text:
30.12.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 331/46
 EU-Personalerettens dom (Anden Afdeling) af 30. november 2006 — Balabanis og Le Dour mod Kommissionen
 (Sag F-77/05) (1)
 (Tjenestemænd - forfremmelse - vedtægtens artikel 45 - vedtægtsændring - tidsmæssig anvendelse - forfremmelsesåret 2004 - ikke-opførelse på listen over forfremmelsesværdige tjenestemænd - hensyntagen til prøveperioden ved beregningen af minimumsancienniteten på to år)
 (2006/C 331/103)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøgere: Panagiotis Balabanis (Bruxelles, Belgien) og Olivier Le Dour (Bruxelles, Belgien) (ved avocats X. Martin M., S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis og E. Marchal)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved C. Berardis-Kayser og G. Berscheid, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Annullation af Kommissionens afgørelse om ikke at opføre sagsøgerne på listen over forfremmelsesværdige tjenestemænd i forfremmelsesåret 2004, samt af afgørelserne om ikke at forfremme dem i samme forfremmelsesår.
 Konklusion
 1)
 Afgørelsen af 14. september 2004, hvorved Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber afviste at anse Panagiotis Balabanis og Olivier Le Dour for forfremmelsesværdige i forfremmelsesåret 2004, annulleres.
 2)
 Afgørelsen af 30. november 2004, hvorved Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ikke forfremmede Panagiotis Balabanis og Olivier Le Dour i forfremmelsesåret 2004, annulleres.
 3)
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 271 af 29.10.2005, s. 20 (sag oprindeligt registreret ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans under nr. T-305/05 og henvist til Retten for EU-Personalesager ved kendelse af 15.12.2005).


text:
7.8.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 256/14
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Conseil d’État (Frankrig) den 23. maj 2017 — France Télévisions SA mod Playmédia og Conseil supérieur de l’audiovisuel (CSA)
 (Sag C-298/17)
 (2017/C 256/12)
 Processprog: fransk
 Den forelæggende ret
 Conseil d’État
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: France Télévisions SA
 Sagsøgte: Playmédia og Conseil supérieur de l’audiovisuel (CSA)
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Er den omstændighed, at en virksomhed tilbyder at vise tv-programmer via streaming eller direkte over internettet, i sig selv tilstrækkelig til, at denne skal anses for en virksomhed, som udbyder elektroniske kommunikationsnet, der anvendes til transmission af radio- og tv-udsendelser til offentligheden i den forstand, hvori dette udtryk anvendes i artikel 31, stk. 1, i direktiv 2002/22/EF (1) af 7. marts 2002?
 2)
 Såfremt det første spørgsmål besvares benægtende, kan en medlemsstat da, uden at tilsidesætte direktivet eller andre EU-retlige regler, indføre en forpligtelse til transmission af radio- eller tv-programmer, der samtidig påhviler såvel virksomheder, som driver elektroniske kommunikationsnet, som virksomheder, der ikke driver sådanne net, men tilbyder at vise tv-programmer via streaming eller direkte over internettet?
 3)
 Såfremt det andet spørgsmål besvares bekræftende, kan medlemsstaterne da for så vidt angår distributører af tjenester, der ikke driver elektroniske kommunikationsnet, undlade at lade must carry-forpligtelsen være omfattet af samtlige de betingelser, der fremgår af artikel 31, stk. 1, i direktiv 2002/22/EF af 7. marts 2002, selv om disse betingelser i henhold til direktivet påhviler netoperatører?
 4)
 Kan en medlemsstat, der har indført en must carry-forpligtelse for så vidt angår visse radio- eller tv-tjenester på visse net, uden at det udgør en tilsidesættelse af direktivet, pålægge disse tjenester en forpligtelse til at acceptere, at de transmitteres på disse net, herunder på et websted, når den omhandlede tjeneste selv transmitterer sine egne programmer på internettet?
 5)
 Skal betingelsen i artikel 31, stk. 1, i direktiv 2002/22/EF for så vidt angår transmission via internettet, hvorefter det kræves, at et betydeligt antal slutbrugere af sådanne net, der er omfattet af must carry-forpligtelsen, anvender dem som deres primære adgang til radio- og tv-modtagelse, vurderes under hensyn til samtlige de brugere, som ser tv-programmerne via streaming og direkte på internettet, eller alene under hensyn til brugere af det websted, der er omfattet af must carry-forpligtelsen?
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/22/EF af 7.3.2002 om forsyningspligt og brugerrettigheder i forbindelse med elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (forsyningspligtdirektivet) (EFT L 108, s. 51).

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
8.9.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 273/19
 Sag anlagt den 6. juli 2012 — Zweckverband Tierkörperbeseitigung mod Kommissionen
 (Sag T-309/12)
 2012/C 273/33
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: Zweckverband Tierkörperbeseitigung i Rheinland-Pfalz, i Saarland, i Rheingau-Taunus-Kreis og i Landkreis Limburg-Weilburg (Rivenich, Tyskland) (ved advokat A. Kerkmann)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgerens påstande
 —
 Europa-Kommissionens afgørelse af 25. april 2012 om statsstøtte SA.25051 (C-19/2010) (ex NN 23/2010) fra Tyskland til Zweckverband Tierkörperbeseitigung i Rheinland-Pfalz, i Saarland, i Rheingau-Taunus-Kreis og i Landkreis Limburg-Weilburg (sag K(2012) 12557 endelig) annulleres.
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgerne anført ni anbringender.
 —
 Første anbringende: Tilsidesættelse af artikel 107, stk. 1, TEUF ved at fastslå, at sagsøgerne skal anses som en virksomhed.
 Betalingen af bidrag tjener til opfyldelsen af offentlige myndigheders opgaver uden for markedet. Ved opfyldelsen af denne opgave udøver sagsøgerne ikke virksomhed som omhandlet i artikel 107, stk. 1, TEUF.
 —
 Andet anbringende: Tilsidesættelse af artikel 107, stk. 1, TEUF og artikel 106, stk. 2, TEUF ved at fastslå, at sagsøgerne ved bidragene opnår en økonomisk fordel, og at der ikke er tale om en tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse.
 Sagsøgerne opnår ingen økonomisk fordel ved de af deres medlemmer betalte bidrag, da bidragsbetalingen finder sted inden for området for offentlig myndighedsudøvelse, og da der ikke finder nogen krydssubsidiering sted af aktiviteter, som sagsøgerne udbyder på markedet. Subsidiært er der tale om en tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse, hvilket Kommissionen ved en grov tilsidesættelse af de ved retspraksis fastsatte vurderingskriterier har benægtet, hvilket udgør et fejlskøn. De fire Altmark-kriterier er også opfyldt i det foreliggende tilfælde.
 —
 Tredje anbringende: Tilsidesættelse af artikel 107, stk. 1, TEUF ved fejlagtige afgørelser vedrørende kriterierne konkurrencefordrejning og påvirkning af samhandelen mellem medlemsstaterne.
 Bortskaffelse af kategori 1 og kategori 2 animalske biprodukter som omhandlet i forordning (EF) nr. 1069/2009 er ikke åbnet for markedet i Tyskland, således at der ikke ved den eneret, som sagsøgerne lovligt er blevet tildelt, foreligger nogen konkurrencefordrejning eller påvirkning af samhandelen.
 —
 Fjerde anbringende: Tilsidesættelse af artikel 106, stk. 2, ved en tilsidesættelse af bestemmelsens godkendelsesbetingelser.
 Kommissionen har ved sin prøvelse fejlagtigt anvendt målestokken om økonomisk effektivitet og har under tilsidesættelse af sin prøvelseskompetence ikke indskrænket sig til at efterprøve, om der foreligger en mulig overbetaling.
 —
 Femte anbringende: Tilsidesættelse af den i artikel 14 TEUF foreskrevne kompetencefordeling mellem Unionen og medlemsstaterne. Ligeledes er nærhedsprincippet (artikel 5, stk. 3, TEU) blevet tilsidesat.
 Kommissionen har tilsidesat medlemsstaternes underinddelingers skønsbeføjelser ved definitionen af tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse.
 —
 Sjette anbringende: Tilsidesættelse af artikel 108, stk. 1, TEUF og artikel 1, litra b), nr. v), og artikel 14 i forordning (EF) nr. 659/1999 ved at fastslå, at bidragsbetalingerne siden 1998 udgør ny støtte.
 Kommissionens konklusioner beror på en utilstrækkelig bedømmelse af sagens faktiske omstændigheder.
 —
 Syvende anbringende: Tilsidesættelse af artikel 2, TEU, chartret om grundrettigheders artikel 52, og artikel 14, stk. 1, i forordning (EF) nr. 659/1999 ved tilsidesættelse af kravet om beskyttelse af den berettigede forventning og retssikkerhedsprincippet.
 Kommissionen har med urette lagt til grund, at sagsøgerne på grund af Bundesverwaltungsgerichts dom af 16. december 2010 (Az. 3 C 44.09) ikke kan påberåbe sig den berettigede forventning, selvom dommen udtrykkeligt afviser, at bidragsbetalingerne udgør en støtte til sagsøgerne. Da dommen er retskraftig, tilsidesætter Kommissionen endvidere retssikkerhedsprincippet.
 —
 Ottende anbringende: Tilsidesættelse af artikel 14, stk. 1, i forordning (EF) nr. 659/1999 ved at henstille til medlemsstaten at kræve bidragene fuldstændig tilbagebetalt fra 1998 — tilsidesættelse af nødvendigheds- og proportionalitetsprincippet.
 Kommissionens henstilling til Tyskland om at kræve de siden 1998 indrømmede bidrag tilbagebetalt i deres helhed fra sagsøgerne er uforholdsmæssig, idet henstillingen ikke tager hensyn til, at sagsøgerne faktisk havde udgifter til fremskaffelse af anlægskapacitet som følge af deres medlemmers beslutning, som ikke ville blive dækket.
 —
 Niende anbringende: Tilsidesættelse af artikel 107, stk. 1, TEUF ved at fastslå, at de bidragsmidler, der er blevet anvendt til foranstaltninger vedrørende oprydning af forurenede arealer, skulle karakteriseres som statsstøtte.
 De bidragsmidler, der er blevet anvendt til foranstaltninger vedrørende oprydning af forurenede arealer, kompenserer for en strukturel ulempe, som sagsøgerne havde på grund af Land Rheinland-Pfalz’s lovmæssige tildeling af forurenede grundstykker, og udgør derfor ikke statsstøtte.


text:
26.1.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 22/19
 Appel iværksat den 24. september 2007 af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber til prøvelse af dom afsagt den 11. juli 2007 af Retten i Første Instans (Fjerde Udvidede Afdeling) i sag T-351/03, Schneider Electric SA mod Kommissionen
 (Sag C-440/07 P)
 (2008/C 22/38)
 Processprog: fransk
 Parter
 Appellant: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved M. Petite og F. Arbault, som befuldmægtigede)
 Den anden part i appelsagen: Schneider Electric SA, Forbundsrepublikken Tyskland og Den Franske Republik
 Appellanten har nedlagt følgende påstande
 —
 Dommen afsagt af De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans den 11. juli 2007 i sag T-351/03, Schneider Electric SA mod Kommissionen, ophæves.
 —
 Schneider Electric SA tilpligtes at betale alle de omkostninger, som Kommissionen har afholdt.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Appellanten har — idet den har henledt opmærksomheden på, at tre kumulative betingelser skal være opfyldt for at fastslå Fællesskabets ansvar uden for kontraktforhold, det vil sige, at der henholdsvis er begået en fejl, at der er indtrådt et faktisk og sikkert tab, og at der er direkte årsagsforbindelse mellem fejlen og tabet — påberåbt sig syv anbringender til støtte for sin appel.
 Kommissionen har med det første anbringende gjort gældende, at Retten ved på den ene side at konstatere, at den har »undladt« at formulere klagepunktet om støtte til Schneider og Legrands synspunkter i klagepunktsmeddelelsen af 3. august 2001, og på den anden side, at denne formulering ikke udgjorde nogen »særlig teknisk vanskelighed«, har underkendt den materielle retskraft, foretaget materielt ukorrekte konstateringer, gengivet de beviser, den har fået forelagt, urigtigt, og ikke opfyldt sin pligt til at begrunde sine domme.
 Kommissionen har med det andet anbringende gjort gældende, at Retten har kvalificeret de faktiske omstændigheder fejlagtigt, begået en retlig fejl og tilsidesat sin begrundelsespligt ved at fastslå, at den procedurefejl, som blev konstateret i dommen af 22. oktober 2002, Schneider Electric mod Kommissionen (T-310/01), udgør en »tilstrækkeligt kvalificeret« tilsidesættelse af en bestemmelse, som har til formål at tillægge borgerne rettigheder.
 Kommissionen har med det tredje anbringende gjort gældende, at Retten har foretaget materielt ukorrekte konstateringer, gengivet beviserne urigtigt, foretaget en urigtig kvalificering af sagens omstændigheder og begået en retlig fejl ved at fastslå, at der foreligger en »tilstrækkeligt direkte årsagsforbindelse« mellem fejlen og det andet identificerede tab, det vil sige den forventede afslutning af forhandlingerne mellem Schneider og Wendel-KKR vedrørende prisen for salget af Legrand SA.
 Kommissionen har med det fjerde anbringende gjort gældende, at Retten har tilsidesat den begrundelsespligt, som påhviler den, på grund af en selvmodsigende begrundelse vedrørende argumentationen i forbindelse med den årsagsforbindelse, som foreligger mellem fejlen og de forskellige identificerede tab.
 Kommissionen har med det femte anbringende gjort gældende, at Retten har foretaget materielt ukorrekte konstateringer, gengivet beviserne urigtigt og begået en retlig fejl ved ikke at konkludere, at Schneider har medvirket til hele det andet identificerede tab. Denne virksomhed har således i flere henseender tilsidesat sin forpligtelse til at udvise rimelig omhu for at undgå tabet og begrænse omfanget heraf, bl.a. ved ikke at anlægge sag om foreløbige forholdsregler i relation til pligten til at sælge Legrand, som virksomheden påstår, den har været genstand for, og ved at vælge at sælge denne virksomhed på et tidspunkt, hvor virksomheden imidlertid ikke var underkastet nogen forpligtelse hertil.
 Kommissionen har med det sjette anbringende gjort gældende, at Retten har truffet afgørelse ultra petita, tilsidesat bevisbyrdereglerne samt retten til forsvar ved at identificere et tab, som ikke var blevet påberåbt af den sagsøgende virksomhed.
 Kommissionen har endelig med det syvende anbringende gjort gældende, at Retten har begået en retlig fejl ved at tildele Schneider renter at regne fra tidspunktet for det andet tabs indtræden, den 10. december 2002.


