrer det ikke
 ved det faktum, at Den Italienske Republik som anført 1. Skal EF-traktatens artikel 4, 10, 82, 86 og 98 fortolkes
 ovenfor ikke har truffet nogen form for foranstaltning, således, at de antages at være til hinder for nationale
 der er egnet til at sikre, at det affald, som siden 1989 har bestemmelser — in casu lovdekret nr. 241 af 9. juli 1997,
 ligget i affaldsdepotet Pariti I og siden 1993 på Enichem- som ændret ved lovdekret nr. 490 af 28. december 1998,
 området i Manfredonia, nyttiggøres eller bortskaffes, uden jf. tillige bekendtgørelse af lov om indkomstskat (dekret
 at menneskets sundhed bringes i fare, og uden at der fra republikkens præsident nr. 917 af 22.12.1986) og lov
 anvendes fremgangsmåder eller metoder, som vil kunne nr. 413 af 30. december 1991 — som forbeholder
 skade miljøet. Den Italienske Republik har således ikke eneretten til at udøve visse aktiviteter med skatte- og
 opfyldt sine forpligtelser i henhold til direktivets artikel 4. afgiftsrådgivning for en enkelt gruppe retssubjekter, Cen-
 tri di Assistenza Fiscale — C.A.F., hvorved andre af
 sektorens erhvervsdrivende afskæres fra — skønt de
 — Den Italienske Republik har undladt at træffe de nødven- er autoriseret til at udøve erhvervet som skatte- og
 dige foranstaltninger med henblik på, at indehaveren regnskabsrådgiver (økonomikonsulenter, bogholdere og
 af det affald, der befinder sig på Enichem-området i advokater samt arbejdskonsulenter) — på lige vilkår at
 Manfredonia samt det, der ligger i affaldsdepoterne Pariti I udøve de ovennævnte aktiviteter, der er forbeholdt Centri
 og Conte di Troia, enten overlader dette affald til en privat di Assistenza Fiscale?
 ---pagebreak--- 10.1.2004 DA Den Europæiske Unions Tidende C 7/21
 2. Skal EF-traktatens artikel 43, 48 og 49 fortolkes således, og 2 i Rådets trettende direktiv 86/560/EØF (2) af 17. no-
 at de antages at være til hinder for nationale bestemmelser vember 1986 om harmonisering af medlemsstaternes
 — in casu lovdekret nr. 241 af 9. juli 1997, som ændret lovgivning om omsætningsafgifter — Foranstaltninger til
 ved lovdekret nr. 490 af 28. december 1998, jf. tillige tilbagebetaling af merværdiafgift til afgiftspligtige perso-
 bekendtgørelse af lov om indkomstskat (dekret fra repu- ner, der ikke er etableret på Fællesskabets område, samt
 blikkens præsident nr. 917 af 22.12.1986) og lov nr. 413 de generelle fællesskabsretlige principper:
 af 30. december 1991 — som forbeholder eneretten til
 at udøve visse aktiviteter med skatte- og afgiftsrådgivning
 for en enkelt gruppe retssubjekter, Centri di Assistenza
 1. Hvorledes skal begrebet »fast forretningssted« i
 Fiscale — C.A.F., hvorved andre af sektorens erhvervsdri-
 sjette direktivs artikel 9 fortolkes?
 vende afskæres fra — skønt de er autoriseret til at udøve
 erhvervet som skatte- og regnskabsrådgiver (økonomi-
 konsulenter, bogholdere og advokater samt arbejdskonsu-
 lenter) — på lige vilkår at udøve de ovennævnte aktivite- 2. Hvilke faktorer skal tages i betragtning med
 ter, der er forbeholdt Centri di Assistenza Fiscale? henblik på afgørelsen af, om levering af spilleau-
 tomatydelserne sker fra et selskabs etablerings-
 3. Skal EF-traktatens artikel 87 fortolkes således, at der sted (som CI’s etableringssted) eller fra ethvert
 antages at foreligge statsstøtte i forbindelse med en andet fast forretningssted som et selskab (som
 foranstaltning som indeholdt i reglerne i lovdekret nr. 241 CI) eventuelt råder over?
