text:
16.6.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 184/13
 Sag anlagt den 24. marts 2014 — Europa-Kommissionen mod Republikken Slovenien
 (Sag C-140/14)
 2014/C 184/17
 Processprog: slovensk
 Parter
 Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved E. Sanfrutos Cano og M. Žebre)
 Sagsøgt: Republikken Slovenien
 Sagsøgerens påstande
 —
 Det fastslås, at Republikken Slovenien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 12, 13, artikel 15, stk. 1, artikel 17 og artikel 36, stk. 1, i direktiv 2008/98/EU (1), artikel 5, stk. 3, litra e), og artikel 6, sammenholdt med Rådets beslutning 2003/33/EU (2), artikel 7, 8, 9, 11 og 12 i direktiv 1999/31/EF (3) samt bilag I, II og III til sidstnævnte direktiv, idet den ikke fra og med april 2009 har vedtaget tilstrækkelige foranstaltninger med henblik på at forebygge og fjerne deponeringen af 13 600 m3 udgravet jord, hvoraf 7 605,73 m3 kan klassificeres som affald henhørende under nr. 17 05 06 (udgravningsmateriale ikke henhørende under nr. 17 05 05), og ca. 6 000 m3 kan klassificeres som affald henhørende under nr. 17 05 05* (udgravningsmateriale indeholdende farlige stoffer) på byggepladsen til udbygning af det kommunale handelsområde Gaberje-jug.
 —
 Det fastslås, at Republikken Slovenien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til 13 og artikel 36, stk. 1, i direktiv 2008/98/EF om affald, artikel 5, stk. 3, litra e), og artikel 6, sammenholdt med Rådets beslutning 2003/33/EF, artikel 7, 8, 9, 11 og 12 i direktiv 1999/31/EF samt bilag I, II og III til sidstnævnte direktiv, idet den godkendte opbevaringen af udgravningsjord — dvs. en virksomhed, som indebærer genvinding af affald — på grundstykke 115/1 i Teharje’s kommunale register over landområder uden at sikre, at andet affald ikke tidligere eller samtidigt har været opbevaret på anlægget, og idet den undlod at vedtage foranstaltninger med henblik på fjernelse af affald, som ikke er omfattet af godkendelsen af dette anlæg.
 —
 Republikken Slovenien tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Eftersom Republikken Slovenien ikke fra og med april 2009 har vedtaget tilstrækkelige foranstaltninger med henblik på at forebygge og fjerne opbevaringen af 13 600 m3 udgravet jord, hvoraf 7 605,73 m3 kan klassificeres som affald henhørende under nr. 17 05 06 (udgravningsmateriale ikke henhørende under nr. 17 05 05) og ca. 6 000 m3, der kan klassificeres som affald henhørende under nr. 17 05 05* (udgravningsmateriale indeholdende farlige stoffer) på byggepladsen til udbygning af den kommunale handelsområde Gaberje-jug, har den ikke opfyldt sine forpligtelser i henhold til artikel 12, 13 og artikel 15, stk. 1, artikel 17 og artikel 36, stk. 1, i direktiv 2008/98/EF, artikel 5, stk. 3, litra e), og artikel 6, sammenholdt med Rådets beslutning 2003/33/EF, artikel 7, 8, 9, 11 og 12 i direktiv 1999/31/EF samt bilag I, II og III til sidstnævnte direktiv. Da Republikken Slovenien godkendte opbevaringen af udgravningsjord — dvs. en virksomhed, som indebærer genvinding af affald — på grundstykke 115/1 i Teharje’s kommunale register over landområder uden at sikre, at andet affald ikke tidligere eller samtidigt har været opbevaret på anlægget, og idet den undlod at vedtage foranstaltninger med henblik på fjernelse af affald, som ikke er omfattet af godkendelsen af dette anlæg, der kan kvalificeres som ulovlige deponeringsanlæg, har den desuden ikke opfyldt sine forpligtelser i henhold til artikel 13 og artikel 36, stk. 1, i direktiv 2008/98/EF om affald, artikel 5, stk. 3, litra e), artikel 6, sammenholdt med Rådets beslutning 2003/33/EF, artikel 8, 9, 11 og 12 i direktiv 1999/31/EF samt bilag I, II, III til sidstnævnte direktiv.
 (1) EUT L 312 af 22.11.2008, s. 3.
 (2) EFT L 11 af 16.1.2003.
 (3) EFT L 182 af 16.7.1999, s. 1.


text:
13.6.98 DA De Europñiske Fñllesskabers Tidende C 184/13
 Ð Rådet tilpligtes at afholde sagens omkostninger. Sag anlagt den 6. april 1998 af Antonio Giannini mod
 Kommissionen for De Europñiske Fñllesskaber
 (Sag T-57/98)
 Sùgsmålsgrunde og vñsentligste argumenter:
 (98/C 184/24)
 Sagsùgeren har i nñrvñrende sag anfñgtet det andet direk-
 (Processprog: fransk)
 tiv om ivñrksñttelse af en aftale mellem forskellige
 arbejdsmarkedsparter på fñllesskabsplan, der er baseret på
 aftalen om social- og arbejdsmarkedspolitikken, der er
 Ved De Europñiske Fñllesskabers Ret i Fùrste Instans er
 knyttet som bilag til Rom-traktaten, som ñndret ved Maa-
 der den 6. april 1998 anlagt sag mod Kommissionen for
 stricht-traktaten. Sagsùgeren, som er en arbejdsgiverorga-
 De Europñiske Fñllesskaber af Antonio Giannini, Bruxel-
 nisation, der omfatter små og mellemstore virksomheder i
 les, ved advokaterne Marc Dallemagne og Carlo Locchi,
 Europa, anfñgter det nñvnte direktiv, for så vidt det
 Bruxelles.
 vedrùrer disse virksomheder. Det fùrste direktiv til gen-
 nemfùrelse af nñvnte aftale (1) havde også vñret genstand
 for et sùgsmål anlagt af samme sagsùger (2). Sagsùgeren har nedlagt fùlgende påstande:
 De sùgsmålsgrunde og argumenter, som sagsùgeren har Ð Det fastslås, at nñrvñrende sag er parallel med sag
 fremfùrt i nñrvñrende sag, er i vidt omfang identiske med T-282/97, og denne sag forenes med sidstnñvnte.
 dem, der blev gjort gñldende i sag T-135/96, UEAPME
 mod Rådet.
 Ð Annullation af sagsùgtes afgùrelse om at besñtte stil-
 ling KOM/062/97 ved at udnñvne en anden person.
 Det er sagsùgerens opfattelse, at det anfñgtede direktiv
 udgùr en tilsidesñttelse af sagsùgerens forhandlingsret, af
 friheden for små og mellemstore virksomheder til at danne Ð Annullation af sagsùgtes afgùrelse 6872 af 18.12.1997
 foreninger og sammenslutninger, samt af de principper, der om at afvise klage R/560/97, meddelt sagsùgeren den
 ligger til grund for det sociale demokrati. Efter sagsùgerens 6. januar 1998.
 opfattelse var Kommissionen forpligtet til at undersùge,
 ikke om blot de parter, der indgik rammeaftalen, var
 reprñsentative, men også og navnlig, om andre arbejds- Ð Sagsùgeren tilkendes erstatning for sit tab med et belùb
 markedsparter, der også havde tilkendegivet deres ùnske svarende til forskellen mellem den lùn, han oppebñrer
 om at forhandle, navnlig såfremt en af dem reprñsenterer nu, og den, han ville have oppebåret i den omtvistede
 de virksomheder, hvis interesser er specielt omhandlet i stilling fra den 28. april 1995.
 artikel 2, stk. 2, i aftalen om socialpolitikken, var reprñ-
 sentative. Netop derved udgùr det anfñgtede direktiv også
 en tilsidesñttelse af denne bestemmelse. Ð Sagsùgte tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Sùgsmålsgrunde og vñsentligste argumenter:
 Det anfñgtede direktiv udgùr desuden en tilsidesñttelse af
 artikel 3 og 4 i nñvnte aftale for så vidt som Kommissio-
 nen for at sùrge for en afbalanceret stùtte til de parter, der
 Vedrùrende de faktiske omstñndigheder henviser sagsùge-
 deltager i den sociale debat, skulle have gjort de andre par-
 ren til det, som allerede er gjort gñldende i sag T-282/
 ter opmñrksom på, at det var nùdvendigt at lade
 97 (1), og som ifùlge hans opfattelse er en integrerende del
 UEAPME deltage i forhandlingen, og ikke have indfùrt en
 af nñrvñrende sag. Sagsùgeren påberåber sig magtfordrej-
 sondring mellem de generelle tvñrfaglige organisationer og
 ning, for den omtvistede afgùrelse er ikke blevet truffet i
 organisationer af anden art.
 tjenestens interesse, men med det formål at tilbyde en kol-
 lega til sagsùgeren en ikke-fortjent forfremmelse. Ifùlge
 sagsùgeren opfylder den pågñldende ved udnñvnelsen
 Sagsùgeren har endelig gjort gñldende, at der med vedta- ikke de krav, der stilledes for at udùve den funktion, der
 gelsen af det anfñgtede direktiv er sket en tilsidesñttelse af skulle varetages.
 princippet »patere legem quam ipse fecisti« og af princip-
 pet om lige behandling.
 Endvidere anfñgter sagsùgeren afvisningen af hans krav
 ( ) Rådets direktiv 96/34/EF af 3. juni 1996 om den rammeaftale
 1 om, at han gùres bekendt med de ùvrige ansùgeres fortje-
 vedrùrende forñldreorlov, der er indgået af UNICE, CEEP og nester. Sagsùgeren finder, at sagsùgtes afvisning kun kan
 EFS (EFT L 145 af 19.6.1996, s. 4). have til formål at beskytte udnñvnelsen af en tjeneste-
 (2) Sag T-135/96, UEAPME mod Rådet (EFT C 318 af 26. mand, der ikke har de krñvede kvalifikationer.
 10.1996, s. 21).
 Endelig gentager sagsùgeren sit krav om erstatning for det
 ikke-ùkonomiske og ùkonomiske tab, han har lidt, efter-
 ---pagebreak--- C 184/14 DA De Europñiske Fñllesskabers Tidende 13.6.98
 som han finder at have bevist den tjenstlige fejl og årsags- I henhold til den anfñgtede beslutning indeholdt den oven-
 forbindelsen mellem fejlen og den lidte skade. for skitserede ordning regler, der medfùrte forskelsbehand-
 ling på grundlag af nationalitet, krñnkede princippet om
 fri etableringsret og fastsatte stùtteforanstaltninger til
 (1) EFT C 387 af 20.12.1997, s. 25.
 fremme af investeringer i skibstonnage, således at reglerne
 indebar en sandsynlig tilsidesñttelse af de fñllesskabsret-
 lige regler for skibsbygningsstùtte; ordningen tillod stùtte
 på gunstige vilkår i form af leasingkontrakter til brug for
 kùb af skibe, hvilket måtte anses for at vñre driftsstùtte,
 der er forbudt i henhold til fñllesskabsretten.
 Sag anlagt den 6. april 1998 af Sardegna Lines Ð Servizi
 Marittimi della Sardegna Spa mod Kommissionen for De Til stùtte for påstandene har sagsùgeren fremfùrt fùlgende
 Europñiske Fñllesskaber anbringender:
 (Sag T-58/98)
 Ð Der foreligger tilsidesñttelse af Rådets direktiv 90/684/
 (98/C 184/25) EéF af 21. december 1990 om stùtte til skibsbygnings-
 industrien (1), der udgùr en ordning for sektorstùtte,
 som overhovedet ikke har vñret inddraget under den
 (Processprog: italiensk)
 pågñldende sagsbehandling.
 Ved De Europñiske Fñllesskabers Ret i Fùrste Instans er Ð Der foreligger en fejlagtig bedùmmelse og overskri-
 der den 6. april 1998 anlagt sag mod Kommissionen for delse af befùjelser, da de faktiske og retlige omstñndig-
 De Europñiske Fñllesskaber af Sardegna Lines Ð Servizi heder, der er blevet lagt til grund for den anfñgtede
 Marittimi della Sardegna Spa ved advokaterne Francesco beslutning, ikke er til stede. I den henseende har Kom-
 Caruso, Ugo Iaccarino, Beniamino Carnevale og Claudia missionen foretaget en åbenlyst fejlagtig bedùmmelse
 Caruso, Napoli, og med valgt adresse i Bruxelles på Fran- af de angiveligt vñsentlige ñndringer, der blev indfùrt i
 cesco Carusos kontor, 2A, rue van Moer. lov nr. 20/1951 ved lov nr. 11/1988, hvilket medfùrte,
 at Kommissionen klassificerede den konkrete regionale
 stùtteordning som »nye stùtte« og anså den for under-
 Sagsùgeren har nedlagt fùlgende påstande: givet pligten om forhåndsanmeldelse i medfùr af trak-
 tatens artikel 93, stk. 3.
 Ð Kommissionens beslutning 98/95/EF af 21. oktober
 1997 vedrùrende stùtte, som regionen Sardinien (Ita- Ð Der er sket en tilsidesñttelse og forkert anvendelse af
 traktatens artikel 92, stk. 1, eftersom der hverken fore-
 lien) har ydet rederier på Sardinien (EFT L 20 af 27.
 1.1998, s. 30), annulleres. ligger nogen hindring af handelen mellem medlemssta-
 terne eller konkurrenceforvridning.
 Ð Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger. Ð Betingelserne for at anvende traktatens artikel 92,
 stk. 3, litra a) og c), er opfyldt, idet Sardinien er en til-
 bagestående region i Italien, og sagsùgte burde tillige
 Sùgsmålsgrunde og vñsentligste argumenter: have taget hensyn til, at der er tale om en ù med peri-
 fer beliggenhed.
 Sagsùgeren anfñgter sagsùgtes beslutning af 21. oktober
 1997, for så vidt som denne lñgger til grund, at den stùt- Ð Der er sket en tilsidesñttelse af vñsentlige formelle
 teordning, regionen Sardinien har indfùrt til fordel for krav, idet beslutningen savner begrundelse.
 rederier, er ulovlig.
 (1) EFT L 380 af 31.12.1990, s. 27.
 Den stùtteordning, der anses for ulovlig, blev indfùrt ved
 regionen Sardiniens regionallov nr. 20 af 15. maj 1951,
 hvorefter der »under den selvstñndige afdeling af Credito
 Industriale del Banco di Sardegna, bogfùrt under regionens
 passivposter,« oprettedes en fond med henblik på långiv-
 Sag anlagt den 8. april 1998 af Volkswagen AG mod
 ning til regionale virksomheder, der ùnskede at bygge,
 Kommissionen for De Europñiske Fñllesskaber
 kùbe, ombygge eller reparere handelsfartùjer. Sådanne lån
 kunne kun ydes til virksomheder, hvis hovedsñde, skatte- (Sag T-62/98)
 mñssige hjemsted og Ð for så vidt angik rederier Ð indre- (98/C 184/26)
 gistreringshavn befandt sig inden for regionens område.
 Det var endvidere bestemt, at de omhandlede lån skulle
 ydes til rederier med overvejende regionale interesser. Der (Processprog: tysk)
 er senere ved lov nr. 11/1988 blevet foretaget visse ñndrin-
 ger i den pågñldende stùtteordning, hvilke efter sagsùgtes Ved De Europñiske Fñllesskabers Ret i Fùrste Instans er
 opfattelse måtte anses for vñsentlige. der den 8. april 1998 anlagt sag mod Kommissionen for