text:
3.7.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 179/17
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Naczelny Sąd Administracyjny (Republikken Polen) den 9. april 2010 — Jarosław Słaby mod Ministrowi Finansów
 (Sag C-180/10)
 2010/C 179/28
 Processprog: polsk
 Den forelæggende ret
 Naczelny Sąd Administracyjny
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Jarosław Słaby
 Sagsøgt: Ministrowi Finansów
 Præjudicielt spørgsmål
 Er en fysisk person, der har udøvet landbrugsvirksomhed på et bestemt areal, men som senere — som følge af en ændring af lokalplanen, der ikke er udtryk for hans vilje — har indstillet denne aktivitet og omdannet ejendommen til privat formue, og herefter udstykket arealet (til sommerhusbebyggelse) og påbegyndt salget heraf, af denne grund en afgiftspligtig person som omhandlet i artikel 9, stk. 1, i Rådets direktiv 2006/112/EF (1) samt artikel 4, stk. 1 og 2, i sjette direktiv 77/388/EØF (2), der har pligt til at beregne moms af salget?
 (1) Rådets direktiv af 28.11. 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (EUT L 347, s. 1).
 (2) Rådets sjette direktiv af 17.5.1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (EFT L 145, s. 1).


text:
17.11.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 355/21
 Rettens dom af 27. september 2012 — Fedecom mod Kommissionen
 (Sag T-243/09) (1)
 (Statsstøtte - frugt- og grøntsagssektoren - »salgsfremmeplaner« vedrørende støtte til frugt- og grøntsagsmarkedet i Frankrig - beslutning, der erklærer støtten uforenelig med fællesmarkedet - begrebet »statsstøtte« - statslige midler - samfinansiering foretaget af et offentligt organ og af frivillige bidrag fra producentorganisationer - argumenter i strid med de faktiske omstændigheder, der er fremført under den administrative procedure - driftsstøtte - berettiget forventning)
 2012/C 355/42
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Fédération de l’organisation économique fruits et légumes (Fedecom) (Paris, Frankrig) (ved advokat C. Galvez)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (ved B. Stromsky, som befuldmægtiget)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af Kommissionens beslutning K(2009) 203 endelig af 28. januar 2009 om »salgsfremmeplanerne« for frugt og grøntsager indført af Den Franske Republik.
 Konklusion
 1)
 Europa-Kommissionen frifindes.
 2)
 Fédération de l’organisation économique fruits et légumes (Fedecom) betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 205 af 29.8.2009.


text:
11.7.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 251/23
 Rettens dom af 2. juni 2016 – Staywell Hospitality Group og Sheraton International IP mod EUIPO – Sheraton International IP og Staywell Hospitality Group (PARK REGIS)
 (Forenede sager T-510/14 og T-536/14) (1)
 ((EU-varemærker - indsigelsessag - ansøgning om EU-figurmærket PARK REGIS - ældre EU-figurmærke ST. REGIS - delvist afslag på registrering - artikel 64, stk. 1, i forordning nr. 207/2009 - risiko for forveksling - artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009))
 (2016/C 251/24)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøgere: Staywell Hospitality Group Pty Ltd (Sydney, Australien) (ved solicitor D. Farnsworth og barrister A. Bryson) (sag T-510/14) og Sheraton International IP LLC (Stamford, Connecticut, De Forenede Stater) (ved advokat E. Armijo Chávarri) (sag T-536/14)
 Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (ved L. Rampini, som befuldmægtiget)
 De andre parter i sagen for appelkammeret ved EUIPO og intervenienter ved Retten: Sheraton International IP LLC (sag T-510/14) og Staywell Hospitality Group Pty Ltd (sag T-536/14)
 Sagens genstand
 Søgsmål anlagt til prøvelse af afgørelse truffet den 30. april 2014 af Femte Appelkammer ved EUIPO (forenede sager R 240/2013-5 og R 303/2013-5) vedrørende en indsigelsessag mellem Sheraton International IP og Staywell Hospitality Group
 Konklusion
 1)
 Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) frifindes i sagerne T-510/14 og T-536/14.
 2)
 Staywell Hospitality Group Pty Ltd betaler sagens omkostninger i sag T-510/14.
 3)
 Sheraton International IP LLC betaler sagens omkostninger i sag T-536/14.
 (1) EUT C 303 af 8.9.2014.


text:
12.8.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 190/6
 Domstolens dom (Anden Afdeling) af 15. juni 2006 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Republikken Finland
 (Sag C-249/05) (1)
 (Traktatbrud - artikel 28 EF og 49 EF - sjette momsdirektiv - artikel 21 og 22 - pligt for en afgiftspligtig person, som har bopæl i en anden medlemsstat end den, hvor han udfører afgiftspligtige transaktioner, til der at udpege en fiskal repræsentant, som ikke er direkte afgiftspligtig)
 (2006/C 190/09)
 Processprog: finsk
 Parter
 Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved D. Triantafyllou og I. Koskinen, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Republikken Finland (ved T. Pynnä og E. Bygglin, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Traktatbrudssøgsmål — tilsidesættelse af artikel 28 EF og 49 EF samt artikel 21 og 22 i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (EFL L 145, s. 1) — national lovgivning, der fastsætter en pligt for en afgiftspligtig person, der ikke har bopæl i indlandet, men som udfører afgiftspligtige transaktioner der, til at udpege en fiskal repræsentant, som ikke er direkte afgiftspligtig
 Konklusion
 1)
 Republikken Finland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 21 og 22 i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag, som ændret ved Rådet direktiv 2001/115/EF af 20. december 2001, idet den kræver, at afgiftspligtige personer, der ikke er etableret i Finland, men som foretager afgiftspligtige transaktioner i Finland, skal udpege en fiskal repræsentant, når de er etableret i en anden medlemsstat eller i et tredjeland, der er part i en overenskomst om gensidig bistand mellem medlemsstaternes kompetente myndigheder inden for området indirekte skatter, og hvis anvendelsesområde svarer til anvendelsesområdet for Rådets direktiv 76/308/EØF af 15. marts 1976 om gensidig bistand ved inddrivelse af fordringer i forbindelse med visse bidrag, afgifter, skatter og andre foranstaltninger, som ændret ved Rådets direktiv 2001/44/EF af 15. juni 2001 og for Rådets forordning (EF) nr. 1798/2003 af 7. oktober 2003 om administrativt samarbejde vedrørende merværdiafgift og ophævelse af forordning (EØF) nr. 218/92.
 2)
 Republikken Finland betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 193 af 6.8.2005.


text:
26.5.2007
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 117/13
 Sag anlagt den 7. marts 2007 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Kongeriget Spanien
 (Sag C-136/07)
 (2007/C 117/20)
 Processprog: spansk
 Parter
 Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved H. Støvlbæk og R. Vidal Puig, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Kongeriget Spanien
 Sagsøgerens påstande
 —
 Det fastslås, at Kongeriget Spanien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 89/48/EØF af 21. december 1988 om indførelse af en generel ordning for gensidig anerkendelse af eksamensbeviser for erhvervskompetencegivende videregående uddannelser af mindst tre års varighed (1) og af Rådets direktiv 92/51/EØF af 18. juni 1992 om anden generelle ordning for anerkendelse af erhvervsuddannelser til supplering af direktiv 89/48/EØF (2) hvad angår adgangen til erhvervet som flyveleder.
 —
 Kongeriget Spanien tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 1)
 Direktiv 89/48/EØF gælder for adgangen til og udøvelsen af erhvervet som flyveleder i Spanien, eftersom
 —
 alle de eksamensbeviser, certifikater og autorisationer, der kræves for at udøve erhvervet som flyveleder i Spanien, er »eksamensbeviser «i direktiv 89/48/EF's forstand
 —
 erhvervet som flyveleder er et »lovreguleret erhverv «i direktiv 89/48/EF's forstand.
 2)
 Til trods herfor har Kongeriget Spanien ikke truffet de nødvendige foranstaltninger for at gennemføre direktiv 89/48/EF for erhvervet som flyveleder.
 3)
 Kongeriget Spanien har også tilsidesat sine forpligtelser i henhold til direktiv 92/51/EØF, idet
 —
 direktiv 92/51/EØF finder anvendelse for erhvervet som flyveleder
 —
 Kongeriget Spanien har ikke truffet de nødvendige foranstaltninger for at gennemføre direktiv 92/51/EØF for erhvervet som flyveleder.
 4)
 Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/23/EF af 5. april 2006 om et EF-flyveledercertifikat (3) indfører en ordning for gensidig anerkendelse af flyveledercertifikater, der udstedes i henhold til nævnte direktiv. Medlemsstaternes frist for at efterkomme direktivet udløber dog først den 17. maj 2008. Indtil denne dato finder direktiv 89/48/EØF og 92/51/EØF derfor fortsat anvendelse for adgangen til og udøvelsen af erhvervet som flyveleder i Spanien.
 (1) EFT L 19, s. 16.
 (2) EFT L 209, s. 25.
 (3) EUT L 114, s. 22.


text:
18.2.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 49/16
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Supremo Tribunal Administrativo (Portugal) den 1. december 2011 — TVI Televisão Independente SA mod Fazenda Pública
 (Sag C-618/11)
 2012/C 49/26
 Processprog: portugisisk
 Den forelæggende ret
 Supremo Tribunal Administrativo
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: TVI Televisão Independente SA
 Sagsøgt: Fazenda Pública
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Er CIVA’s artikel 16, stk. 1, som fortolket i den appellerede dom (hvorefter visningsafgiften for kommercielle reklamer er forbundet med leveringen af reklameydelser og derfor skal medregnes i en tjenesteydelses momsgrundlag), forenelig med bestemmelsen i artikel 11, del A, stk. 1, litra a), i direktiv 77/388/EF (1) (nu artikel 73 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28.11.2006 (2)) og navnlig med begrebet »den modværdi, som leverandøren eller tjenesteyderen modtager eller vil modtage af køberen, aftageren eller tredjemand for de pågældende transaktioner«?
 2)
 Er CIVA’s artikel 16, stk. 6, litra c), som fortolket i den appellerede dom (hvorefter visningsafgiften for kommercielle reklamer ikke udgør et beløb betalt i modtageren af tjenesteydelsens navn og for dennes regning, selv om den bogføres tredjemands interimskonti og er rettet til offentlige organer, og derfor medregnes i momsgrundlaget), forenelig med bestemmelsen i artikel 11, del A, stk. 3, litra c), i direktiv 77/388/EF [nu artikel 79, litra c) i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28.11.2006] og navnlig med begrebet »beløb, som en afgiftspligtig person modtager fra køber eller aftager som tilbagebetaling af omkostninger afholdt i disses navn og for disses regning, og som i hans bogholderi godskrives en interimskonto«?
 (1) Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17.5.1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (EFT L 145, s. 1).
 (2) Rådets direktiv 2006/112/EF af 28.11.2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (EUT L 347, s. 1).