 af 9. juli 1997, navnlig dennes artikel 38, der til
 fordel for C.A.F. fastsætter betaling fra statskassen for de
 aktiviteter, der omhandles i artikel 34, stk. 4, og for de 3. Nærmere bestemt:
 aktiviteter, der omhandles i artikel 37, stk. 2, i lovdekret
 nr. 241?
 a) I tilfælde, hvor et selskabs virksomhed
 (selskab »A«) er struktureret på en sådan
 måde, som det er tilfældet i den foreliggen-
 de sag, således at et tilknyttet selskab
 (selskab »B«), hvis etableringssted findes
 uden for Fællesskabets område, leverer spil-
 leautomatydelserne, og det eneste formål
 med denne struktur er at undgå A’s pligt til
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel- at svare moms i etableringsstaten:
 se afsagt den 17. oktober 2003 af High Court of Justice
 (England & Wales), Chancery Division, i sagen 1) RAL
 (Channel Islands) Ltd, 2) RAL Ltd, 3) RAL Services Ltd,
 i) kan spilleautomatydelserne da anses
 4) RAL Machines Ltd mod Commissioners of Customs
 som leveret fra et fast forretningssted
 and Excise
 i denne medlemsstat, og hvis dette
 besvares bekræftende:
 (Sag C-452/03)
 ii) skal spilleautomatydelserne anses
 (2004/C 7/34) som leveret fra det faste forretnings-
 sted, eller skal de anses som leveret
 fra det sted, hvor B har sit etablerings-
 sted?
 Ved kendelse afsagt den 17. oktober 2003, indgået til Domsto-
 lens Justitskontor den 27. oktober 2003, har High Court of
 Justice (England & Wales), Chancery Division, i sagen 1) RAL b) I tilfælde, hvor et selskabs virksomhed
 (Channel Islands) Ltd, 2) RAL Ltd, 3) RAL Services Ltd, 4) RAL (selskab »A«) af hensyn til reglerne om
 Machines Ltd mod Commissioners of Customs and Excise leveringssted, er struktureret på en sådan
 forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning måde, at et tilknyttet selskab (selskab »B«),
 om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål: under omstændigheder som dem, der fore-
 ligger i denne sag, hævder at levere spilleau-
 tomatydelser fra et etableringssted uden for
 1. Under henvisning til de faktiske omstændigheder i den Fællesskabets område og ikke har noget
 foreliggende sag, og navnlig til: fast forretningssted, hvorfra disse tjeneste-
 ydelser leveres i den medlemsstat, hvor A
 2. artikel 2, 4 og 9 i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF (1) af har hjemsted, og det eneste formål med
 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes denne struktur er at undgå A’s pligt til at
 lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles mervær- svare moms i denne stat af disse tjeneste-
 diafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag, og artikel 1 ydelser:


text:
6.12.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 313/56
 Personalerettens dom (Tredje Afdeling) af 8. oktober 2008 — Barbin mod Parlamentet
 (Sag F-44/07) (1)
 (Personalesag - tjenestemænd - forfremmelse - tildelingsprocedure vedrørende point for fortjenester i Europa-Parlamentet - ulovlige retningslinjer i denne procedure - sammenligning af fortjeneste)
 (2008/C 313/101)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Florence Barbin (Luxembourg, Luxembourg) (ved avocats S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis og É. Marchal)
 Sagsøgt: Europa-Parlamentet (ved A. Lukošiūtė og R. Ignătescu, som befuldmægtigede, derefter ved C. Burgos, A. Lukošiūtė og R. Ignătescu, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Dels annullation af afgørelsen af 16. oktober 2006 om tildeling af et point for fortjeneste i forfremmelsesåret 2005, dels at det fastslås, at punkt I.2, litra c), i »Vejledning vedrørende proceduren for tildeling af fortjeneste — og forfremmelsespoints« af 10. maj 2006 er ugyldig.