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
24.2.2007
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 42/18
 Sag anlagt den 22. december 2006 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Storhertugdømmet Luxembourg
 (Sag C-529/06)
 (2007/C 42/32)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved E. Montaguti, som befuldmægtiget)
 Sagsøgt: Storhertugdømmet Luxembourg
 Sagsøgerens påstande
 —
 Det fastslås, at Storhertugdømmet Luxembourg har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/98/EF af 17. november 2003 om videreanvendelse af den offentlige sektors informationer (1), idet det ikke har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkommet direktivet og under alle omstændigheder ikke har givet Kommissionen meddelelse herom.
 —
 Storhertugdømmet Luxembourg tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Fristen for gennemførelse af direktivet udløb den 1. juli 2005.
 (1) EUT L 345, s. 90.


text:
10.4.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 112/45
 Sag anlagt den 13. februar 2017 — King.com mod EUIPO — TeamLava (skærmbilleder og ikoner)
 (Sag T-95/17)
 (2017/C 112/62)
 Stævningen er affattet på engelsk
 Parter
 Sagsøger: King.com Ltd (St. Julians, Malta) (ved solicitor M. Hawkins og advokat T. Dolde)
 Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: TeamLava LLC (Redwood Suite, Californien, Forenede Stater)
 Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO
 Indehaver af det omtvistede design: TeamLava LLC
 Det omtvistede design: EF-design nr. 2216416-0054
 Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 1. december 2016 af Tredje Appelkammer ved EUIPO (sag R 1947/2015-3)
 Påstande
 —
 Den anfægtede afgørelse annulleres.
 —
 EUIPO og den anden part, såfremt denne intervenerer i sagen, tilpligtes at betale sagens omkostninger
 Anbringende
 —
 Tilsidesættelse af artikel 25, stk. 1, litra b), sammenholdt med artikel 5, 6 og 7, i forordning nr. 6/2002


text:
27.10.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 331/28
 Sag anlagt den 22. august 2012 — Demon International mod KHIM — Big Line Sas di Graziani Lorenzo (DEMON)
 (Sag T-380/12)
 (2012/C 331/53)
 Stævningen er affattet på tysk
 Parter
 Sagsøger: Demon International, LC (Orem, De Forenede Stater) (ved advokat T. Krüger)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: Big Line Sas di Graziani Lorenzo (Thiene (VI), Italien)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelse truffet den 20. juni 2012 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1845/2011-4) annulleres.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale de omkostninger, der er opstået i forbindelse med klagen og klagesag R 1845/2011-4.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Det registrerede EF-varemærke, der blev begæret erklæret ugyldigt: Et figurmærke, der indeholder ordbestanddelen »Demon« for varer i klasse 9 — EF-varemærke nr. 6 375 398
 Indehaver af EF-varemærket: Big Line Sas di Graziani Lorenzo
 Indgiveren af begæringen om, at EF-varemærket erklæres ugyldigt: Demon International, LC
 Begrundelse for ugyldighedsbegæringen: Det internationale ordmærke »DEMON« for varer i klasse 28
 Annullationssafdelingens afgørelse: Begæringen om ugyldighed blev delvist taget til følge
 Appelkammerets afgørelse: Klagen taget til følge og afslag på ugyldighedsbegæringen
 Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 53, stk. 1, litra a), sammenholdt med artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009.


text:
21.11.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 282/57
 Sag anlagt den 25. september 2009 — Glenton España mod KHIM — Polo/Lauren (POLO SANTA MARIA)
 (Sag T-376/09)
 2009/C 282/107
 Stævningen er affattet på engelsk
 Parter
 Sagsøger: Glenton España SA (Madrid, Spanien) (ved lawyers E. Armijo Chávarri og A. Castán Pérez-Gómez)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: The Polo/Lauren Company L.P. (New York, De Forenede Stater)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Sagen antages til realitetsbehandling.
 —
 Afgørelse truffet den 18. juni 2009 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 594/2008-2) annulleres.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Ansøger om EF-varemærket: Glenton España SA
 Det omhandlede EF-varemærke: Figurmærket »POLO SANTA MARIA« for varer og tjenesteydelser i klasse 18, 25, 36, 41 og 43
 Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: The Polo/Lauren Company L.P
 Det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Varemærkeregistrering i Benelux af figurmærket »gengivelsen af en silhuet af en polospiller« for varer i klasse 18 og 25
 Indsigelsesafdelingens afgørelse: Indsigelsen taget til følge i forhold til alle de omtvistede varer
 Appelkammerets afgørelse: Delvis annullation af den anfægtede afgørelse
 Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i Rådets forordning nr. 207/2009, idet appelkammeret med urette fastslog, at der var risiko for forveksling mellem de omtvistede varemærker.


text:
Nr. C 108/ 14 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 5 . 4 . 97
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt af Retten i Europæiske Fællesskaber ved Julian Currall, som befuld
 Aalborg ved skrivelse af 7. februar 1997 i sagen Forenin mægtiget, og advokat Denis Waelbroeck, som advokat, og
 gen af danske Videogramdistributører som mandatar for med valgt adresse i Luxembourg hos C. Gomez de la
 Egmont Film A/S, Buena Vista Home Entertainment A/S, Cruz, Kommissionens Juridiske Tjeneste, Wagner-Centret,
 Scanbox Danmark A/S, Metronome Video A/S, Polygram til prøvelse af dom afsagt den 12 . december 1996 af De
 Records A/S, Nordisk Film Video A/S, Irish Video A/S og Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans (Anden Af
 Warner Home Video Inc. mod Laserdisken v/Hans deling) i sag T-33/95, Maria Lidia Lozano Palacios mod
 Kristian Pedersen, biintervenienter: Sammenslutningen af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber.
 Danske Filminstruktører, Michael Viuf Christiansen,
 Pioneer Electronics Denmark A/S og Videoforhandler Appellanten har nedlagt følgende påstande:
 Ove Jensen
 ( Sag C-61/97)
 — Dommen afsagt den 12 . december 1996 af De Euro
 ( 97/C 108/25 ) pæiske Fællesskabers Ret i Første Instans (Anden Afde
 ling) i sag T-33/95 , Maria Lidia Lozano Palacios mod
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, ophæ
 Ved skrivelse af 7. februar 1997, indgået til Domstolens ves, for så vidt det heri blev fastslået, at indstævnte
 justitskontor den 12 . februar 1997, har Retten i Aalborg i havde ret til bosættelsespenge i henhold til artikel 5,
 sagen Foreningen af danske Videogramdistributører som stk. 1 , i bilag VII til vedtægten, alene fordi hun mod
 mandatar for Egmont Film A/S m.fl. mod Laserdisken v/ tog udlandstillæg.
 Hans Kristian Pedersen, biintervenienter: Sammenslutnin
 gen af Danske Filminstruktører m.fl . forelagt De Europæ
 — Der træffes afgørelse om sagens omkostninger efter
 iske Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel gældende ret.
 afgørelse af følgende spørgsmål :
 Anbringender og væsentligste argumenter:
 Er EF-traktatens artikel 30 sammenholdt med artikel 36
 samt artikel 85 og 86 til hinder for, at den, der af indeha
 veren af enerettighederne til et filmværk har fået overdra Retten har anlagt en urigtig retlig vurdering, da den fandt,
 get en eneret til fremstilling og distribution af eksemplarer at alene den omstændighed, at indstævnte havde ret til ud
 af filmværket i en medlemsstat, kan give samtykke til ud landstillæg, idet hun teknisk opfyldte betingelserne i
 lejning af egne udgivelser og samtidig forhindre udlejning artikel 4, litra a ), i bilag VII til vedtægten, beviste, at ap
 af importerede udgivelser, der er bragt på markedet i en pelindstævnte faktisk opfyldte betingelserne for at mod
 anden medlemsstat, hvor indehaveren af enerettighederne tage bosættelsespenge. Kommissionen er af den opfattelse,
 til fremstilling og distribution af eksemplarer af filmværker at det klart fremgår af ordlyden af vedtægtens artikel 71 ,
 har overdraget eksemplarerne til eje under stiltiende accept af overskriften, hvorunder artiklen står i vedtægten, og af
 af, at eksemplarerne udlejes i dette medlemsland . overskriften til afdeling 3 i bilag VII, hvori artikel 5 , stk. 1 ,
 første afsnit, står, at bosættelsespenge ligesom de øvrige
 godtgørelser i afsnit 3 ikke er et automatisk løntillæg, men
 Under hensyntagen til, at Rådets direktiv 92/100/EØF af skal dække udgifter, der faktisk er afholdt eller kan blive
 19 . november 1992 om udlejnings- og udlånsrettigheder det. Betydningen af og formålet med bosættelsespenge ta
 samt om visse andre ophavsretsbeslægtede rettigheder i ler ligeledes for denne fortolkning.
 forbindelse med intellektuel ejendomsret (') er trådt i
 kraft, stilles det samme spørgsmål under forudsætning af,
 at det lægges til grund, at direktivet er gældende for besva
 relsen .
 O EFT nr. L 346 af 27 . 11 . 1992 , s . 61 .
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved dom
 afsagt den 7. februar 1997 af Nederlandenes Hoge
 Raad i sagen 1 . Bayerische Motorenwerke AG, 2. BMW
 Nederland BV mod Ronald Karel Deenik
 ( Sag C-63/97)
 ( 97/C 108/27)
 Appel iværksat den 12. februar 1997 af Kommissionen for
 de Europæiske Fællesskaber til prøvelse af dom afsagt
 den 12 . december 1996 af De Europæiske Fællesskabers Ved dom afsagt den 7. februar 1997, indgået til Domsto
 Ret i Første Instans (Anden Afdeling) i sag T-33/95 , lens Justitskontor den 13 . februar 1997, har Nederlan
 Maria Lidia Lozano Palacios mod Kommissionen for De
 denes Hoge Raad i sagen 1 . Bayerische Motorenwerke
 Europæiske Fællesskaber AG, 2 . BMW Nederland BV mod Ronald Karel Deenik
 ( Sag C-62/97 P) forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmod
 ( 97/C 108/26 )
 ning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål :
 a ) Kan medlemsstaterne, da direktiv 89/104/EØF (') med
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den hensyn til de rettigheder, der er knyttet til varemærker,
 12 . februar 1997 iværksat appel af Kommissionen for De alene vedrørende det i artikel 5 , stk . 4, anførte tilfælde


text:
14.5.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 115/12
 Sag anlagt den 4. marts 2005 af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Italienske Republik
 (Sag C-110/05)
 (2005/C 115/23)
 Processprog: italiensk
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 4. marts 2005 anlagt sag mod Den Italienske Republik af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved D. Recchia og F. Amato, som befuldmægtigede.
 Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
 1)
 Det fastslås, at Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EF-traktatens artikel 28, da sagsøgte forbyder motorkøretøjer at trække et påhængskøretøj.
 2)
 Den Italienske Republik tilpligtes at betale Kommissionens sagsomkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Artikel 56 i den italienske færdselslov forbyder motorkøretøjer, bortset fra traktorer, at trække et påhængskøretøj.
 Ifølge Kommissionen har dette forbud utvivlsomt til følge at hindre brugen af påhængskøretøjer, der er lovligt fremstillet og markedsført i andre medlemsstater, hvor et sådant forbud ikke forekommer, og dermed hindre import og salg af sådanne køretøjer i Italien.
 Kommissionen finder derfor, at Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 28 EF.