text:
6 . 7 . 96 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr . C 197/ 15
 Jersey i sagen Rui Alberto Pereira Roque mod The Lieute 2 ) Fivis der foreligger en levering af goder eller tjenestey
 nant Governor forelagt De Europæiske Fællesskabers delser mod vederlag, hvorledes skal vederlaget i forbin
 Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende delse med sådanne transaktioner da karakteriseres ?
 spørgsmål :
 (') EFT nr . L 145 af 13 . 6 . 1977, s . 1 .
 1 ) Såfremt britiske statsborgere ikke underkastes immigra
 tionskontrol på Jersey og heller ikke kan udvises derfra,
 medfører artikel 4 i protokol nr . 3 ( 1 ) til akten vedrø
 rende Det Forenede Kongeriges tiltrædelse af De Euro
 pæiske Fællesskaber da, at en anden medlemsstats
 statsborgere heller ikke kan udvises fra Jersey ?
 Anmodning om préjudiciel afgorelse forelagt ved kendelse
 2 ) Hvis det første spørgsmål besvares benægtende , inde afsagt den 25 . april 1996 af Afdelingen for Sociale Sager ved
 holder artikel 4 da et forbud mod , at de kompetente Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha i sagen
 myndigheder på Jersey udviser en anden medlemsstats Francisca Sánchez Hidalgo m.fl. mod Asociación de Servi
 statsborgere, undtagen hvor en sådan udvisning er cios Aser og Sociedad Cooperativa Minerva
 begrundet i hensynet til den offentlige orden, den ( Sag C-173/96 )
 offentlige sikkerhed eller befolkningens sundhed ?
 ( 96/C 197/31 )
 3 ) Hvis det andet spørgsmål besvares bekræftende, inde
 bærer protokollens artikel 4 da et forbud mod, at de Ved kendelse afsagt den 25 . april 1 996 , indgået til Dom
 kompetente myndigheder på Jersey udviser en anden stolens Justitskontor den 20 . maj 1996 , har Afdelingen for
 medlemsstats statsborger fra Jersey, når hensynet til den Sociale Sager ved Tribunal Superior de Justicia de Castilla
 offentlige orden som anvendt af disse myndigheder ikke La Mancha i sagen Francisca Sånchez Hidalgo m.fl . mod
 i praksis ville føre til, at den pågældende ville blive udvist Asociacion de Servicios Aser og Sociedad Cooperativa
 fra Det Forenede Kongerige ? Minerva forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en
 anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende spørg
 smål :
 (') EFT Særudgave af 27 . 3 . 1972 , s . 164 .
 Omfatter anvendelsesområdet for artikel 1 , stk . 1 , i direktiv
 77/ 187/EØF af 14 . februar 1977 ( l ) den situation, at en
 virksomhed ophører med at udføre det arbejde med
 hjemmehjælp til bestemte personer, der har behov herfor ,
 som en kommune havde overdraget den, idet udførelsen af
 det pågældende arbejde overdrages en anden virksomhed ,
 hvorved der ikke sker overførsel af fysiske aktiver, og
 Anmodning om préjudiciel afgorelse forelagt ved kendelse hverken den kollektive overenskomst eller udbudsbetingel
 afsagt den 13 . maj 1996 af High Court of Justice, Queen's serne indeholder bestemmelser om, at den nye virksomhed,
 Bench Division, i sagen Commissioners of Customs and som får overdraget at udføre arbejdet, er forpligtet til at
 Excise mod First National Bank of Chicago indtræde i arbejdsforholdet med arbejdstagerne i den
 virksomhed , der tidligere udførte arbejdet ?
 ( Sag C- 1 72/96 )
 ( 96/C 197/30 )
 (') EFT nr . L 61 af 5 . 3 . 1977, s . 26 .
 Ved kendelse afsagt den 13 . maj 1996 , indgået til Domsto
 lens Justitskontor den 20 . maj 1996 , har High Court of
 Justice, Queen's Bench Division, i sagen Commissioners of
 Customs and Excise mod First National Bank of Chicago
 forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmod
 ning om præjduciel afgørelse af følgende spørgsmål : Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved dom
 afsagt den 23 . april 1996 af Tribunal de première instance
 de Bruxelles i sagen J. Lehtonen og Asbl Castors Canada
 Det ønskes på følgende punkter oplyst, hvorledes Rådets Dry Namur-Braine mod Asbl Fédération Royale Belge des
 direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af Sociétés de Basket-ball
 medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — det
 ( Sag C-l 76/96 )
 fælles merværdiafgiftssystem : ensartet beregningsgrund
 lagt 1 ) skal fortolkes i forbindelse med valutatransaktioner, ( 96/C 197/32 )
 som defineret af British Bankers' Association ( jf. punkt 1 i
 afsnittet om sagens faktiske omstændigheder ):
 Ved dom afsagt den 23 . april 1996 , indgået til Domstolens
 Justitskontor den 22 . maj 1996 , har Tribunal de première
 1 ) Udgør sådanne valutatransaktioner levering af goder instance de Bruxelles i sagen J. Lehtonen og Asbl Castors
 eller tjenesteydelser mod vederlag? Canada Dry Namur-Braine mod Asbl Fédération Royale


text:
4.7.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 153/16
 Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 14. maj 2009 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Storhertugdømmet Luxembourg
 (Sag C-390/08) (1)
 (Traktatbrud - miljø - beslutning nr. 280/2004/EF - gennemførelse af Kyoto-protokollen - nationale foranstaltninger med henblik på at begrænse og/eller reducere emissioner af drivhusgasser - manglende meddelelse af de nødvendige oplysninger)
 2009/C 153/32
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved U. Wölker og J.-P. Keppenne, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Storhertugdømmet Luxembourg (ved C. Schiltz, som befuldmægtiget)
 Sagens genstand
 Traktatbrud — manglende meddelelse inden for den fastsatte frist af de nødvendige oplysninger i henhold til artikel 3, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets beslutning nr. 280/2004/EF af 11. februar 2004 om en mekanisme til overvågning af emissioner af drivhusgasser i Fællesskabet og til gennemførelse af Kyoto-protokollen (EUT L 49, s. 1), sammenholdt med artikel 8, 9, 10 og 11 i Kommissionens beslutning 2005/166/EF af 10. februar 2005 om gennemførelsesbestemmelser til Europa-Parlamentets og Rådets beslutning nr. 280/2004/EF (EUT L 55, s. 57) — oplysninger vedrørende nationale programmer vedrørende emissioner af drivhusgasser og foranstaltninger, der er truffet for at begrænse og/eller reducere disse emissioner
 Konklusion
 1)
 Storhertugdømmet Luxembourg har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 3, stk. 2 i Europa-Parlamentets og Rådets beslutning nr. 280/2004/EF af 11. februar 2004 om en mekanisme til overvågning af emissioner af drivhusgasser i Fællesskabet og til gennemførelse af Kyoto-protokollen, sammenholdt med artikel 8, 9, 10 og 11 i Kommissionens beslutning 2005/166/EF, af 10. februar 2005 om gennemførelsesbestemmelser til beslutning nr. 280/2004 idet det ikke har meddelt de nødvendige oplysninger i henhold til de nævnte bestemmelser inden den 15. marts 2007.
 2)
 Storhertugdømmet Luxembourg betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 285 af 8.11.2008.


text:
21.10.2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 302/17
 nings- og afståelseskontrakter vedrørende de nævnte hensyn til den pågældende sort eller i det mindste i øvrigt har
 kvoter, fastslås, at disse, som først blev tildelt sagsøgeren, anvendt den pågældende sort i deres bedrift?
 var blevet fastsat forkert af grunde, der ikke kan tilregnes
 myndighederne?
 (1) EFT L 227 af 1.9.1994, s. 1.
 (2) EFT L 173 af 25.7.1995, s. 14.
 2) Er de ovennævnte EF-bestemmelser gyldige i relation til
 traktatens artikel 33 (tidligere 39), for så vidt som det i
 bestemmelserne ikke er fastsat, at det i tilfælde af senere
 undersøgelse af de individuelle referencekvoter, som er
 blevet forpagtet eller afstået, er muligt tilbagevirkende at
 tildele kvoten ved at korrigere de mængdebestemmelser,
 som fejlagtigt i meddelelserne er blevet fastsat af grunde,
 der ikke kan tilregnes myndighederne?
 Appel iværksat den 17. august 2000 af Kommissionen for
 De Europæiske Fællesskaber til prøvelse af dom afsagt
 den 8. juni 2000 af De Europæiske Fællesskabers Ret i
 (1) EFT L 405 af 31.12.1992, s. 1. Første Instans (Fjerde Afdeling) i de forenede sager
 (2) EFT L 57 af 10.3.1993, s. 12. Nummeret på den ovennævnte T-79/96, T-260/97 og T-117/98, Camar srl, sagsøger i sag
 forordning var først angivet rigtigt, men dernæst forkert i forelæg- T-79/96, T-260/97 og T-117/98, og Tico srl, sagsøger i sag
 gelsesdommen. T-117/98 — hvorved Den Italienske Republik var indtrådt
 i sagen til støtte for sagsøgerens påstande i sag T-79/96 —
 mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber,
 sagsøgt i sag T-79/96, T-260/97 og T-117/98, og Rådet for
 Den Europæiske Union, sagsøgt i sag T-260/97, hvorved
 Den Franske Republik var indtrådt i sagen til støtte for
 sagsøgte i sag T-79/96 og T-260/97
 (Sag C-312/00 P)
 (2000/C 302/34)
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel-
 se afsagt den 1. august 2000 af Oberlandesgericht Frank- Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 8. juni
 furt am Main i sagen Christian Schulin mod Saatgut- 2000 iværksat appel af Kommissionen for De Europæiske
 Treuhandverwaltungs GmbH Fællesskaber (befuldmægtigede: Christopher Van der Hauwaert
 og Luca Visaggio, Kommissionens Juridiske Tjeneste, bistået af
 advokat Alberto Dal Ferro, Vicenz), og med valgt adresse i
 (Sag C-305/00) Luxembourg hos Carlos Gòmez de la Cruz, Kommissionens
 Juridiske Tjeneste, til prøvelse af dom afsagt den 8. juni 2000
 af De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans (Fjerde
 Afdeling) i de forenede sager T-79/96, T-260/97 og T-117/98,
 (2000/C 302/33)
 Camar srl, sagsøger i sag T-79/96, T-260/97 og T-117/98, og
 Tico srl, sagsøger i sag T-117/98 — hvorved Den Italienske
 Republik var indtrådt i sagen til støtte for sagsøgerens påstande
 Ved kendelse afsagt den 1. august 2000, indgået til Domstolens i sag T-79/96 — mod Kommissionen for De Europæiske
 Justitskontor den 11. august 2000, har Oberlandesgericht Fællesskaber, sagsøgt i sag T-79/96, T-260/97 og T-117/98,
 Frankfurt am Main i sagen Christian Schulin mod Saatgut- og Rådet for Den Europæiske Union, sagsøgt i sag T-260/97,
 Treuhandverwaltungs GmbH forelagt De Europæiske Fælles- hvorved Den Franske Republik var indtrådt i sagen til støtte
 skabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse af for sagsøgte i sag T-79/96 og T-260/97.
 følgende spørgsmål:
 Appellanten har nedlagt følgende påstande:
 Skal artikel 14, stk. 3, sjette led, i Rådets forordning (EF)
 nr. 2100/94 (1) af 27. juli 1994 (herefter »sortsbeskyttelsesfor- — Den appellerede dom ophæves,
 ordningen«), sammenholdt med artikel 8 i Kommissionens
 forordning (EF) nr. 1768/95 (2) af 24. juli 1995 (herefter og følgelig
 »udsåningsforordningen«) fortolkes således, at en indehaver af
 en i medfør af sortsbeskyttelsesforordningen beskyttet sort
 kan forlange, at alle landbrugere meddeler de i de nævnte — forkastes sagsøgerens påstande i sag T-79/96,
 bestemmelser fastsatte oplysninger, uanset om der er holde-
 punkter for, om de har foretaget nogen af de i sortsbeskyttelses- — forkastes sagsøgerens påstande i sag T-260/97, herunder
 forordningens artikel 13, stk. 2, opregnede handlinger med også erstatningspåstanden,