 Konklusion
 1)
 Europa-Parlamentet frifindes
 2)
 Hver part bærer sine egne omkostninger.
 (1) EUT C 155 af 7.7.2007, s. 45.


text:
16.12.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 310/20
 Sag anlagt den 11. oktober 2006 — CESD-Communautaire mod Kommissionen
 (Sag T-289/06)
 (2006/C 310/41)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Centre Européen pour la Statistique et le Développement ASBL — CESD-Communautaire ASBL (Luxembourg, Storhertugdømmet Luxembourg) (ved avocats D. Grisay og D. Piccininno)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Sagsøgerens påstande
 —
 Stævningen med påstand om annullation med hjemmel i artikel 230 EF, der blev indgivet til prøvelse af Kommissionens beslutning af 11. august 2006, antages til behandling.
 —
 Stævningen fremmes til realitetsbehandling.
 —
 Principalt gives der sagsøgeren medhold i sagen, og det fastslås, at Kommissionens beslutning af 11. august 2006 er ugyldig, for så vidt som den er vedtaget som følge af magtfordrejning og/eller ikke er begrundet, og idet der foreligger et åbenbart fejlskøn.
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 I beslutning af 11. august 2006 fastslog Kommissionen, med henvisning til finansforordningens artikel 93, stk. 1, litra f) (1), at der fra sagsøgerens side forelå grov misligholdelse i forbindelse med gennemførelsen af tre kontrakter, der var indgået med Eurostat vedrørende det tekniske samarbejde på området for statistik (PHARE-programmet), hvilken misligholdelse angiveligt forelå på grund af sagsøgerens afvisning af at fremlægge oplysninger til Kommissionen, der gjorde det muligt at foretage en revision af gennemførelsen af de omhandlede kontrakter. Desuden er det i den anfægtede beslutning anført, at Kommissionen forbeholder sig ret til at forsøge at gennemføre de bestemmelser i kontrakten, der er tilsidesat, med alle passende midler, herunder ad rettens vej, og i givet fald at tilbagesøge de eventuelt skyldige beløb.
 Til støtte for påstanden om annullation af den anfægtede beslutning har sagsøgeren gjort tre anbringender gældende.
 Det første anbringende vedrører en angivelig magtfordrejning i form af en procedurefordrejning, for så vidt som den anfægtede beslutning omgår de særlige tvistbilæggelsesprocedurer, der er fastsat i hver kontrakt indgået mellem sagsøgeren og Kommissionen, og som har hjemmel i artikel 57 i finansforordning nr. 1605/2002, og erstatter dem med en ensidig procedure i form af en beslutning i medfør af samme forordnings artikel 93, stk. 1, litra f). Sagsøgeren har gjort gældende, at Kommissionen har anvendt proceduren i artikel 93, stk. 1, litra f), på en måde, der fordrejer procedurens primære formål, hvilket formål ifølge sagsøgeren er at udelukke bydende, der har begået grove misligholdelser i forbindelse med gennemførelsen af et tidligere udbud, fra deltagelse i en senere udbudsprocedure, med henblik på at ophæve kontrakter, der hver især indeholder forskellige tvistbilæggelsesprocedurer, idet de fastsætter de kompetente retsinstanser og den lovgivning, der herved finder anvendelse.
 Det andet anbringende, som sagsøgeren har gjort gældende, vedrører manglende begrundelse. Sagsøgeren har gjort gældende, at den anfægtede beslutning ikke er korrekt begrundet, hverken juridisk, da den inden for kontraktområdet anvender en bestemmelse, der vedrører den korrekte forvaltning af Fællesskabets udbud, eller faktuelt, da de punkter, Kommissionen har kritiseret sagsøgeren for er ugrundede, eftersom det var åbenbart, at sagsøgeren ønskede at samarbejde med Kommissionens revisionstjeneste.
