text:
14 . 6 . 97 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 181 /5
 b) når henses til Østrigs tiltrædelse af Den Europæ Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved Paolo
 iske Union den 1 . januar 1995 ? Stancanelli, Kommissionens Juridiske Tjeneste, bistået af
 advokat Claudio Tesauro, Napoli, som befuldmægtigede,
 Såfremt spørgsmål 3 besvares benægtends, ønskes og med valgt adresse i Luxembourg hos Carlos Gomez de
 følgende spørgsmål besvaret: la Cruz, Wagner-Centret, Kirchberg.
 4 ) Udgør den ikke-rettidige gennemførelse af bestemmel
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 sen i direktivets artikel 7 i sig selv en kvalificeret over
 trædelse af fællesskabsretten, og medfører den dermed
 en ret til erstatning for de skadelidte, når medlemssta 1 . Det fastslås, at Den Italienske Republik har undladt at
 ten inden fristens udløb har truffet egnede foranstalt opfylde sine forpligtelser i henhold til Kommissionens
 ninger til gennemførelse af alle de andre bestemmelser direktiv 94/1/EF af 6 . januar 1994 ( ! ) om teknisk til
 i direktivet ?
 nærmelse af Rådets direktiv 75/324/EØF (2 ) om tilpas
 ning af medlemsstaternes lovgivninger om aerosoler,
 5 ) Skal direktivets artikel 7 fortolkes således, at de mål, idet den ikke har vedtaget de bestemmelser, der er nød
 der tilsigtes med denne bestemmelse, ikke opfyldes, vendige for at efterkomme førstnævnte direktiv.
 når nationale bestemmelser
 a ) til dækning af risikoen kun foreskriver, at der skal 2 . Den Italienske Republik tilpligtes at betale sagens om
 foreligge en forsikringsaftale eller en bankgaranti kostninger.
 med en forsikringssum ( dækning) på mindst 5 % af
 omsætningen i forbindelse med rejsearrangørens
 virksomhed i det tilsvarende kvartal i det fore Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 gående kalenderår
 EF-traktatens artikel 189, hvorefter et direktiv med hensyn
 b ) med hensyn til det første år, hvor rejsearrangøren til det tilsigtede mål er bindende for enhver medlemsstat
 driver virksomhed, kun forpligter ham til ved fast som det rettes til , indebærer en forpligtelse for medlems
 læggelsen af forsikringssummen ( dækningen ) at staterne til at overholde de frister for gennemførelse, der
 lægge den anslåede omsætning i forbindelse med er fastsat i direktiverne . I det foreliggende tilfælde udløb
 den påtænkte virksomhed som rejsearrangør til fristen den 1 . oktober 1994, hvor Den Italienske Republik
 grund endnu ikke havde udstedt de bestemmelser, der er nødven
 dige for at efterkomme det i Kommissionens påstande
 c ) i denne forbindelse ikke tager hensyn til rejsearran nævnte direktiv.
 gørens omsætningsstigning i det løbende år, og
 d ) ikke fastsætter nogen kontrolpligt for medlemssta C ) EFT nr. L 23 af 28 . 1 . 1994, s . 28 .
 ( 2 ) EFT nr. L 147 af 9 . 6 . 1975 , s . 40 .
 ten med hensyn til de nødvendige forsikringssum
 mer ?
 6 ) Er der også en direkte årsagsforbindelse mellem en
 ikke-rettidig eller ufuldstændig gennemførelse af direk
 tivets artikel 7 og et tab, der er påført forbrugeren
 som følge heraf, som medfører, at medlemsstaten hæf Sag anlagt den 15 . april 1997 af Kommissionen for De
 ter for fuldstændig tilbagebetaling af alle beløb, som Europæiske Fællesskaber mod Den Italienske Republik
 der ikke er stillet garanti for, når staten godtgør, at år
 sagen ( eller en væsentlig medvirkende årsag) til skaden ( Sag C- 142/97)
 var rejsearrangørens (tredjemands ) retsstridige handlin ( 97/C 181 / 10 )
 ger eller en helt usædvanlig og uforudselig forøgelse af
 risikoen ?