text:
27.10.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 380/2
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Krajský súd v Prešove (Slovakiet) den 1. august 2014 — Provident Financial s. r. o. mod Zdeněk Sobotka
 (Sag C-372/14)
 2014/C 380/02
 Processprog: slovensk
 Den forelæggende ret
 Krajský súd v Prešove
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Provident Financial s. r. o.
 Sagsøgt: Zdeněk Sobotka
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Skal Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/29/EF af 11. maj 2005 om virksomheders urimelige handelspraksis over for forbrugerne på det indre marked og om ændring af Rådets direktiv 84/450/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/7/EF, 98/27/EF og 2002/65/EF og Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2006/2004 (direktivet om urimelig handelspraksis) (1) fortolkes således, at den af yderen af en forbrugerkredit udviste adfærd i form af, at kreditgiveren præsenterer kontraktvilkårene for forbrugeren på en sådan måde, at det giver forbrugeren den forkerte opfattelse af, at forbrugeren frit kan vælge en accessorisk tjenesteydelse om sikkerhed for afdrag på kredit, men i realiteten udøver en utilbørlig påvirkning af forbrugeren med henblik på accept af tjenesteydelsen, udgør en urimelig handelspraksis?
 2)
 Skal direktivet om urimelig handelspraksis fortolkes således, at den af kreditgiveren udviste adfærd i form af, at kreditgiveren præsenterer kontraktvilkårene for forbrugeren på en sådan måde, at forbrugeren foreslås et omfang af de årlige omkostninger i procent (ÅOP), som ikke inkluderer omkostninger for den omhandlede accessoriske tjenesteydelse, udgør en urimelig handelspraksis?
 3)
 Skal direktivet om urimelig handelspraksis fortolkes således, at den af kreditgiveren udviste adfærd i form af, at kreditgiveren på markedet for forbrugerkreditter over for forbrugerne anvender en pris for den accessoriske tjenesteydelse, der er markant højere end de reelle omkostninger herfor, udgør en urimelig handelspraksis, og bevirker den manglende medtagelse af omkostningerne for den accessoriske tjenesteydelse i ÅOP en omgåelse af pligten til gennemsigtighed af de samlede omkostninger i forbindelse med forbrugerkredit?
 4)
 Skal Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler [herefter »direktiv 93/13«] (2) fortolkes således, at tjenesteydelsen om sikkerhed for afdrag på forbrugerkredit, hvis genstand er kontantopkrævningen af forbrugerens afdrag på kreditten, repræsenterer tjenesteydelsens hovedgenstand i forbrugerkreditten?
 5)
 Skal Rådets direktiv 87/102/EØF af 22. december 1986 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser om forbrugerkredit (3), som ændret og suppleret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/7/EF (4) af 16. februar 1998, fortolkes således, at ÅOP også inkluderer vederlaget for kontantopkrævningen af afdragene på kreditten eller en del heraf, såfremt vederlaget overstiger de nødvendige omkostninger for denne accessoriske tjenesteydelse betydeligt, og skal direktivets artikel 14 fortolkes således, at retsinstituttet ÅOP omgås, såfremt vederlaget for den accessoriske tjenesteydelse overstiger omkostningerne herfor betydeligt og ikke er medtaget i ÅOP?
 6)
 Skal [direktiv 93/13] fortolkes således, at kravet om gennemsigtighed af en accessorisk tjenesteydelse, for hvilken administrative udgifter betales, anses for opfyldt, såfremt prisen for denne administrative tjenesteydelse er klar og forståelig (administrative udgifter), selv om genstanden for den tjenesteydelse, som svarer til denne administrative tjenesteydelse, ikke er specificeret?
 7)
 Skal artikel [...] i [direktiv 93/13] fortolkes således, at den omstændighed alene, at de administrative udgifter er medtaget ved beregningen af ÅOP er til hinder for domstolsprøvelse heraf i henhold til dette direktiv?
 8)
 Skal [direktiv 93/13] fortolkes således, at beløbet af de administrative udgifter alene er til hinder for domstolsprøvelse heraf i henhold til dette direktiv?
 9)
 Såfremt det sjette spørgsmål besvares med, at genstanden for den administrative tjenesteydelse, for hvilken de administrative udgifter skal betales, er tilstrækkeligt gennemsigtig, repræsenterer den administrative tjenesteydelse, med alle sine potentielle byrder, da forbrugerkredittens hovedgenstand?
 10)
 Skal artikel 4, stk. 1, i [direktiv 93/13] fortolkes således, at i henhold til dette direktiv er bl.a. den omstændighed relevant, at forbrugeren til gengæld for udgifterne for den accessoriske tjenesteydelse modtager en tjenesteydelse, som i høj grad ikke er i hans interesse, men derimod går til fordel for kreditgiveren af forbrugerkreditten?
 (1) EUT L 149, s. 22.
 (2) EFT L 95, s. 29.
 (3) EFT L 42, s. 48.
 (4) EFT L 101, s. 17.


text:
5.5.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 135/34
 Rettens kendelse af 7. marts 2014 — FESI mod Rådet
 (Sag T-134/10) (1)
 ((Annullationssøgsmål - dumping - udvidelse af den endelige antidumpingtold indført på importen af visse typer fodtøj med overdel af læder med oprindelse i Vietnam og i Folkerepublikken Kina til også at omfatte import af visse typer fodtøj med overdel af læder afsendt fra Macao – - forening, der repræsenterer uafhængige importører - ikke individuelt berørt - regelfastsættende retsakt, der omfatter gennemførelsesforanstaltninger - afvisning))
 2014/C 135/42
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Fédération européenne de l’industrie du sport (FESI) (Bruxelles, Belgien) (ved advokaterne E. Vermulst og Y. van Gerven)
 Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union (først ved J.P. Hix og B. Driessen, som befuldmægtigede, bistået af advokat G. Berrisch og barrister N. Chesaites, og derefter ved J.P. Hix og B. Driessen, som befuldmægtigede)
 Intervenient til støtte for sagsøgte: Europa-Kommissionen (ved H. van Vliet og M. França, som befuldmægtiget)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 1294/2009 af 22. december 2009 om indførelse af en endelig antidumpingtold på importen af visse typer fodtøj med overdel af læder med oprindelse i Vietnam og i Folkerepublikken Kina som udvidet til også at omfatte import af visse typer fodtøj med overdel af læder afsendt fra Macao SAR, uanset om den er angivet med oprindelse i Macao SAR eller ej, som følge af en udløbsundersøgelse i henhold til artikel 11, stk. 2, i Rådets forordning (EF) nr. 384/96 (EUT L 352, s. 1).
 Konklusion
 1)
 Sagen afvises.
 2)
 Fédération européenne de l’industrie du sport (FESI) bærer sine egne omkostninger og betaler Rådet for Den Europæiske Unions omkostninger.
 3)
 Europa-Kommissionen bærer sine egne omkostninger.
 (1) EUT C 148 af 5.6.2010.


text:
2.3.2002 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 56/15
 Sag anlagt den 13. december 2001 af Schneider Electric Til støtte for sine påstande har sagsøgeren for det første
 S.A. mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber anført, at procedurereglerne i flere tilfælde er blevet tilsidesat.
 Kommissionen har således i strid med artikel 10 i forordning
 4064/89 (1) forlænget den frist, inden for hvilken der skulle
 (Sag T-310/01) træffes en beslutning. Beslutningen om fristforlængelsen inde-
 holdt heller ikke nogen begrundelse, og det var ikke anført,
 hvilke omstændigheder hos sagsøgeren der var årsag til
 (2002/C 56/28) forlængelsen.
 (Processprog: fransk)
 Sagsøgeren klager videre over, at selskabets ret til kontradiktion
 er blevet tilsidesat. Der er for det første ikke overensstemmelse
 mellem de anførte indvendinger og den endelige beslutning.
 Endvidere har sagsøgeren ikke haft forskriftsmæssig adgang til
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der sagsakterne, og Kommissionen har ikke givet meddelelse om
 den 13. december 2001 anlagt sag mod Kommissionen for De alle de faktiske forhold, som den omtvistede beslutning bygger
 Europæiske Fællesskaber af Schneider Electric S.A., Rueil- på.
 Malmaison (Frankrig), ved avocats Francis Herbert, Jacques
 Steenbergen og Marc Pittie.
 Hertil kommer, at høringskonsulenten ifølge sagsøgeren ikke
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande: på loyal vis har gengivet sagsøgerens indsigelser. Høringskon-
 sulenten har endvidere ikke været objektiv, således som
 denne er forpligtet til. Sagsøgerens ret til kontradiktion og
 — Principalt annullation af Kommissionen for De Europæi- bestemmelserne i Kommissionens afgørelse om høringskonsu-
 ske Fællesskabers beslutning af 10. oktober 2001 hvorved lentens kompetence er således blevet tilsidesat (2).
 en fusion erklæres uforenelig med fællesmarkedet (sag
 nr. COMP/M.2283 — Schneider/Legrand), og det fastslås,
 at artikel 10, stk. 5, i Rådets forordning (EØF) nr. 4064/89
 af 21. december 1989 om kontrol med fusioner og Sagsøgeren klager endelig over, at princippet om god forvalt-
 virksomhedsovertagelser ikke finder anvendelse i den ningsskik, princippet om beskyttelsen af den berettigede
 foreliggende sag. forventning, princippet om Kommissionens funktion som
 kollegium og EF-traktatens artikel 253 er blevet tilsidesat.
 — Subsidiært annullation af Kommissionen for De Europæi-
 ske Fællesskabers beslutning af 10. oktober 2001, hvor-
 ved en fusion erklæres uforenelig med fællesmarkedet
 (sag nr. COMP/M.2283 — Schneider/Legrand). For det andet har sagsøgeren anført, at artikel 2 i forordning
 4064/89 på flere punkter er blevet tilsidesat, og at EF-
 traktatens artikel 253 er blevet tilsidesat som følge af den
 — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger. fremgangsmåde, Kommissionen har anvendt, og den analyse,
 der er foretaget af de nationale markeder.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter Kommissionen har anvendt de nationale markeder som refe-
 renceramme, men har i strid med artikel 2 i forordning
 nr. 4064/89 derefter foretaget en samlet vurdering af fusionens
 virkninger uden at angive nogen begrundelse. Endvidere er
 Sagsøgeren er moderselskab i en koncern, der er beskæftiget den analyse, der er foretaget af de forskellige nationale
 med produktion og salg af produkter og systemer inden markeder, ifølge sagsøgeren også i strid med artikel 2 i
 for distribution af el, industrikontrol og automation. Den forordning nr. 4064/89, ligesom den er utilstrækkeligt begrun-
 16. februar 2001 gav sagsøgeren formelt Kommissionen det. Sagsøgeren påstår, at analysen er fejlagtig, for så vidt den
 meddelelse om den planlagte fusion med Legrand, modersel- fører til det resultat, at fusionen skaber en dominerende stilling.
 skab i en koncern, der er beskæftiget med produktion og salg
 af elektriske apparater til lavspænding.
 Sagsøgeren har for det tredje rejst flere indsigelser vedrørende
 Sagsøgeren anfægter Kommissionens beslutning, hvorved fu- vurderingen og beskrivelsen af de af sagsøgeren foreslåede
 sionen erklæres uforenelig med fællesmarkedet og EØS-aftalen. forpligtelser.
 ---pagebreak--- C 56/16 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 2.3.2002
 Artikel 2, 8 og 19 i forordning nr. 4064/89 og princippet Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 om god forvaltningsskik er således blevet tilsidesat, idet
 Kommissionen ifølge sagsøgeren har beskrevet de foreslåede
 forpligtelser særdeles kortfattet i forhold til tredjemand, som EF-varemærkets ansø- TRUCCO SpA
 følgelig ikke kunne vurdere den faktiske rækkevidde af forplig- ger:
 telserne.
 Det ansøgte EF-vare- Figurmærke, der af Harmonise-
 mærke: ringskontoret er registreret som
 Kommissionen har ifølge sagsøgeren endvidere i så henseende »Starix« for varer i klasse 9 —
 begået flere fejl af retlig og skønsmæssig karakter stridende ansøgning nr. 1043090
 mod artikel 2, 8 og 19 i forordning nr. 4064/89, EF-traktatens
 artikel 253 og proportionalitetsprincippet. Indehaver af det under Sagsøgeren
 indsigelsessagen påbe-
 råbte varemærke:
 (1) Rådets forordning (EØF) nr. 4064/89 af 21.12.1989 om kontrol
 med fusioner og virksomhedsoverdragelser (EFT L 395 af Det påberåbte varemær- Ordmærket »ASTERIX« (reg.
 30.12.1989, s. 1-12) (Berigtigelse — offentliggjort i sin fulde ke: nr. 16147)
 udstrækning i en berigtiget udgave, EFT L 257/90, s. 13).
 (2) 2001/462/EF, EKSF: Kommissionens afgørelse af 23.5.2001 om Indsigelsesafdelingens Afvisning af indsigelsen
 høringskonsulentens kompetenceområde under behandlingen af afgørelse:
 visse konkurrencesager (EØS-relevant tekst) (meddelt under num-
 mer K(2001) 1461) (EFT L 162 af 19.6.2001, s. 21-24).
 Appelkammerets afgø- Afvisning af klagen
 relse:
 Søgsmålsgrunde: — Forvekslingsrisiko mellem de
 modstillede varemærker
 — Tilsidesættelse af artikel 74,
 stk. 1, i forordning nr. 40/
 Sag anlagt den 12. december 2001 af Les Editions Albert 94 (1)
 René mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked
 (Varemærker og Design)
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 40/94 af 20.12.1993 om EF-varemær-
 ker (EFT 1994 L 11, s. 1).
 (Sag T-311/01)
 (2002/C 56/29)
 (Processproget afgøres i henhold til procesreglementets artikel 131,
 stk. 2 — det i stævningen anvendte sprog: tysk)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er Sag anlagt den 18. december 2001 af Yassin Abdullah
 der den 12. december 2001 anlagt sag mod Kontoret for Kadi mod Rådet for Den Europæiske Union og Kommis-
 Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) af sionen for De Europæiske Fællesskaber
 Les Editions Albert René, Paris, ved Rechtsanwalt J. Pagenberg,
 som befuldmægtiget. Den anden part i sagen for Appelkamme- (Sag T-315/01)
 ret var Trucco SpA, Milano (Italien).
 (2002/C 56/30)
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 (Processprog: engelsk)
 — Afgørelsen af 5. oktober 2001 fra Første Appelkammer
 ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked
 (Varemærker og Design) (sag R 1030/2000-1) annulleres,
 og det bestemmes, at ansøgning nr. 1043090 »OStarix« Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 slettes. den 18. december 2001 anlagt sag mod Rådet for Den
 Europæiske Union og Kommissionen for De Europæiske
 — Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemær- Fællesskaber af Yassin Abdullah Kadi ved David Pannick, QC,
 ker og Design) tilpligtes at betale sagsøgerens omkost- barrister Pushpinder Saini, Guy Narin og Adam Tudor (Peter
 ninger. Carter-Ruck & Partners), London (Det Forenede Kongerige).


