text:
8.2.2003 DA Den Europæiske Unions Tidende C 31/3
 indgivet til Domstolen for i den for nævnte ret verserende sag, Rådet for Den Europæiske Union (befuldmægtigede:
 F.W.L. de Groot mod Staatssecretaris van Financiën, at opnå J.-P. Jacqué og E. Karlsson), angående en påstand om annulla-
 en præjudiciel afgørelse vedrørende fortolkningen af EF- tion af Rådets afgørelse 2001/469/EF af 14. maj 2001 om
 traktatens artikel 48 (efter ændring nu artikel 39 EF) og af indgåelse på Det Europæiske Fællesskabs vegne af aftalen
 artikel 7 i Rådets forordning (EØF) nr. 1612/68 af 15. oktober mellem regeringen for Amerikas Forenede Stater og Det
 1968 om arbejdskraftens frie bevægelighed inden for Fælles- Europæiske Fællesskab om koordinering af programmer for
 skabet (EFT 1968 I, s. 467), har Domstolen (Femte Afdeling), energieffektivitetsmærkning af kontorudstyr (EFT L 172, s. 1),
 sammensat af afdelingsformanden, M. Wathelet (refererende har Domstolen (Femte Afdeling), sammensat af afdelingsfor-
 dommer), og dommerne C.W.A. Timmermans, D.A.O. Ed- manden, M. Wathelet (refererende dommer), og dommerne
 ward, P. Jann og A. Rosas; generaladvokat: P. Léger; justitssekre- D.A.O. Edward, A. La Pergola, P. Jann og S. von Bahr;
 tær: fuldmægtig M.-F. Contet, den 12. december 2002 afsagt generaladvokat: S. Alber; justitssekretær: ekspeditionssekretær
 dom, hvis konklusion lyder således: H.A. Rühl, den 12. december 2002 afsagt dom, hvis konklu-
 sion lyder således:
 1) EF-traktatens artikel 48 (efter ændring nu artikel 39 EF) er til
 hinder for bestemmelser som dem, hovedsagen vedrører —
 1) Rådets afgørelse 2001/469/EF af 14. maj 2001 om indgåelse
 uanset om de er optaget i en overenskomst til undgåelse af på Det Europæiske Fællesskabs vegne af aftalen mellem
 dobbeltbeskatning — hvorefter en skattepligtig med henblik på
 regeringen for Amerikas Forenede Stater og Det Europæiske
 beregningen af sin indkomstskat i bopælsstaten mister en del af Fællesskab om koordinering af programmer for energieffektivi-
 fordelen ved den andel af indkomsten, som er fritaget for
 tetsmærkning af kontorudstyr annulleres.
 beskatning, og en del af sine personlige skattefordele, fordi han
 i det pågældende år også har haft lønindtægt i en anden
 2) Rådet for Den Europæiske Union betaler sagens omkostninger.
 medlemsstat, som er blevet beskattet i denne anden medlemsstat,
 uden at der derved er taget hensyn til hans personlige og
 familiemæssige forhold. (1 ) EFT C 275 af 29.9.2001.
 2) Fællesskabsretten stiller ikke særlige krav til den måde, hvorpå
 bopælsstaten skal tage hensyn til en arbejdstagers personlige og
 familiemæssige forhold i tilfælde, hvor arbejdstageren i et
 bestemt skatteår har haft indtægter i bopælsstaten og i en
 anden medlemsstat, for så vidt som bopælsstatens vilkår for, at
 den tager hensyn til disse forhold, ikke udgør en direkte eller
 indirekte forskelsbehandling på grundlag af nationalitet og DOMSTOLENS DOM
 heller ikke en hindring for udøvelsen af en grundlæggende
 frihed, der er sikret ved EF-traktaten.
 af 10. december 2002
 ( 1) EFT C 372 af 23.12.2000.
 i sag C-491/01, The Queen mod Secretary of State for
 Health, ex parte: British American Tobacco (Investments)
 Ltd og Imperial Tobacco Ltd (anmodning om præjudiciel
 afgørelse fra High Court of Justice (England & Wales),
 Queen’s Bench Division (Administrative Court) (Det
 DOMSTOLENS DOM Forenede Kongerige) ( 1)
 (Femte Afdeling)
 (»Direktiv 2001/37/EF — fremstilling, præsentation og salg
 af 12. december 2002 af tobaksvarer — gyldighed — hjemmel — artikel 95 EF og
 133 EF — fortolkning — anvendelse på tobaksvarer, der
 i sag C-281/01, Kommissionen for De Europæiske Fælles- er indpakket i Fællesskabet med henblik på eksport til
 skaber mod Rådet for Den Europæiske Union ( 1) tredjelande«)
 (»Internationale aftaler — Fællesskabets kompetence — (2003/C 31/06)
 hjemmel — artikel 133 EF og artikel 175, stk. 1, EF —
 Energy Star-aftalen — programmer for energieffektivitets-
 mærkning af kontorudstyr«) (Processprog: engelsk)
 (2003/C 31/05) (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 gjort i Samling af Afgørelser)
 (Processprog: engelsk)
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 gjort i Samling af Afgørelser) I sag C-491/01, angående en anmodning, som High Court of
 Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Admi-
 nistrative Court) (Det Forenede Kongerige) i medfør af arti-
 I sag C-281/01, Kommissionen for De Europæiske Fællesska- kel 234 EF har indgivet til Domstolen for i den for nævnte ret
 ber (befuldmægtigede: H. van Lier og B. Martenczuk) mod verserende sag, The Queen mod Secretary of State for Health,
 ---pagebreak--- C 31/4 DA Den Europæiske Unions Tidende 8.2.2003
 ex parte: British American Tobacco (Investments) Ltd og de forpligtelser, som påhviler det i henhold til fællesskabs-
 Imperial Tobacco Ltd, procesdeltagere: Japan Tobacco Inc. og retten og særligt tilsidesat EF-traktatens artikel 10 og
 JT International SA, at opnå en præjudiciel afgørelse vedrøren- artikel 2 og 8 i Rådets afgørelse 94/728/EF (1), Euratom
 de gyldigheden og fortolkningen af Europa-Parlamentets og af 31. oktober 1994 om ordningen for Fællesskabernes
 Rådets direktiv 2001/37/EF af 5. juni 2001 om indbyrdes egne indtægter;
 tilnærmelse af medlemsstaternes love og administrative be-
 stemmelser om fremstilling, præsentation og salg af tobaksva-
 rer (EFT L 194, s. 26), har Domstolen, sammensat af præsiden-
 ten, G.C. Rodríguez Iglesias, afdelingsformændene J.-P. Puisso- — kongeriget Danmark tilpligtes at afholde de med nærvæ-
 chet, M. Wathelet, R. Schintgen, og C.W.A. Timmermans rende sag forbundne omkostninger.
 samt dommerne D.A.O. Edward, A. La Pergola (refererende
 dommer), P. Jann, V. Skouris, F. Macken, N. Colneric, S. von
 Bahr og J.N. Cunha Rodrigues; generaladvokat: L.A. Geelhoed;
 justitssekretær: ekspeditionssekretær L. Hewlett og fuldmægtig
 M.-F. Contet, den 10. december 2002 afsagt dom, hvis
 konklusion lyder således:
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 1) Undersøgelsen af det første spørgsmål har intet frembragt, der
 kan rejse tvivl om gyldigheden af Europa-Parlamentets og
 Rådets direktiv 2001/37/EF af 5. juni 2001 om indbyrdes
 tilnærmelse af medlemsstaternes love og administrative bestem-
 melser om fremstilling, præsentation og salg af tobaksvarer.
 Toldkodeksen regulerer forholdet mellem virksomhederne og
 2) Artikel 7 i direktiv 2001/37 skal fortolkes således, at de nationale myndigheder, der varetager opkrævningen af de
 bestemmelsen kun finder anvendelse på tobaksvarer, der mar- traditionelle egne indtægter på Fællesskabets vegne. Forholdet
 kedsføres inden for Det Europæiske Fællesskab. mellem Fællesskabet og medlemsstaterne reguleres derimod af
 bestemmelserne om Fællesskabets finansieringsordning, det
 vil sige navnlig Rådets afgørelse nr. 94/728/EF, Euratom,
 gennemførelsesbestemmelserne i forordning nr. 1552/89 (2)
 ( 1) EFT C 56 af 2.3.2002. såvel som de generelle forpligtelser, der følger af EF-traktatens
 artikel 10. Det forhold, at der er skabt en ren teknisk
 forbindelse mellem de to ovennævnte regelsæt, idet forordning
 nr. 1552/89 i et vist omfang henviser til de forskellige
 stadier, der ifølge toldkodeksen gennemgås i forbindelse med
 etablering af toldskyld og reglerne om opkrævning heraf,
 har heller ikke betydning for spørgsmålet om nationale
 myndigheders finansielle ansvar overfor Fællesskabet for de af
 dem begåede fejl i forbindelse med opkrævning af de traditio-
 Sag anlagt den 8. november 2002 af Kommissionen for nelle egne indtægter. Den beskyttelse som toldkodeksen,
 De Europæiske Fællesskaber mod kongeriget Danmark navnlig artikel 220, stk. 2, litra b), giver debitor kan ikke
 gøres gældende af medlemsstaten overfor Kommissionen, når
 førstnævnte ikke opkræver de pågældende indtægter. Hvis en
 (Sag C-392/02) medlemsstat ikke opkræver de traditionelle egne indtægter, er
 det kun i medfør af artikel 17 i forordning nr. 1552/89, at den
 på visse betingelser kan fritages for at stille disse indtægter til
 (2003/C 31/07) rådighed for Kommissionen.
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 8. no-
 vember 2002 anlagt sag mod kongeriget Danmark af Kommis- I en række tilfælde i perioden 1996-1997 tillod de danske
 sionen for De Europæiske Fællesskaber ved H.P. Hartvig og myndigheder import af frosne sukkerærter fra Folkerepublik-
 G. Wilms, som befuldmægtigede, og med valgt adresse i ken Kina til nulsats, på trods af at den pågældende virksomhed
 Luxembourg. ikke var indehaver af en bevilling til at kunne indføre varerne
 til en sådan sats på grund af deres særlige anvendelsesformål.
 Der var endog modstridende stillingtagen hos de regionale
 danske myndigheder, hvilket medførte, at Kommissionen på
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande: dansk anmodning og ifølge artikel 220, stk. 2, litra b)
 i forordning (EØF) nr. 2913/92 ( 3) om indførelse af EF-
 — det statueres, at eftersom de danske myndigheder ikke toldkodeksen, måtte konstatere, at det på grund af fejl begået
 har overdraget Kommissionen et beløb på 140 409,60 af de danske myndigheder ikke var berettiget at kræve, at
 DKK i egne indtægter samt morarenter heraf fra den importøren skulle betale told svarende til nogle af disse
 20. december 1999, har kongeriget Danmark tilsidesat indførsler.