text:
C 34/22 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 5.2.2000
 erstatning for ikke-økonomisk skade, han påstår at have lidt, 2) Sagerne afvises.
 og som han foreløbig ansætter til 100 000 BEF, har Retten
 (enedommer), J. Azizi som enedommer; justitssekretær: ekspe- 3) Det er ufornødent at træffe afgørelse om den i sag T-148/98
 ditionssekretær B. Pastor, den 9. december 1999 afsagt dom, fremsatte begæring om fri proces.
 hvis konklusion lyder således:
 4) Det er ufornødent at træffe afgørelse om de af Power Gen UK
 1) Søgsmålet afvises for så vidt angår den anden del af den anden plc, National Power plc og British Coal Corporation fremsatte
 påstand. interventionsbegæringer.
 2) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes i øvrigt. 5) Sagsøgerne bærer deres egne omkostninger og betaler in solidum
 Kommissionens omkostninger.
 3) Sagsøgerens påstand om erstatning kendes ubegrundet.
 (1) EFT C 358 af 21.11.1998 og C 174 af 19.6.1999.
 4) Hver part bærer sine omkostninger.
 (1) EFT 1999 C 174.
 KENDELSE AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 den 12. november 1999
 KENDELSE AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS i sag T-93/99, Beatrice Bonaiti Brighina mod Kommissio-
 nen for De Europæiske Fællesskaber (1)
 den 29. september 1999
 (Tjenestemænd — overførsel af en del af vederlaget i en
 anden medlemsstats valuta end den, hvor institutionen har
 i de forenede sager T-148/98 og T-162/98, J.G. Evans hjemsted — boligsparekontrakt — krav om, at pengeinstitut-
 m.fl. og South Wales Small Mines Association mod tet forpligter sig til at underrette institutionen om, hvorvidt
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (1) der er indgivet en anmodning om udbetaling af de opsparede
 beløb — sagen åbenbart ugrundet)
 (Annullationssøgsmål — overskridelse af søgsmålsfrist —
 afvisning) (2000/C 34/43)
 (2000/C 34/42)
 (Processprog: italiensk)
 (Processprog: engelsk) I sag T-93/99, Beatrice Bonaiti Brighina, der som tjenestemand
 gør tjeneste ved Det Fælles Forskningscenter i Ispra, ved
 advokaterne Mirco Rizzoglio, Milano, og Franco Colussi,
 I de forenede sager T-148/98 og T-162/98, J.G. Evans, Gerry
 Luxembourg, og med valgt adresse i Luxembourg på advokat
 Plant og Mary Kathleen Plant, Dennis Jones, William Meyrick,
 Colussi’s kontor, 36, rue de Wiltz, mod Kommissionen for De
 Glen Jones og Daphne Jones, David V. Austin, Mostyn Jones, Europæiske Fællesskaber (befuldmægtiget: Gianluigi Valsesia),
 Fforch-y-Garron Coal Company Ltd, John Phillips, Desmond
 angående en påstand om annullation af Kommissionens
 Ivor Evans, David Raymond Evans, D.B. Diplock, R.T. Kings- afvisning af sagsøgerens anmodning om overførsel af en del af
 ton, J.R. McCann og De Powell, Det Forenede Kongerige, ved hendes vederlag til en boligsparekonto som følge af, at
 Barbara Hewson, Bar of England and Wales, og solicitor
 pengeinstituttet ikke havde forpligtet sig til at underrette
 Thomas Graham, og med valgt adresse i Luxembourg hos Kommissionen om enhver ophævelse af spærringen af det
 advokaterne Loesch & Wolter, 11, rue Goethe, og South Wales opsparede beløb, således at institutionen kan kontrollere,
 Small Mines Association, Fochriw, Near Bargoed (Det Forenede
 hvorledes midlerne faktisk anvendes, har Retten (Tredje Afde-
 Kongerige), ved Thomas Sharpe, QC, barrister Mark Brealey, ling), sammensat af afdelingsformanden, K. Lenaerts, og dom-
 Bar of England and Wales, og solicitor Sarah Llewellyn Jones, merne J. Azizi og M. Jaeger; justitssekretær: H. Jung, den
 og med valgt adresse i Luxembourg hos advokat Victor Gillen,
 12. november 1999 afsagt kendelse, hvis konklusion Iyder
 13, rue Aldringen, mod Kommissionen for De Europæiske således:
 Fællesskaber (befuldmægtiget: Kirsi Leivo), angående en på-
 stand om annullation af Kommissionens beslutning nr. 15656 1) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes, idet
 af 30. juli 1998 om afvisning af en klage over prisdiskrimine- sagen er åbenbart ugrundet.
 ring, har Retten (Anden Afdeling), sammensat af afdelingsfor-
 manden, A. Potocki, og dommerne C.W. Bellamy og 2) Hver part bærer sine omkostninger.
 A.W.H. Meij; justitssekretær: H. Jung, den 29. september 1999
 afsagt kendelse, hvis konklusion lyder således:
 (1) EFT C 188 af 3.7.1999.
 1) Sagerne T-148/98 og T-162/98 forenes med henblik på
 kendelsen.


text:
3.7.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 179/10
 Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 6. maj 2010 — Axel Walz mod Clickair S.A. (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Juzgado de lo Mercantil no 4 — Spanien)
 (Sag C-63/09) (1)
 (Luftfart - Montrealkonventionen - luftfartsselskabers ansvar for indchecket bagage - artikel 22, stk. 2 - begrænsning i tilfælde af ødelæggelse, bortkomst, beskadigelse eller forsinkelse af bagage - begrebet »skade« - økonomisk og ikke-økonomisk skade)
 2010/C 179/15
 Processprog: spansk
 Den forelæggende ret
 Juzgado de lo Mercantil no 4
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Axel Walz
 Sagsøgt: Clickair S.A.
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Juzgado de le Mercantil no 4 (Barcelona) — fortolkning af artikel 22, stk. 2, i konventionen om indførelse af visse ensartede regler for international luftbefordring (Montrealkonventionen) (Rådet beslutning 2001/539/EF, EFT L 194, s. 39) — Domstolens kompetence — fortolkning af artikel 3 i Rådets forordning (EF) nr. 2027/97 af 9. oktober 1997 om luftfartsselskabers erstatningsansvar i tilfælde af ulykker (EFT L 285, s. 1) — luftfartselskabernes ansvar for så vidt angår transport af passagerer og deres bagage — begrænsning i tilfælde af ødelæggelse, tab, havari eller forsinket fremkomst af bagagen — materielle tab og ikke-økonomisk skade
 Konklusion
 Begrebet »skade«, som ligger til grund for artikel 22, stk. 2, i konventionen om indførelse af visse ensartede regler for international luftbefordring, indgået i Montreal den 28. maj 1999, der begrænser luftfartsselskabernes ansvar for skade i tilfælde af bl.a. bortkomst af bagage, skal fortolkes således, at det omfatter såvel økonomisk som ikke-økonomisk skade.
 (1) EUT C 102 af 1.5.2009.


text:
25.1.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 24/2
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundessozialgericht (Tyskland) den 3. oktober 2013 — Walter Larcher mod Deutsche Rentenversicherung Bayern Süd
 (Sag C-523/13)
 2014/C 24/02
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Bundessozialgericht
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Walter Larcher
 Sagsøgt: Deutsche Rentenversicherung Bayern Süd
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Er lighedsprincippet i henhold til artikel 39, stk. 2, EF (nu artikel 45, stk. 2, TEUF), og artikel 3, stk. 1, i forordning (EØF) nr. 1408/71 (1) til hinder for en national bestemmelse, hvorefter alderspensionen efter aldersbetinget deltidsbeskæftigelse er betinget af, at den aldersbetingede deltidsbeskæftigelse blev udøvet efter den pågældende medlemsstats nationale lovgivning, men ikke efter en anden medlemsstats?
 2)
 I bekræftende fald: Hvilke krav stiller ligebehandlingsprincippet i artikel 39, stk. 2, EF (nu artikel 45, stk. 2, TEUF), og artikel 3, stk. 1, i forordning (EØF) nr. 1408/71 til ligestillingen af den aldersbetingede deltidsbeskæftigelse, der blev udøvet efter den anden medlemsstats lovgivning, som betingelse for retten til den nationale alderspension:
 a)
 Kræves der en sammenlignende undersøgelse af betingelserne for den aldersbetingede deltidsbeskæftigelse?
 b)
 I bekræftende fald: Er det tilstrækkeligt, såfremt den aldersbetingede deltidsbeskæftigelse med hensyn til funktion og struktur i det væsentlige er udformet ens i begge medlemsstater?
 c)
 Eller skal betingelserne for den aldersbetingede deltidsbeskæftigelse være identisk udformet i begge medlemsstater?
 (1) Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14.6.1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet (EFT 1971 II, s. 366).


text:
9.11.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 325/4
 Domstolens dom (Femte Afdeling) af 12. september 2013 — IVD GmbH & Co. KG mod Ärztekammer Westfalen-Lippe (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Oberlandesgericht Düsseldorf — Tyskland)
 (Sag C-526/11) (1)
 (Offentlige kontrakter - direktiv 2004/18/EF - artikel 1, stk. 9, andet afsnit, litra c) - begrebet »offentligretligt organ« - betingelse vedrørende enten finansiering af driften, kontrol af driften eller udøvelse af kontrol over ledelsen, der foretages af staten, regionale eller lokale myndigheder, eller andre offentligretlige organer - faglig sammenslutning af læger - finansiering fastsat i loven i form af bidrag betalt af medlemmerne af denne sammenslutning - bidragets størrelse, fastsat af sammenslutningens delegeretmøde - samme sammenslutnings uafhængighed hvad angår fastsættelsen af omfanget og fremgangsmåder til gennemførelse af dens lovbestemte opgaver)
 2013/C 325/05
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Oberlandesgericht Düsseldorf
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: IVD GmbH & Co. KG
 Sagsøgt: Ärztekammer Westfalen-Lippe
 Procesdeltagere: WWF Druck + Medien GmbH
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Oberlandesgericht Düsseldorf (Tyskland) — fortolkning af artikel 1, stk. 9, andet afsnit, litra c), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/18/EF af 31. marts 2004 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter (EUT L 134, s. 114) — begrebet »offentligretligt organ« — betingelser om at finansiering og kontrol med driften for størstedelens vedkommende varetages af staten — erhvervsmæssig sammenslutning som i henhold til lov er berettiget til at opkræve bidrag hos dens medlemmer, idet bidragenes størrelse og anvendelse skal fastsættes ved en ordning, der kræver statslig tilladelse
 Konklusion
 Artikel 1, stk. 9, andet afsnit, litra c), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/18/EF af 31. marts 2004 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter skal fortolkes således, at et organ, såsom en offentligretlig faglig sammenslutning, hverken opfylder kriteriet om, at dette organs drift for størstedelens vedkommende finansieres af de offentlige myndigheder, når dette organ for størstedelens vedkommende finansieres af dets medlemmers bidrag, som loven bemyndiger det til at fastsætte og opkræve, i det tilfælde, hvor denne lov ikke fastsætter omfanget og karakteren af de handlinger, som nævnte organ foretager inden for rammerne af udførelsen af dets lovbestemte opgaver, og som disse bidrag har til hensigt at finansiere, eller opfylder kriteriet om offentlige myndigheders kontrol af det omhandlede organs drift alene af den grund, at den afgørelse, hvorved samme organ fastsætter størrelsen af bidragene, skal godkendes af en tilsynsmyndighed.
 (1) EUT C 25 af 28.1.2012.


text:
27.1.2007
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 20/5
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Efetio Athinon (Grækenland) den 21. november 2006 — Farmakemporiki Anonimi Etairia Emporias kai Dianomis Farmakeftikon Proionton mod GlaxoSmithKline Anonimi Emporiki Viomichaniki Etairia Farmakeftikon Proionton
 (Sag C-471/06)
 (2007/C 20/06)
 Processprog: græsk
 Den forelæggende ret
 Efetio Athinon
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Farmakemporiki Anonimi Etairia Emporias kai Dianomis Farmakeftikon Proionton
 Sagsøgt: GlaxoSmithKline Anonimi Emporiki Viomichaniki Etairia Farmakeftikon Proionton
 Præjudicielle spørgsmål
 1.
 Når en virksomhed med dominerende stilling ikke fuldt ud efterkommer bestillinger fra lægemiddelgrossister, fordi virksomheden vil begrænse disses eksportaktivitet og hermed det tab, som parallelhandelen påfører den, udgør dette i sig selv et misbrug efter betydningen i artikel 82 EF? Påvirkes besvarelsen af ovenstående spørgsmål af den omstændighed, at parallelhandelen er særdeles indbringende for lægemiddelgrossisterne på grund af de prisforskelle, som er en følge af den statslige intervention i EU's medlemsstater, hvorved lægemiddelmarkedet ikke er undergivet rene konkurrencebetingelser, men udgør et marked, der er præget af statslig intervention? Er det endelig korrekt, når en national domstol anvender fællesskabsretlige konkurrenceregler på samme måde på de markeder, hvor der er fri konkurrence, og på dem, hvor konkurrencen fordrejes af statslig intervention?
 2.
 Såfremt Domstolen finder, at begrænsningen af parallelhandelen af de ovenfor anførte grunde ikke altid udgør en praksis, der er udtryk for misbrug, når den foretages af en virksomhed med dominerende stilling, hvorledes skal en eventuel misbrugsadfærd da bedømmes? Nærmere betegnet:
 2.1
 Er »den procentdel, der overstiger det normale indenlandske forbrug« og/eller »det tab, en virksomhed med dominerende stilling lider set i forhold til dens samlede omsætning og dens samlede fortjeneste« egnede kriterier? I bekræftende fald, hvorledes fastsættes da størrelsen af overstigelsesprocenten og størrelsen af tabet — sidstnævnte forstået som en procentdel af omsætningen og den samlede fortjeneste — ved hvis overskridelse den pågældende adfærd må anses for et misbrug?
 2.2
 Er en afvejning af interesser en egnet fremgangsmåde, og i bekræftende fald, hvilke interesser skal da inddrages ved sammenligningen? Nærmere betegnet:
 (a)
 påvirkes besvarelsen af, at den endelige forbruger/patienten kun har en begrænset økonomisk fordel af parallelhandelen,
 (b)
 skal der tages hensyn, og i hvilket omfang, til social- og sygesikringsorganisationernes interesse i billigere lægemidler?
 2.3
 Hvilke andre kriterier og hvilke andre fremgangsmåder anses for egnede i denne sag?