text:
24.11.2007
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 283/5
 Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 27. september 2007 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Tjekkiske Republik
 (Sag C-115/07) (1)
 (Traktatbrud - direktiv 2004/27/EF - farmaceutiske specialiteter - humanmedicinske lægemidler - manglende gennemførelse inden for den fastsatte frist)
 (2007/C 283/07)
 Processprog: tjekkisk
 Parter
 Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved B. Stromsky og M. Šimerdová, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Den Tjekkiske Republik (ved T. Boček, som befuldmægtiget)
 Sagens genstand
 Traktatbrud — manglende vedtagelse inden for den fastsatte frist af alle de nødvendige bestemmelser for at efterkomme Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/27/EF af 31. marts 2004 om ændring af direktiv 2001/83/EF om oprettelse af en fællesskabskodeks for humanmedicinske lægemidler (EUT L 136, s. 34).
 Konklusion
 1)
 Den Tjekkiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 3 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/27/EF af 31. marts 2004 om ændring af direktiv 2001/83/EF om oprettelse af en fællesskabskodeks for humanmedicinske lægemidler, idet den ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme direktivet.
 2)
 Den Tjekkiske Republik betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 95 af 28.4.2007.


text:
21.9.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 311/10
 Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 16. juli 2015 — Europa-Kommissionen mod Republikken Slovenien
 (Sag C-140/14) (1)
 ((Traktatbrud - direktiv 2008/98/EF og direktiv 1999/31/EF - forebyggelse og fjernelse af deponeringen af udgravningsmateriale og andet affald - deponering - manglende vedtagelse af foranstaltninger med henblik på fjernelse og opbevaring af dette affald - udøvelse af adgangen til domstolsprøvelse))
 (2015/C 311/10)
 Processprog: slovensk
 Parter
 Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved E. Sanfrutos Cano og M. Žebre, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Republikken Slovenien (ved J. Morela, som befuldmægtiget)
 Konklusion
 1)
 Republikken Slovenien har
 —
 ved at have tilladt deponering af udgravningsmateriale på grundstykke nr. 115/1 i Teharje kommune (Bukovžlak), uden at sikre, at andet affald ikke tidligere eller samtidigt havde været opbevaret på dette anlæg og eftersom den ikke havde vedtaget foranstaltninger med henblik på fjernelse fra dette anlæg af affald, som ikke var omfattet af den udstedte godkendelse, således at det nævnte anlæg skulle anses for at være et ulovligt deponeringsanlæg, som ikke overholdt de betingelser og krav, der er fastsat dels i artikel 13 og artikel 36, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/98/EF af 19. november 2008 om affald og om ophævelse af visse direktiver, dels i artikel 5, stk. 3, litra e), artikel 6, sammenholdt med Rådets beslutning 2003/33/EF af 19. december 2002 om opstilling af kriterier og procedurer for modtagelse af affald på deponeringsanlæg i henhold til artikel 16 og bilag II i direktiv 1999/31/EF, artikel 7-9, artikel 11 og artikel 12 i Rådets direktiv 1999/31/EF af 26. april 1999 om deponering af affald, samt bilag I, II og III til sidstnævnte direktiv,
 —
 ved ikke siden april 2009 at have vedtaget tilstrækkelige foranstaltninger for at forebygge og dernæst fjerne deponeringen af udgravningsmateriale, henhørende under rubrik for klassificering af affald nr. 17 05 06 (udgravningsmateriale ikke henhørende under rubrik nr. 17 05 05) og rubrik nr. 17 05 05 (udgravningsmateriale indeholdende farlige stoffer), på byggepladsen til udbygning af det kommunale handelsområde Gaberje-syd, således at dette anlæg ligeledes skulle anses for et ulovligt deponeringsanlæg, som ikke overholdt de førnævnte bestemmelser i direktiv 1999/31 og direktiv 2008/98 samt artikel 12, 15 og 17 i sidstnævnte direktiv,
 tilsidesat sine forpligtelser i henhold til samtlige disse bestemmelser.
 2)
 Republikken Slovenien betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 184 af 16.6.2014.


text:
8.3.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 71/3
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Pesti Központi Kerületi Bíróság (Ungarn) den 20. november 2013 — Martin Meat Kft. mod Simonfay Géza og Ulrich Salburg
 (Sag C-586/13)
 (2014/C 71/04)
 Processprog: ungarsk
 Den forelæggende ret
 Pesti Központi Kerületi Bíróság
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Martin Meat Kft.
 Sagsøgte: Simonfay Géza og Ulrich Salburg
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Er der tale om »tilrådighedsstillelse af arbejdskraft« i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i EU-retten, navnlig i definitionen i henhold til dom af 10. februar 2011, Vicoplus m.fl. (forenede sager C-307/09 — C-309/09 (1), Sml. I, s. 453), når en tjenesteyder påtager sig at forarbejde halve okseslagtekroppe og pakke dem i salgsklar emballage ved hjælp af sine egne arbejdstagere i opdragsgivers slagteri i et lokale, som tjenesteyderen har lejet af opdragsgiver, når tjenesteyderen modtager vederlag pr. kilo forarbejdet kød, hvorved det aftalte vederlag reduceres, såfremt kødet forarbejdes mangelfuldt, henset til den omstændighed, at tjenesteyderen udelukkende udfører tjenesteydelser for den samme opdragsgiver i værtsmedlemsstaten, og at opdragsgiveren udfører kvalitetskontrollen af kødforarbejdningen?
 2)
 Finder det grundlæggende princip, som blev fastslået i dommen i sagen Vicoplus m.fl., hvorefter tilrådighedsstillelse af arbejdskraft må undergives restriktioner i den periode, hvor overgangsbestemmelserne vedrørende arbejdskraftens frie bevægelighed i tiltrædelsestraktaterne for de medlemsstater, der tiltrådte Den Europæiske Union den 1. maj 2004, er gældende, også anvendelse på udstationering af arbejdstagere til Østrig inden for rammerne af tilrådighedsstillelse af arbejdskraft, der foretages af en virksomhed, som har hjemsted i en medlemsstat, der er tiltrådt Den Europæiske Union den 1. maj 2004, når denne udstationering foretages i en sektor, der ikke er beskyttet ved tiltrædelsestraktaterne?
 (1) Domstolens dom (Anden Afdeling) af 10.2.2011.


text:
18.6.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 179/21
 Sag anlagt den 31. marts 2011 — AV mod Kommissionen
 (Sag F-4/11)
 2011/C 179/34
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: AV (Cadrezzate, Italien) (ved advokaterne A. Coolen, J.-N. Louis og É. Marchal)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Søgsmålets genstand og beskrivelse af tvisten
 Annullation af afgørelserne om at anvende det i artikel 32 i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i Den Europæiske Union fastsatte lægelige forbehold på sagsøgeren og om, at invalideydelse ikke får virkning for ham.
 Sagsøgerens påstande
 —
 Annullation af Europa-Kommissionens afgørelser af 12. oktober 2010 om afslag på sagsøgerens klage over afgørelserne af 12. april 2010 om at anvende det i artikel 32 i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i Den Europæiske Union på sagsøgeren og af 16. april 2010 om, at invalideydelse ikke får virkning for ham.
 —
 Om fornødent: annullation af afgørelserne af 12. april 2010 om at anvende det i artikel 32 i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte fastsatte lægelige forbehold på sagsøgeren og af 16. april 2010 om, at invalideydelse ikke får virkning for ham.
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.


text:
7.6.2003 DA Den Europæiske Unions Tidende C 135/21
 Sag anlagt den 15. april 2003 af Kommissionen for De gørelsens indhold. De omstændigheder, som rammeafgørel-
 Europæiske Fællesskaber mod Rådet for Den Europæiske sens artikel 2 og 3 pålægger medlemsstaterne at betragte som
 Union overtrædelser af miljøet, henviser for størstedelens vedkom-
 mende til handlinger, der er omfattet af fællesskabsretten.
 (Sag C-176/03)
 Artikel 47 i traktaten om Den Europæiske Union fastslår de
 fællesskabsretlige bestemmelsers forrang, og det er således
 (2003/C 135/31) retlig umuligt at vedtage retsakter på grundlag af denne traktat,
 såfremt der er en fællesskabsretlig beføjelse herfor.
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 15. april Kommissionen har endvidere gjort gældende, at Fællesskaberne
 kan forpligte medlemsstaterne til at indføre strafferetlige
 2003 anlagt sag mod Rådet for Den Europæiske Union af
 sanktioner, når dette er nødvendigt for at sikre fællesskabsret-
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved J.-F. Pas-
 quier og W. Bogensberger, som befuldmægtigede, og med tens gyldighed og effektivitet.
 valgt adresse i Luxembourg.
 Kommissionen har i denne forbindelse for det første gjort
 gældende, at ifølge Domstolens faste praksis, som den f.eks.
 Kommissionen har nedlagt følgende påstande: kommer til udtryk i Domstolens dom af 21. september 1989,
 sag 68/88, Kommissionen mod Grækenland (Sml. s. 2966), er
 — Det fastslås, at Rådets rammeafgørelse af 27. januar 2003 medlemsstaterne forpligtet til at påse, at tilsidesættelse af
 om strafferetlig beskyttelse af miljøet ( 1) er ulovlig. fællesskabsretten forfølges under de samme materielle og
 formelle betingelser, som finder anvendelse på tilsidesættelse
 af national ret af lignende art og betydning, og at sanktionen
 — Den trufne rammeafgørelse annulleres.
 har en effektiv, proportional og afskrækkende virkning. Med-
 lemsstaterne kan således forpligtes til at fastsætte strafferetlige
 — Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale sanktioner for overtrædelser af fællesskabsretten. Det hænder
 sagens omkostninger. også, at de sanktionstyper, som medlemsstaterne kan indføre,
 er defineret i selv EF-retsakten, jf. f.eks. artikel 31 i Rådets
 forordning (EØF) nr. 2847/93 af 12. oktober 1993 om
 indførelse af en kontrolordning under den fælles fiskeripo-
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter litik ( 2).
 Kommissionen har dernæst gjort gældende, at fællesskabslovgi-
 Søgsmålet støttes på artikel 35, stk. 6, i traktaten om Den ver, såfremt denne på fællesskabsrettens nuværende udvikling-
 Europæiske Union. strin er af den opfattelse, at overholdelsen af de normer,
 der fastsættes, kun kan sikres ved at pålægge strafferetlige
 sanktioner, har kompetence til at pålægge medlemsstaterne at
 Kommissionen støtter uden forbehold målene for rammeafgø- fastsætte sådanne sanktioner.
 relsen, men bestrider det anvendte retsgrundlag for de omhand-
 lede foranstaltninger, dvs. traktaten om Den Europæiske Union
 og navnlig nævnte traktats artikel 29, artikel 31, litra e), og (1 ) Rådets rammeafgørelse 2003/80/RIA, EFT L 29 af 5.2.2003, s. 55.
 artikel 34, stk. 2, litra b). De omhandlede foranstaltninger (2 ) EFT L 261 af 20.10.1993, s. 1.
 henhører nemlig klart under Fællesskabets kompetence. Valget
 af retsgrundlag er i det foreliggende tilfælde vigtigt på grund af
 de institutionelle særegenheder i afsnit VI i traktaten om Den
 Europæiske Union, som bl.a. ikke indeholder noget, der svarer
 til overtrædelsesproceduren.
 Sag anlagt den 28. april 2003 af Kongeriget Belgien mod
 Valget af retsgrundlag for en retsakt skal i overensstemmelse Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 med retspraksis være baseret på objektive kriterier, som kan
 undergives en retslig prøvelse, der navnlig vedrører den (Sag C-182/03)
 pågældende retsakts formål og indhold.
 (2003/C 135/32)
 I det foreliggende tilfælde er det klart, at såvel rammeafgørel-
 sens formål som dens indhold falder ind under Fællesskabets
 kompetence. Formålet med rammeafgørelsen er at beskytte Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 28. april
 miljøet ved at forfølge de overtrædelser, der er begået til skade 2003 anlagt sag mod Kommissionen for De Europæiske
 for miljøet, hvilket svarer til de fællesskabsretlige kompetencer, Fællesskaber af Kongeriget Belgien ved A. Snoecx, som befuld-
 som bl.a. omhandles i EF-traktatens afsnit XIX (artikel 174- mægtiget, bistået af avocats P. Kelley, B. van der Walle de
 176) og nævnte traktats artikel 6. Det samme gælder rammeaf- Ghelcke og J. Wouters.