text:
22.7.2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 211/3
 DOMSTOLENS DOM DOMSTOLENS DOM
 (Femte Afdeling)
 (Femte Afdeling)
 af 11. maj 2000
 i sag C-38/98, Régie nationale des usines Renault SA
 mod Maxicar SpA og Orazio Formento (anmodning om af 11. maj 2000
 præjudiciel afgørelse fra Corte d’appello di Torino) (1)
 (»Bruxelles-konventionen — fuldbyrdelse af retsafgørelser i sag C-296/98, Kommissionen for De Europæiske Fælles-
 — intellektuelle ejendomsrettigheder til karrosseridele til skaber mod Den Franske Republik (1)
 automobiler — grundlæggende retsprincipper«)
 (2000/C 211/04) (Traktatbrudssøgsmål — direktiv 92/49/EØF og 92/96/EØF
 — national lovgivning, hvorefter der skal gives underretning
 (Processprog: italiensk) til det kompetente ministerium om betingelserne i en stan-
 dardforsikringskontrakt, når den første gang tages i brug)
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 gjort i Samling af Afgørelser)
 (2000/C 211/05)
 I sag C-38/98, angående en anmodning, som Corte d’appello
 di Torino (Italien) i medfør af protokollen af 3. juni 1971
 vedrørende Domstolens fortolkning af konventionen af
 27. september 1968 om retternes kompetence og om fuldbyr- (Processprog: fransk)
 delse af retsafgørelser i borgerlige sager, herunder handelssager,
 har indgivet til Domstolen for i den for nævnte ret verserende
 sag, Régie nationale des usines Renault SA mod Maxicar
 SpA og Orazio Formento, at opnå en præjudiciel afgørelse
 vedrørende fortolkningen af artikel 27, nr. 1, i konventionen (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 af 27. september 1968 (EFT 1978 L 304, s. 17), som ændret gjort i Samling af Afgørelser)
 ved konventionen af 9. oktober 1978 om Kongeriget Dan-
 marks, Irlands og Det Forenede Kongerige Storbritannien og
 Nordirlands tiltrædelse (EFT L 304, s. 1, og — den ændrede I sag C-296/98, Kommissionen for De Europæiske Fællesska-
 tekst — s. 77) og ved konventionen af 25. oktober 1982 om ber (befuldmægtigede: C. Tufvesson og B. Mongin) mod Den
 Den Hellenske Republiks tiltrædelse (EFT L 388, s. 1), samt Franske Republik (befuldmægtigede: K. Rispal-Bellanger og
 vedrørende fortolkningen af EF-traktatens artikel 30 og 36 S. Seam), angående en påstand om, at det fastslås, at Den
 (efter ændring nu artikel 28 EF og 30 EF) og EF-traktatens Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til
 artikel 86 (nu artikel 82 EF), har Domstolen (Femte Afdeling), EF-traktaten og artikel 6, 29 og 39 i Rådets direktiv 92/49/EØF
 sammensat af afdelingsformanden, D. A. O. Edward, og dom- af 18. juni 1992 om samordning af love og administrative
 merne L. Sevón, J. P. Puissochet, P. Jann (refererende dommer) bestemmelser vedrørende direkte forsikringsvirksomhed bort-
 og M. Wathelet; generaladvokat: S. Alber; justitssekretær: fuld- set fra livsforsikring og om ændring af direktiv 73/239/EØF
 mægtig L. Hewlett, den 11. maj 2000 afsagt dom, hvis konklu- og 88/537/EØF (tredje skadesforsikringsdirektiv) (EFT L 228,
 sion lyder således: s. 1), samt artikel 5, 29 og 39 i Rådets direktiv 92/96/EØF af
 10. november 1992 om samordning af love og administrative
 Artikel 27, nr. 1, i konventionen af 27. september 1968 om bestemmelser vedrørende direkte livsforsikringsvirksomhed og
 retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgørelser i borgerlige om ændring af direktiv 79/267/EØF og 90/619/EØF (tredje
 sager, herunder handelssager, som ændret ved konventionen af livsforsikringsdirektiv) (EFT L 360, s. 1), idet den har opret-
 9. oktober 1978 om Kongeriget Danmarks, Irlands og Det Forenede holdt artikel L. 310-8 i code des assurances (forsikringsloven),
 Kongerige Storbritannien og Nordirlands tiltrædelse og ved konven- hvorefter forsikrings-eller pensionsforsikringsselskaber, når de
 tionen af 25. oktober 1982 om Den Hellenske Republiks tiltrædelse, i Frankrig første gang tager en standardforsikringskontrakt i
 skal fortolkes således, at en retsafgørelse truffet af en ret i en brug, skal underrette Økonomi-og Finansministeriet i henhold
 kontraherende stat — hvori det anerkendes, at der består en til betingelser, der er fastsat ved ministeriets bekendtgørelse
 intellektuel ejendomsret til karrosseridele til automobiler, og som herom, og samme lovs artikel A. 310-1, hvorefter den i artikel
 tillægger rettens indehaver en beskyttelse, som sætter ham i stand til L. 310-8, stk. 1, omhandlede underretning skal gives i form af
 at forbyde andre personer, der driver erhvervsvirksomhed i en anden et oplysningsskema, som udarbejdes på fransk og indeholder
 kontraherende stat, at fremstille, sælge, forsende i transit, importere de oplysninger, der kræves efter bilaget til nævnte artikel, har
 eller eksportere karrosseridelene til den pågældende kontraherende Domstolen (Femte Afdeling), sammensat af formanden for
 stat — ikke kan anses for at være i strid med grundlæggende Sjette Afdeling, J. C. Moitinho de Almeida (refererende dom-
 retsprincipper. mer), som fungerende formand for Femte Afdeling, og dom-
 merne L. Sevón, C. Gulmann J. P. Puissochet og M. Wathelet;
 (1) EFT C 113 af 11.4.1998. generaladvokat: S. Alber; justitssekretær: assisterende justitsse-
 kretær H. von Holstein, den 11. maj 2000 afsagt dom, hvis
 konklusion lyder således:

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
11.3.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 60/14
 DOMSTOLENS KENDELSE
 (Sjette Afdeling)
 af 1. december 2005
 i sag C-116/05, Établissements Dhumeaux et Cie SA, Société d'études et de commerce (SEC) mod ALBV SA, ALBV SA mod Tragex Gel SA, Agence fédérale pour la sécurité de la chaîne alimentaire (AFSCA), tidligere Institut d'expertise vétérinaire (IEV), ALBV SA mod CIGMA International SA og ALBV SA mod Jean Max Gustin som kurator for Tragex Gel SA (anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal de commerce de Nancy) (1)
 (Præjudiciel forelæggelse - afvisning)
 (2006/C 60/29)
 Processprog: fransk
 I sag C-116/05, angående en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 234 EF, indgivet af Tribunal de commerce de Nancy (Frankrig) ved afgørelse af 14. februar 2005, indgået til Domstolen den 10. marts 2005, i sagen Établissements Dhumeaux et Cie SA, Société d'études et de commerce (SEC) mod ALBV SA, ALBV SA mod Tragex Gel SA, Agence fédérale pour la sécurité de la chaîne alimentaire (AFSCA), tidligere Institut d'expertise vétérinaire (IEV), ALBV SA mod CIGMA International SA og ALBV SA mod Jean Max Gustin som kurator for Tragex Gel SA, har Domstolen (Sjette Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, J. Malenovský, og dommerne A. La Pergola (refererende dommer) og J.-P. Puissochet; generaladvokat: F.G. Jacobs; justitssekretær: R. Grass, den 1. december 2005 afsagt kendelse, hvis konklusion lyder således:
 Den anmodning om præjudiciel afgørelse, som Tribunal de commerce de Nancy har indgivet ved afgørelse af 14. februar 2005, kan ikke antages til realitetsbehandling.
 (1) EUT C 115 af 14.5.2005.


text:
21.12.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 377/14
 Rettens dom af 12. november 2013 — North Drilling mod Rådet
 (Sag T-552/12) (1)
 (Fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik - restriktive foranstaltninger over for Iran med henblik på at forhindre nuklear spredning - indefrysning af midler - faktisk vildfarelse - graduering af de tidsmæssige virkninger af en annullation)
 2013/C 377/33
 Processprog: spansk
 Parter
 Sagsøger: North Drilling Co. (Teheran, Iran) (ved advokaterne J. Viñals Camallonga, L. Barriola Urruticoechea og J. Iriarte Ángel)
 Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union (ved M. Bishop og A. De Elera, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation dels af Rådets afgørelse 2012/635/FUSP af 15. oktober 2012 om ændring af afgørelse 2010/413/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Iran (EUT L 282, s. 58), dels af Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 945/2012 af 15. oktober 2012 om gennemførelse af forordning (EU) nr. 267/2012 om restriktive foranstaltninger over for Iran (EUT L 282, s. 16), for så vidt som disse retsakter vedrører sagsøgeren.
 Konklusion
 1)
 Rådets afgørelse 2012/635/FUSP af 15. oktober 2012 om ændring af afgørelse 2010/413/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Iran annulleres, for så vidt som den opførte North Drilling Co.’s navn i bilag II til Rådets afgørelse 2010/413/FUSP af 26. juli 2010 om restriktive foranstaltninger over for Iran og om ophævelse af fælles holdning 2007/140/FUSP.
 2)
 Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 945/2012 af 15. oktober 2012 om gennemførelse af forordning (EU) nr. 267/2012 om restriktive foranstaltninger over for Iran annulleres, for så vidt som den opførte North Drilling Co.’s navn i bilag IX til Rådets forordning (EU) nr. 267/2012 af 23. marts 2012 om restriktive foranstaltninger over for Iran og om ophævelse af forordning (EU) nr. 961/2010.
 3)
 Bilag IX til forordning nr. 267/2012 annulleres, for så vidt som det vedrører North Drilling.
 4)
 Virkningerne af afgørelse 2010/413, som ændret ved afgørelse 2012/635, skal opretholdes for så vidt angår North Drilling, fra dens ikrafttræden på tyvendedagen efter dens offentliggørelse i Den Europæiske Unions Tidende, indtil den delvise annullation af forordning nr. 267/2012 får virkning.
 5)
 Rådet for Den Europæiske Union bærer sine egne omkostninger og betaler North Drillings omkostninger i forbindelse med denne sag og i sagen om foreløbige forholdsregler.
 (1) EUT C 46 af 16.2.2013.


text:
C 134/12 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 5.5.2001
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved dom Slettelse af sag C-103/99 (1)
 afsagt den 13. marts 2001 af Cour administrative d’appel
 de Lyon (2. Afdeling) i sagen Ministre de l’économie, des
 finances et de l’industrie mod selskabet GEMO SA (2001/C 134/22)
 (Sag C-126/01) Ved kendelse af 7. november 2000 har præsidenten for De
 Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-103/99,
 P. Moskof AE mod Idryma Koinonikon Asfaliseon (IKA)
 (2001/C 134/19) (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Dioikitiko Protodi-
 keio Thessalonikis), skal slettes af registeret.
 Ved dom afsagt den 13. marts 2001, indgået til Domstolens
 Justitskontor den 19. marts 2001, har Cour administrative
 d’appel de Lyon (2. Afdeling) i sagen Ministre de l’économie, (1) EFT C 188 af 3.7.1999.
 des finances et de l’industrie mod selskabet GEMO SA forelagt
 De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om
 præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 Indgår afgiften på kød ifølge artikel 302a ZD i code général
 des impôts i en ordning, som kan anses for støtte i henhold til
 artikel 92 i traktaten af 25. marts 1957 om oprettelse af Det
 Europæiske Fællesskab (nu artikel 87 EF)?
 Slettelse af sag C-84/99 (1)
 (2001/C 134/23)
 Ved kendelse af 13. februar 2001 har præsidenten for De
 Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-84/99,
 Slettelse af sag C-91/00 (1) Amsterdamsche Football Club »AJAX« og Langenberg Partici-
 paties BV, som også driver virksomhed under navnet »Fan
 (2001/C 134/20) Promotions«, mod S.C. Reule m.fl. (anmodning om præjudiciel
 afgørelse fra Hoge Raad der Nederlanden), skal slettes af
 registeret.
 Ved kendelse af 29. september 2000 har præsidenten for De
 Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-91/00,
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Kongeri-
 get Nederlandene, skal slettes af registeret. (1) EFT C 136 af 15.5.1999.
 (1) EFT C 176 af 24.6.2000.
 Slettelse af sag C-163/00 (1)
 Slettelse af sag C-90/00 (1)
 (2001/C 134/24)
 (2001/C 134/21)
 Ved kendelse af 13. februar 2001 har præsidenten for De
 Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-163/00,
 Ved kendelse af 6. oktober 2000 har præsidenten for De
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den
 Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-90/00,
 Hellenske Republik, skal slettes af registeret.
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Kongeri-
 get Nederlandene, skal slettes af registeret.
 (1) EFT C 176 af 24.6.2000.
 (1) EFT C 176 af 24.6.2000.