text:
C 358/12 DA De Europñiske Fñllesskabers Tidende 21.11.98
 Anmodning om prñjudiciel afgùrelse forelagt ved dom for disses gennemfùrelse. Denne frist udlùb for det forelig-
 afsagt den 2. juli 1998 af Conseil de prud'hommes de gende direktivs vedkommende den 23. november 1995,
 Bobigny i sagen Bernard Bauduin og Laurent Blondeau uden at Den Italienske Republik havde udstedt de nùdven-
 mod Renault SA dige bestemmelser til at efterkomme direktivet.
 (Sag C-360/98)
 (1) EFT L 307 af 13.12.1993, s. 1.
 (98/C 358/21)
 Ved dom afsagt den 2. juli 1998, indgået til Domstolens
 Justitskontor den 8. oktober 1998, har Conseil de prud'-
 hommes de Bobigny i sagen Bernard Bauduin og Laurent
 Blondeau mod Renault SA forelagt De Europñiske Fñlles- Slettelse af sag C-168/97 (1)
 skabers Domstol en anmodning om prñjudiciel afgùrelse (98/C 358/23)
 af fùlgende spùrgsmål:
 Ved kendelse af 16. september 1998 har prñsidenten for
 Er artikel 18 i overenskomsten af 5. juli 1991 i overens-
 De Europñiske Fñllesskabers Domstol besluttet, at sag
 stemmelse med bestemmelserne i fñllesskabsretten og
 C-168/97, The Queen mod Secretary of State for Defence,
 navnlig Rom-traktatens artikel 119?
 ex parte: Terence Perkins (anmodning om prñjudiciel
 afgùrelse fra High Court of Justice, Queen's Bench
 Division), skal slettes af registeret.
 (1) EFT C 199 af 28.6.1997.
 Sag anlagt den 9. oktober 1998 af Kommissionen for De
 Europñiske Fñllesskaber mod Den Italienske Republik
 (Sag C-362/98)
 (98/C 358/22)
 Slettelse af sag C-5/98 (1)
 Ved De Europñiske Fñllesskabers Domstol er der den (98/C 358/24)
 9. oktober 1998 anlagt sag mod Den Italienske Republik
 af Kommissionen for De Europñiske Fñllesskaber ved Ved kendelse af 25. september 1998 har prñsidenten for
 juridisk konsulent Pieter Jan Kuijper, som befuldmñgtiget, De Europñiske Fñllesskabers Domstol besluttet, at sag
 og med valgt adresse hos Carlos Gómez de la Cruz, Wag- C-5/98, Otor Godard SA mod Administration des Impôts
 ner-Centret, Kirchberg. (anmodning om prñjudiciel afgùrelse fra Tribunal de
 grande instance d'AngouleÃme), skal slettes af registeret.
 Sagsùgeren har nedlagt fùlgende påstande:
 (1) EFT C 72 af 7.3.1998.
 a) Det fastslås, at Den Italienske Republik har tilsidesat
 sine forpligtelser efter EF-traktaten, da den ikke har
 vedtaget og/eller ikke givet Kommissionen meddelelse
 om de love og administrative bestemmelser, som var
 nùdvendige for at efterkomme Rådets direktiv 93/103/
 EéF (1) af 23. november 1993 om minimumsforskrifter Slettelse af sag C-82/96 (1)
 for sikkerhed og sundhed under arbejdet om bord på (98/C 358/25)
 fiskerfartùjer.
 b) Den Italienske Republik tilpligtes at betale sagens Ved kendelse af 7. oktober 1998 har prñsidenten for De
 omkostninger. Europñiske Fñllesskabers Domstol besluttet, at sag C-82/
 96 (anmodning om prñjudiciel afgùrelse indgivet af High
 Sùgsmålsgrunde og vñsentligste argumenter: Court of Justice, Queen's Bench Division), The Queen
 mod Secretary of State for Trade and Industry, ex parte:
 EF-traktatens artikel 189, hvorefter direktiver med hensyn 1. Consumers' Association, 2. Which (?) Ltd, skal slettes
 til det tilsigtede mål er bindende for enhver medlemsstat, af registeret.
 som de rettes til, indebñrer en forpligtelse for medlemssta-
 terne til at overholde de frister, der er fastsat i direktiverne (1) EFT C 145 af 18.5.1996.


text:
23.10.2004
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 262/50
 Sag anlagt den 4. august 2004 af Brandt Italia spa mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 (Sag T-323/04)
 (2004/C 262/93)
 Processprog: italiensk
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der den 4. august 2004 anlagt sag mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber af Brandt Italia spa ved avvocati Martijn van Empel, Claudio visco og Salvatore Lamarca.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 —
 Principalt kendes Kommissionens beslutning C(2004)930 endelig udg. af 30. marts 2004 ugyldig, hvorfor den bør annulleres.
 —
 Subsidiært kendes beslutningen delvis ugyldig som begrænset til artikel 3, hvori den italienske stat pålægges at tilbagesøge den ulovligt ydede støtte.
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Den i sagen anfægtede beslutning underkendte, i forhold til fællesmarkedet, statsstøtte på grundlag af hastetiltag på beskæftigelsesområdet, som Italien gennemførte ved lovdekret nr. 23 af 14. februar 2003, stadfæstet ved lov af 17. april 2003, og det blev pålagt den italienske regering hos sagsøgeren at tilbagesøge den støtte, Brandt Italia spa havde modtaget i anledning af købet af Ocean spas delvirksomhed til fremstilling af køleaggregater, beliggende i Verolanuova, Brescia-provinsen.
 Til støtte for sagen anfægter Brandt først og fremmest den antagelse i beslutningen, hvorefter dekret 23/2003 til støttemodtagerne overlader en individuel fordel med en heraf følgende konkurrenceforvridning. De fordele, der angiveligt flyder af dekretet, er, på grundlag af de gældende regler for Cassa Integrazione Guadagni e Mobilità (der er tale om generelle retsforskrifter) i almindelighed disponible for et hvilket som helst andet selskab, som ansætter arbejdstagere fra mobilitetslisten. Skønt dekret 23/2003 letter retsstillingen for de overførte arbejdstagere, indfører det derfor ingen økonomisk fordel for støttemodtagerne, i den konkrete sag Brandt. Ud fra et andet synspunkt klager sagsøgeren over, hvorledes Kommissionen har undladt at foretage en fuldstændig og nøjagtig vurdering af de økonomiske virkninger af det indenlandske tiltag, idet den ikke har taget hensyn til de supplerende omkostninger, som påhviler virksomheder, der erhverver virksomhedsdele, idet de pågældende virksomheder har pligt til at påtage sig byrder og ansvar (sociale og økonomiske), som — i fravær af tiltaget — ikke ville høre under dem. Endelig lægger sagsøgeren vægt på den almene karakter af det omhandlede tiltag, som faktisk fremkalder de samme virkninger, der allerede er forudset af de generelle bestemmelser i lov nr. 223/91. Ifølge sagsøgeren er forholdet det, at Kommissionen på grundlag af undersøgelsen af dekret 23/2003, hvorved den kvalificerede tiltaget som en generel støtteordning, udledte pligten for den italienske regering til at tilbagesøge den økonomiske fordel, som Brandt angiveligt havde modtaget individuelt på grundlag af dekretet. Kommissionen, som stillede krav om tilbagebetaling af en individuel støtte i forbindelse med en beslutning vedrørende en støtteordning, tilsidesatte artikel 88 EF, hvorved den tillige tilsidesatte reglerne i forordning (EØF) nr. 659/1999. Tillige undlod Kommissionen ganske at foretage en undersøgelse af den konkrete sag i relation til den formodede individuelle støtte, som den kræver tilbagesøgt. Kommissionen burde ifølge reglerne have indledt en særskilt og selvstændig procedure til vurdering af den EF-konforme karakter af det indenlandske tiltag som individuel støtte eller alternativt have holdt sig til midlerne ifølge forordning (EØF) nr. 659/1999 for at vedtage midlertidige tilbagesøgningsforanstaltninger.
 Sagsøgeren anfører også tilsidesættelse af artikel 88 og 89 EF samt af forordning nr. 994/98 og 2204/2002. Ud fra denne synsvinkel protesteres der mod, at Kommissionen ex tunc underkendte en foranstaltning, som potentielt fandtes og var omfattet af undtagelsesreglerne ifølge forordning (EØF) nr. 2204/2002 og som sådan kvalificerbar som eksisterende støtte i medfør af artikel 88 EF. Desuden tiltog Kommissionen sig ulovligt beføjelsen til at afgøre, at dekret 23/2003 ikke er dækket af forordning nr. 2204/2002, hvorved Kommissionen overskred grænserne for sin interventionsbeføjelser i medfør af artikel 89 EF, sammenholdt med forordning nr. 994/98 og 2204/2002.
 Herefter gør sagsøgeren gældende, at beslutningens artikel 3, som pålægger Italien pligt til at tilbagesøge den påståede statsstøtte hos modtagerne ifølge tiltaget, tilsidesætter princippet om beskyttelsen af den berettigede forventning.
 Endelig gør sagsøgeren gældende, at der foreligger en tilsidesættelse af begrundelsespligten i artikel 253 EF, ligesom der påstås at foreligge magtfordrejning i sagen.


text:
13.3.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 63/15
 Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 29. oktober 2009 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Storhertugdømmet Luxembourg
 (Sag C-22/09) (1)
 (Traktatbrud - energipolitik - energibesparelse - direktiv 2002/91/EF - bygningers energimæssige ydeevne - manglende gennemførelse inden for den fastsatte frist)
 2010/C 63/23
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved B. Schima og L. de Schietere de Lophem, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Storhertugdømmet Luxembourg (ved C. Schiltz, som befuldmægtiget)
 Sagens genstand
 Traktatbrud — manglende vedtagelse inden for den fastsatte frist af de bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/91/EF af 16. december 2002 om bygningers energimæssige ydeevne (EFT L 1, s. 65)
 Konklusion
 1)
 Storhertugdømmet Luxembourg har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 15, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/91/EF af 16. december 2002 om bygningers energimæssige ydeevne, idet det ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget alle de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme dette direktiv.
 2)
 Storhertugdømmet Luxembourg betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 82 af 4.4.2009.


text:
1.5.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 113/79
 Sag anlagt den 29. januar 2010 — AC mod Rådet
 (Sag F-9/10)
 2010/C 113/116
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: AC (Bruxelles, Belgien) (ved avocats S. Rodriguez og C. Bernard-Glanz)
 Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union
 Søgsmålets genstand og beskrivelse af tvisten
 Påstand om annullation af afgørelsen om ikke at opføre sagsøgeren på listen over tjenestemænd, der forfremmes til lønklasse AD13 i forfremmelsesåret 2009, og en påstand om at sagsøgte tilpligtes at betale erstatning for den ikke-økonomiske skade, som sagsøgeren har lidt.
 Sagsøgerens påstande
 —
 Ansættelsesmyndighedens afgørelse om ikke at opføre sagsøgeren på listen over tjenestemænd, der forfremmes til lønklasse AD 13 i forfremmelsesåret 2009, således som denne afgørelse er gengivet i Meddelelse til Personalet nr. 94/09 af 27. april 2009, annulleres.
 —
 Om fornødent annulleres ansættelsesmyndighedens afslag på sagsøgerens klage.
 —
 Sagsøgte tilpligtes at betale sagsøgeren 5 000 EUR i erstatning for den ikke-økonomiske skade, som sagsøgeren har lidt.
 —
 Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale sagens omkostninger.


text:
24.11.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 421/13
 Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 17. september 2014 — Cruz & Companhia Lda mod Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas, IP (IFAP) (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Supremo Tribunal Administrativo r — Portugal)
 (Sag C-341/13) (1)
 ((Præjudiciel forelæggelse - beskyttelse af EU’s finansielle interesser - forordning (EF, Euratom) nr. 2988/95 - artikel 3 - retsforfølgning af uregelmæssigheder - Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL) - tilbagesøgning af eksportrestitutioner, der er uberettiget opnået - forældelsesfrist - anvendelse af en længere national forældelsesfrist - almindelig forældelsesfrist - administrative foranstaltninger og sanktioner))
 2014/C 421/17
 Processprog: portugisisk
 Den forelæggende ret
 Supremo Tribunal Administrativo
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Cruz & Companhia Lda
 Sagsøgt: Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas, IP (IFAP)
 Konklusion
 1)
 Artikel 3 i Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 2988/95 af 18. december 1995 om beskyttelse af De Europæiske Fællesskabers finansielle interesser skal fortolkes således, at den finder anvendelse på retsforfølgning, der indledes af nationale myndigheder mod modtagere af EU-støtte i forlængelse af uregelmæssigheder, der konstateres af den nationale myndighed, der har ansvaret for udbetaling af eksportrestitutioner inden for rammerne af Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL).
 2)
 Den forældelsesfrist, der er fastsat i artikel 3, stk. 1, første afsnit, i forordning nr. 2988/95, finder ikke kun anvendelse på retsforfølgning af uregelmæssigheder, der fører til pålæggelse af administrative sanktioner som omhandlet i forordningens artikel 5, men ligeledes på retsforfølgning, der fører til vedtagelse af administrative foranstaltninger som omhandlet i forordningens artikel 4. Selv om samme forordnings artikel 3, stk. 3, giver medlemsstaterne mulighed for at anvende forældelsesfrister, der er længere end de frister på 4 eller 3 år, der er fastsat i denne artikels stk. 1, første afsnit, og som følger af almindelige retsregler, som var gældende før datoen for den pågældende forordnings vedtagelse, går anvendelsen af en 20-årig forældelsesfrist ud over, hvad der er nødvendigt for at opnå målet om beskyttelse af Unionens finansielle interesser.
 (1) EUT C 260 af 7.9.2013.