text:
23.7.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 182/44
 Sag anlagt den 7. juni 2005 af Bustec Ireland Limited Partnership mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 (Sag T-218/05)
 (2005/C 182/82)
 Det sprog, stævningen er affattet på: spansk
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der den 7. juni 2005 anlagt sag mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) af Bustec Ireland Limited Partnership ved abogados Enrique Armijo Chavarri og Antonio Castán Pérez-Gómez. Den anden part i sagen for appelkammeret var Mustek, S.L.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 1.
 Afgørelse truffet den 22. marts 2005 i sag R 1125/2004-2 annulleres.
 2.
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Ansøger om EF-varemærket:
 Sagsøgeren.
 EF-varemærket, der søges registreret:
 Figurmærket »BUSTEC« — ansøgning nr. 1644939 for varer i klasse 9, 35 og 42.
 Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn:
 Mustek, S.L.
 Det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn:
 Det spanske ordmærke »MUSTEK« (nr. 1550684) for varer i klasse 9.
 Indsigelsesafdelingens afgørelse:
 Indsigelsen tages til følge.
 Appelkammerets afgørelse:
 Klagen afvises, da klageren ikke havde indgivet en skriftlig begrundelse for klagen inden for fristen på fire måneder i artikel 59 i forordning (EF) nr. 40/94 om EF-varemærker (1).
 Søgsmålsgrunde:
 Tilsidesættelse af retten til kontradiktion og urigtig fortolkning af artikel 59 i forordning (EF) nr. 40/94 om EF-varemærker.
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 40/94 af 20.12.1993 om EF-varemærker (EFT 1994 L 11, s. 1).


text:
Nr. C 131 /8 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 26 . 4 . 97
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendelse bopæl, og den pågældende endelig vender tilbage til den
 afsagt den 18 . juli 1996 af Handelsgericht Wien i sagen første medlemsstat for at søge beskæftigelse, er det da for
 Consorzio per la Tutela del Formaggio Gorgonzola mod eneligt med kravene i Rom-traktatens artikel 48 , at den
 1 . Käserei Champignon Hofmeister GmbH & Co KG og første medlemsstat opstiller en betingelse om fast bopæl i
 2 . Eduard Bracharz Gesellschaft mbH denne stat ( der omfatter bopæl i en vis periode i den på
 ( Sag C-87/97) gældende stat ), for at den pågældende har ret til en almin
 delig ikke-bidragspligtig statslig ydelse, som er indtægtsaf
 ( 97/C 131 / 18 ) hængig, og som har de karakteristika, den britiske
 indkomststøtte ( income support) har ?
 Ved kendelse afsagt den 18 . juli 1996 , indgået til Domsto
 lens Justitskontor den 27. februar 1997, har Handelsge
 richt Wien i sagen Consorzio per la Tutela del Formaggio
 Gorgonzola mod 1 . Käserei Champignon Hofmeister
 GmbH & Co KG og 2 . Eduard Bracharz Gesellschaft
 mbH forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendelse
 anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgs afsagt den 12 . december 1996 af Bundessozialgericht i
 mål : sagen Arif Altiney mod Bundesanstalt für Arbeit
 ( Sag C-91/97)
 — Er det på fællesskabsrettens nuværende udviklingstrin
 foreneligt med principperne om frie varebevægelser 97/C 131 /20 )
 ( EF-traktatens artikel 30 og 36 ), at en ost, som siden
 1977 lovligt er blevet fremstillet og betegnet med vare
 mærket » Cambozola «, og som er blevet bragt i omsæt Ved kendelse afsagt den 12 . december 1996, indgået til
 ning i en anden medlemsstat siden 1983 , ikke må brin Domstolens Justitskontor den 3 . marts 1997, har Bundes
 ges i omsætning i den sidstnævnte medlemsstat under sozialgericht i sagen Arif Altiney mod Bundesanstalt für
 betegnelsen » Cambozola « i henhold til en national for Arbeit forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en
 anstaltning, der er truffet under påberåbelse af en in anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgs
 mål :
 ternational overenskomst til beskyttelse af geografiske
 oprindelsesbetegnelser og betegnelser for bestemte pro
 dukter ( hvorefter betegnelsen » Gorgonzola « er beskyt Har en tyrkisk arbejdstager tilknytning til det lovlige ar
 tet ) og under påberåbelse af et nationalt forbud mod bejdsmarked i en medlemsstat, og har han lovlig beskæfti
 vildledning ? gelse i den betydning, hvori disse udtryk anvendes i
 artikel 6 , stk . 1 , i afgørelse nr. 1 /80 fra Associeringsrådet
 — Har det betydning for besvarelsen af spørgsmålet, om EØF-Tyrkiet om udvikling af associeringen ( herefter » af
 den med varemærket » Cambozola « betegnede ostesort gørelse nr. 1 /80 «), når han kun har fået en midlertidig til
 på emballagen er forsynet med en klart synlig henvis ladelse til at udøve lønnet beskæftigelse som specialitets
 ning til produktionslandet (» Deutscher Weichkäse «), kok i en specialitetsrestaurant i indtil tre år ?
 når osten som regel ikke udstilles og sælges til forbru
 gerne i form af hele oste, men i udskårne stykker, til
 dels uden original emballage ?
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved dom af
 sagt den 19. februar 1997 af Kongeriget Belgiens Cour
 d'arbitrage i den af asbl Fédération beige des chambres
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendelse syndicales de médecins anlagte sag med påstand om annul
 afsagt den 25 . februar 1997 af Social Security lation af artikel 4, stk. 2, i det flamske fællesskabs dekret
 Commissioner i sagen Robin Ernest Swaddling mod af 5 . april 1995
 Adjudication Officer ( Sag C-93/97)
 ( Sag C-90/97)
 ( 97/C 131 /21 )
 ( 97/C 131 / 19 )
 Ved dom afsagt den 19 . februar 1997, indgået til Domsto
 Ved kendelse afsagt den 25 . februar 1997, indgået til lens Justitskontor den 3 . marts 1997, har Kongeriget Bel
 Domstolens Justitskontor den 3 . marts 1997, har Social giens Cour d'arbitrage i den af asbl Fédération beige des
 Security Commissioner i sagen Robin Ernest Swaddling chambres syndicales de médecins anlagte sag med påstand
 mod Adjudication Officer forelagt De Europæiske Fælles om annullation af artikel 4, stk. 2, i det flamske fælles
 skabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse skabs dekret af 5 . april 1995 om ændring af dekret af
 af følgende spørgsmål : 12 . juli 1991 om universiteter i det flamske fællesskab, der
 indeholder regler om en særlig uddannelse til alment prak
 Når en person har været beskæftiget og haft fast bopæl i tiserende læge og andre bestemmelser vedrørende universi
 én medlemsstat og derefter har gjort brug af retten til fri teterne, forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en
 bevægelighed for arbejdstagere til at flytte til en anden anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgs
 medlemsstat, hvor han har været beskæftiget og haft fast mål :


text:
8.5.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 144/10
 Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 9. marts 2017 — État belge mod Oxycure Belgium SA (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Cour d’appel de Liège — Belgien)
 (Sag C-573/15) (1)
 ((Præjudiciel forelæggelse - moms - direktiv 2006/112/EF - artikel 98, stk. 2 - bilag III, nr. 3) og 4) - princip om afgiftsneutralitet - lægebehandling ved hjælp af ilt - reduceret momssats - iltflasker - normalsats for moms - iltkoncentratorer))
 (2017/C 144/12)
 Processprog: fransk
 Den forelæggende ret
 Cour d’appel de Liège
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: État belge
 Sagsøgt: Oxycure Belgium SA
 Konklusion
 Artikel 98, stk. 1 og 2, i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem, sammenholdt med direktivets bilag III, nr. 3) og 4), henset til princippet om afgiftsneutralitet, er ikke til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter normalsatsen for merværdiafgift finder anvendelse på levering eller udlejning af iltkoncentratorer, mens lovgivningen foreskriver en nedsat momssats på levering af iltflasker.
 (1) EUT C 38 af 1.2.2016.


text:
2.2.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 34/6
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesgerichtshof (Tyskland) den 6. november 2014 — Freistaat Bayern mod Verlag Esterbauer GmbH
 (Sag C-490/14)
 (2015/C 034/05)
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Bundesgerichtshof
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Freistaat Bayern
 Sagsøgt: Verlag Esterbauer GmbH
 Præjudicielt spørgsmål
 Ved besvarelsen af spørgsmålet om, hvorvidt der foreligger en samling af selvstændigt materiale som omhandlet i artikel 1, stk. 2, i direktiv 96/9/EF (1), fordi materialets bestanddele kan adskilles fra hinanden, uden at værdien af deres informative indhold herved påvirkes, er enhver tænkelig informationsværdi afgørende eller kun den værdi, der skal fastsættes på grundlag af det formål, som den pågældende samling er bestemt til og under hensyntagen til den heraf følgende typiske brugeradfærd?
 (1) Europa-Parlamentet og Rådets direktiv 96/9/EF af 11.3.1996 om retlig beskyttelse af databaser (EFT L 7, s. 20).


text:
27.4.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 138/37
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesfinanzhof (Tyskland) den 12. februar 2015 — BP Europa SE mod Hauptzollamt Hamburg-Stadt
 (Sag C-64/15)
 (2015/C 138/50)
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Bundesfinanzhof
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: BP Europa SE
 Sagsøgt: Hauptzollamt Hamburg-Stadt
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Skal artikel 10, stk. 4, i direktiv 2008/118/EF (1) fortolkes således, at betingelserne i denne bestemmelse kun er opfyldt, hvis den samlede mængde varer, der bevæges under en afgiftssuspensionsordning, ikke er nået frem til deres bestemmelsessted, eller kan bestemmelsen, henset til artikel 10, stk. 6, i direktiv 2008/118/EF, også anvendes i situationer, hvor kun en del af de punktafgiftspligtige varer, der bevæges under en afgiftssuspensionsordning, ikke er nået frem til bestemmelsesstedet?
 2)
 Skal artikel 20, stk. 2, i direktiv 2008/118/EF fortolkes således, at en bevægelse af punktafgiftspligtige varer under en afgiftssuspensionsordning først ophører, når modtageren har afsluttet losningen af det transportmiddel, der er nået frem til ham, endeligt, således at en konstatering af en manko, som sker under losningen, er foretaget under bevægelsen af varerne?
 3)
 Er artikel 10, stk. 2, sammenholdt med artikel 7, stk. 2, litra a), i direktiv 2008/118/EF til hinder for en national bestemmelse, hvorefter bestemmelsesmedlemsstatens kompetence til at opkræve afgift (ud over de i artikel 7, stk. 4, i direktiv 2008/118/EF regulerede tilfælde, hvor en opkrævning er udelukket), alene forudsætter, at det konstateres, at der er opstået en uregelmæssighed, og at det ikke er muligt at fastslå, hvor uregelmæssigheden blev begået, eller kræves det også, at det konstateres, at de punktafgiftspligtige varer ved at forlade afgiftssuspensionsordningen er overgået til forbrug?
 4)
 Skal artikel 7, stk. 2, litra a), i direktiv 2008/118/EF fortolkes således, at det ved konstateringen af en uregelmæssighed i henhold til artikel 10, stk. 2, i direktiv 2008/118/EF i alle de situationer, hvor der ikke kan føres det i artikel 7, stk. 4, i direktiv 2008/118/EF omhandlede bevis for total ødelæggelse eller uigenkaldeligt tab af den konstaterede manko, skal antages, at de punktafgiftspligtige varer, der er bevæget under en afgiftssuspensionsordning, og som ikke er nået frem til bestemmelsesstedet, er overgået til forbrug?
 (1) Rådets direktiv af 16.12.2008 om den generelle ordning for punktafgifter og om ophævelse af direktiv 92/12/EØF (EUT 2009 L 9, s. 12).