text:
27.7.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 245/30
 Sag anlagt den 14. april 2015 — Icap m.fl. mod Kommissionen
 (Sag T-180/15)
 (2015/C 245/37)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøgere: Icap plc (London, Det Forenede Kongerige), Icap Management Services Ltd (London) og Icap New Zealand Ltd (Wellington, New Zealand) (ved advokaterne C. Riis-Madsen og S. Frank)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgernes påstande
 —
 Kommissionens afgørelse af 4. februar 2015 i sag AT.39861 — Yen Interest Rate Derivatives — K(2015) 432 endelig annulleres helt eller delvist.
 —
 Subsidiært annulleres eller nedsættes den pålagte bøde.
 —
 Under alle omstændigheder tilpligtes sagsøgte at betale sagsøgerens omkostninger vedrørende retlig bistand samt andre med denne sag forbundne omkostninger.
 —
 Der træffes bestemmelse om enhver anden foranstaltning, som Domstolen måtte finde passende.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført seks anbringender.
 1.
 Med det første anbringende gøres gældende, at Kommissionen har begået faktiske og retlige fejl ved at fastslå, at bankerne udviste en adfærd, der havde et konkurrencebegrænsende og/eller konkurrencefordrejende formål.
 2.
 Med det andet anbringende gøres gældende, at sagsøgte har begået faktiske og retlige fejl ved at fastslå, at sagsøgerens påståede medvirken til bankernes adfærd udgjorde en overtrædelse af konkurrenceretten som omhandlet i artikel 101, stk. 1, TEUF.
 —
 Ifølge sagsøgerne omfatter artikel 101 TEUF ikke adfærd, der udvises af en medvirkende, som ikke deltager i en aftale, der begrænser/fordrejer konkurrencen. Det kriterium, som Kommissionen anvendte, var under alle omstændigheder fejlagtigt og dækker et for bredt spektrum af adfærd, der ikke er tilstrækkeligt tæt knyttet til den ulovlige adfærd. Sagsøgernes adfærd falder uden for det kriterium for medvirken, som sagsøgte har vedtaget. Særligt har sagsøgerne gjort gældende, at konstateringen af, at sagsøgerne medvirkede ved informationsudveksling mellem bankerne, ikke har nogen støtte i faktum, og at sagsøgte ikke har givet et eneste eksempel på, at sagsøgerne skulle have medvirket ved sådanne udvekslinger. Ifølge sagsøgerne gør det samme sig gældende med hensyn til undersøgelsen af tilpasningshandler. Med hensyn til manipulationen af Yen LIBOR indberetningerne, har Kommissionen anerkendt, at kun en af to banker kendte til ICAP’s involvering. ICAP havde således ifølge sagsøgerne ingen medvirkende rolle vedrørende bankernes adfærd. Endvidere blev den ulovlige adfærd med hensyn til disse overtrædelser indledt lang tid inden ICAP angiveligt indledte sin medvirken.
 3.
 Med det tredje anbringende gøres gældende, at Kommissionen har begået faktiske og retlige fejl ved fastlæggelsen af varigheden af sagsøgerens påståede involvering i overtrædelserne.
 —
 Sagsøgerne har gjort gældende, at bankerne var handelspartnere i Yen rentederivater og derfor havde viden om hinandens handelspositioner og interesser. De beviser, som Kommissionen har fremlagt til støtte for sit argument om, at ICAP havde viden om den bilaterale overtrædelse, er inkonsekvente, vage og vildledende. Endvidere lægger Kommissionens standpunkt ifølge sagsøgerne til grund, at sagsøgerne havde viden og udviste adfærd i overensstemmelse hermed helt frem til afslutningen af bankernes bilaterale overtrædelse, uden at der er fremlagt noget bevis for sagsøgernes fortsatte viden om bankernes overtrædelse.
 4.
 Med det fjerde anbringende gøres gældende, at Kommissionen tilsidesatte princippet om uskyldsformodning og princippet om god forvaltningsskik.
 —
 Ifølge sagsøgerne indledte Kommissionen en hybrid forligsprocedure, hvor den forligsafgørelse, der blev vedtaget i december 2013, implicerede ICAP ved udførligt at beskrive ICAP’s rolle som medvirkende. Fra dette tidspunkt kunne Kommissionen ikke længere påstå ikke at være upartisk ved behandlingen af ICAP’s sag.
 5.
 Med det femte anbringende gøres gældende, at Kommissionen har tilsidesat retningslinjerne for bøder, ligebehandlingsprincippet og retssikkerhedsprincippet.
 —
 Sagsøgerne har gjort gældende, at Kommissionen tilsidesatte retssikkerhedsprincippet ved at pålægge bøder, som gik ud over symbolske bøder. Dette er også en fravigelse fra dens afgørelsespraksis. Ifølge sagsøgerne tilsidesatte Kommissionen endvidere dens retningslinjer for bøder ved at afvise at anvende værdien af sagsøgernes afsætning som grundlag for bøden, ved ikke på passende vis at specificere metoden for beregning af bøden og ved ikke at begrunde denne fravigelse fra dens tidligere afgørelsespraksis. Derudover er det sagsøgernes opfattelse, at Kommissionen tilsidesatte ligebehandlingsprincippet ved at behandle sagsøgerne anderledes end en anden mægler beskyldt for medvirken under lignende omstændigheder og inden for rammene af samme overtrædelse. Kommissionen har endvidere behandlet sagsøgerne som de banker, som begik overtrædelsen, til trods for, at sagsøgerne alene blev beskyldt for medvirken. Sagsøgerne har gjort gældende, at som følge af dette er de pålagte bøder fuldstændigt uforholdsmæssige, og Kommissionen har således tilsidesat proportionalitetsprincippet.
 6.
 Med det sjette anbringende gøres gældende, at Kommissionen tilsidesatte ne bis in idem-princippet.


text:
4.7.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 243/50
 Sag anlagt den 13. maj 2016 – Yanukovych mod Rådet
 (Sag T-245/16)
 (2016/C 243/56)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Oleksandr Viktorovych Yanukovych (Donetsk, Ukraine) (ved T. Beazley, QC)
 Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union
 Sagsøgerens påstande
 —
 Rådets afgørelse (FUSP) 2016/318 af 4. marts 2016 om ændring af afgørelse 2014/119/FUSP om restriktive foranstaltninger over for visse personer, enheder og organer på baggrund af situationen i Ukraine (EUT 2016, L 60, s. 76) annulleres, for så vidt som den vedrører sagsøgeren.
 —
 Rådets gennemførelsesforordning (EU) 2016/311 af 4. marts 2016 om gennemførelse af forordning (EU) nr. 208/2014 om restriktive foranstaltninger over for visse personer, enheder og organer på baggrund af situationen i Ukraine (EUT 2016, L 60, s. 1) annulleres, fordi den undlader at tilbagekalde forordning nr. 208/2014, for så vidt som den vedrører sagsøgeren.
 —
 Rådet tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført syv anbringender.
 1.
 Første anbringende om, at Rådet for Den Europæiske Union (»Rådet«) savnede et korrekt retsgrundlag for de anfægtede foranstaltninger. Følgende argumenter er fremført for dette og efterfølgende anbringender. Betingelserne for, at Rådet kunne basere sig på artikel 29 TEU, var ikke opfyldt med hensyn til de anfægtede foranstaltninger. Disse anfægtede foranstaltninger var uforenelige med de formål, der udtrykkeligt er blevet påberåbt ved Rådets afgørelse (FUSP) 2016/318 (retsstaten og overholdelse af menneskerettigheder i Ukraine). De anfægtede foranstaltninger undergraver således retsstatsprincippet og menneskerettighederne ved at støtte et styre, som ikke er kendt for at overholde menneskerettighederne eller at overholde retsstatsprincippet. Rådet kan ikke gyldigt henholde sig til afgørelser truffet af Ukraines offentlige anklager eller domstole, bl.a. fordi de hverken er uafhængige eller uvildige og er genstand for politisk indblanding fra det nuværende styre i Ukraine. Uskyldsformodningen, som sagsøgeren er berettiget til, er gentagne gange blevet krænket af de ukrainske myndigheder.
 2.
 Andet anbringende om, at Rådet har begået magtfordrejning. Rådets faktiske hensigt med at vedtage de anfægtede foranstaltninger var og er at forsøge at vinde det nuværende styre i Ukraines gunst og at maksimere Rådets politiske indflydelse i forhold til dette styre, hvilket ikke er korrekt anvendelse af den omhandlede magt.
 3.
 Tredje anbringende om, at Rådet undlod at give en korrekt eller tilstrækkelig begrundelse, idet det blot har henvist til en standardformulering og upræcise angivelser.
 4.
 Fjerde anbringende om, at sagsøgeren ikke opfyldte de kriterier, der var angivet med henblik på at opføre en person på listen på det omhandlede tidspunkt. Det materiale, som Rådet har henvist til, udgjorde ikke et tilstrækkeligt solidt faktuelt grundlag for sagsøgerens opførelse på listen.
 5.
 Femte anbringende om, at Rådet har foretaget åbenbart urigtige skøn, da det lod sagsøgeren være omfattet af de anfægtede foranstaltninger. Rådet havde ikke konkrete, faktuelt underbyggede og samstemmende beviser som begrundelse for de anfægtede foranstaltninger og havde ikke gennemgået det begrænsede materiale, som det var i besiddelse af, tilstrækkeligt grundigt.
 6.
 Sjette anbringende om, at sagsøgerens ret til forsvar er blevet tilsidesat og/eller at han er blevet nægtet en effektiv domstolsbeskyttelse. Bl.a. anføres det, at Rådet har undladt at rådføre sig tilstrækkeligt med sagsøgeren før de anfægtede foranstaltninger, og sagsøgeren er ikke blevet givet en effektiv og retfærdig mulighed for enten at rette op på fejl eller fremlægge relevante oplysninger.
 7.
 Syvende anbringende om, at sagsøgerens ejendomsrettigheder i henhold til artikel 17, stk. 1, i EU’s charter om grundlæggende rettigheder er blevet tilsidesat.


text:
24.10.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 392/48
 Sag anlagt den 7. september 2016 — Deichmann mod EUIPO — Vans (Gengivelse af en stribe på siden af en sko)
 (Sag T-638/16)
 (2016/C 392/63)
 Stævningen er affattet på tysk
 Parter
 Sagsøger: Deichmann SE (Essen, Tyskland) (ved advokat C. Onken)
 Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: Vans, Inc. (Cypress, Californien, De Forenede Stater)
 Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO
 Ansøger af det omtvistede varemærke: Vans, Inc.
 Det omtvistede varemærke: EU-positionsmærke (Gengivelse af en stribe på siden af en sko) — registreringsansøgning nr. 10 263 895
 Sagen for EUIPO: Indsigelsessag
 Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 6. juli 2016 af Fjerde Appelkammer ved EUIPO (sag R 408/2015-4)
 Påstande
 —
 Den anfægtede afgørelse ændres, idet indsigelsesafdelingens afgørelse af 23. december 2014 ophæves, der gives medhold i indsigelse nr. B 001919210 og EU-varemærkeansøgning nr. 10 263 895 afvises.
 —
 Subsidiært annulleres afgørelse truffet den 6. juli 2016 af Fjerde Appelkammer i sag R 408/2015-4.
 —
 EUIPO tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Anbringender
 —
 Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009
 —
 Tilsidesættelse af regel 19, stk. 2, og regel 20, stk. 1 og 2, i forordning (EF) nr. 2868, af artikel 151, stk. 1 og 2, i forordning nr. 207/2009 samt af retssikkerhedsprincippet og princippet om forbud mod tilbagevirkende kraft.


text:
5.12.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 297/7
 Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 15. oktober 2009 — Grundstücksgemeinschaft Busley og Cibrian Fernandez mod Finanzamt Stuttgart-Körperschaften (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Finanzgericht Baden-Württemberg — Tyskland)
 (Sag C-35/08) (1)
 (Frie kapitalbevægelser - fast ejendom - indkomstskat - mulighed for at fradrage negative lejeindtægter i en skattepligtig persons skattepligtige indkomst - anvendelse af degressiv afskrivning på anskaffelses- eller opførelsesomkostningerne - gunstigere skattemæssig behandling forbeholdt fast ejendom beliggende på indenlandsk område)
 2009/C 297/03
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Finanzgericht Baden-Württemberg
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Grundstücksgemeinschaft Busley og Cibrian Fernandez
 Sagsøgt: Finanzamt Stuttgart-Körperschaften
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Finanzgericht Baden-Württemberg — fortolkning af artikel 18 EF og 56 EF — nationale bestemmelser om indkomstskat, som begrænser fradrag af tab fra udlejning af fast ejendom til alene at omfatte tab fra indenlandsk fast ejendom, og som alene forbeholder sådan ejendom at være omfattet af en gunstigere afskrivningsordning
 Konklusion
 Artikel 56 EF er til hinder for en medlemsstats indkomstskattelovgivning, som underlægger retten for fysiske personer, som er bosat i medlemsstaten, og som er fuldt skattepligtige dér, såvel til i skattegrundlaget at kunne fradrage tab fra udlejning og forpagtning af en fast ejendom for det år, hvor tabet realiseres, som til at kunne anvende en degressiv afskrivning med henblik på fastlæggelsen af indtægterne fra en sådan ejendom, en betingelse om, at sidstnævnte er beliggende på denne medlemsstats område.
 (1) EUT C 92 af 12.4.2008.