text:
C 68/18 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 16.3.2002
 ›Sag anlagt den 27. december 2001 af Colette di Marzio Sag anlagt den 10. januar 2002 af Guillermo Balmorı́
 mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber Abella mod Kommissionen for De Europæiske
 Fællesskaber
 (Sag T-335/01)
 (Sag T-2/02)
 (2002/C 68/31)
 (2002/C 68/32)
 (Processprog: fransk)
 (Processprog: spansk)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 den 27. december 2001 anlagt sag mod Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber af Colette di Marzio, Ginasservis Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 (Frankrig), ved avocats Georges Vandersanden og Laure Levi. den 10. januar 2002 anlagt sag mod Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber af Guillermo Balmorı́ Abella, Madrid,
 ved advokat D. Valentı́n Playá Serra.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 — Afgørelsen af 18. juli 2001, meddelt den 5. september Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 2001, og som annullerer og erstatter en afgørelse af
 4. januar 2001 med samme indhold, nemlig at forflytte
 sagsøgeren inden for det samme generaldirektorat (Gene- — Kommissionens meddelelse af 23. oktober 2001 om
 raldirektoratet for Personale og Administration), nemlig almindelig udvælgelsesprøve KOM/A/12/01 om oprettel-
 fra enheden Ekstern sikkerhed i tjenesten for protokol og se af en ansættelsesreserve af fuldmægtige inden for
 sikkerhed til enheden Informationssystemer og edb- bygningsforvaltning annulleres.
 infrastruktur i direktoratet Indtægter, hvorved tjenesteste-
 det ændres fra Cadarache, Frankrig, til Bruxelles, annul-
 leres, og om fornødent annulleres såvel afgørelsen af
 4. januar 2001 som afgørelsen af 17. december 2001 om
 at afvise sagsøgerens klage. Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 — Kommissionen tilpligtes at betale sagsøgeren en erstat-
 ning med renter efter ret og billighed, der foreløbigt Sagsøgeren anfægter meddelelsen om almindelig udvælgelse-
 fastsættes til 25 000 EUR. sprøve KOM/A/12/01 (1), for så vidt der heri, i punkt III.B
 under overskriften »Særlige betingelser« kræves, at »ansøgerne
 — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger. skal være født efter den 30. november 1955«. Sagsøgeren har
 gjort gældende, at der ved denne bestemmelse fastsættes
 betingelser, der er udtryk for en forskelsbehandling på grundlag
 af alder, eftersom denne begrænsning ikke er begrundet i
 særlige forhold ved de ledige stillinger, der skal besættes, som
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter kunne begrunde den opfattelse, at arbejdet ikke kan udføres af
 den personkreds, der forskelsbehandles. Bestemmelsen er
 derfor i strid med konventionen til beskyttelse af menneskeret-
 Sagsøgeren har til støtte for sine påstande gjort gældende, at tigheder og grundlæggende frihedsrettigheder (artikel 5, 8 og
 det er åbenbart, at der foreligger et urigtigt skøn, og at hensynet 14), som Den Europæiske Union har forpligtet sig til at
 til tjenestens interesse, omsorgsprincippet og det almindelige overholde (artikel 6, stk. 2, i traktaten om Den Europæiske
 princip om respekt af privat- og familieliv er tilsidesat. Union), samt EF-traktatens artikel 13 og Domstolens praksis.
 Endvidere har sagsøgeren anført, at der foreligger magtfordrej- Sagsøgeren har tilføjet, at denne forskelsbehandling, ud over
 ning. Endelig har hun gjort gældende, at princippet om god at være ulovlig, i særlig grad stiller arbejdstagere, der er ældre
 forvaltningsskik og omsorgsprincippet er tilsidesat. Ifølge end 45 år, ringere, idet denne adfærd fra Fællesskabets
 sagsøgeren tages der i den anfægtede afgørelse ikke hensyn institutioners side bidrager til at danne en offentlig mening
 til hendes personlige interesser og familiemæssige situation. imod at ansætte disse arbejdstagere.
 Afgørelsen om overflytning er heller ikke truffet af hensyn til
 tjenestens interesse. Sagsøgeren påstår tværtimod, at hendes
 overflytning er resultat af en kamp om stillinger mellem de
 (1) EFT C 296 A, s. 13.
 involverede tjenestegrene.


text:
4.7.98 DA De Europñiske Fñllesskabers Tidende C 209/5
 med det faste belùb for et par briller med korrigerende DOMSTOLENS DOM
 brilleglas, der er kùbt hos en optiker, som er etableret i en af 28. april 1998
 anden medlemsstat, med den begrundelse, at ethvert kùb
 af lñgeartikler i udlandet skal godkendes på forhånd. i sag C-158/96, Raymond Kohll mod Union des caisses
 de maladie (anmodning om prñjudiciel afgùrelse fra
 Luxembourgs cour de cassation) (1)
 (1) EFT C 137 af 3.6.1995.
 (Fri udveksling af tjenesteydelser Ð godtgùrelse af udgifter
 til lñgebehandling, der er afholdt i en anden medlemsstat
 Ð forhåndstilladelse fra den kompetente sygekasse Ð
 offentlig sundhed Ð tandpleje)
 (98/C 209/09)
 (Processprog: fransk)
 DOMSTOLENS DOM
 af 28. april 1998 (Forelùbig oversñttelse. Den endelige oversñttelse vil blive
 offentliggjort i Samling af Afgùrelser)
 i sag C-118/96, Jessica Safir mod Skattemyndigheten i
 Dalarnas län, tidligere Skattemyndigheten i Kopparbergs
 län (anmodning om prñjudiciel afgùrelse fra Länsrätten i I sag C-158/96, angående en anmodning, som Luxem-
 Dalarnas län, tidligere Länsrätten i Kopparbergs län) (1) bourgs cour de cassation i medfùr af EF-traktatens
 artikel 177 har indgivet til Domstolen for i den for nñvnte
 (Fri udveksling af tjenesteydelser Ð frie kapitalbevñgelser ret verserende sag, Raymond Kohll mod Union des caisses
 Ð beskatning af livsforsikringsopsparing Ð lovgivning i de maladie, at opnå en prñjudiciel afgùrelse vedrùrende
 en medlemsstat, hvorved der er indfùrt forskellige beskat- fortolkningen af EF-traktatens artikel 59 og 60, har Dom-
 ningsordninger, alt efter hvor den virksomhed, der udfùrer stolen, sammensat af prñsidenten, G. C. Rodríguez Igle-
 tjenesteydelsen, er etableret) sias, afdelingsformñndene C. Gulmann, H. Ragnemalm
 (refererende dommer) og M. Wathelet samt dommerne
 (98/C 209/08) G. F. Mancini, J. C. Moitinho de Almeida, P. J. G. Kap-
 teyn, J. L. Murray, D. A. O. Edward, J.-P. Puissochet, G.
 Hirsch, P. Jann og L. Sevón; generaladvokat: G. Tesauro;
 (Processprog: svensk) justitssekretñr: ekspeditionssekretñr D. Louterman-
 Hubeau, den 28. april 1998 afsagt dom, hvis konklusion
 lyder således:
 (Forelùbig oversñttelse. Den endelige oversñttelse vil blive EF-traktatens artikel 59 og 60 er til hinder for nationale
 offentliggjort i Samling af Afgùrelser) bestemmelser, hvorefter der krñves en tilladelse fra den
 sikredes sociale sikringsinstitution som betingelse for godt-
 gùrelse efter satserne i den stat, hvor den pågñldende er
 I sag C-118/96, angående en anmodning, som Länsrätten i forsikret, af tandplejeydelser fra en specialtandlñge, der er
 Dalarnas län, tidligere Länsrätten i Kopparbergs län, i etableret i en anden medlemsstat.
 medfùr af EF-traktatens artikel 177 har indgivet til Dom-
 stolen for i den for nñvnte ret verserende sag, Jessica Safir (1) EFT C 180 af 22.6.1996.
 mod Skattemyndigheten i Dalarnas län, tidligere Skatte-
 myndigheten i Kopparbergs län, at opnå en prñjudiciel
 afgùrelse vedrùrende fortolkningen af EF-traktatens
 artikel 6, 59, 60, 73 B og 73 D, har Domstolen, sammen-
 sat af prñsidenten, G. C. Rodríguez Iglesias, afdelingsfor-
 mñndene C. Gulmann, H. Ragnemalm, M. Wathelet og DOMSTOLENS DOM
 R. Schintgen samt dommerne G. F. Mancini, J. C. Moi- af 28. april 1998
 tinho de Almeida (refererende dommer), P. J. G. Kapteyn,
 J. L. Murray, D. A. O. Edward, J.-P. Puissochet, G. Hirsch i sag C-200/96, Metronome Musik GmbH mod Music Point
 og P. Jann; generaladvokat: G. Tesauro; justitssekretñr: Hokamp GmbH (anmodning om prñjudiciel afgùrelse fra
 ekspeditionssekretñr H. A. Rühl, den 28. april 1998 afsagt Landgericht Köln) (1)
 dom, hvis konklusion lyder således: (Ophavsret og beslñgtede rettigheder Ð udlejnings- og
 udlånsrettigheder Ð gyldigheden af direktiv 92/100/EéF)
 (98/C 209/10)
 EF-traktatens artikel 59 er til hinder for at anvende en
 national lovgivning om beskatning af kapitalforsikringer (Processprog: tysk)
 som den, hovedsagen angår.
 (Forelùbig oversñttelse. Den endelige oversñttelse vil blive
 (1) EFT C 158 af 1.6.1996. offentliggjort i Samling af Afgùrelser)
 I sag C-200/96, angående en anmodning, som Landgericht
 Köln (Tyskland) i medfùr af EF-traktatens artikel 177 har


text:
28.4.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 129/37
 Sag anlagt den 20. december 2013 — ZZ mod KHIM
 (Sag F-125/13)
 2014/C 129/46
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: ZZ (ved advokat H. Tettenborn)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering af i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 Søgsmålets genstand og beskrivelse af tvisten
 Påstand om annullation af bedømmelsesrapporten for 2012 vedrørende perioden fra den 1. oktober 2011 til 31. december 2012 samt af målsætningerne for perioden fra den 1. januar til den 31. december 2013 og påstand om betaling af erstatning.
 Sagsøgerens påstande
 —
 Sagsøgerens bedømmelsesrapport (Appraisal Report) af 15. marts 2013 for perioden fra den 1. oktober 2011 til den 31. december 2012 annulleres.
 —
 De af Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) fastsatte målsætninger for sagsøgeren for perioden fra januar 2013 til december 2013 annulleres.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagsøgeren en efter Personalerettens skøn passende erstatning for den økonomiske og ikke-økonomiske skade, som han har lidt.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.


text:
C 305/14 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7.12.2002
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved dom Det præjudicielle spørgsmål er identisk med spørgsmålet i sag
 afsagt den 28. juni 2002 af Diikitiko Efetio Pireos i sagen C-361/02.
 den græske stat mod Nikolaos Tsapalos
 (Sag C-361/02)
 (2002/C 305/23)
 Sag anlagt den 9. oktober 2002 af Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber mod Den Portugisiske Republik
 Ved dom afsagt den 28. juni 2002, indgået til Domstolens
 Justitskontor den 8. oktober 2002, har Diikitiko Efetio Pireos i
 sagen den græske stat mod Nikolaos Tsapalos forelagt De (Sag C-363/02)
 Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudi-
 ciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 (2002/C 305/25)
 Skal artikel 1 i Rådets direktiv 76/308/EØF (1) af 15. marts
 1976 forstås således, at direktivets bestemmelser også omfatter
 fordringer, der er opstået i en medlemsstat, før direktivet trådte
 i kraft, og som fremgår af et dokument, der også blev Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 9. okto-
 udfærdiget af de kompetente myndigheder i denne medlems- ber 2002 anlagt sag mod Den Portugisiske Republik af
 stat før direktivets ikrafttræden, således som det er tilfældet i Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved António
 den foreliggende sag med et dokument udfærdiget af den Caeiros, som befuldmægtiget, og med valgt adresse i Luxem-
 italienske stat, og at disse fordringer, som stadig udestår og bourg.
 ikke har kunnet inddrives i en anden medlemsstat, derfor nu,
 efter at direktivet er trådt i kraft og overgangsperioden er
 udløbet, og de øvrige medlemsstater har gennemført direktivet Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
 gennem vedtagelse af de for dets anvendelse nødvendige
 bestemmelser, kan inddrives gennem en anmodning herom fra
 »den myndighed, der anmoder om bistand« til »den myndighed, — Det fastslås, at Den Portugisiske Republik har tilsidesat sin
 der anmodes om bistand«, jf. direktivets artikel 3? forpligtelse i henhold til artikel 2, stk. 1, i Kommissionens
 direktiv 2001/8/EF af 8. februar 2001 om erstatning af
 bilag I til Rådets direktiv 92/109/EØF om fremstilling og
 markedsføring af visse stoffer, der benyttes ved ulovlig
 ( 1) EFT L 73 af 19.3.1976, s. 18.
 fremstilling af narkotika og psykotrope stoffer ( 1), idet
 den ikke har sat de nødvendige love og administrative
 bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv
 inden den fastsatte frist.
 — Subsidiært, det fastslås, at Den Portugisiske Republik har
 tilsidesat sin forpligtelse i henhold til artikel 2, stk. 1, i
 ovennævnte direktiv 2001/8/EF, idet den ikke straks har
 underrettet Kommissionen om disse bestemmelser.
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved dom
 afsagt den 28. juni 2002 af Diikitiko Efetio Pireos i sagen — Den Portugisiske Republik tilpligtes at betale sagens
 den græske stat mod Konstantinos Diamantakis omkostninger.
 (Sag C-362/02)
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 (2002/C 305/24)
 Gennemførelsesfristen udløb den 1. marts 2001.
 Ved dom afsagt den 28. juni 2002, indgået til Domstolens
 Justitskontor den 8. oktober 2002, har Diikitiko Efetio Pireos i (1 ) EFT L 39 af 9.2.2001, s. 31.
 sagen den græske stat mod Konstantinos Diamantakis forelagt
 De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om
 præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:


text:
C 158/14 DA Den Europæiske Unions Tidende 5.7.2003
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved dom 4. Såfremt det første spørgsmål besvares benægtende, skal
 afsagt den 7. maj 2003 af Hof van Beroep te Antwerpen i det da antages med hensyn til varer, som forsætligt
 sagen Ministerie van Financiën mod 1. Merabi Papisme- eller ikke-forsætligt er blevet angivet under en urigtig
 dov, 2. Eddy Pierre Georgette Geldof, 3. Anzor Ben-Or, betegnelse/handelsbetegnelse, at disse varer er indført i
 4. Rami Peer, 5. Micha Peer, 6. Badri Tavdidischvili, Fællesskabets toldområde på ikke-forskriftsmæssig måde
 7. Jozef Julien Maria Janssens, 8. Transocean System (med andre ord, indført i strid med EF-toldkodeksens
 Transport BVBA, 9. Jean Paul Gustaaf Louis Hoste, artikel 38 til og med 41 og dens artikel 177, stk. 1, andet
 10. United Logistic Partners BVBA, 11. Frank Jozef Hilda led), hvorved toldskylden for disse varer opstår i henhold
 Decock, 12. Johannes Marie-Louise Joris og 13. Georgette til EF-toldkodeksens artikel 202, og hvorved den person,
 Leonie Julienne Vanbelleghem der har indgivet den summariske angivelse eller angivel-
 sen om en toldprocedure, ganske vist med anførelse af en
 urigtig betegnelse/handelsbetegnelse, kun kan anses for
 (Sag C-195/03)
 at være tolddebitor, såfremt han kan anses for at være
 debitor som omhandlet i EF-toldkodeksens artikel 202,
 (2003/C 158/23) stk. 3?
 Ved dom afsagt den 7. maj 2003, indgået til Domstolens
 Justitskontor den 12. maj 2003, har Hof van Beroep te
 Antwerpen i sagen Ministerie van Financiën mod 1. Merabi
 Papismedov, 2. Eddy Pierre Georgette Geldof, 3. Anzor Ben-
 Or, 4. Rami Peer, 5. Micha Peer, 6. Badri Tavdidischvili, 7. Jozef Sag anlagt den 13. maj 2003 af Kommissionen for De
 Julien Maria Janssens, 8. Transocean System Transport BVBA, Europæiske Fællesskaber mod Storhertugdømmet
 9. Jean Paul Gustaaf Louis Hoste, 10. United Logistic Partners Luxembourg
 BVBA, 11. Frank Jozef Hilda Decock, 12. Johannes Marie-
 Louise Joris og 13. Georgette Leonie Julienne Vanbelleghem, (Sag C-200/03)
 forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning
 om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 (2003/C 158/24)
 1. Skal varer, for hvilke der er afgivet en summarisk
 angivelse med anførelse af en urigtig betegnelse/handels-
 betegnelse (i dette tilfælde køkkengrej i stedet for cigaret- Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 13. maj
 ter) eller varer, som under en urigtig betegnelse/handels- 2003 anlagt sag mod Storhertugdømmet Luxembourg af
 betegnelse er blevet angivet til en toldordning (som f.eks. Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved Denis
 ordningen for ekstern fællesskabsforsendelse), på trods af Martin og Miguel França, som befuldmægtigede, og med valgt
 den, forsætligt eller ikke forsætligt, angivne urigtige adresse i Luxembourg.
 betegnelse/handelsbetegnelse anses for at være indført i
 Fællesskabets toldområdet på forskriftsmæssig måde og
 følgelig at befinde sig under toldtilsyn (midlertidigt oplag Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber har nedlagt
 eller en toldprocedure)? følgende påstande:
 2. Såfremt det første spørgsmål besvares bekræftende, skal — Det fastslås, at Storhertugdømmet Luxembourg har tilsi-
 det da antages, såfremt varer, som forsætligt eller ikke- desat sine forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 93/99/
 forsætligt angives under en urigtig betegnelse/handelsbe- EØF af 29. oktober 1993 om supplerende bestemmelser
 tegnelse, unddrages toldtilsyn, at toldskylden opstår i vedrørende offentlig kontrol med levnedsmidler (1), idet
 henhold til EF-toldkodeksens artikel 203, og skal den det ikke har vedtaget de love og administrative bestem-
 person, der skal opfylde de forpligtelser, som følger af det melser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet.
 midlertidige oplag af varerne eller af brugen af den
 toldprocedure, som varerne (ganske vist under en urigtig — Storhertugdømmet Luxembourg tilpligtes at betale sagens
 betegnelse) er blevet placeret under, anses for ligeledes at omkostninger.
 være debitor for toldskylden?
 3. Såfremt det første spørgsmål besvares bekræftende, og
 såfremt toldmyndighederne konstaterer, at de varer, der Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 er under toldtilsyn, forsætligt eller ikke-forsætligt blev
 angivet under en urigtig betegnelse/handelsbetegnelse,
 og varerne (endnu) ikke var unddraget toldtilsyn og Fristen for gennemførelsen af direktivet er udløbet den 1. no-
 toldmyndighederne stadig havde adgang til varerne, skal vember 1998.
 det da antages, at der for de varer, der blev angivet
 under en urigtig betegnelse/handelsbetegnelse, er opstået
 toldskyld i henhold til EF-toldkodeksens artikel 204, eller (1 ) EFT L 290 af 24.11.1993, s. 14.
 må det antages, at der for disse varer endnu ikke er
 opstået toldskyld?


text:
21.3.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 106/29
 Rettens dom af 4. februar 2016 — Isotis mod Kommissionen
 (Sag T-562/13) (1)
 ((Voldgiftsbestemmelse - rammeprogram for konkurrenceevne og innovation - REACH112-kontrakt - tilbagebetaling af de forudbetalte beløb - støtteberettigede omkostninger))
 (2016/C 106/32)
 Processprog: græsk
 Parter
 Sagsøger: Koinonia Tis Pliroforias Anoichti Stis Eidikes Anagkes — Isotis (Athen, Grækenland) (ved advokat S Skliris)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (ved L. Di Paolo og S. Lejeune, som befuldmægtigede, først bistået af advokat E. Petritsi, derefter af advokat E. Roussou)
 Sagens genstand
 Dels en påstand støttet på artikel 272 TEUF om principalt, at det fastslås, at Kommissionens krav om tilbagebetaling af den forhåndsfinansiering til et beløb af 47 197,93 EUR, der blev betalt til sagsøgeren i henhold til kontrakt nr. 238940 »REsponding to All Citizens needing Help (REACH112)«, som blev indgået mellem Europa-Kommissionen og sagsøgeren, er ugrundet, og subsidiært at det fastslås, at Kommissionens krav om tilbagebetaling af den pågældende forhåndsfinansiering for så vidt angår de udgifter, der blev forelagt Kommissionen for den første referenceperiode af REACH112-projektet, til et beløb af 13 821,12 EUR er ugrundet, dels en modpåstand om, at sagsøgeren tilpligtes at tilbagebetale den uberettiget udbetalte forhåndsfinansiering inden for rammerne af denne kontrakt samt morarenter
 Konklusion
 1)
 Det er ufornødent at træffe afgørelse vedrørende påstanden fra Koinonia Tis Pliroforias Anoichti Stis Eidikes Anagkes — Isotis om, at det fastslås, at eftersom de almindelige betingelser i det sjette rammeprogram ikke finder anvendelse på den omhandlede kontrakt, skal selskabet ikke betale en engangsbetaling i henhold til denne kontrakt, og Kommissionen har følgelig misligholdt kontrakten ved at erklære sin hensigt om at kræve en sådan betaling erlagt.
 2)
 Påstanden fra Koinonia Tis Pliroforias Anoichti Stis Eidikes Anagkes — Isotis om, at det fastslås, at kravet om tilbagebetaling af den forhåndsfinansiering, som selskabet modtog i henhold til kontrakt nr. 238940 »REsponding to All Citizens needing Help (REACH112)«, tages til følge, for så vidt angår de af selskabet anmeldte omkostninger for den første referenceperiode af REACH112-projektet.
 3)
 I øvrigt frifindes sagsøgte.
 4)
 Kommissionens påstand om, at Koinonia Tis Pliroforias Anoichti Stis Eidikes Anagkes — Isotis tilpligtes at tilbagebetale den forhåndsfinansiering, som selskabet modtog i henhold til kontrakt nr. 238940 »REsponding to All Citizens needing Help (REACH112)«, forkastes, for så vidt angår de omkostninger, der blev anmeldt af selskabet for den første referenceperiode af REACH112-projektet.
 5)
 Koinonia Tis Pliroforias Anoichti Stis Eidikes Anagkes — Isotis betaler Kommissionen et beløb på 33 376,81 EUR med tillæg af renter på 4 % p.a. fra den 29. oktober 2013 indtil den fulde betaling af dette beløb.
 6)
 Koinonia Tis Pliroforias Anoichti Stis Eidikes Anagkes — Isotis og Kommissionen bærer hver deres egne omkostninger.
 (1) EUT C 9 af 11.1.2014.


text:
16.1.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 14/15
 Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 10. november 2016 — J.J. de Lange mod Staatssecretaris van Financiën (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Hoge Raad der Nederlanden — Nederlandene)
 (Sag C-548/15) (1)
 ((Præjudiciel forelæggelse - socialpolitik - ligebehandlingsprincippet og princippet om forbud mod forskelsbehandling på grund af alder - direktiv 2000/78/EF - ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv - artikel 2, 3 og 6 - anvendelsesområde - forskelsbehandling på grund af alder - national lovgivning, der begrænser fradragsretten for uddannelsesudgifter efter en vis alder - adgang til erhvervsuddannelse))
 (2017/C 014/19)
 Processprog: nederlandsk
 Den forelæggende ret
 Hoge Raad der Nederlanden
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: J.J. de Lange
 Sagsøgt: Staatssecretaris van Financiën
 Konklusion
 1)
 Artikel 3, stk. 1, litra b), i Rådets direktiv 2000/78/EF af 27. november 2000 om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv skal fortolkes således, at en beskatningsordning som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter en persons udgifter til erhvervsuddannelse behandles forskelligt skattemæssigt set afhængigt af den pågældendes alder, er omfattet af direktivets materielle anvendelsesområde, for så vidt som den har til formål at fremme unges adgang til uddannelse.
 2)
 Artikel 6, stk. 1, i direktiv 2000/78 skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en beskatningsordning som den i hovedsagen omhandlede, der på visse betingelser giver personer under 30 år mulighed for at trække alle deres udgifter til en erhvervsuddannelse fra deres skattepligtige indkomst, mens denne fradragsret er begrænset for personer, der har nået denne alder, for så vidt som, for det første, denne ordning er objektivt og rimeligt begrundet i et legitimt beskæftigelses- og arbejdsmarkedspolitisk formål og, for det andet, midlerne til at opfylde dette formål er hensigtsmæssige og nødvendige. Det påhviler den forelæggende ret at efterprøve, om dette er tilfældet i hovedsagen
 (1) EUT C 38 af 1.2.2016.


text:
23.7.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 182/38
 Sag anlagt den 2. maj 2005 af Bart Nijs mod Revisionsretten for De Europæiske Fællesskaber
 (Sag T-171/05)
 (2005/C 182/71)
 Processprog: fransk
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der den 2. maj 2005 anlagt sag mod Revisionsretten for De Europæiske Fællesskaber af Bart Nijs, Bereldange (Luxembourg), ved avocat Fränk Rollinger, og med valgt adresse i Luxembourg.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 1.
 Annullation af den af Fortjenstudvalget ved Revisionsretten trufne afgørelse, hvorved sagsøgeren tildeles points for fortjeneste for bedømmelsesåret 2003.
 2.
 Annullation af den kompetente ansættelsesmyndigheds afgørelse om ikke at forfremme sagsøgeren til lønklassen som revisor i 2004.
 3.
 Annullation af sagsøgerens bedømmelsesrapport for bedømmelsesåret 2003.
 4.
 Annullation af den af Appeludvalget ved Revisionsretten trufne afgørelse nr. 6/2004 af 26. oktober 2004 om stadfæstelse af sagsøgerens bedømmelsesrapport for bedømmelsesåret 2003.
 5.
 Annullation af alle hermed forbundne og/eller efterfølgende aftaler.
 6.
 Retten pålægger Revisionsretten at erstatte det tab, sagsøgeren har lidt, og tilpligter denne at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Sagsøgeren i denne sag, som ligeledes har anlagt sag T-377/04 (1), har anfægtet Revisionsrettens afgørelser, hvorved han tillægges points for fortjeneste for forfremmelsesåret 2003, og hvorved der er sket udfærdigelse af hans bedømmelsesrapport for samme forfremmelsesår, samt afgørelsen om ikke at forfremme ham i 2004 til stillingen som revisor i den nederlandske oversættelsesafdeling.
 Sagsøgeren har til støtte for sine påstande gjort gældende:
 —
 at vedtægtens artikel 11a og principperne om omsorgspligt, god forvaltningsskik og ligebehandling er tilsidesat.
 —
 at bedømmelsesproceduren er behæftet med fejl, for så vidt som den blev varetaget af tjenestemænd, hvis integritet er blevet anfægtet under den administrative procedure.
 —
 at fristerne i forbindelse med bedømmelsesproceduren ikke er blevet overholdt.
 —
 at der ikke i denne sag er foretaget en sammenligning af fortjenesterne i den nederlandske oversættelsesafdeling.
 —
 at principperne om retssikkerhed og om beskyttelse af den berettigede forventning er tilsidesat derved, at der ikke er sket meddelelse af de regler, der gælder for forfremmelsesproceduren for 2004.
 —
 at der i denne sag er sket magtfordrejning.
 (1) Sag T-377/04, Nijs mod Revisionsretten (EUT C 284, af 20.11.2004, s. 26).