 Med det tredje anbringende har sagsøgeren gjort gældende, at Kommissionen har gjort sig skyldig i et åbenbart fejlskøn, for så vidt angår den anfægtede beslutnings beskrivelse af de faktiske omstændigheder, som sagsøgeren er kritiseret for, uden at disse først er kvalificeret som grov misligholdelse i overensstemmelse med de kontraktmæssige procedurer, der følger af artikel 57, stk. 2, i forordning nr. 1605/2002.
 (1) Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002 af 25.6.2002 om finansforordningen vedrørende De Europæiske Fællesskabers almindelige budget (EFT L 248, s. 1).


text:
20.6.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 222/26
 Sag anlagt den 22. april 2016 – L’Oréal mod EUIPO – Guinot (MASTER SHAPE)
 (Sag T-180/16)
 (2016/C 222/33)
 Stævningen affattet på fransk
 Parter
 Sagsøger: L’Oréal (Paris, Frankrig) (ved advokaterne T. de Haan og P. Péters)
 Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: Guinot SAS (Paris, Frankrig)
 Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO
 Ansøger af det omtvistede varemærke: L’Oréal
 Det omtvistede varemærke: EU-ordmærket »MASTER SHAPE« – registreringsansøgning nr. 11 566 262
 Sagen for EUIPO: Indsigelsessag
 Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 23. februar 2016 af Femte Appelkammer ved EUIPO (sag R 2907/2014-5)
 Påstande
 —
 Den anfægtede afgørelse annulleres.
 —
 EUIPO tilpligtes at betale sagens omkostninger, herunder de omkostninger, der er afholdt af sagsøgeren i forbindelse med sagen for Femte Appelkammer ved EUIPO.
 Anbringende
 —
 Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), sammenholdt med artikel 75 i forordning nr. 207/2009.


text:
10.9.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 269/18
 Domstolens kendelse (Første Afdeling) af 10. juni 2011 — Bibi Mohammad Imran mod Minister van Buitenlandse Zaken (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Rechtbank ’s-Gravenhage — Nederlandene)
 (Sag C-155/11) (1)
 (Præjudiciel forelæggelse - ufornødent at træffe afgørelse)
 2011/C 269/30
 Processprog: nederlandsk
 Den forelæggende ret
 Rechtbank ’s-Gravenhage
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Bibi Mohammad Imran
 Sagsøgt: Minister van Buitenlandse Zaken
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Rechtbank ’s-Gravenhage — fortolkning af artikel 7, stk. 2, i Rådets direktiv 2003/86/EF af 22. september 2003 om ret til familiesammenføring (EUT L 251, s. 12) — betingelser for udøvelsen af denne ret — national lovgivning, der fastsætter en pligt for et familiemedlem til en tredjelandsstatsborger med lovligt ophold i den berørte medlemsstat til at bestå en integrationstest for at kunne indrejse på det nationale område — det pågældende familiemedlem er en mor til otte børn heraf syv mindreårige, der har lovligt ophold i den berørte medlemsstat — mulighed for at følge undervisning på medlemsstatens sprog i den tredjestat, hvor den pågældende opholder sig — helbredsmæssige eller andre grunde, der forhindrer det berørte familiemedlem i indenfor en overskuelig tidsperiode at bestå integrationstesten
 Konklusion
 Det er ufornødent at træffe afgørelse om den anmodning om præjudiciel afgørelse, som Rechtbank ’s-Gravenhage (Nederlandene) har fremsat ved afgørelse af 31. marts 2011.
 (1) EUT C 219 af 23.7.2011.