text:
C 45/6 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 10.2.2001
 Begæring om bemyndigelse til at foretage udlæg i fordrin- 2. Forudsætter de såkaldte »simple« forskelstilfælde i forord-
 ger mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, ningens artikel 9, stk. 2, første afsnit, andet punktum, at
 indgivet den 14. december 2000 af Cotecna Inspection der allerede ved ansøgningens indgivelse er »foretaget
 SA urigtige angivelser«, eller skal der alene lægges vægt på en
 sammenligning mellem angivelserne i ansøgningen og
 (Sag C-1/00 SA) resultatet af kontrollen på stedet?
 (2001/C 45/11) (1) EFT L 391, s. 36.
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 14. de-
 cember 2000 indgivet begæring om bemyndigelse til at
 foretage udlæg i fordringer mod Kommissionen for De Euro-
 pæiske Fællesskaber af Cotena Inspection SA ved advokat
 Jacques H.J. Bourgeois, advokatfirmaet Akin, Gump, Strauss,
 Hauer & Fedd, Bruxelles, og med valgt adresse i Luxembourg Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel-
 hos advokaterne Arendt & Medernach, 8-10, rue Mathias se afsagt den 10. november 2000 af Landgericht Köln i
 Hardt. sagen Aventis Pharma Deutschland GmbH mod Kohlphar-
 ma GmbH og MTK Pharma Vertriebs GmbH
 Rekvirenten har nedlagt følgende påstande:
 (Sag C-433/00)
 — Rekvirenten bemyndiges til at foretage udlæg i fordringer
 mod Kommissionen dels for 2 265 550,63 USD med (2001/C 45/13)
 rente efter den lovbestemte rentesats i Djibouti regnet fra
 afsigelsen af voldgiftskendelsen den 28. januar 2000, dels Ved kendelse afsagt den 10. november 2000, indgået til
 for 66 000 USD Domstolens Justitskontor den 23. november 2000, har Land-
 gericht Köln i sagen Aventis Pharma Deutschland GmbH mod
 med henblik på at få fuldbyrdet en voldgiftskendelse over for Kohlpharma GmbH og MTK Pharma Vertriebs GmbH forelagt
 staten Djibouti, som er gjort eksigibel ved kendelse afsagt af De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om
 Tribunal de première instance de Bruxelles. præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 1) Er bestemmelserne om den centrale markedsføringstilla-
 delse for lægemidler i Den Europæiske Union — særligt
 bestemmelserne i forordning nr. 2309/93/EØF (1) — til
 hinder for, at det retligt set er muligt at foretage en såkaldt
 »bundtning« (dvs. samling af flere pakninger, hver med de
 nødvendige selvklæbende etiketter til en ny salgsenhed)
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel- af lægemiddelpakninger efter import fra en medlemsstat
 se afsagt den 7. september 2000 af Oberverwaltungsge- til en anden medlemsstat, således at en »ompakning« af
 richt des Landes Sachsen-Anhalt i sagen Agrargenossen- lægemidler (dvs. fremstilling af en ny yderemballage, som
 schaft Pretzsch e. G. mod Amt für Landwirtschaft und af importøren forsynes med det fremmede varemærke,
 Flurneuordnung Anhalt uden tilladelse fra varemærkeindehaveren) bliver »nød-
 vendig«, i den forstand, hvori dette udtryk anvendes i EF-
 (Sag C-417/00) Domstolens dom af 11. juli 1996, sag C-232/94 (2), MPA-
 sagen, og varemærkeindehaveren derfor ikke kan forbyde
 en sådan ompakning?
 (2001/C 45/12)
 2) For det tilfælde, at spørgsmålet besvares benægtende:
 Ved kendelse afsagt den 7. september 2000, indgået til
 Domstolens Justitskotor den 13. november 2000, har Oberver- Er reglerne om varernes frie bevægelighed inden for
 waltungsgericht des Landes Sachsen-Anhalt i sagen Agrarge- fællesmarkedet eller andre fællesskabsretlige regler til
 nossenschaft Pretzsch e. G. mod Amt für Landwirtschaft und hinder for et forbud, som — i tilfælde som beskrevet i det
 Flurneuordnung Anhalt forelagt De Europæiske Fællesskabers første spørgsmål — rettes mod »ompakning«, og som
 Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende støttes på den begrundelse i henhold til national varemær-
 spørgsmål: keret, at den i øvrigt bestående faktiske og retlige
 mulighed for at fremstille en samlepakning udgør et mere
 1. Skal artikel 9, stk. 2, tredje afsnit, i forordning (EØF) hensynsfuldt indgreb i varemærkerettighedsindehaverens
 nr. 3387/92 (1) fortolkes således, at »urigtige angivelser« rettigheder?
 er betinget af en culpøs positiv handling i forbindelse
 med en ansøgning om støtte med den følge, at der
 (1) EFT L 214 af 24.8.1993, s. 1.
 ikke pålægges sanktioner for undladelsen af at give (2) Sml. 1996 I, s. 3671.
 underretning til de bevilgende myndigheder, om at der
 efter ansøgningens indgivelse er indtrådt ændringer, der
 er relevante for støtten?


text:
15.3.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 78/16
 Sag anlagt den 29. januar 2014 — Iran Insurance mod Rådet
 (Sag T-63/14)
 2014/C 78/33
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Iran Insurance Company (Teheran, Iran) (ved advokat D. Luff)
 Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union
 Sagsøgerens påstande
 —
 Stk. 2 i bilag til Rådets afgørelse 2013/661/FUSP af 15. november 2013 om ændring af afgørelse 2010/413/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Iran (EUT 2013 L 306, s. 18) annulleres.
 —
 Stk. 2 i bilag til Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 1154/2013 af 15. november 2013 om gennemførelse af forordning (EU) nr. 267/2012 om restriktive foranstaltninger over for Iran (EUT 2013 L 306, s. 3) annulleres.
 —
 Det fastslås, at artikel 20, stk. 1, litra c), i Rådets afgørelse 2010/413/FUSP (1) som ændret ved artikel 1, stk. 7, i Rådets afgørelse 2012/35/FUSP (2) af 23. januar 2012 og artikel 23, stk. 2, litra d), og artikel 46, stk. 2, i forordning nr. 267/2012 (3) af 23. marts 2012 ikke finder anvendelse over for sagsøger.
 —
 Sagsøgte tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren gjort seks anbringender gældende.
 1)
 Med det første anbringende har sagsøger gjort gældende, at den konkrete begrundelse for opførelse af Iran Insurance Company på listen er udokumenteret. Sagsøgeren har klart afvist at have ydet økonomisk støtte til den iranske regering. Endvidere har sagsøgeren ikke ydet nuklear støtte til Iran. Dermed er betingelserne i artikel 20, stk. 1, litra c), i Rådets afgørelse 2010/413/FUSP (som senere ændret ved artikel 1, nr. 7), i Rådets afgørelse 2012/35/FUSP af 23. januar 2012, artikel 1, nr. 8), i Rådets afgørelse 2012/635/FUSP af 15. oktober 2012 og artikel 1, nr. 2), i Rådets afgørelse 2012/829/FUSP af 21. december 2012), samt betingelserne i artikel 23, stk. 2, litra d, i Rådets forordning nr. 267/2012 (som senere ændret ved artikel 1, nr. 11, i Rådets forordning (EU) nr. 1263/2012 af 21. december 2012), ikke opfyldt.
 2)
 Med det andet anbringende har sagsøgeren gjort gældende, at Rådet ved at sanktionere Iran Insurance Company alene med den begrundelse, at det er et statsejet selskab, har udøvet forskelsbehandling i forhold til andre iranske statsejede selskaber, der ikke sanktioneres. I denne forbindelse har Rådet tilsidesat principperne om lighed, forbud mod forskelsbehandling og princippet om god forvaltningsskik.
 3)
 Med det tredje anbringende har sagsøgeren gjort gældende, at Rådets afgørelse om at fastholde sagsøgeren på listen over sanktionerede enheder ikke er tilstrækkeligt begrundet. Under henvisning til »foranstaltningernes virkninger inden for rammerne af Unionens politiske mål«, har Rådet ikke specificeret, hvilke virkninger der henvises til, eller hvordan foranstaltningerne ville sigte mod sådanne virkninger.
 4)
 Med det fjerde anbringende har sagsøgeren gjort gældende, at Rådet ved at fastholde sagsøgeren på listen over sanktionerede selskaber, har misbrugt sine beføjelser. Rådet har i realiteten afvist at efterkomme Rettens dom i sag T-12/11. Rådet har undermineret den institutionelle fordeling i Den Europæiske Union og sagsøgerens ret til, at der træffes afgørelse i sagen, og at denne efterkommes. Rådet har også unddraget sig sit eget ansvar og sine forpligtelser i henhold til Rådets afgørelse 2013/661/FUSP af 15. november 2013 og Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 1154/2013 af 15. november 2013, idet disse klart var blevet fastslået over for Rådet ved Rettens dom nævnt ovenfor.
 5)
 Med det femte anbringende har sagsøgeren gjort gældende, at Rådet har tilsidesat princippet om berettiget forventning ved ikke at efterkomme en af Retten afsagt dom, i hvilken Rådet var part og sagsøger modpart, og hvor Rådet tabte sagen, ved ikke at efterkomme dommens præmisser, ved at tage materielt fejl af sagsøgerens virksomhed og dennes formodede rolle i forhold til Irans regering, ved at undlade at foretage nogen undersøgelse af sagsøgerens reelle rolle og virksomhed i Iran, eftersom Retten anførte, at dette var en vigtig del af EU’s sanktioner mod Iran, og ved at fastholde sanktionerne efter den 20. januar 2014, hvor EU vedtog indtægtsskabende aktiviteter for Iran, idet Iran ikke længere anses for at udøve nukleare spredningsaktiviteter.
 6)
 Med det sjette anbringende har sagsøgeren gjort gældende, at Rådet har tilsidesat proportionalitetsprincippet.
 (1) Rådets afgørelse af 26.7.2010 om restriktive foranstaltninger over for Iran og om ophævelse af fælles holdning 2007/140/FUSP (EUT L 195, s. 39).
 (2) Rådets afgørelse 2012/35/FUSP af 23.1.2012 om ændring af afgørelse 2010/413/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Iran (EUT L 19, s. 22).
 (3) Rådets forordning (EU) nr. 267/2012 af 23.3.2012 om restriktive foranstaltninger over for Iran og om ophævelse af forordning (EU) nr. 961/2010 (EUT L 88, s. 1).


text:
6.12.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 313/2
 Domstolens dom (Anden Afdeling) af 23. oktober 2008 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Hellenske Republik
 (Sag C-274/05) (1)
 (Traktatbrud - direktiv 89/48/EØF - arbejdstagere - anerkendelse af eksamensbeviser)
 (2008/C 313/02)
 Processprog: græsk
 Parter
 Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved G. Zavvos og H. Støvlbæk, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Den Hellenske Republik (ved E. Skandalou, som befuldmægtiget)
 Sagens genstand
 Traktatbrud — tilsidesættelse af artikel 1, 3, 4, 7, 8 og 10 i Rådets direktiv 89/48/EØF af 21. december 1988 om indførelse af en generel ordning for anerkendelse af eksamensbeviser for erhvervskompetencegivende videregående uddannelser af mindst tre års varighed (EFT L 19, s. 16) — anerkendelse af faglige kvalifikationer erhvervet i en anden medlemsstat ved beskæftigelse i det offentlige og optagelse i Techniko Epimelitirio Elladas
 Konklusion
 1)
 Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 1, 3, 4, 8 og 10 i Rådets direktiv 89/48/EØF af 21. december 1988 om indførelse af en generel ordning for gensidig anerkendelse af eksamensbeviser for erhvervskompetencegivende videregående uddannelser af mindst tre års varighed, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/19/EF af 14. maj 2001, idet den
 —
 ikke anerkender eksamensbeviser udstedt af de kompetente myndigheder i en anden medlemsstat efter uddannelser inden for rammerne af en aftale, i henhold til hvilken en uddannelse, der gives af et privat organ i Grækenland, godkendes af nævnte myndigheder
 —
 fastsætter udligningsforanstaltninger i flere tilfælde end tilladt i henhold til direktiv 89/48, som ændret ved direktiv 2001/19
 —
 giver rådet for anerkendelse af eksamensbeviser for videregående uddannelser som erhvervsmæssigt ligestillede beføjelse til at undersøge, om »læreanstalten, ved hvilken ansøgeren har fuldført sin uddannelse, er en højere læreanstalt for videregående uddannelse«, og i hvilket omfang »ansøgeren har den nødvendige erhvervserfaring i tilfælde, hvor uddannelsens varighed er mindst et år kortere end det, der kræves i Grækenland, for udøvelsen af dette erhverv«, og
 —
 ikke tillader omplacering til en højere lønklasse i den offentlige sektor for personer, som blev ansat på et lavere niveau end det, de kunne have gjort krav på, såfremt deres eksamensbeviser var blevet anerkendt i overensstemmelse med artikel 3 i direktiv 89/48, som ændret ved direktiv 2001/19.
 2)
 I øvrigt frifindes Den Hellenske Republik.
 3)
 Den Hellenske Republik betaler to tredjedele af de af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber afholdte omkostninger og bærer sine egne omkostninger.
 4)
 Kommissionen bærer en tredjedel af sine egne omkostninger.
 (1) EUT C 129 af 9.6.2007.