text:
8.3.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 64/43
 Sag anlagt den 21. december 2007 — Deltalinqs og SVZ mod Kommissionen
 (Sag T-481/07)
 (2008/C 64/72)
 Processprog: nederlandsk
 Parter
 Sagsøgere: Deltalinqs og SVZ, Havenondernemersvereniging Rotterdam (Rotterdam, Nederlandene) (ved advocaat M. Meulenbelt)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Sagsøgerens påstande
 —
 Kommissionens beslutning annulleres.
 —
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Sagsøgerne anfægter Kommissionens beslutning af 10. maj 2007 (EUT C 227, s. 4) om en flamsk ordning vedrørende støtte til intermodal transport ad sejlbare vandveje (støtteordning N 682/06 — Belgien). Kommissionen erklærede med beslutningen støtteordningen for forenelig med EF-traktaten og besluttede ikke at gøre indsigelse.
 Til støtte for søgsmålet gør sagsøgerne for det første gældende, at der er sket tilsidesættelse af princippet om forbud mod forskelsbehandling, som indeholdt i Rådets forordning (EØF) nr. 1107/70 af 4. juni 1970 om støtte, som ydes inden for sektoren for transporter med jernbaner, ad landeveje og sejlbare vandveje (EFT 1970 II, s. 309) og tilsidesættelse af artikel 12 og 73 EF. Sagsøgerne anfører, at der kan ydes støtte til omladning af containere i indenlandske flamske havne, når disse containere ankommer til eller forlader Den Europæiske Unions område gennem en flamsk søhavn, men ikke hvis det drejer sig om en søhavn i en anden medlemsstat. Dette udgør ifølge sagsøgerne forskelsbehandling på grundlag af nationalitet.
 Sagsøgerne gør endvidere gældende, at støtten indebærer en fordrejning af konkurrencen. Støtten medfører en alvorlig ulempe for alle havne i Nordvesteuropa, hvorigennem der drives handel med det flamske bagland, navnlig havnen i Rotterdam.
 Endelig gør sagsøgerne gældende, at der er sket tilsidesættelse af undersøgelses- og begrundelsespligten. Sagsøgerne gør gældende, at Kommissionen ikke har undersøgt de følger, som denne ordning kan have for konkurrencen, og har endvidere ikke angivet grundene til, at den har besluttet ikke at foretage nogen økonomisk gennemgang.


text:
28.1.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 22/4
 Sag anlagt den 24. oktober 2005 af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Italienske Republik
 (Sag C-387/05)
 (2006/C 22/08)
 Processprog: italiensk
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 24. oktober 2005 anlagt sag mod Den Italienske Republik af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved G. Wilms og L. Visaggio, som befuldmægtigede.
 Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
 —
 Det fastslås, at Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 26 EF, artikel 20 i forordning (EF) nr. 2913/92 (1) og følgelig den fælles toldtarif, artikel 2, 9, 10 og 17, stk. 1, i forordning (EØF, Euratom) nr. 1552/89 (2) og de tilsvarende bestemmelser i forordning (EF, Euratom) nr. 1150/2000 (3); idet den ensidigt har fritaget materiel, der både kan anvendes til civile og militære formål, for importtold, og idet den har afvist at beregne og indbetale egne indtægter, som den uretmæssigt har undladt at opkræve som følge af denne fritagelse, samt de skyldige morarenter, da den ikke rettidigt har stillet de egne indtægter til rådighed for Kommissionen.
 —
 Den Italienske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Ved Rådets forordning (EF) nr. 150/2003 (4) blev det på fællesskabsplan besluttet at suspendere importtold (eller, i visse tilfælde, at anvende en nulsats) på visse våben og former for forsvarsmateriel med virkning fra den 1. januar 2003.
 Efter Kommissionens opfattelse udgjorde den ensidige undtagelse, som Italien indrømmede for perioden, før forordningen fandt anvendelse, en ulovlig undtagelse fra artikel 26 EF og de fællesskabsretlige toldbestemmelser, hvilket medførte en uretmæssig nedgang af toldindtægterne, der er Fællesskabets egne indtægter.
 (1) EFT L 302 af 19.10.1992, s. 1.
 (2) EFT L 155 af 7.6.1989, s. 1.
 (3) EFT L 130 af 31.5.2000, s. 1.
 (4) EFT L 25 af 30.1.2003, s. 1.


text:
24.6.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 194/40
 Personalerettens dom (Tredje Afdeling) af 14. maj 2014 — Alexandrou mod Kommissionen
 (Sag F-34/13) (1)
 ((Personalesag - almindelig udvægelsesprøve - meddelelse om udvælgelsesprøve EPSO/AD/231/12 - ikke adgang til at deltage i bedømmelsesprøverne - aktindsigt))
 2014/C 194/59
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Christodoulos Alexandrou (Luxembourg, Luxembourg) (ved advokat R. Duta)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (ved B. Eggers og G. Gattinara, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af den af udvælgelseskomitéen for udvælgelsesprøve EPSO/AD/231/12 trufne afgørelse om ikke at give sagsøgeren adgang til nævnte udvælgelsesprøves bedømmelsesprøver.
 Konklusion
 1)
 Europa-Kommissionen frifindes.
 2)
 Christodoulos Alexandrou bærer sine egne omkostninger og betaler de af Europa-Kommissionen afholdte omkostninger.
 (1) EUT C 207 af 20.7.2013, s. 58.


text:
29.3.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 79/14
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Corte Suprema di Cassazione (Italien) den 2. januar 2008 — Amministrazione dell'economia e delle Finanze, Agenzia delle Entrate mod Fallimento Olimpiclub Srl
 (Sag C-2/08)
 (2008/C 79/26)
 Processprog: italiensk
 Den forelæggende ret
 Corte Suprema di Cassazione
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Amministrazione dell'economia e delle Finanze, Agenzia delle Entrate
 Sagsøgt: Fallimento Olimpiclub Srl
 Præjudicielt spørgsmål
 »Er fællesskabsretten til hinder for anvendelse af en bestemmelse i national ret, såsom borgerlig lovbogsartikel 2909, hvis formål er at knæsætte princippet om retskraft, når denne anerkender et resultat, som strider med fællesskabsretten, og dermed umuliggør dens anvendelse også på andre områder end statsstøtteområdet (jf. EF-Domstolens dom af 18.7.2002, i sag C-119/05, Lucchini SpA.), herunder navnlig på momsområdet og på området for retsmisbrug iværksat for at opnå uberettigede afgiftsbesparelser, også med hensyn til kriteriet i national ret som fortolket i nærværende rets praksis, hvorefter den eksterne retskraft i afgiftssager, når den endelige afgørelse vedrører et med andre sager fælles grundlæggende forhold, i den henseende udfolder bindende virkning, også selv om det sker vedrørende en anden afgiftsperiode«?


text:
19.11.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 340/3
 Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 29. september 2011 — Europa-Kommissionen mod Irland
 (Sag C-82/10) (1)
 (Traktatbrud - direktiv 73/329/EØF - artikel 6, 8, 9, 13 og 15-17 - direktiv 92/49/EØF - artikel 22 og 23 - direkte forsikringsvirksomhed bortset fra livsforsikring - ændring af en forsikringsinstitutions vedtægtsmæssige kompetence - manglende anvendelse af EU-bestemmelser om forsikring bortset fra bestemmelser om livsforsikring)
 2011/C 340/04
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved N. Yerrell, som befuldmægtiget)
 Sagsøgt: Irland (ved D. O’Hagan, som befuldmægtiget, E. Regan, SC)
 Sagens genstand
 Traktatbrud — tilsidesættelse af artikel 6, 8, 9, 13, 15, 16 og 17 i Rådets første direktiv 73/239/EØF af 24. juli 1973 om samordning af de administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser om adgang til udøvelse af direkte forsikringsvirksomhed bortset fra livsforsikring (EFT L 228, s. 3) — tilsidesættelse af artikel 22 og 23 i Rådets direktiv 92/49/EØF af 18. juni 1992 om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende direkte forsikringsvirksomhed bortset fra livsforsikring og om ændring af direktiv 73/239/EØF og 88/357/EØF (tredje skadesforsikringsdirektiv) (EFT L 228, s. 1)
 Konklusion
 1)
 Irland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 6, 8, 9, 13 og 15-17 i Rådets første direktiv af 24. juli 1973 om samordning af de administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser om adgang til udøvelse af direkte forsikringsvirksomhed bortset fra livsforsikring, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/68/EF af 16. november 2005, og artikel 22 og 23 i Rådets direktiv 92/49/EØF af 18. juni 1992 om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende direkte forsikringsvirksomhed bortset fra livsforsikring og om ændring af direktiv 73/239/EØF og 88/357/EØF (tredje skadesforsikringsdirektiv), som ændret ved direktiv 2005/68, idet Irland ikke fuldt ud anvender disse direktiver i forhold til alle forsikringsvirksomheder på et ikke diskriminerende grundlag.
 2)
 Irland betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 113 af 1.5.2010.


text:
6.3.2004 DA Den Europæiske Unions Tidende C 59/3
 1) Appellen afvises. 3. Skal artikel 1, stk. 2, i beslutning 94/381/EF, i givet fald
 sammenholdt med artikel 17 i direktiv 90/425/EØF og
 2) Jean-Claude Martinez betaler omkostningerne i denne instans. artikel 17 i direktiv 89/662/EØF, fortolkes således, at der
 deraf følger en forpligtelse for Kommissionen, henholds-
 3) Jean-Claude Martinez betaler ligeledes Europa-Parlamentets vis Rådet, til at give en bemyndigelse i den deri nævnte
 omkostninger i forbindelse med sag C-488/01 P-R om forstand, hvis det system, som den stat, der har anmodet
 foreløbige forholdsregler. om bemyndigelsen, anvender eller vil anvende, faktisk er
 egnet til at adskille proteiner fra drøvtyggere fra proteiner
 fra ikke-drøvtyggere?
 (1) EFT C 84 af 6.4.2002.
 4. I hvilket omfang indebærer besvarelsen af spørgsmål 3 en
 begrænsning af den ret, henholdsvis den forpligtelse, der
 er nævnt i spørgsmål 1, som staten har til — i henhold til
 EF-traktatens artikel 175 (artikel 232 EF) — at gøre
 indsigelse mod en undladelse af at give en bemyndigelse,
 som den i denne sag omhandlede, henholdsvis — i
 henhold til EF-traktatens artikel 173 (artikel 230 EF) —
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved dom at gøre indsigelse mod afslaget på at give en sådan
 afsagt den 5. december 2003 af Hoge Raad der Nederlan- bemyndigelse?
 den i sagen Staat der Nederlanden (Ministerie van Land-
 bouw, Natuurbeheer en Visserij) mod 1. Ten Kate Holding (Spørgsmål 3 har såvel betydning, hvis spørgsmål 1 skal
 Musselkanaal BV, 2. Ten Kate Europrodukten BV, 3. Ten afgøres efter national nederlandsk ret, som hvis det skal
 Kate Produktie Maatschappij BV ske efter fællesskabsretten, såfremt spørgsmål 2a ikke
 besvares benægtende. Spørgsmål 4 har kun betydning i
 sammenhæng med spørgsmål 2b).
 (Sag C-511/03)
 (2004/C 59/04)
 Ved dom afsagt den 5. december 2003, indgået til Domstolens Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel-
 Justitskontor den 8. december 2003, har Hoge Raad der se afsagt den 12. november 2003 af Finanzgericht Ham-
 Nederlanden i sagen Staat der Nederlanden (Ministerie van burg i sagen Eichsfelder Schlachtbetrieb GmbH mod
 Landbouw, Natuurbeheer en Visserij) mod 1. Ten Kate Holding Hauptzollamt Hamburg-Jonas
 Musselkanaal BV, 2. Ten Kate Europrodukten BV, 3. Ten
 Kate Produktie Maatschappij BV forelagt De Europæiske (Sag C-515/03)
 Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse
 af følgende spørgsmål: (2004/C 59/05)
 1. Skal spørgsmålet, om staten i et tilfælde som det forelig-
 gende over for en berørt borger, såsom Ten Kate, er
 forpligtet til at gøre brug af sine søgsmålsmuligheder på Ved kendelse afsagt den 12. november 2003, indgået til
 grundlag af EF-traktatens artikel 175 (artikel 232 EF), Domstolens Justitskontor den 9. december 2003, har Finanz-
 henholdsvis EF-traktatens artikel 173 (artikel 230 EF), og, gericht Hamburg i sagen Eichsfelder Schlachtbetrieb GmbH
 såfremt denne forpligtelse ikke opfyldes, at erstatte den mod Hauptzollamt Hamburg-Jonas forelagt De Europæiske
 pågældende borger den skade, der er opstået som følge Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse
 heraf, besvares på grundlag af bestemmelser i national af følgende spørgsmål:
 nederlandsk ret eller på grundlag af bestemmelser i
 fællesskabsretten?
 Skal artikel 17, stk. 3, i forordning (EØF) nr. 3665/87 (1), som
 affattet ved forordning (EF) nr. 1384/95 (2), fortolkes således,
 2. Hvis spørgsmål 1 helt eller delvist skal besvares på at et produkt betragtes som indført, når det efter overgang
 grundlag af bestemmelser i fællesskabsretten: til frit forbrug i et tredjeland har undergået en væsentlig
 bearbejdning eller forarbejdning i den forstand, hvori disse
 a) Kan fællesskabsretten da i givet fald medføre en udtryk er anvendt i artikel 24 i forordning (EF) nr. 2913/92 (3),
 forpligtelse og en hæftelse i dette spørgsmåls for- og derpå med toldgodtgørelse og betaling af almindelige
 stand? importafgifter genindføres til Fællesskabet?
 b) Hvis spørgsmål 2a besvares bekræftende:
 (1) EFT L 351, s. 1.
 Hvilke bestemmelser i fællesskabsretten skal tages (2) EFT L 134, s. 14.
 med i betragtning som kriterium ved besvarelsen af (3) EFT L 302, s. 1.
 spørgsmål 1 i et konkret tilfælde som det forelig-
 gende?