text:
20.10.2007
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 247/22
 Dom afsagt af Retten i Første Instans den 12. september 2007 — Olympiaki Aeroporia Ypiresies mod Kommissionen
 (Sag T-68/03) (1)
 (Statsstøtte - omstruktureringsstøtte ydet af Den Hellenske Republik til luftfartsselskabet Olympic Airways - beslutning, der erklærer en støtte uforenelig med fællesmarkedet og kræver tilbagesøgning af den - misbrug af støtten - ny støtte - bevisbyrde - ret til at blive hørt - test vedrørende privat kreditor - faktisk vildfarelse - åbenbart urigtig bedømmelse - begrundelse - artikel 87, stk. 1, og artikel 87, stk. 3, litra c), EF)
 (2007/C 247/32)
 Processprog: græsk
 Parter
 Sagsøger: Olympiaki Aeroporia Ypiresies AE, tidligere Olympiaki Aeroporia AE (Athen, Grækenland) (først ved avocats D. Waelbroeck og E. Bourtzalas, solicitors J. Ellison og M. Hall, og avocats A. Kalogeropoulos og C. Tagaras, derefter ved avocat P. Anestis og solicitor T. Soames)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved D. Triantafyllou og J.L. Buendía Sierra, som befuldmægtigede, bistået af avocat A. Oikonomou)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af Kommissionens beslutning 2003/372/EF af 11. december 2002 om støtte fra den græske stat til Olympic Airways (EUT 2003 L 132, s. 1).
 Konklusion
 1)
 Artikel 2 og 3 i Kommissionens beslutning 2003/372/EF af 11. december 2002 om støtte fra den græske stat til Olympic Airways annulleres, for så vidt som de angår tolerancen af den vedvarende manglende betaling dels af lufthavnsafgifter, som Olympic Airways skulle betale til Athens internationale lufthavn, dels af den merværdiafgift, som Olympic Aviation skulle betale af brændstof og reservedele.
 2)
 I øvrigt frifindes Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber.
 3)
 Olympiaki Aeroporia Ypiresies AE bærer 75 % af sine egne omkostninger og betaler 75 % af Kommissionens omkostninger. Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber bærer 25 % af sine egne omkostninger og af Olympiaki Aeroporia Ypiresies' omkostninger.
 (1) EUT C 112 af 10.5.2003.


text:
15.1.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 13/3
 Domstolens dom (Store Afdeling) af 9. november 2010 — Mediaprint Zeitungs- und Zeitschriftenverlag GmbH & Co. KG mod »Österreich«-Zeitungsverlag GmbH (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Oberster Gerichtshof (Østrig))
 (Sag C-540/08) (1)
 (Direktiv 2005/29/EF - urimelig handelspraksis - national lovgivning med principielt forbud mod en handelspraksis, som gør gavetilbud til forbrugerne betinget af erhvervelse af varer eller modtagelse af tjenesteydelser)
 2011/C 13/04
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Oberster Gerichtshof
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Mediaprint Zeitungs- und Zeitschriftenverlag GmbH & Co. KG
 Sagsøgt:»Österreich«-Zeitungsverlag GmbH
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Oberster Gerichtshof — fortolkning af artikel 3, stk. 1, og artikel 5, stk. 2 og 5, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/29/EF af 11. maj 2005 om virksomheders urimelige handelspraksis over for forbrugerne på det indre marked og om ændring af Rådets direktiv 84/450/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/7/EF, 98/27/EF og 2002/65/EF og Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2006/2004 (EUT L 149, s. 22) — national lovgivning, hvorefter det er ulovligt for udgivere af periodiske tryksager at annoncere, tilbyde eller yde vederlagsfri tilgift til periodiske tryksager samt tilbyde en sådan tilgift til andre varer eller tjenesteydelser uden at tage hensyn til den vildledende eller aggressive karakter af den pågældende handelspraksis — lovgivning, der ikke kun har til formål at beskytte forbrugere, men også tjener til opretholdelse af et alsidigt presseudbud og beskyttelse af svagere medkonkurrenter — begrebet urimelig handelspraksis
 Konklusion
 1)
 Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/29/EF af 11. maj 2005 om virksomheders urimelige handelspraksis over for forbrugerne på det indre marked og om ændring af Rådets direktiv 84/450/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/7/EF, 98/27/EF og 2002/65/EF og Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2006/2004 (direktivet om urimelig handelspraksis) skal fortolkes således, at det er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen, der indeholder et generelt forbud mod salg med tilgift, og som tilsigter ikke kun at beskytte forbrugerne, men også tjener andre formål.