text:
12.5.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 138/4
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal de première instance de Bruxelles (Belgien) den 24. februar 2012 — Eurofit SA mod Bureau d’intervention et de restitution belge (BIRB)
 (Sag C-99/12)
 2012/C 138/07
 Processprog: fransk
 Den forelæggende ret
 Tribunal de première instance de Bruxelles
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Eurofit SA
 Sagsøgt: Bureau d’intervention et de restitution belge (BIRB)
 Præjudicielt spørgsmål
 Kan det antages, at der er tale om et tilfælde af force majeure som omhandlet i forordning nr. 3665/87 om fælles gennemførelsesbestemmelser for eksportrestitutioner for landbrugsprodukter (1), når de kompetente myndigheder afholder sig fra at give de oplysninger, der er anmodet om, eller bevidst meddeler en erhvervsdrivende forkerte oplysninger, hvorved dennes bedømmelse af pålideligheden hos en medkontrahent, der er mistænkt for toldsvig, forvanskes?
 (1) Kommissionens forordning (EØF) nr. 3665/87 af 27.11.1987 om fælles gennemførelsesbestemmelser for eksportrestitutioner for landbrugsprodukter (EFT L 351, s. 1).


text:
3.8.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 226/15
 Sag anlagt den 24. maj 2013 — Eleftheriou og Papachristofi mod Kommissionen og ECB
 (Sag T-291/13)
 (2013/C 226/23)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøgere: Andreas Eleftheriou (Dherynia, Cypern), Eleni Eleftheriou (Dherynia) og Lilia Papachristofi (Dherynia) (ved solicitor C. Paschalides og advokat A. Paschalides)
 Sagsøgte: Den Europæiske Centralbank og Europa-Kommissionen
 Sagsøgernes påstande
 —
 Sagsøgerne tilkendes en erstatning på 347 520,68 GBP, med den begrundelse, at de betingelser, som er opstillet i afsnit 1.23 til 1.27 i det aftalememorandum, der blev underskrevet den 26. april 2013 af Cypern og de sagsøgte, indeholder krav, som indebærer en tilstrækkeligt kvalificeret krænkelse af en højere retsregel til beskyttelse af private, nemlig artikel 17 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder og artikel 1 i protokol nr. 1 til den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder.
 —
 De relevante betingelser erklæres ugyldige, og der iværksættes snarest muligt en prøvelse af instrumenterne til finansiel bistand i artikel 14-18 i traktaten om etablering af den Europæiske Stabilitetsmekanisme (ESM-traktaten) i henhold til artikel 19 i lyset af Domstolens dom med henblik på at foretage ændringer for at efterkomme Domstolens dom.
 —
 For så vidt som den erstatning, der er anført i den første påstand, ikke tager højde for det forhold, at de relevante betingelser annulleres, tilkendes sagsøgeren erstatning for tilsidesættelse af artikel 263 TEUF.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgerne anført fem anbringender.
 1)
 Med det første anbringende gøres det gældende, at de relevante betingelser i aftalememorandummet indeholder krav, som indebærer »en tilstrækkeligt kvalificeret krænkelse af en højere retsregel til beskyttelse af private« (1), idet
 —
 den nævnte retsregel har forrang, fordi den er indeholdt i chartret og i EMRK
 —
 de sagsøgte i henhold til chartrets artikel 51, stk. 1, og artikel 6, stk. 2, TEU er forpligtede til at respektere og værne om de grundlæggende rettigheder, der er garanteret i chartret og i EMRK, og
 —
 bankindskud er ejendom i den forstand, hvori begrebet er anvendt i chartrets artikel 17 og artikel 1 i protokol nr. 1 til EMRK.
 2)
 Med det andet anbringende gøres det gældende, at de nedenfor nævnte tilsidesættelser samlet set var så indgribende, at de udgjorde følgende tilstrækkeligt kvalificerede krænkelse af en højere retsregel, da:
 —
 der på det tidspunkt, hvor sagsøgerne blev berøvet deres bankindskud, ikke gjaldt nogen »betingelser, der er fastsat ved lov« i EU-retten, som vedrørte berøvelse af bankindskud i strid med chartret og protokollen
 —
 blev berøvet deres indskud uden »rimelig og rettidig erstatning« i strid med chartrets artikel 17 og artikel 1 i protokol nr. 1 til EMRK
 —
 berøvelse af bankindskud umiddelbart er ulovlig, medmindre det »under iagttagelse af proportionalitetsprincippet [...] er nødvendig[t] og faktisk svarer til mål af almen interesse, der er anerkendt af Unionen, eller et behov for beskyttelse af andres rettigheder og friheder« (2)
 —
 almenvellets konkurrerende interesse i at forebygge panik og en overbelastning af banksystemet på kort og mellemlang sigt ikke blev taget i betragtning ved vurderingen af almenvellets interesse i henhold til chartrets artikel 17 og protokollens artikel 1
 —
 formålet ikke var at skade eller straffe Cypern, men at gavne Cypern og euroområdet ved at yde stabilitetsstøtte og derved at hjælpe og ikke destabilisere Cyperns finansielle institutioner og økonomiske bæredygtighed, og
 —
 indgrebet i det lovlige formål ikke var forholdsmæssigt, eftersom det egentlige formål med ESM-traktatens artikel 3 var »to mobilise funding and provide stability support under strict conditionality [...] to the benefit of ESM Members which are experiencing or are threatened by severe financial problems, if indispensable to safeguard the euro area as a whole and of its member state« uden at lamme medlemsstatens økonomi.
 3)
 Med det tredje anbringende gøres gældende, at berøvelsen af sagsøgernes indskud hverken var nødvendig eller forholdsmæssig.
 4)
 Med det fjerde anbringende gøres det gældende, at de sagsøgte i sidste ende er skyld i, at sagsøgerne er blevet berøvet deres bankindskud, da sagsøgernes bankindskud, havde det ikke været for den tilstrækkeligt kvalificerede krænkelse, ville have været omfattet af beskyttelsen af sagsøgernes rettigheder i henhold til chartret og protokollen, hvorfor sagsøgernes tab var tilstrækkeligt direkte og forudsigeligt.
 5)
 Med det femte anbringende gøres det gældende, at hvis de ovenstående anbringender tiltrædes, bør de relevante betingelser erklæres ugyldige, uanset at de relevante betingelser var rettet mod Cypern, da sagsøgerne er umiddelbart og individuelt berørt af dem, eftersom de relevante betingelser og den måde, hvorpå de er gennemført, tilsidesætter traktaten og/eller en gennemførelsesretsakt, og/eller da de — for så vidt som det fastslås, at sagsøgerne ulovligt blev berøvet deres bankindlån i strid med artikel 6, stk. 1, TEU — var udtryk for et magtmisbrug.
 (1) Jf. dom af 2.12.1971 i sag 5/71, Zuckerfabrik Schoeppenstedt mod Rådet, Sml. 1971, s. 275, org.ref. Rec. s. 975).
 (2) Chartrets artikel 52, stk. 1.


text:
8.7.2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 192/23
 Sag anlagt den 8. maj 2000 af K & N Efthymiadis SA mod — Subsidiært fastslås det, at artikel 4, stk. 3, nr. 2, i Rådets
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber direktiv 65/65/EØF med senere ændringer og artikel 1, stk.
 2, første led, artikel 2, stk. 1, litra a), og artikel 7, stk. 1,
 (Sag T-122/00) litra a), i Rådets direktiv 92/27 med senere ændringer samt
 Guideline on Packaging Information er retsstridige, i det
 omfang disse bestemmelser kan forstås således, at de —
 (2000/C 192/43) som hævdet — indeholder et krav om, at der kun anvendes
 ét varemærke og én udformning af emballagen for læge-
 midler, der er godkendt i henhold til den centraliserede
 (Processprog: fransk) procedure for markedsføringstilladelser.
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der — Sagsøgte tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 den 8. maj 2000 anlagt sag mod Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber af K & N Efthymiadis SA, Thessaloniki
 (Grækenland), ved advokaterne Miquel Roca Junyent og Joan
 Roca Sagarra, Barcelona (Spanien). Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 Denne sag tilsigter annullation af Det Europæiske Agentur
 — Annullation af Kommissionens forordning (EF) nr. 451/ for Lægemiddelvurderings beslutning (EMEA/H/C/135/I/04),
 2000 af 28. februar 2000 om de nærmere bestemmelser hvorved der blev meddelt afslag på sagsøgerens begæring om
 for iværksættelsen af anden og tredje fase af det arbejdspro- ændring af markedsføringstilladelsen for »Daquiran« for så vidt
 gram, der er omhandlet i artikel 8, stk. 2, i Rådets direktiv angår en ændring af lægemidlets navn.
 91/414/EØF.
 Der er givet følgende begrundelse for afslaget:
 — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 — Tildelingen af en EF-markedsføringstilladelse i henhold til
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter den centraliserede procedure kræver, at lægemidlet kun
 har ét navn, for at det kan godkendes.
 Søgsmålsgrundene og de væsentligste argumenter svarer til de
 i sag T-112/00 anførte. — Den form, hvori et lægemiddel foreligger, skal være
 identisk i hele Fællesskabet.
 Sagsøgeren har anført følgende anbringender til støtte for sine
 påstande:
 Sag anlagt den 9. maj 2000 af Dr. Karl Thomae GmbH — Tilladelser og ændringer af markedsføringstilladelser kan
 mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber kun afslås, såfremt lægemidlets sikkerhed, kvalitet og
 virkning ikke er blevet behørigt eller tilstrækkeligt godt-
 gjort. At der kun anvendes ét varemærke og én udformning
 (Sag T-123/00) af emballagen i alle Det Europæiske Fællesskabs medlems-
 stater kan derfor ikke anses for at være en forudsætning
 (2000/C 192/44) for, at der kan opnås markedsføringstilladelse i henhold til
 Fællesskabets ordning vedrørende markedsføringstilladel-
 ser, og kan ikke anvendes som grundlag for at meddele
 (Processprog: engelsk) afslag på markedsføringstilladelser eller ændringer af mar-
 kedføringstilladelser.
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 den 9. maj 2000 anlagt sag mod Kommissionen for De — Den anfægtede beslutning er i strid med sagsøgerens
 Europæiske Fællesskaber af det tyske selskab Dr. Karl Thomae ejendomsret, som er sikret ved EF-traktatens artikel 222
 GmbH ved advokat Denis Waelbroeck og Dirk Brinckman, (nu artikel 295 EF) og EF-traktatens artikel 36 (nu artikel
 Liedekerke Siméon Wessing Houthoff, Bruxelles. 30 EF), og med den grundlæggende ret til at udøve
 erhvervsmæssig virksomhed.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 — Sagsøgte har ikke givet en behørig begrundelse for sin
 — Det Europæiske Agentur for Lægemiddelvurderings beslut- beslutning.
 ning, hvorved der blev meddelt afslag på sagsøgerens
 begæring om ændring af markedsføringstilladelsen for
 lægemidlet Daquiran for så vidt angår en ændring af
 lægemidlets navn, annulleres.


text:
24.2.2007
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 42/47
 EU-Personalerettens dom (Første Afdeling) af 16. januar 2007 — Frankin m.fl. mod Kommissionen
 (Sag F-3/06) (1)
 (Tjenestemænd - administrationens bistandspligt - afslag - overførsel af pensionsrettigheder optjent i Belgien)
 (2007/C 42/83)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøgere: Jacques Frankin (Sorée, Belgien) m.fl. (ved avocats G. Bouneou og F. Frabetti)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved L. Lozano Palacios og D. Martin, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Dels annullation af Kommissionens afslag på de af sagsøgerne indgivne ansøgninger om bistand i forbindelse med overførslen af de pensionsrettigheder, de havde optjent i Belgien, dels en påstand om erstatning
 Konklusion
 1)
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes.
 2)
 Hver part bærer sine egne omkostninger.
 (1) EUT C 74 af 25.3.2006, s. 33.