text:
28.7.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 245/15
 Sag anlagt den 1. april 2014 — Mederer mod KHIM — Cadbury Netherlands International Holdings (Gummi Bear-Rings)
 (Sag T-210/14)
 2014/C 245/21
 Stævningen er affattet på engelsk
 Parter
 Sagsøger: Mederer GmbH (Fürth, Tyskland) (ved advokaterne C. Sachs og O. Ruhl)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: Cadbury Netherlands International Holdings BV (Breda, Nederlandene)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelse truffet den 16. december 2013 af Femte Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 225/2013-5) annulleres.
 —
 Harmoniseringskontoret og den anden part i sagen tilpligtes at betale de omkostninger, der er opstået i forbindelse med sagen for Harmoniseringskontoret og Retten.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Ansøger om EF-varemærket: Mederer GmbH
 Det omhandlede EF-varemærke: Et figurmærke, der indeholder ordbestanddelene »Gummi Bear Rings« for varer i klasse 30 — international registrering nr. 1 051 028, hvor Den Europæiske Union er designeret.
 Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Cadbury Netherlands International Holdings BV
 Det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Et nationalt figurmærke, der indeholder ordbestanddelen »Gummy«
 Indsigelsesafdelingens afgørelse: Indsigelsen taget til følge
 Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen
 Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), og artikel 76, stk. 1, i forordning nr. 207/2009.


text:
21.2.2004 DA Den Europæiske Unions Tidende C 47/29
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter: afviste at foretage en fornyet optælling af de stemmer, der
 blev afgivet ved valget til det lokale personaleudvalg i
 Bruxelles, som blev holdt mellem den 2. og den 14. de-
 Sagsøgeren, der er tidligere tjenestemand ved Kommissionen, cember 2002.
 har i flere år arbejdet i Berlaymont-bygningen, der på det
 tidspunkt var asbestforurenet. I 1996 anmodede sagsøgeren — Om fornødent annulleres ligeledes de afgørelser, som
 om, at hendes sygdom blev anerkendt som erhvervssygdom ovennævnte klage vedrørte, nemlig
 og i 1998 anmodede hun om, at sagen blev forelagt for et
 lægeudvalg, jf. artikel 21 i ordningen om dækning af risikoen — Kommissionens undladelse af at gribe ind med
 for ulykker og erhvervssygdomme hos tjenestemænd ved henblik på at berigtige eventuelle optællingsfejl
 De Europæiske Fællesskaber. Lægeudvalget afgav en første begået i forbindelse med de i vedtægten fastsatte
 flertalsudtalelse i 2000, men som følge af en klage fra valg i 2002 til det lokale personaleudvalg i Bruxelles
 sagsøgeren besluttede Kommissionen at forelægge sagen for
 Lægeudvalget på ny. Ved skrivelse af 7. oktober 2003 meddelte
 Kommissionen sagsøgeren, at Lægeudvalget havde afgivet sine — afgørelsen meddelt den 10. januar 2003 af Valgud-
 konklusioner. I samme skrivelse meddelte Kommissionen valgets formand som følge af to anmodninger,
 sagsøgeren, at den bekræftede sin afgørelse om ikke at sagsøgeren havde indgivet den 23. december 2002.
 anerkende de sygdomme, sagsøgeren lider af, som erhvervssyg-
 domme. Ved skrivelser af 17. og 27. oktober 2003 pålagde — Kommissionen tilpligtes at betale 29 635 EUR i erstat-
 Kommissionen sagsøgeren at afholde visse udgifter og honora- ninging.
 rer for Lægeudvalgets medlemmer.
 — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Til støtte for sine påstand har sagsøgeren har gjort gældende,
 at Lægeudvalgets udtalelse samt de dermed forbundne afgørel-
 ser og akter er fejlagtige, at der er sket tilsidesættelse af Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 omsorgspligten for så vidt angår afgørelsen vedrørende udgif-
 ter og honorarer, at princippet om god forvaltningsskik er
 tilsidesat, at der foreligger magtfordrejning, ligesom princippet Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren gjort gældende, at
 om beskyttelse af den berettigede forventning er tilsidesat. der er tale om en åbenbar skønsfejl, om tilsidesættelse af
 omsorgspligten og af princippet om god forvaltningsskik samt
 af artikel 1 i bilag II til vedtægten.
 Sag anlagt den 10. december 2003 af Joseph Vanhellemont
 mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Sag anlagt den 10. december 2003 af Fédération de
 l’Hospitalisation Privée »FHP« mod Kommissionen for De
 (Sag T-396/03)
 Europæiske Fællesskaber
 (2004/C 47/57) (Sag T-397/03)
 (Processprog: fransk) (2004/C 47/58)
 (Processprog: fransk)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 den 10. december 2003 anlagt sag mod Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber af Joseph Vanhellemont, Bruxelles,
 ved avocat Lucas Vogel, og med valgt adresse i Luxembourg. Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 den 10. december 2003 anlagt sag mod Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber af Fédération de l’Hospitalisation
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande: Privée »FHP«, Paris, ved avocat Silvestre de Marsac.
 — Annullation af ansættelsesmyndighedens beslutning af
 26. august 2003, meddelt den 5. september 2003, om Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 afvisning af sagsøgerens klage af 1. april 2003, hvori han
 anmodede om annullation af en afgørelse truffet af — Det fastslås, at Kommissionen for de Europæiske Fælles-
 Valgudvalgets formand den 10. januar 2003, hvorved skaber har forholdt sig passiv i forbindelse med undersø-
 han som følge af to anmodninger af 23. december 2002 gelsen af klagen indgivet under nummer A/40342-H3.


text:
13.3.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 63/11
 Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 14. januar 2010 — Terex Equipment Ltd (sag C-430/08), FG Wilson (Engineering) Ltd (sag C-431/08), Caterpillar EPG Ltd (sag C-431/08) mod Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs (anmodninger om præjudiciel afgørelse fra VAT and Duties Tribunal, Edinburgh, og VAT and Duties Tribunal, Northern Ireland — Det Forenede Kongerige)
 (Forenede sager C-430/08 og C-431/08) (1)
 (Forordning (EØF) nr. 2913/92 om indførelse af en EF-toldkodeks - artikel 78 og 203 - forordning (EØF) nr. 2454/93 - artikel 865 - proceduren for aktiv forædling - ukorrekt toldprocedurekode - toldskylds opståen - revision af toldangivelsen)
 2010/C 63/17
 Processprog: engelsk
 Den forelæggende ret
 VAT and Duties Tribunal, Edinburgh, og VAT and Duties Tribunal, Northern Ireland
 Parter i hovedsagen
 Sagsøgere: Terex Equipment Ltd (sag C-430/08), FG Wilson (Engineering) Ltd (sag C-431/08), Caterpillar EPG Ltd (sag C-431/08)
 Sagsøgt: Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs
 Sagens genstand
 Anmodninger om præjudiciel afgørelse — Edinburgh Tribunal Centre, VAT and Duties Tribunal, Northern Ireland — fortolkning af artikel 78, 203 og 239 i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks (EFT L 302, s. 1) — fortolkning af artikel 865 i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2454/93 af 2. juli 1993 om visse gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 (EFT L 253, s. 1) — varer indført til Fællesskabet under ordningen med aktiv forædling — fejlagtig anvendelse af en toldprocedurekode på de angivelser, som blev fremlagt ved varernes genudførsel fra Fællesskabet, der identificerede varerne som værende undergivet »endelig udførsel« snarere end »genudførsel« — mulighed for at ændre angivelsen med henblik på at ændre toldprocedurekoden og berigtige situationen
 Konklusion
 1)
 Angivelsen i de i hovedsagen omhandlede udførselsangivelser af toldprocedurekode 10 00, der betegner udførsel af fællesskabsvarer, i stedet for kode 31 51, der er den relevante kode ved genudførsel af varer, for hvilke tolden er suspenderet i henhold til proceduren for aktiv forædling, medfører, at der opstår toldskyld i medfør af artikel 203, stk. 1, i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks og artikel 865, stk. 1, i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2454/93 af 2. juli 1993 om visse gennemførelsesbestemmelser til forordning nr. 2913/92, som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 1677/98 af 29. juli 1998.
 2)
 Artikel 78 i forordning nr. 2913/92 tillader en revision af udførselsangivelsen for varerne for at rette den toldprocedurekode, som klarereren har givet dem, og toldmyndighederne har pligt til dels at undersøge, om de bestemmelser, der gælder for den pågældende toldprocedure, er blevet anvendt på grundlag af ukorrekte eller ufuldstændige oplysninger, og om formålene med proceduren for aktiv forædling ikke er blevet bragt i fare, navnlig fordi de varer, som er omfattet af nævnte toldprocedure, faktisk er blevet genudført, dels i givet fald at træffe de nødvendige foranstaltninger til at få afklaret situationen under hensyntagen til de foreliggende nye oplysninger.
 (1) EUT C 327 af 20.12.2008.


text:
3.4.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 104/18
 Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 26. januar 2017 — Kongeriget Spanien mod Europa-Kommissionen
 (Sag C-506/15 P) (1)
 ((Appel - Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL) - udgifter, der er udelukket fra EU-finansiering - forordning (EF) nr. 1698/2005, nr. 1975/2006 og nr. 796/2004 - støtteforanstaltninger til udvikling af landdistrikterne - områder med naturbetingede ulemper - kontroller på stedet - koefficient for belægningsgraden - optælling af dyr))
 (2017/C 104/27)
 Processprog: spansk
 Parter
 Appellant: Kongeriget Spanien (ved M. A. Sampol Pucurull, som befuldmægtiget)
 Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved I. Galindo Martin og G. von Rintelen, som befuldmægtigede)
 Intervenient til støtte for sagsøgeren: Den Franske Republik (ved D. Colas og A. Daly, som befuldmægtigede)
 Konklusion
 1)
 Appellen forkastes.
 2)
 Kongeriget Spanien betaler sagens omkostninger.
 3)
 Den Franske Republik bærer sine egne omkostninger
 (1) EUT C 381 af 16.11.2015.