 2)
 Den med købet af en avis forbundne mulighed for at deltage i en præmiekonkurrence udgør ikke en urimelig handelspraksis som omhandlet i artikel 5, stk. 2, i direktiv 2005/29, alene fordi denne mulighed for deltagelse, i hvert fald for en del af de pågældende forbrugere, udgør den udslagsgivende grund til at købe avisen.
 (1) EUT C 69 af 21.3.2009.


text:
10.1.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 6/7
 Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 13. november 2008 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Efrosyni Alexiadou
 (Sag C-436/07 P) (1)
 (Appel - voldgiftsklausul - aftale om et program for teknologisk udvikling til produktion af vandafvisende læder - tilbagebetaling af forskud - renter)
 (2009/C 6/12)
 Processprog: græsk
 Parter
 Appellant: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved D. Triantafyllou, som befuldmægtiget)
 Den anden part i appelsagen: Efrosyni Alexiadou (ved dikigoros Ch. Matellas og E. Alexiadou)
 Sagens genstand
 Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans (Fjerde Afdeling) den 12. juli 2007 i sag T-312/05, Kommissionen mod Alexiadou, hvorved Retten forkastede et søgsmål med påstand om, at sagsøgte tilpligtes at tilbagebetale det forskud, som Kommissionen har udbetalt i forbindelse med en aftale om et program for teknologisk udvikling til produktion af vandafvisende læder (aftale nr. G1ST-CT-2002-50227).
 Konklusion
 1)
 Dom afsagt af De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans den 12. juli 2007 i sag T-312/05, Kommissionen mod Alexiadou, ophæves.
 2)
 Sagen hjemvises til De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans.
 3)
 Afgørelsen om sagens omkostninger udsættes.
 (1) EUT C 269 af 10.11.2007.


text:
Nr . C 315/22 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 25 . 11 . 95
 Sag anlagt den 4 . oktober 1995 af Camping Qualité France Laure Levi, Bruxelles, og med valgt adresse i Luxembourg
 mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber hos Fiduciaire Myson SARL , 1 , rue Glesener .
 ( Sag T- 182/95 )
 ( 95/C 315 /42 ) Sagsøgerne har nedlagt følgende påstande :
 (Processprog: fransk ) — Sagsøgernes pensionsopgørelser for december 1994 ,
 som er udfærdiget i henhold til Rådets forordning
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der ( EKSF, EF, Euratom ) nr . 31 6 1 /94 af 19 . december 1994 ,
 den 4 . oktober 1995 anlagt sag mod Kommissionen for De annulleres i det omfang denne forordning først foreskri
 Europæiske Fællesskaber af Association » Camping Qualité ver anvendelse af en justeringskoefficient for Tyskland
 France «, Paris, ved advokaterne Jean-Michel Roche og svarende til købekraftsniveauet i hovedstaden , Berlin ,
 Jean-Claude Cohen, Paris , og med valgt adresse i Luxem fra 1 . juli 1994 , og ikke fra 3 . oktober 1990 , og om
 bourg hos advokat Stef Oostvogels , 13 , rue Aldringen . fornødent annulleres Kommissionens afgørelse af
 26 . juli 1995 , hvorved sagsøgernes klage afvistes .
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstand :
 — Sagsøgerne genindsættes i samtlige deres pensionsrettig
 heder fra 3 . oktober 1990 korrigeret med en justerings
 — Europa-Kommissionens beslutning af 27. juli 1995 , koefficient fastsat til købekraftsniveauet i Berlin .
 modtaget den 4 . august 1995 , hvorved sagsøgeren
 pålægges at tilbagebetale 5 1 405,74 ECU af det beløb på
 90 000 ECU , som sammenslutningen har modtaget i — Sagsøgte tilpligtes at betale morarenter 10% p.a . af de
 støtte fra Fællesskabet til et projekt vedrørende udvik udestående pensionsbeløb for perioden 3 . oktober 1990
 ling af en europæisk kæde af kvalitetscampingpladser, til 30 . juni 1994 , beregnet for samme perioder .
 annulleres .