text:
6.10.2007
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 235/12
 Sag anlagt den 18. juli 2007 — CSL Behring mod Kommissionen og EMEA
 (Sag T-264/07)
 (2007/C 235/22)
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: CSL Behring GmbH (Marburg, Forbundsrepublikken Tyskland) (ved Professor C. König og Rechtsanwalt F. Leinen, som befuldmægtigede)
 Sagsøgte: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber og Det Europæiske Lægemiddelagentur (EMEA)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Annullation i henhold til artikel 231, stk. 1, EF af EMEA's afgørelse af 24. maj 2007 i sagen »Human Fibrinogen — Application for Orphan Medicinal Product designation — EMEA/OD/018/07«, som sagsøgeren modtog den 24. maj 2007, for så vidt som den angår sagsøgeren.
 —
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber tilpligtes i henhold til artikel 87, stk. 2, i Rettens procesreglement at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Sagsøgeren har anfægtet EMEA's skrivelse af 24. maj 2007. Sagsøgeren har gjort gældende, at EMEA med denne skrivelse endeligt har afvist at fortsætte proceduren for udpegelse af sagsøgerens lægemidler som lægemidler til sjældne sygdomme i henhold til artikel 5, stk. 1, i forordning (EF) nr. 141/2000 (1).
 Sagsøgeren har til støtte for sit søgsmål fremført to anbringender.
 Sagsøgeren har for det første gjort gældende, at fortolkningen af artikel 5, stk. 1, i forordning nr. 141/2000, hvorefter udpegelse af et lægemiddel som lægemiddel til sjældne sygdomme skal ske, før der indgives ansøgning om markedsføringstilladelse for lægemidlet, er ukorrekt. Det følger heraf, at bestemmelsen er anvendt forkert.
 Sagsøgeren har for det andet gjort gældende, at artikel 5, stk. 1, i forordning nr. 141/2000 er ulovlig og ikke kan finde anvendelse i henhold til artikel 241 EF, hvis den skal fortolkes således, at udpegelse af et lægemiddel som lægemiddel til sjældne sygdomme skal ske, før der indgives ansøgning om markedsføringstilladelse for lægemidlet. Det anføres i denne forbindelse, at denne fortolkning er i strid med de grundlæggende fællesskabsrettigheder om ejendomsret og erhvervsfrihed, ligebehandlingsprincippet og princippet om beskyttelse af den berettigede forventning.
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 141/2000 af 16.12.1999 om lægemidler til sjældne sygdomme (EFT 2000 L 18, s. 1).


text:
4.2.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 32/38
 Sag anlagt den 30. november 2011 — Yueqing Onesto Electric mod KHIM — Ensto (ONESTO)
 (Sag T-624/11)
 2012/C 32/76
 Stævningen er affattet på engelsk
 Parter
 Sagsøger: Yueqing Onesto Electric Co. Ltd (Zhejiang, Kina) (ved advokat B. Piepenbrink)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: Ensto Oy (Porvoo, Finland)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelse truffet den 20. september 2011 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 2535/2010-2) annulleres.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Ansøger om EF-varemærket: Yueqing Onesto Electric Co. Ltd
 Det omhandlede EF-varemærke: Figurmærket »ONESTO« for varer i klasse 9 — EF-varemærkeansøgning nr. W00909305
 Indehaver af de i indsigelsessagen påberåbte varemærker eller tegn: Ensto Oy
 De i indsigelsessagen påberåbte varemærker eller tegn: EF-varemærkeregistrering nr. 1980242 af figurmærket »ENSTO« for varer i klasse 7, 9 og 11; EF-varemærkeregistrering nr. 40600 af ordmærket »ENSTO« for varer i klasse 7, 9, 11 og 16; den finske varemærkeregistrering nr. 218071 af ordmærket »ENSTO« for varer i klasse 7, 9 og 11
 Indsigelsesafdelingens afgørelse: Indsigelsen forkastet i sin helhed
 Appelkammerets afgørelse: Ophævelse af den anfægtede afgørelse og afslag på EF-varemærkeansøgningen
 Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i Rådets forordning nr. 207/2009, idet appelkammeret fejlagtigt fandt, at der var risiko for forveksling mellem de ældre varemærker og det ansøgte EF-varemærke.


text:
25.1.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 27/2
 Appel iværksat den 18. september 2015 af Rainer Typke til prøvelse af dom afsagt af Retten (Tredje Afdeling) den 2. juli 2015 i sag T-214/13, Rainer Typke mod Europa-Kommissionen
 (Sag C-491/15 P)
 (2016/C 027/03)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Appellant: Rainer Typke (ved avocate C. Cortese)
 Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen
 Appellanten har nedlagt følgende påstande
 —
 Punkt 2 og 3 i domskonklusionen i Rettens dom af 2. juli 2015 i sag T-214/13, Typke mod Europa-Kommissionen, ophæves.
 —
 Den afgørelse, der blev truffet af Europa-Kommissionens Generalsekretariat i sag Gestdem 2012/3258, annulleres.
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale appellantens omkostninger både i første og i anden instans.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 Til støtte for appellen har appellanten fremsat et enkelt anbringende, der består af to overordnede led.
 For det første fortolkede Retten forordning nr. 1049/2001 (1), og navnlig dennes artikel 3, litra a), og artikel 4, stk. 6, forkert, fordi den antog, at anvendelsen af de relevante artikler på normaliserede relationelle databaser kræver en sondring mellem delvis aktindsigt i dokumenter, som er lagret i en relationel database, og den blotte aktindsigt i oplysninger, der er indeholdt i denne. De sidstnævnte var ikke dækket af forordningens bestemmelser om aktindsigt, da dette angiveligt ville udgøre en udarbejdelse af et nyt dokument. Retten begik navnlig en fejl, da den i det væsentlige konkluderede, at anvendelsesområdet for forordning nr. 1049/2001 ikke omfatter en begæring om aktindsigt i en normaliseret relationel database, som kræver formuleringen af en SQL-søgning, som ikke tidligere »mere eller mindre regelmæssigt for den omhandlede database« er blevet anvendt af den institution, som har modtaget begæringen, og som er »forprogrammeret«, da dette angiveligt ikke ville indebære en søgning, som skulle foretages ved hjælp af de for den pågældende database tilgængelige søgeværktøjer og derfor ville indebære udarbejdelsen af et nyt dokument.
 For det andet begik Retten en fejl, da den fastslog, at appellantens begæring ikke angik et eksisterende dokument og under alle omstændigheder ikke var omfattet af anvendelsesområdet for forordning nr. 1049/2001, støttet på følgende forkerte formodninger:
 —
 Det ville ikke være muligt for den institution, som modtog begæringen, at imødekomme begæringen om aktindsigt, da eksisterende dokumenter ikke kunne opfylde begæringen (Rettens dom, præmis 73), eller da appellanten angiveligt ikke havde begæret aktindsigt i dem (Rettens dom, præmis 67)
 —
 Appellantens begæring ville blive udformet efter en klassificering, som ikke var støttet af den relevante database, navnlig på grund af de databehandlingsoperationer, som den ville kræve (Rettens dom, præmis 58, 66, 68, 62 og 63).
 —
 Det ville indebære udarbejdelsen af et nyt dokument, som indeholdt oplysninger i et nyt format og i overensstemmelse med udvælgelseskriterier, som appellanten havde defineret (Rettens dom, præmis 61 og 67)
 Ved de udtalelser, som er kritiseret i ovenstående afsnit, har Retten endvidere fordrejet den klare betydning af de beviser, der var indgivet og som var tilgængelige for den. Dette gælder også Rettens udtalelse om, at en legalitetsformodning finder anvendelse i denne sag for så vidt angår udtalelsen fra den institution, som har modtaget begæringen, om at de dokumenter, som der var begæret aktindsigt i, ikke eksisterede (Rettens dom, præmis 66).
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1049/2001 af 30.5.2001 om aktindsigt i Europa-Parlamentets, Rådets og Kommissionens dokumenter (EFT L 145, s. 43).


text:
23.10.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 357/19
 Sag anlagt den 7. august 2017 — Corra González m.fl. mod SRB
 (Sag T-511/17)
 (2017/C 357/25)
 Processprog: spansk
 Parter
 Sagsøgere: José María Francisco Corra González (Madrid, Spanien) og 7 andre sagsøgere (ved advokaterne C. de Santiago Álvarez og J. Redondo Martin)
 Sagsøgt: Den Fælles Afviklingsinstans (SRB)
 Sagsøgernes påstande
 —
 Det fastslås, at Den Fælles Afviklingsinstans har tilsidesat de EU-retlige principper ved vedtagelsen af afgørelse SRB/EES/2017/08 truffet på eksekutivmødet den 7. juni 2017, hvorved der blev vedtaget en afviklingsordning for Banco Popular Español S.A.
 —
 Følgelig annulleres denne retsakt og alle efterfølgende gennemførelsesretsakter, som Den Fælles Afviklingsinstans har kunnet træffe, idet det for alle retsakters vedkommende sker ex tunc.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Søgsmålsgrundene og de væsentligste argumenter er de samme som dem, der er gjort gældende i sag T-478/17, Mutualidad de la Abogacía og Hermandad Nacional de Arquitectos Superiores og Químicos mod Den Fælles Afviklingsinstans, T-481/17, Fundación Tatiana Pérez de Guzmán og Bueno og SFL mod Den Fælles Afviklingsinstans, T-482/17, Comercial Vascongada Recalde mod Kommissionen og Den Fælles Afviklingsinstans, T-483/17, García Suárez m.fl. mod Kommissionen og Den Fælles Afviklingsinstans, T-484/17, Fidesban m.fl. mod Den Fælles Afviklingsinstans, T-497/17, Sáchez del Valle og Calatrava Real State 2015 mod Kommissionen og Den Fælles Afviklingsinstans og T-498/17, Pablo Alvarez de Linera Granda mod Kommissionen og Den Fælles Afviklingsinstans.


text:
25.9.2004
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 239/15
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 den 8. juli 2004
 i sag T-198/01, Technische Glaswerke Ilmenau GmbH mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (1)
 (Statsstøtte - annullationssøgsmål - princippet om den private kreditor - støtte til redning og omstrukturering af kriseramte virksomheder - kontradiktionsprincippet - begrundelse)
 (2004/C 239/30)
 Processprog: tysk
 I sag T-198/01, Technische Glaswerke Ilmenau GmbH, Ilmenau (Tyskland), først ved Avocats S. Gerrit og C. Arhold, og derpå ved advokaterne C. Arhold og N. Wimmer, og med valgt adresse i Luxembourg, mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (befuldmægtigede: V. Kreuschitz og V. Di Bucci, og med valgt adresse i Luxembourg), støttet af Schott Glas, Mainz (Tyskland), ved advokat U. Soltesz, hvori der er nedlagt påstand om annullation af Kommissionens beslutning 2002/185/CE af 12. juni 2001 om Tysklands statsstøtte til Technische Glaswerke Ilmenau GmbH (Tyskland) (EFT 2002 L 62, s. 30), har Retten (Femte Udvidede Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, R. García-Valdecasas, og dommerne P. Lindh, J.D. Cooke, H. Legal og M.E. Martins Ribeiro; justitssekretær: fuldmægtig D. Christensen, den 8. juli 2004 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 1)
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes.
 2)
 Sagsøgeren bærer sine egne omkostninger og betaler Kommissionens og intervenientens omkostninger i hovedsagen og i sagen om foreløbige forholdsregler.
 (1) EFT C 303 af 27.10.2001.


text:
3.8.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 225/28
 Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 13. juni 2013 — Promociones y Construcciones BJ 200 SL (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Juzgado de lo Mercantil no 1 de Granada — Spanien)
 (Sag C-125/12) (1)
 (Moms - direktiv 2006/112/EF - artikel 199, stk. 1, litra g) - frivillig insolvensbehandling - afgiftspligtig person - modtageren i visse transaktioner - begrebet »tvangsauktion«)
 2013/C 225/46
 Processprog: spansk
 Den forelæggende ret
 Juzgado de lo Mercantil no 1 de Granada
 Part i hovedsagen
 Promociones y Construcciones BJ 200 SL
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Juzgado de lo Mercantil de Granada — fortolkning af artikel 199, stk. 1, litra g), i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (EUT L 347, s. 1) — afgiftspligtige personer — når den afgiftspligtige person er modtageren i visse transaktioner — udtrykket »levering af fast ejendom, der bliver solgt af domsskyldneren som led i en tvangsauktion«
 Konklusion
 Artikel 199, stk. 1, litra g), i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at begrebet tvangsauktion omfatter ethvert salg af fast ejendom, som gennemføres af domsskyldneren, ikke alene inden for rammerne af en likvidationsprocedure med henblik på at realisere dennes formue, men også inden for rammerne af en insolvensbehandling, som finder sted forud for en sådan likvidationsprocedure, for så vidt som dette salg er påkrævet med henblik på fyldestgørelse af kreditorerne eller genoptagelse af skyldnerens økonomiske eller erhvervsmæssige virksomhed.
 (1) EUT C 174 af 16.6.2012.