text:
4.7.98 DA De Europñiske Fñllesskabers Tidende C 209/43
 Sag anlagt den 27. april 1998 af Wolfgang Hilden mod Sagsùgeren har nedlagt fùlgende påstande:
 Kommissionen for De Europñiske Fñllesskaber
 (Sag T-70/98)
 Ð Kommissionens beslutning af 5. november 1997, hvor-
 (98/C 209/89)
 ved den stùtte, som Spanien påtñnker at yde Astilleros
 Zamacona SA, erklñres at vñre uforenelig med fñlles-
 (Processprog: fransk) markedet, annulleres.
 Ved De Europñiske Fñllesskabers Ret i Fùrste Instans er
 der den 27. april 1998 anlagt sag mod Kommissionen for Ð Kommissionen tilpligtes at betale Astilleros Zamacona
 De Europñiske Fñllesskaber af Wolfgang Hilden, Trier- SA alle de omkostninger, selskabet har afholdt i forbin-
 weiler, Tyskland, ved advokat Nicolas LhoeÈst, Bruxelles, delse med sagen.
 og med valgt adresse i Luxembourg hos Fiduciaire Myson
 SARL, 30, rue de Cessange.
 Sùgsmålsgrunde og vñsentligste argumenter:
 Sagsùgeren har nedlagt fùlgende påstande:
 Ð Det fastslås, at sagsùgerens ansùgning om, at der fore- Denne sag er rettet mod en beslutning fra Kommissionen,
 tages en prùvelse af, hvorvidt tjenestemandsvedtñgtens hvorved denne erklñrer, at »de spanske planer om at yde
 artikel 31, stk. 2, eventuelt kan finde anvendelse med stùtte til Astilleros Zamacona SA i form af et direkte til-
 henblik på en ñndret indplacering i lùnklasse med skud på op til 9 % af kontraktprisen fùr stùtte til fem kon-
 virkning fra 5. oktober 1995, kan antages til realitets- trakter om slñbebåde (kontrakt 300, 301, 318, 319 og
 behandling, og der gives sagsùgeren medhold i sagen. 320), der blev undertegnet i december 1991, er uforenelige
 med fñllesmarkedet, da stùtten ikke opfylder betingelserne
 i artikel 4, stk. 3, i direktiv 90/684/EéF« (1).
 Ð Kommissionens stiltiende afvisning af sagsùgerens
 ansùgning om prùvelse af, hvorvidt vedtñgtens
 artikel 31, stk. 2, eventuelt kan finde anvendelse,
 Sagsùgeren anfùrer, at statsstùtte til skibsbygningsindu-
 annulleres.
 strien er reguleret af sñrlige regler, som er indeholdt i
 Rådets direktiv 90/684/EéF af 21. december 1990 om
 Ð Om fornùdent annulleres den afgùrelse om udtrykkelig stùtte til skibsbygningsindustrien (2), som ñndret ved direk-
 afvisning, som Kommissionen vedtog den 8. januar tiv 94/73/EF (3). Ifùlge direktivets artikel 4 kan der således
 1998 som svar på sagsùgerens klage. ydes en stùtte, som er knyttet til bygningskontrakten, for-
 udsat denne ikke overstiger en vis fñlles maksimums-
 grñnse, som er udtrykt i procent af kontraktvñrdien.
 Ð Kommissionen tilpligtes at betale samtlige sagsomkost- Artikel 4, stk. 3, bestemmer, at »maksimumsgrñnsen for
 ninger. en kontrakt er den, der er gñldende på datoen for under-
 tegnelsen af den endelige kontrakt«. Denne regel gñlder
 Sùgsmålsgrunde og vñsentligste argumenter: dog ikke for skibe, der leveres senere end tre år efter
 datoen for kontraktens undertegnelse, i hvilket tilfñlde
 maksimumsgrñnsen er »den, der var gñldende tre år fùr
 Sùgsmålsgrundene og de vñsentligste argumenter svarer til datoen for skibets levering«. Endelig kan Kommissionen
 de i sag T-68/98 (Jung mod Kommissionen) anfùrte. ifùlge samme artikels stk. 3, andet afsnit, forlñnge den
 nñvnte frist på tre år, »når dette er berettiget på grund af
 det pågñldende skibsbygningsprojekts komplicerede tekni-
 ske karakter eller på grund af forsinkelser som fùlge af
 uventede og betydelige, undskyldende forstyrrelser, som
 indvirker på et skibsvñrfts arbejdsprogram«.
 Sag anlagt den 30. april 1998 af Astilleros Zamacona SA
 mod Kommissionen for De Europñiske Fñllesskaber
 (Sag T-72/98) Det sagsùgende selskab anfùrer, at det i december 1991
 kontraherede med en rñkke skibsredere om bygning af
 (98/C 209/90) fem slñbebåde, hvorved kontrakternes ikrafttrñdelse var
 betinget af, at skibsrederen betalte den fùrste rate, og at
 (Processprog: spansk) det ikke på dette tidspunkt kunne forudse de usikre kon-
 junkturer, som indtrådte i 1992. Disse usikre konjunkturer
 skyldtes ñndringer i havnelovgivningen, devalueringen af
 Ved De Europñiske Fñllesskabers Ret i Fùrste Instans er den spanske valuta, påbegyndelse af et nyt anlñg i Bilbao
 der den 30. april 1998 anlagt sag mod Kommissionen for Havn, som medfùrte et fald i produktiviteten, samt overta-
 De Europñiske Fñllesskaber af selskabet Astilleros Zama- gelsen af Ardeag-vñrftet, som sagsùgeren blev nùdt til at
 cona SA, Santurce (Vizcaya), ved advokat Antonio Creus, foretage som led i et omstruktureringsprogram for skibs-
 Barcelona, og BegonÄa Uriarte, og med valgt adresse 78, bygningssektoren. Alle disse omstñndigheder forsinkede
 Av. d'Auderghem, Bruxelles. den planlagte levering af slñbebådene med mellem 7 og


text:
C 124/30 DA Den Europæiske Unions Tidende 24.5.2003
 III
 (Oplysninger)
 (2003/C 124/53)
 Domstolens seneste offentliggørelse i Den Europæiske Unions Tidende
 EUT C 112 af 10.5.2003
 Liste over tidligere offentliggørelser
 EUT C 101 af 26.4.2003
 EUT C 83 af 5.4.2003
 EUT C 70 af 22.3.2003
 EUT C 55 af 8.3.2003
 EUT C 44 af 22.2.2003
 EUT C 31 af 8.2.2003
 Teksterne er tilgængelige i:
 EUR-Lex: http://europa.eu.int/eur-lex
 CELEX: http://europa.eu.int/celex


text:
25.9.2004
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 239/16
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 den 30. juni 2004
 i sag T-317/01, M+M Gesellschaft für Unternehmensberatung und Informationssysteme mbH mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (1)
 (EF-varemærker - indsigelsessag - ansøgning om EF-ordmærket M+M EUROdATA - ældre ordmærke EURODATA TV - relativ registreringshindring - risiko for forveksling - artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 40/9)
 (2004/C 239/32)
 Processprog: tysk
 I sag T-317/01, M+M Gesellschaft für Unternehmensberatung und Informationssysteme mbH, Frankfurt am Main (Tyskland), ved avocat M. Treis, og med valgt adresse i Luxembourg, mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (befuldmægtigede: S. Laitinen og U. Pfleghar), den anden part i sagen for appelkammeret ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design), intervenient ved Retten: Mediametrie SA, Paris (Frankrig), først ved avocat D. Dupuis-Latour, derefter ved avocat s. Szilvasi, angående en påstand om annullation af en afgørelse truffet den 2. oktober 2001 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) i sag R 698/2000-1 i indsigelsessagen mellem Mediametrie SA og M+M Gesellschaft für Unternehmensberatung und Informationssysteme mbH, har Retten (Anden Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, J. Pirrung, og dommerne A.W.H. Meij og N.J. Forwood; justitssekretær: ekspeditionssekretær D. Christensen, den 30. juni 2004 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 1)
 Afgørelsen truffet den 2. oktober 2001 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) i sag R 698/2000-1 annulleres, dog ikke for så vidt som den hjemviser sagen til indsigelsesafdelingen til videre behandling af varemærkeansøgningen med hensyn til de varer og tjenesteydelser, der er omfattet af ansøgningen og henhører under klasse 9, 16 og 42.
 2)
 Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) tilpligtes at betale de af sagsøgeren afholdte omkostninger.
 3)
 Intervenienten bærer sine egne omkostninger.
 (1) EFT C 56 af 2.3.2002.


text:
17.7.1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 204/13
 er formålsbetinget og tidsbegrænset, skal have en selvstændig, omsætningskredses mening frembyder en forbindelse med
 ubegrænset opholdstilladelse eller en selvstændig, eventuelt tidsbe- den pågældende kategori af varer, men også finder anvendelse
 grænset opholdstilladelse med mulighed for forlængelse, for at på geografiske navne, der vil kunne blive brugt i fremtiden af
 han kan tildeles børnetilskud til sit barn, som bor hos ham i den de pågældende virksomheder som angivelse af den pågælden-
 nævnte medlemsstat, mens det i denne forbindelse alene kræves de kategori af varers geografiske oprindelse
 af medlemsstatens egne statsborgere, at de har bopæl der.
 — i de tilfælde, hvor det pågældende geografiske navn ikke for
 2) Den direkte virkning af artikel 3, stk. 1, i afgørelse nr. 3/80 kan nærværende efter de relevante omsætningskredses mening
 ikke påberåbes til støtte for krav vedrørende ydelser for perioder, frembyder en forbindelse med den pågældende kategori af
 der ligger forud for nærværende doms dato, bortset fra de tilfælde, varer, skal den kompetente myndighed vurdere, om det med
 hvor personer forud for denne dato har anlagt sag eller indgivet rimelighed kan forudses, at et sådan navn efter de relevante
 en tilsvarende klage. omsætningskredses mening vil kunne betegne denne kategori
 af varers geografiske oprindelse
 (1) EFT C 269 af 14.9.1996.
 — ved denne vurdering skal der navnlig tages hensyn til det
 større eller mindre kendskab, som de relevante omsætnings-
 kredse har til det pågældende geografiske navn, samt til
 egenskaberne ved det sted, som dette angiver, og til den
 pågældende kategori af varer
 DOMSTOLENS DOM
 — forbindelsen mellem den pågældende vare og det geografiske
 af 4. maj 1999 sted afhænger ikke nødvendigvis af, at varen er fremstillet på
 dette sted.
 i de forenede sager C-108/97 og C-109/97, Windsurfing
 Chiemsee Produktions- und Vertriebs GmbH (WSC) mod 2) Artikel 3, stk. 3, første punktum, i første direktiv 89/104, skal
 Boots- und Segelzubehör Walter Huber (sag C-108/97) fortolkes således, at
 og Franz Attenberger (sag C-109/97) (anmodninger om
 præjudiciel afgørelse fra Landgericht München I) (1) — det særpræg, som et varemærke har fået som følge af den
 brug, der gøres deraf, betyder, at varemærket er egnet til at
 (»Direktiv 89/104/EØF — varemærker — angivelser vedrø- identificere den vare, for hvilken der ansøges om registrering,
 rende geografisk oprindelse«) som hidrørende fra en bestemt virksomhed, og dermed til at
 adskille denne vare fra andre virksomheders
 (1999/C 204/24)
 — den ikke tillader, at begrebet særpræg varierer efter den
 (Processprog: tysk) formodede interesse i at udelukke enerettigheder for det
 geografiske navn, således at andre virksomheder kan gøre
 brug deraf
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 gjort i Samling af Afgørelser) — ved afgørelsen af, om et varemærke har fået særpræg som
 følge af den brug, der er gjort deraf, skal den kompetente
 I de forenede sager C-108/97 og C-109/97, angående anmod- myndighed foretage en samlet vurdering af de elementer, som
 ninger, som Landgericht München I (Tyskland) i medfør af kan godtgøre, at varemærket er blevet egnet til at identificere
 EF-traktatens artikel 234 (tidligere artikel 177) har indgivet til den pågældende vare som hidrørende fra en bestemt virksom-
 Domstolen for i de for nævnte ret verserende sager, windsur- hed og dermed til at adskille denne vare fra andre virksomhe-
 fing Chiemsee Produktions- und Vertriebs GmbH (WSC) mod ders
 Boots- und Segelzubehör Walter Huber (sag C-108/97) og
 Franz Attenberger (sag C-109/97), at opnå en præjudiciel
 — såfremt den kompetente myndighed er af den opfattelse, at
 afgørelse vedrørende fortolkningen af artikel 3, stk. 1, litra c),
 og artikel 3, stk. 3, i Rådets første direktiv 89/104/EØF af de relevante omsætningskredse som følge af varemærket
 21. december 1988 om indbyrdes tilnærmelse af medlemssta- identificerer varen som hidrørende fra en bestemt virksomhed,
 ternes lovgivning om varemærker (EFT 1989 L 40, s. 1), skal den under alle omstændigheder fastslå, at betingelsen
 for registrering af varemærket er opfyldt
 har Domstolen, sammensat af præsidenten, G.C. Rodrı́guez
 Iglesias, afdelingsformændene P.J.G. Kapteyn, J.-P. Puissochet,
 G. Hirsch og P. Jann samt dommerne G.F. Mancini, J.C. Moi- — fællesskabsretten ikke er til hinder for, at den kompetente
 tinho de Almeida, C. Gulmann (refererende dommer) og myndighed, såfremt den støder på vanskeligheder ved vurde-
 D.A.O. Edward; generaladvokat: G. Cosmas; justitssekretær: ringen af særpræget ved det varemærke, hvorom der er
 ekspeditionssekretær H.A. Rühl, den 4. maj 1999 afsagt dom, indgivet ansøgning om registrering, på de i dens nationale
 hvis konklusion lyder således: retsregler fastsatte betingelser kan benytte en opinionsunder-
 søgelse som vejledning for sin afgørelse.
 1) Artikel 3, stk. 1, litra c), i Rådets første direktiv 89/104/EØF
 af 21. december 1988 om indbyrdes tilnærmelse af medlemssta-
 ternes lovgivning om varemærker skal fortolkes således, at (1) EFT C 166 af 31.5.1997.
 — den ikke begrænser sig til kun at forbyde registrering af
 geografiske navne som varemærker i de tilfælde, hvor disse
 betegner steder, der for nærværende efter de relevante