text:
20.2.1999 DA De Europñiske Fñllesskabers Tidende C 48/33
 Fùrste Instans besluttet, at sag T-140/98, H. mod Kommis- mod Kommissionen for De Europñiske Fñllesskaber, skal
 sionen for De Europñiske Fñllesskaber, skal slettes af regi- slettes af registret.
 stret.
 (1) EFT C 358 af 21.11.1998.
 (1) EFT C 340 af 7.11.1998.
 Slettelse af sag T-167/98 (1)
 (1999/C 48/75)
 Slettelse af sag T-141/98 (1)
 (Processprog: fransk)
 (1999/C 48/74)
 Ved kendelse af 27. november 1998 har formanden for
 (Processprog: grñsk) Tredje Afdeling ved De Europñiske Fñllesskabers Ret i
 Fùrste Instans besluttet, at sag T-167/98, Luc Verheyden
 mod Kommissionen for De Europñiske Fñllesskaber, skal
 Ved kendelse af 18. november 1998 har formanden for slettes af registret.
 Anden Afdeling ved De Europñiske Fñllesskabers Ret i
 Fùrste Instans besluttet, at sag T-141/98, Filippos Pierros (1) EFT C 378 af 5.12.1998.


text:
13.6.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 211/25
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Szolnoki Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungarn) den 1. marts 2016 — Túrkevei Tejtermelő Kft. mod Országos Környezetvédelmi és Természetvédelmi Főfelügyelőség
 (Sag C-129/16)
 (2016/C 211/32)
 Processprog: ungarsk
 Den forelæggende ret
 Szolnoki Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Túrkevei Tejtermelő Kft.
 Sagsøgt: Országos Környezetvédelmi és Természetvédelmi Főfelügyelőség
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Er artikel 191 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde og bestemmelserne i direktiv 2004/35/EF (1) om miljøansvar for så vidt angår forebyggelse og afhjælpning af miljøskader til hinder for en national lovgivning, der går videre end princippet om, at forureneren betaler, idet den tillader den administrerende myndighed for miljøbeskyttelse specifikt at pålægge ejeren ansvaret for afhjælpning af miljøskaden, uden at det er nødvendigt først at påvise en årsagssammenhæng mellem den pågældendes (handelsselskabets) adfærd og forureningen?
 2)
 Såfremt det første spørgsmål besvares benægtende, og såfremt det, i betragtning af at der er tale om luftforurening, ikke er nødvendigt at afhjælpe miljøskaden, er det da berettiget at pålægge en luftkvalitetsbeskyttelsesbøde under påberåbelse af medlemsstaternes strengere lovgivning som fastsat i artikel 16 i direktiv 2004/35/EF og artikel 193 TEUF, eller kan denne strengere lovgivning heller ikke føre til pålæggelse af en bøde, der udelukkende sanktionerer ejeren, som ikke er ansvarlig for forureningen?
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/35/EF af 21.4.2004 om miljøansvar for så vidt angår forebyggelse og afhjælpning af miljøskader (EUT L 143, s. 56).


text:
18.11.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 281/9
 Domstolens dom (Store Afdeling) af 19. september 2006 — i-21 Germany GmbH (sag C-392/04), Arcor AG & Co. KG (sag C-422/04) mod Forbundsrepublikken Tyskland (anmodninger om præjudiciel afgørelse fra Bundesverwaltungsgericht — Tyskland)
 (Forenede sager C-392/04 og C-422/04) (1)
 (Teletjenester - direktiv 97/13/EF - artikel 11, stk. 1 - gebyrer og afgifter for individuelle tilladelser - artikel 10 EF - fællesskabsrettens forrang - retssikkerhed - endelig forvaltningsafgørelse)
 (2006/C 281/14)
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Bundesverwaltungsgericht
 Parter i hovedsagen
 Sagsøgere: i-21 Germany GmbH (sag C-392/04), Arcor AG & Co. KG (sag C-422/04)
 Sagsøgt: Forbundsrepublikken Tyskland
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Bundesverwaltungsgericht — fortolkning af artikel 10 EF og 11, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/13/EF af 10. april 1997 om ensartede principper for generelle tilladelser og individuelle tilladelser for teletjenester (EFT L 117, s. 15) — licensgebyr for virksomheder, der er indehavere af individuelle tilladelser, og som beregnes ud fra en forudberegning af den nationale tilsynsmyndigheds administrationsomkostninger for en 30-årig periode
 Konklusion
 1)
 Artikel 11, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/13/EF af 10. april 1997 om ensartede principper for generelle tilladelser og individuelle tilladelser for teletjenester er til hinder for anvendelse af et gebyr for individuelle tilladelser, der beregnes under hensyn til tilsynsmyndighedens generelle administrationsomkostninger i forbindelse med udstedelsen af disse tilladelser over en periode på 30 år.
 2)
 Artikel 10 EF, sammenholdt med artikel 11, stk. 1, i direktiv 97/13, pålægger den nationale ret at afgøre, om retsforskrifter, der klart er uforenelige med fællesskabsretten, såsom de retsforskrifter, som gebyrafgørelserne i hovedsagen støttes på, er åbenbart ulovlige i den forstand, hvori dette begreb er anvendt i den pågældende nationale retsorden. Hvis dette er tilfældet, påhviler det den nationale ret at drage alle de konsekvenser, der efter national ret følger heraf, med hensyn til at trække disse afgørelser tilbage.
 (1) EUT C 273 af 6.11.2004
 EUT C 284 af 20.11.2006.


text:
2.10.1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 281/15
 KENDELSE AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS KENDELSE AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 den 8. juli 1999 den 8. juli 1999
 i sag T-194/95, Area Cova m.fl. mod Rådet for Den
 i sag T-12/96, Area Cova m.fl. mod Rådet for Den
 Europæiske Union (1)
 Europæiske Union og Kommissionen for De Europæiske
 Fællesskaber (1)
 (Fiskeri — bevarelse af havets ressourcer — Konventionen
 om det fremtidige multilaterale samarbejde vedrørende fiske-
 riet i det nordvestlige Atlanterhav — hellefisk — EF-flådens (Fiskeri — bevarelse af havets ressourcer — konventionen
 fangstkvote — annullationssøgsmål — afvisning) om det fremtidige multilaterale samarbejde vedrørende fiske-
 riet id et nordvestlige Atlanterhav — hellefisk — EF-flådens
 fangstkvote — annullationssøgsmål — afvisning)
 (1999/C 281/29)
 (1999/C 281/30)
 (Processprog: spansk)
 I sag T-194/95, Area Cova SA, Vigo (Spanien), Armadora José (Processprog: spansk)
 Pereira SA, Vigo, Armadores Pesqueros de Aldan SA, Vigo,
 Centropesca SA, Vigo, Chymar SA, Vigo, Eloymar SA, Estribela
 (Spanien), Exfaumar SA, Bueu (Spanien), Farpespan SA, Moaña I sag T-12/96, Area Cova SA, Vigo (Spanien), Armadora José
 (Spanien), Freiremar SA, Vigo, Hermanos Gandon SA, Cangas Pereira SA, Vigo, Armadores Pesqueros de Aldán SA, Vigo,
 (Spanien), Heroya SA, Vigo, Hiopesca SA, Vigo, José Pereira e Centropesca SA, Vigo, Chymar SA, Vigo, Eloymar SA, Estribela
 Hijos SA, Vigo, Juana Oya Perez, Marı́n (Spanien), Manuel (Spanien), Exfaumar SA, Bueu (Spanien), Farpespan SA, Moaña
 Nores González, Marı́n, Moradiña SA, Cangas, Navales Cerdei- (Spanien), Freiremar SA, Vigo, Hermanos Gandon SA, Cangas
 ras SL, Camariñas (Spanien), Nugago Pesca SA, Bueu, Pesquera (Spanien), Heroya SA, Vigo, Hiopesca SA, Vigo, José Pereira e
 Austral SA, Vigo, Pescaberbés SA, Vigo, Pesquerı́as Bigaro Hijos SA, Vigo, Juana Oya Perez, Marı́n (Spanien), Manuel
 Narval SA, Vigo, Pesquera Cies SA, Vigo, Pesca Herculina SA, Nores González, Marı́n, Moradiña SA, Cangas, Navales Cerdei-
 Vigo, Pesquera Inter SA, Cangas, Pesquerı́as Marinenses SA, ras SL, Camariñas (Spanien), Nugago Pesca SA, Bueu, Pesquera
 Marı́n, Pesquerı́as Tara SA, Cangas, Pesquera Vaqueiro SA, Austral SA, Vigo, Pescaberbés SA, Vigo, Pesquerias Bigaro
 Vigo, Sotelo Dios SA, Vigo, Asociación Nacional de Armadores Narval SA, Vigo, Pesquera Cies SA, Vigo, Pesca Herculina SA,
 de Buques Congeladores de Pesca de Merluza (Anamer), Vigo, Vigo, Pesquera Inter SA, Cangas, Pesquerias Marinenses SA,
 Asociación Nacional de Armadores de Buques Congeladores de Marı́n, Pesquerias Tara SA, Cangas, Pesquera Vaqueiro SA,
 Pesquerı́as Varias (Anavar), Vigo, og Asociación de Sociedades Vigo, Sotelo Dios SA, Vigo, Asociación Nacional de Armadores
 Pesqueras Españolas (ASPE), Vigo, ved advokat Antonio Creus de Buques Congeladores de Pesca de Merluza (Anamer), Vigo,
 Carreras, Barcelona, advokat Eva Contreras Ynzenga, Madrid, Asociación Nacional de Armadores de Buques Congeladors de
 og advokat Maria Ventura Arasanz, Barcelona, advokatfirmaet Pesquerias Varias (Anavar), Vigo, og Asociación de Sociedades
 Cuatrecasas, 78, avenue d’Auderghem, Bruxelles, søttet af Pesqueras Españolas (ASPE), Vigo, ved advokat Antonio Creus
 Xunta de Galicia, ved advokat Victor Manuel Vázquez- Carreras, Barcelona, advokat Eva Contreras Ynzenga, Madrid,
 Portomeñe Seijas, Santiago de Compostela, og advokat Anto- og advokat Maria Ventura Arasanz, Barcelona, advokatfirmæt
 nio Hierro Hernández-Mora, Madrid, Fundación Galicia- Cuatrecasas, 78, avenue d’Auderghem, Bruxelles, mod Rådet
 Europa, 105, avenue Milcamps, Bruxelles, mod Rådet for Den for Den Europæiske Union (befuldmægtigede: John Carbery,
 Europæiske Union (befuldmægtigede: John Carbery, Germán- Germán-Luis Ramos Ruano og Ramón Torrent) og Kommis-
 Luis Ramos Ruano og Ramón Torrent), hvori der er nedlagt sionen for De Europæiske Fællesskaber (befuldmægtigede:
 påstand om annullation af Rådets forordning (EF) nr. 1761/95 Thomas Van Rijn og Juan Guerra Fernandez), hvori der er
 af 29. Juni 1995 om anden ændring af forordning (EF) nedlagt påstand om annullation af Kommissionens forordning
 nr. 3366/94 om fastsættelse for 1995 af foranstaltninger til (EF) nr. 2565/95 af 30. oktober 1995 om indstilling af fiskeri
 bevarelse og forvaltning af fiskeressourcerne i det regulerede efter hellefisk fra fartøjer, som fører en medlemsstats flag (EFT
 område, der er defineret i konventionen om det fremtidige L 262, s. 27), har Retten (Tredje Afdeling), sammensat af
 multilaterale samarbejde vedrørende fiskeriet i det nordvestlige afdelingsformanden, M. Jaeger, og dommerne K. Lenaerts og
 Atlanterhav (EFT L 171, s. 1), har Retten (Tredje Afdeling), J. Azizi, justitssekretær: H. Jung, den 8. juli 1999 afsagt kendel-
 sammensat af afdelingsformanden, M. Jaeger, og dommerne se, hvis konklusion lyder således:
 K. Lenaerts og J. Azizi; justitssekretær: H. Jung, den 8. juli 1999
 afsagt kendelse, hvis konklusion lyder således: 1) Sagen afvises.
 1. Sagen afvises. 2) Sagsøgerne betaler deres egne samt Rådets og Kommissionens
 omkostninger.
 2. Sagsøgerne betaler deres egne samt Rådets omkostninger. Interve-
 nienten betaler sine egne omkostninger.
 (1) EFT C 77 af 16.3.1996.
 (1) EFT C 315 af 25.11.1995.