text:
Nr . C 269/4 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 14 . 9 . 96
 Fristen for gennemførelse af det omhandlede direktiv i nisteriet for Udenrigshandel og Udviklingssamarbejde, og
 national ret udløb den 31 . marts 1994, men Den Hellenske med valgt adresse i Luxembourg på Belgiens ambassade, 4,
 Republik har endnu ikke truffet egnede foranstaltninger til rue des Girondins.
 direktivets fuldstændige gennemførelse i græsk intern ret
 endsige givet nogen meddelelse herom til Kommissionen . Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande :
 (') EFT nr . L 179 af 22 . 7 . 1993 , s . 5 . — Kommissionens forordning ( EF ) nr. 822/96 af 3 . maj
 ( 2 ) EFT 1970 III , s . 743 . 1996 om ekstraordinær tildeling af en supplerende
 mængde til importtoldkontingentet for bananer for
 andet kvartal 1996 som følge af stormene Iris, Luis og
 Marilyn ( ] ) annulleres , og Kommissionen tilpligtes at
 betale sagens omkostninger.
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved dom Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 afsagt den 5 , juni 1996 af Tribunal administratif de
 Saint-Denis de la Réunion i sagen Paul Chevassus-Marche Søgsmålsgrundene og de væsentligste argumenter svarer til
 mod Conseil regional de la Réunion de i sag C-407/95 anførte ( 2 ).
 ( Sag C-212/96 )
 (') EFT nr . L 111 af 4 . 5 . 1996 , s . 7 .
 ( 96/C 269/08 ) ( 2 ) EFT nr . C 46 af 17 . 2 . 1996 , s . 11 .
 Ved dom afsagt den 5 . juni 1996 , indgået til Domstolens
 Justitskontor den 25 . juni 1996 , har Tribunal administratif
 de Saint-Denis i sagen Paul Chevassus-Marche mod Conseil
 régional de la Réunion forelagt De Europæiske Fællesska
 bers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse af Sag anlagt den 26 . juni 1996 af Kommissionen for De
 følgende spørgsmål : Europæiske Fællesskaber mod Kongeriget Belgien
 ( Sag C-2 18/96 )
 1 ) Er Rådets beslutning 89/688/EØF ( l ), der indeholder ( 96/C 269/10 )
 bemyndigelse til at opretholde særtolden for såvel
 indførte varer som varer fremstillet af virksomheder i et
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den
 oversøisk departement, forenelig med traktaten, nær 26 . juni 1996 anlagt sag mod Kongeriget Belgien af
 mere bestemt dennes artikel 9, 12 og 13 , for så vidt der Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved Gotz
 efter beslutningen kan træffes bestemmelse om afgifts zur Hausen som befuldmægtiget, bistået af advokat J.-J .
 fritagelse til fordel for lokale virksomheder, hvorved det Evrard, og med valgt adresse i Luxembourg hos C. Gomez
 alene er en forudsætning, at disse medvirker til at de la Cruz, Kommissionens Juridiske Tjeneste, Wagner
 udvikle eller opretholde en erhvervsaktivitet ? Centret, Kirchberg.
 2 ) Såfremt spørgsmål 1 ) besvares bekræftende : Skal beslut
 ning 89/688/EØF, når henses til traktatens artikel 95 , Kommissionen har nedlagt følgende påstande :
 stk . 2 , fortolkes således, at den indeholder bemyndigelse
 til at opretholde en differentieret afgiftsordning, som — Det fastslås, at Kongeriget Belgien ved ikke at have
 forfølger økonomiske formål, der er forenelige med vedtaget de love og administrative bestemmelser, som er
 nødvendige for at efterkomme Kommissionens direktiv
 traktatens og den afledte rets krav, og som er begrundet i
 de særlige økonomiske forhold i de oversøiske departe
 93/105/EF ( 1 ) af 25 . november 1993 om fastlæggelse af
 menter ?
 det tekniske oplysningsmateriale i bilag VII D , jf.
 artikel 12 i den syvende ændring af Rådets direktiv
 67/548/EØF ( 2 ), eller ved ikke at have givet meddelelse
 ( 1 ) Rådets beslutning om særtoldordningen i de franske oversøiske herom, har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til dette
 departementer ( EFT nr . L 399 af 30 . 12 . 1989 , s . 46 ). direktiv .
 — Kongeriget Belgien tilpligtes at betale sagens omkostnin
 ger .
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Sag anlagt den 26 . juni 1996 af Kongeriget Belgien mod
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber Søgsmålsgrundene og de væsentligste argumenter svarer til
 ( Sag C-217/96 ) dem , der er fremført i sag C-205/96 ( 3 ); den i direktivet
 fastsatte frist udløb den 31 . december 1993 .
 ( 96/C 269/09 )
 (') EFT 1993 L 294 , s . 21 .
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den ( 2 ) EFT 1967, s . 211 /67 .
 26 . juni 1996 anlagt sag mod Kommissionen for De n EFT nr . C 247 af 24 . 8 . 1996 , s . 7 .
 Europæiske Fællesskaber af Kongeriget Belgien ved J.
 Devadder, adviseur-generaal ved Udenrigsministeriet, Mi


text:
30.6.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 194/21
 Sag anlagt den 2. april 2012 — Investrónica mod KHIM — Olympus Imaging (MICRO)
 (Sag T-149/12)
 2012/C 194/35
 Stævningen er affattet på spansk
 Parter
 Sagsøger: Investrónica, SA (Madrid, Spanien) (ved advokaterne E. Seijo Veiguela og J.L. Rivas Zurdo)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: Olympus Imaging Corp. (Tokyo, Japan)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelse truffet den 31. januar 2012 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 347/2011-4), annulleres, og det fastslås, at EF-varemærkeansøgerens klage for Harmoniseringskontoret skulle have været afslået og at indsigelsesafdelingens afgørelse om fuldstændigt afslag på EF-varemærkeansøgning nr. 7 014 392»MICRO« (sammensat varemærke) skulle have været stadfæstet i henhold til varemærkeforordningens artikel 8, stk. 1, litra b).
 —
 Harmoniseringskontoret og i givet fald Olympus Imaging Corp. tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Ansøger om EF-varemærket: Olympus Imaging Corporation
 Det omhandlede EF-varemærke: Figurmærket »MICRO« i farverne hvid og sort for varer i klasse 9 (varemærkeansøgning nr. 7 014 392)
 Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Investrónica, SA
 Det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Det spanske figurmærke »micro« i farverne lyseblå og mørkeblå for varer og tjenesteydelser i klasse 9, 38 og 42 (varemærke nr. 2736947)
 Indsigelsesafdelingens afgørelse: Indsigelsen taget til følge og afslag på registrering af det ansøgte varemærke
 Appelkammerets afgørelse: Medhold i klagen og ophævelse af indsigelsesafdelingens afgørelse om afslag på registrering af det ansøgte varemærke
 Søgsmålsgrunde: Fejlagtig anvendelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009, idet der er risiko for forveksling mellem de omtvistede tegn.


text:
10.7.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 221/34
 Sag anlagt den 3. maj 2017 — Bank of New York Mellon mod EUIPO — Nixen Partners (NEXEN PULSE)
 (Sag T-260/17)
 (2017/C 221/47)
 Stævningen er affattet på engelsk
 Parter
 Sagsøger: The Bank of New York Mellon Corp. (New York, New York, De forenede Stater) (ved advokaterne A. Klett og K. Schlüter)
 Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: Nixen Partners (Paris, Frankrig)
 Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO
 Indehaver af det omtvistede varemærke: The Bank of New York Mellon Corp.
 Det omtvistede varemærke: EU-ordmærket »NEXEN PULSE« — registreringsansøgning nr. 13 374 194
 Sagen for EUIPO: Indsigelsessag
 Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 23. februar 2017 af Andet Appelkammer ved EUIPO (sag R 1571/2016-2)
 Påstande
 —
 Den anfægtede afgørelse annulleres og indsigelsen forkastes.
 —
 EUIPO tilpligtes at betale sagens omkostninger og omkostningerne forbundet med sagens behandling for appelkammeret og for indsigelsesafdelingen, herunder alle sagsøgerens nødvendige omkostninger i forbindelse hermed.
 Anbringende
 —
 Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009.


text:
21.12.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 429/3
 Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 29. oktober 2015 — Saudaçor — Sociedade Gestora de Recursos e Equipamentos da Saúde dos Açores SA mod Fazenda Pública (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Supremo Tribunal Administrativo — Portugal)
 (Sag C-174/14) (1)
 ((Præjudiciel forelæggelse - merværdiafgift - direktiv 2006/112/EF - artikel 13, stk. 1 - momsfritagelse - begrebet »offentligretligt organ« - aktieselskab, som er pålagt at levere tjenesteydelser på området for planlægning og administration af sundhedsordningen i den selvstyrende region Azorerne - fastlæggelsen af fremgangsmåderne for disse tjenester, herunder vederlaget herfor, i programaftaler indgået mellem dette selskab og denne region))
 (2015/C 429/04)
 Processprog: portugisisk
 Den forelæggende ret
 Supremo Tribunal Administrativo
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Saudaçor — Sociedade Gestora de Recursos e Equipamentos da Saúde dos Açores SA
 Sagsøgt: Fazenda Pública
 Konklusion
 1)
 Artikel 9, stk. 1, i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at en aktivitet som den i hovedsagen omhandlede, som for et selskab består i til en region at levere tjenesteydelser på området for planlægning og administration af den regionale sundhedsordning inden for rammerne af programaftaler indgået mellem dette selskab og denne region, udgør økonomisk virksomhed i denne bestemmelses forstand.
 2)
 Artikel 13, stk. 1, i direktiv 2006/112 skal fortolkes således, at en aktivitet som den i hovedsagen omhandlede, som for et selskab består i til en region at levere tjenesteydelser på området for planlægning og administration af den regionale sundhedsordning inden for rammerne af programaftaler indgået mellem dette selskab og denne region, henhører under reglen om fritagelse for merværdiafgift i denne bestemmelse i tilfælde af, at denne aktivitet udgør økonomisk virksomhed i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i direktivets artikel 9, stk. 1, hvis det kan fastslås — hvilket det tilkommer den forelæggende ret at undersøge — at selskabet skal kvalificeres som et offentligretligt organ, og at det udfører den pågældende virksomhed som offentlig myndighed, for så vidt som den forelæggende ret fastslår, at afgiftsfritagelsen for denne virksomhed ikke kan medføre konkurrencefordrejning af en vis betydning.
 I denne forbindelse skal begrebet »andre offentligretlige organer« i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i direktivets artikel 13, stk. 1, ikke fortolkes som en henvisning til definitionen af begrebet »offentligretligt organ« i artikel 1, stk. 9, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/18/EF af 31. marts 2004 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter.
 (1) EUT C 212 af 7.7.2014.


text:
28.9.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 320/29
 Rettens kendelse af 7. juli 2015 — CGI Luxembourg og Intrasoft International mod Parlamentet
 (Sag T-769/14) (1)
 ((Annullations- og erstatningssøgsmål - offentlige tjenesteydelseskontrakter - udvikling og vedligeholdelse af produktionsinformationssystemer - indplacering af en tilbudsgiver i flerledsproceduren - annullation af de anfægtede afgørelser - ufornødent at træffe afgørelse))
 (2015/C 320/45)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøgere: CGI Luxembourg SA (Bertrange, Luxembourg) og Intrasoft International SA (Luxembourg, Luxembourg) (ved advokat N. Korogiannakis)
 Sagsøgt: Europa-Parlamentet (ved B. Simon og L. Darie, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation Europa-Parlamentets afgørelser om at vælge sagsøgernes bud som den anden kontrahent i rækkefølgen for delkontrakt 3 »Udvikling og vedligeholdelse af produktionsinformationssystemer« i den offentlige udbudsprocedure PE/ITEC/ITS14 »Ekstern levering af it-tjenester«, hvorved den første underleverandørkontrakt som led i denne udbudsprocedure blev tildelt et andet konsortium, samt en påstand om erstatning.
 Konklusion
 1)
 Det er ufornødent at træffe afgørelse i sagen.
 2)
 Hver part bærer deres egne omkostninger, herunder omkostninger, der er afholdt i forbindelse med sagen om foreløbige forholdsregler.
 (1) EUT C 46 af 9.2.2015.