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Søgsmålsgrundene og de væsentligste argumenter er de
 Sagsøgeren gør for det første gældende, at den anfægtede samme som i sag T- 171 /95 , T- 172/95 og T- 173/95 .
 beslutning ikke er tilstrækkeligt begrundet, idet der ikke
 henvises til nogen retsakt eller specifik bestemmelse , hvor
 efter Kommissionen er bemyndiget til at træffe en sådan
 beslutning .
 Med hensyn til beslutningens indhold gør sagsøgeren
 gældende, at beslutningen er truffet på et forkert grundlag,
 idet den dels er baseret på ukorrekte faktiske omstændig Sag anlagt den 16. oktober 1995 af selskaberne Areacova ,
 heder , dels anfægtes projektets kvalitet, selv om den SA, Armadora José Pereira , SA, Armadores Pesqueros de
 undersøgelse, Kommissionen på nuværende tidspunkt kan Aldán , SA, Centropesca , SA, Chymar, SA, Eloymar, SA ,
 foretage , alene kan vedrøre anvendelsen af de bevilgede Exfaumar, SA, Farpespan , SL, Freiremar, SA, Hermandos
 midler . Gandón, SA, Heroya, SA, Hiopesca , SA, José Pereira e
 Hijos , SA, Juana Oya Pérez, Manuel Nores González,
 Moradiña, SA, Navales Cerdeiras , SL , Nugago Pesca, SA ,
 Pesquera Austral , SA, Pescaberbés , SA, Pesquerías Bígaro
 Narval , SA, Pesquera Cíes , SA , Pesca Herculina, SA ,
 Pesquera Inter, SA, Pesquerías Marinenses , SA , Pesquerías
 Tara, SA, Pesquera Vaqueiro , SA, Sotelo Dios , SA, Asocia
 Sag anlagt den 16. oktober 1995 af Franz Becker, Giuseppe ción Nacional de Armadores de Buques Congeladores de
 Lisitano, Richard Mirsberger, Gerda Müller-Maersch , Pesca de Merluza ( ANAMER ), Asociación Nacional de
 Heinz L. Nörenberg, Wolfram Pütz og Gerhard Tscheepe Armadores de Buques Congeladores de Pesquerías Varias
 mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ( ANAVER ) og Asociación de Sociedades Pesqueras Espa
 ( Sag T-191 /95 ) ñolas ( ASPE ) mod Rådet for Den Europæiske Union
 ( 95 /C 315 /43 ) ( Sag T-l 94/95 )
 ( 95 /C 315 /44 )
 (Processprog: fransk )
 (Processprog: spansk)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 den 16 . oktober 1995 anlagt sag mod Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber af Franz Becker, Giuseppe Lisi Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 tano , Richard Mirsberger, Gerda Müller-Maersch , Heinz L. den 16 . oktober 1995 anlagt sag mod Rådet for Den
 Nörenberg, Wolfram Pütz og Gerhard Tscheepe , alle Europæiske Union af selskaberne Areacova, SA ( Vigo ,
 Tyskland , ved advokaterne Georges Vandersanden og Spanien ), Armadora José Pereira , SA ( Vigo, Spanien ),


text:
19.6.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 161/9
 Domstolens dom (Første Afdeling) af 22. april 2010 — Zentralbetriebsrat der Landeskrankenhäuser Tirols mod Land Tirol (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Landesgericht Innsbruck — Østrig)
 (Sag C-486/08) (1)
 (Socialpolitik - rammeaftaler om deltidsarbejde og om tidsbegrænset ansættelse - mindre gunstige nationale bestemmelser for ansatte, der arbejder på deltid, der er beskæftiget lejlighedsvist, eller som er ansat i henhold til en tidsbegrænset kontrakt - ligebehandlingsprincippet)
 (2010/C 161/11)
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Landesgericht Innsbruck
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Zentralbetriebsrat der Landeskrankenhäuser Tirols
 Sagsøgt: Land Tirol