text:
19.11.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 340/10
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale di Palermo — Sezione Distaccata di Bagheria (Italien) den 7. september 2011 — Paola Galioto mod Maria Guccione m.fl.
 (Sag C-464/11)
 2011/C 340/18
 Processprog: italiensk
 Den forelæggende ret
 Tribunale di Palermo — Sezione Distaccata di Bagheria
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Paola Galioto
 Sagsøgte: Maria Guccione, Maria Piera Savona og Fabio Savona
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Skal artikel 3 og 4 i direktiv 2008/52/EF (1) vedrørende mæglerens effektivitet og kompetence fortolkes således, at mægleren også skal besidde juridisk ekspertise, og at den ansvarlige ved organet skal vælge mægler henset til den specifikke kompetence og professionelle erfaring med hensyn til tvistens genstand?
 2)
 Skal artikel 1 i direktiv 2008/52/EF fortolkes således, at mæglingsorganerne skal opfylde kravet om territorial kompetence med det formål at lette adgangen til alternativ tvistbilæggelse og fremme mindelig løsning af tvister?
 3)
 Skal artikel 1 i direktiv 2008/52/EF vedrørende afbalanceret forhold mellem mægling og retssag, artikel 3, litra a), betragtning 10 og betragtning 13 til direktiv 2008/52/EF, som giver parterne mulighed for selv at varetage mæglingsprocessen og selv bestemme, hvornår den skal afsluttes, fortolkes således, at mægleren — når parterne ikke når frem til en mindelig og frivillig aftale — kan fremsætte et forligsforslag, medmindre parterne samstemmende anmoder mægleren om ikke at gøre det (fordi de tilsigter at kunne afslutte mæglingsprocessen)?
 (1) EUT L 136, s. 3.


text:
15.6.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 171/17
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af cour administrative d’appel de Versailles (Frankrig) den 25. marts 2013 — Le Rayon d’Or SARL mod Ministre de l’Économie et des Finances
 (Sag C-151/13)
 2013/C 171/35
 Processprog: fransk
 Den forelæggende ret
 Cour administrative d’appel de Versailles
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Le Rayon d’Or SARL
 Sagsøgt: Ministre de l’Économie et des Finances
 Præjudicielt spørgsmål
 Skal sjette direktivs artikel 11, punkt A, stk. 1, litra a) (1), som er gentaget i artikel 73 i direktiv 2006/112/EF (2), fortolkes således, at et »fast plejetillæg«, der udbetales af sygeforsikringen til institutioner, der tilbyder indkvartering til plejekrævende ældre, i henhold til code de la sécurité sociales artikel L. 174-7, og som er fritaget for merværdiafgift i henhold til code général des impôts’ artikel 261, stk. 4, nr. 1b), udgør et tilskud, der er direkte forbundet med prisen på den plejeydelse, der leveres til beboerne, og som er omfattet af merværdiafgiftens anvendelsesområde?
 (1) Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17.5.1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (EFT L 145, s. 1).
 (2) Berigtigelse til Rådets direktiv 2006/112/EF af 28.11.2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (EUT L 347, s. 1).


text:
C 236/6 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 18.8.2000
 III
 (Oplysninger)
 DOMSTOLEN
 MEDDELELSE OM GENERELLE UDV ̆LGELSESPRØVER
 (2000/C 236/06)
 De Europæiske Fællesskabers Domstol offentliggłr i De Europæiske Fællesskabers Tidende C 236 A af
 18. august 2000 fłlgende generelle udvælgelsesprłve:
 Den danske udgave:
 CJ/LA/6 (dansksprogede juridiske sprogeksperter)
 Dette nummer af Tidende fås ved henvendelse til Personaleafdelingen, De Europæiske Fællesskabers
 Domstol, L-2925 Luxembourg.
 Ansłgningsfristen udlłber den 22. september 2000.


text:
21.7.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 217/31
 Personalerettens dom (Første Afdeling) af 5. juni 2012 — Chatzidoukakis mod Kommissionen
 (Sag F-84/10) (1)
 (Personalesag - tjenestemænd - løn - familietillæg - uddannelsestillæg - betingelser for tildeling - fradrag af tillæg af samme art fra anden side)
 2012/C 217/65
 Processprog: græsk
 Parter
 Sagsøger: Efstratios Chatzidoukakis (Schrassig, Luxembourg) (ved advokat V. Christianos)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (ved D. Martin, som befuldmægtiget, bistået af advokaterne E. Bourtzalas og E. Antypas)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af Kommissionens afgørelse om at nedsætte det uddannelsestillæg, sagsøgeren oppebærer, som følge af, at hans søn modtager en økonomisk støtte fra en medlemsstat i form af et stipendium og et lån.
 Konklusion
 1)
 Europa-Kommissione frifindes.
 2)
 Efstratios Chatzidoukakis betaler Kommissionens omkostninger.
 (1) EUT C 13 af 15.1.2011, s. 39.


text:
15.9.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 315/46
 Kendelse afsagt af formanden for Domstolens Fjerde Afdeling den 5. juni 2014 — Vietnam Airlines Co. Ltd mod Brigitta Voss og Klaus-Jürgen Voss (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Landgericht Frankfurt am Main — Tyskland)
 (Sag C-431/13) (1)
 2014/C 315/76
 Processprog: tysk
 Formanden for Fjerde Afdeling har besluttet, at sagen skal slettes af registeret.
 (1) EUT C 325 af 9.11.2013.


text:
28.7.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 245/3
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesgerichtshof (Tyskland) den 18. april 2014 — Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände Verbraucherzentrale Bundesverband e.V. mod Teekanne GmbH & Co. KG
 (Sag C-195/14)
 2014/C 245/04
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Bundesgerichtshof
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände — Verbraucherzentrale Bundesverband e.V.
 Sagsøgt: Teekanne GmbH & Co. KG
 Præjudicielt/Præjudicielle spørgsmål
 Må mærkningen af og præsentationsmåden for levnedsmidler samt reklame for sådanne levnedsmidler gennem udseendet, betegnelsen eller den visuelle præsentation fremkalde det indtryk, at der er tale om en bestemt ingrediens, selv om der i virkeligheden ikke er tale om denne ingrediens, og dette alene fremgår af ingredienslisten, jf. artikel 3, stk. 1, nr. 2), i direktiv 2000/13/EF? (1)
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/13/EF af 20.3.2000 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om mærkning af og præsentationsmåder for levnedsmidler samt om reklame for sådanne levnedsmidler (EFT L 109, s. 29), som senest ændret ved Rådets direktiv 2013/20/EU af 13.5. 2013 om tilpasning af visse direktiver vedrørende fødevaresikkerhed og veterinær- og plantesundhedspolitik på grund af Republikken Kroatiens tiltrædelse (EUT L 158, s. 234).


text:
31.7.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 209/37
 Rettens dom af 22. juni 2010 — CM Capital Markets mod KHIM — Carbon Capital Markets (CARBON CAPITAL MARKETS)
 (Sag T-563/08) (1)
 (EF-varemærker - indsigelsessag - ansøgning om EF-ordmærket CARBON CAPITAL MARKETS Emissions Compliance Solutions & Carbon Finance - de ældre nationale og EF-figurmærker CM Capital Markets - relativ registreringshindring - ingen risiko for forveksling - manglende lighed mellem tegnene - artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 40/94 (nu artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 207/2009))
 2010/C 209/56
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: CM Capital Markets Holding, SA (Madrid, Spanien) (ved avocats T. Villate Consonni og J. Calderón Chavero)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (ved J.F. Crespo Carrillo, som befuldmægtiget)
 Den anden part i sagen for appelkammeret ved Harmoniseringskontoret og intervenient ved Retten: Carbon Capital Markets Ltd (Oxford, Det Forenede Kongerige) (ved solicitor E. Hardcastle)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelse truffet den 26. september 2008 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 15/2008-1) vedrørende en indsigelsessag mellem CM Capital Markets Holding, SA og Carbon Capital Markets Ltd
 Konklusion
 1)
 Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
 2)
 CM Capital Markets Holding, SA betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 44 af 21.2.2009.


text:
23.1.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 22/41
 Sag anlagt den 11. november 2016 — Şölen Çikolata Gıda Sanayi ve Ticaret mod EUIPO — Zaharieva (Æsker)
 (Sag T-793/16)
 (2017/C 022/57)
 Stævningen er affattet på engelsk
 Parter
 Sagsøger: Şölen Çikolata Gıda Sanayi ve Ticaret AŞ (Şehitkamil Gaziantep, Tyrkiet) (ved advokat T. Tsenova)
 Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: Elka Zaharieva (Plovdiv, Bulgarien)
 Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO
 Indehaver af det omtvistede design: Elka Zaharieva
 Det omtvistede design: EF-design »Boxes« — EF-design nr. 002 343 244-0002
 Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 12. september 2016 af Tredje Appelkammer ved EUIPO (sag R 1143/2015-3)
 Påstande
 —
 Den anfægtede afgørelse annulleres.
 —
 EF-design nr. 002343244-0002 »Bobo Cornet« erklæres ugyldigt.
 —
 EUIPO og Elka Zaharieva tilpligtes at betale omkostningerne afholdt af Solen i forbindelse med sagens behandling for Retten og i forbindelse med den administrative sagsbehandling, herunder særligt behandlingen af ugyldigheds- og klagesagen ved EUIPO.
 Anbringender
 —
 Tilsidesættelse af artikel 25, stk. 1, litra e), i forordning nr. 6/2002
 —
 Tilsidesættelse af artikel 25, stk. 1, litra f), i forordning nr. 6/2002
 —
 Tilsidesættelse af artikel 62 og 63, stk. 1, i forordning nr. 6/2002.


text:
28.8.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 234/38
 Kendelse afsagt af Rettens præsident den 9. juli 2010 — Alcoa Trasformazioni mod Kommissionen
 (Sag T-177/10 R)
 (Særlige rettergangsformer - statsstøtte - rabattakster for levering af elektricitet - beslutning, der erklærer en støtte uforenelig med fællesmarkedet og kræver tilbagesøgning heraf - begæringen om udsættelse af gennemførelsen - manglende uopsættelighed)
 2010/C 234/69
 Processprog: italiensk
 Parter
 Sagsøger: Alcoa Trasformazioni Srl (Portoscuso, Italien) (ved avocats M. Siragusa, T. Müller-Ibold og F. Salerno)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (ved V. Di Bucci og É. Gippini Fournier, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Begæring om udsættelse af gennemførelsen af Kommissionens beslutning K(2009) 8112 endelig af 19. november 2009 vedrørende statsstøtte C 38/A/2004 (ex NN 58/2004) og C 36/B/2006 (ex NN 38/2006), der blev ydet af Den Italienske republik til fordel for Alcoa Trasformazioni.
 Konklusion
 1)
 Begæringen om foreløbige forholdsregler tages ikke til følge.
 2)
 Afgørelsen om sagens omkostninger udsættes.


text:
29.10.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 319/24
 Sag anlagt den 6. september 2011 — Oster Weinkellerei KG mod KHIM — Viñedos Emiliana (Igama)
 (Sag T-474/11)
 2011/C 319/51
 Stævningen er affattet på tysk
 Parter
 Sagsøger: Andreas Oster Weinkellerei KG (Cochem, Tyskland) (ved advokat N. Schindler)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: Viñedos Emiliana, SA (Santiago, Chile)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelse truffet den 22. juni 2011 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 637/2010-2) annulleres.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 —
 Subsidiært, sagen udsættes, indtil der er truffet endelig afgørelse i den ved Harmoniseringskontoret under sagsnummer 000005716C verserende ugyldighedssag.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Ansøger om EF-varemærket: Andreas Oster Weinkellerei KG
 Det omhandlede EF-varemærke: Ordmærket »Igama« for varer i klasse 33
 Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Viñedos Emiliana, SA
 Det påberåbte varemærke eller tegn: Ordmærket »GAMMA« for varer i klasse 33
 Indsigelsesafdelingens afgørelse: Indsigelsen taget til følge
 Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen
 Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009, da der ikke er risiko for forveksling af de omtvistede varemærker.


text:
4.2.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 32/39
 Sag anlagt den 2. december 2011 — BSH mod KHIM — (ecoDoor)
 (Sag T-625/11)
 2012/C 32/77
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: BSH Bosch und Siemens Hausgeräte GmbH (München, Tyskland) (ved advokat S. Biagosch)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelse truffet den 22. september 2011 af Første Appelkammer ved for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 340/2011-1) annulleres.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Det omhandlede EF-varemærke: Ordmærket »ecoDoor« for varer i klasse 7, 9 og 11
 Undersøgerens afgørelse: Afslag på ansøgningen
 Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen
 Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra b) og c), i forordning nr. 207/2009, idet det omhandlede EF-varemærke har fornødent særpræg og ikke er rent beskrivende.