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Landesgericht Innsbruck — fortolkning af rammeaftalens § 4, stk. 1 og 2, i bilaget til Rådets direktiv 97/81/EF af 15. december 1997 om rammeaftalen vedrørende deltidsarbejde, der er indgået af Unice, CEEP og EFS (EFT 1998 L 14, s. 9), rammeaftalens § 4 i bilaget til Rådets direktiv 1999/70/EF af 28. juni 1999 om rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP (EFT L 175, s. 43), samt af artikel 14, stk. 1, litra c), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/54/EF af 5. juli 2006 om gennemførelse af princippet om lige muligheder for og ligebehandling af mænd og kvinder i forbindelse med beskæftigelse og erhverv (EUT L 204, s. 23) — national lovgivning, der udelukker kontraktansatte fra sit anvendelsesområde for så vidt angår visse kategorier af ansatte, der arbejder på deltid, der lejlighedsvist er beskæftiget, eller er i ansættelsesforhold af en tidsbegrænset varighed — mindre gunstige regler hvad angår ret til ferie for arbejdstagere, der går fra at være beskæftiget på fuld tid til at være beskæftiget på deltid, og arbejdstagere der tager forældreorlov i to år — ligebehandling af mænd og kvinder, af deltidsansatte og fuldtidsansatte, samt af ansatte i et ansættelsesforhold af tidsbegrænset varighed og ansatte i et ansættelsesforhold af tidsubegrænset varighed
 Konklusion
 1)
 Den relevante EU-ret, og særligt § 4, stk. 2, i rammeaftalen om deltidsarbejde, der er indgået den 6. juni 1997 og findes i bilaget til Rådets direktiv 97/81/EF af 15. december 1997 om rammeaftalen vedrørende deltidsarbejde, der er indgået af UNICE, CEEP og EFS, som ændret ved Rådets direktiv 98/23/EF af 7. april 1998, skal fortolkes således, at den er til hinder for en national lovbestemmelse som § 55, stk. 5, i Tiroler Landes-Vertragsbedienstetengesetz (lov om overenskomstansatte i delstaten Tyrol) af 8. november 2000, i den udgave, der var gældende indtil den 1. februar 2009, hvorefter endnu ikke afholdt ferie skal tilpasses den nye arbejdstid i tilfælde af, at en arbejdstagers arbejdstid ændres, hvilket indebærer, at en arbejdstager, som nedsætter sin arbejdstid fra fuldtid til deltid, får nedsat den ret til årlig betalt ferie, som han har optjent som fuldtidsansat, men som han ikke har haft mulighed for at gøre brug af, eller at han kun kan afholde denne ferie med nedsatte feriepenge.
 2)
 § 4 i rammeaftalen om tidsbegrænset ansættelse indgået den 18. marts 1999, som findes i bilaget til Rådets direktiv 1999/70/EF af 28. juni 1999 om rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP, skal fortolkes således, at den er til hinder for en national lovbestemmelse som § 1, stk. 2, litra m), i Tiroler Landes-Vertragsbedienstetengesetz af 8. november 2000, i den udgave, der var gældende indtil den 1. februar 2009, hvorefter arbejdstagere, som er ansat tidsbegrænset i maksimum seks måneder, eller som kun lejlighedsvist er beskæftiget, udelukkes fra lovens anvendelsesområde.
 3)
 § 2, stk. 6, i rammeaftalen vedrørende forældreorlov, som blev indgået den 14. december 1995, og som findes i bilaget til Rådets direktiv 96/34/EF af 3. juni 1996 om den rammeaftale vedrørende forældreorlov, der er indgået af UNICE, CEEP og EFS, som ændret ved Rådets direktiv 97/75/EF af 15. december 1997, skal fortolkes således, at den er til hinder for en national lovbestemmelse som § 60, sidste punktum, i Tiroler Landes-Vertragsbedienstetengesetz af 8. november 2000, i den udgave, der var gældende indtil den 1. februar 2009, hvorefter de arbejdstagere, som benytter sig af deres ret til at afholde forældreorlov i to år, ved udløbet af denne orlov mister deres ret til årlig betalt ferie optjent i året før deres barns fødsel.
 (1) EUT C 44 af 21.2.2009.