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den
 O EFT nr. L 158 af 1990 , s. 59 . 15 . april 1997 anlagt sag mod Den Italienske Republik af
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved juri
 disk konsulent Gotz zur Hausen og Paolo Stancanelli,
 Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuldmægtigede,
 bistået af advokat Claudio Tesauro, Napoli, og med valgt
 adresse i Luxembourg hos Carlos Gomez de la Cruz, Wag
 Sag anlagt den 15 . april 1997 af Kommissionen for De ner-Centret, Kirchberg.
 Europæiske Fællesskaber mod Den Italienske Republik
 ( Sag C-141/97 ) Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 ( 97/C 181 /09 )
 1 . Det fastslås, at Den Italienske Republik har undladt at
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den opfylde sine forpligtelser i henhold til Rådets direktiv
 15 . april 1997 anlagt sag mod Den Italienske Republik af 92/43/EØF af 21 . maj 1992 (') om bevaring af natur


text:
28.10.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 261/17
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Conseil d'État (Belgien) den 15. september 2006 — Clear Channel Belgium SA mod Ville de Liège
 (Sag C-378/06)
 (2006/C 261/32)
 Processprog: fransk
 Den forelæggende ret
 Conseil d'État (Belgien).
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Clear Channel Belgium SA.
 Sagsøgt: Ville de Liège
 Intervenient: J.-C. Decaux Belgien SA
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Udelukker en aftale, som betegnes »statslig bevilling«, anvendelsen af Rådets direktiv 92/50/EØF af 18. juni 1992 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige tjenesteydelsesaftaler (1), når denne aftale — selv om den offentlige myndighed har indrømmet sin medkontrahent en eksklusivrettighed til i lukrativt øjemed at udnytte reklameopstillinger, som gademøbler, der er stillet til den offentlige myndigheds rådighed, er forsynet med — foreskriver, at medkontrahenten skal præstere et vist antal tjenesteydelser for den offentlige myndighed (tilrådighedsstillelse af gademøblerne og af plads med henblik på kommunale opslag)?
 2)
 Kan den bebyrdende karakter af leveringen af tjenesteydelserne til fordel for den offentlige myndighed, når der ikke foreligger en pris i traditionel forstand, bestå i myndighedens afståelse af reklameindtægter, hvorfra der som i denne sag må fradrages den økonomiske og materielle kompensation og de opslagsafgifter, som er fastsat i aftalen?
 3)
 Spiller det en rolle for anvendelsen af det nævnte direktiv, om de forskellige forpligtelser, der er foreskrevet i aftalen, er hovedgenstanden for aftalen eller af underordnet karakter?
 (1) EFT L 209 af 24.7.1992, s. 1.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
18.9.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 309/10
 Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 26. juli 2017 — Hannele Hälvä, Sari Naukkarinen, Pirjo Paajanen og Satu Piik mod SOS-Lapsikylä ry (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Korkein oikeus — Finland)
 (Sag C-175/16) (1)
 ((Præjudiciel forelæggelse - direktiv 2003/88/EF - artikel 17 - beskyttelse af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed - tilrettelæggelse af arbejdstiden - supplerende godtgørelser - forening til beskyttelse af børn - »erstatningsforældre« - fastansatte »forældres« midlertidige fravær - arbejdstagere ansat som »forældre«-afløsere - begreb))
 (2017/C 309/12)
 Processprog: finsk
 Den forelæggende ret
 Korkein oikeus
 Parter i hovedsagen
 Sagsøgere: Hannele Hälvä, Sari Naukkarinen, Pirjo Paajanen og Satu Piik
 Sagsøgt: SOS-Lapsikylä ry
 Konklusion
 Artikel 17, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/88/EF af 4. november 2003 om visse aspekter i forbindelse med fastsættelse af arbejdstiden skal fortolkes således, at den ikke kan finde anvendelse på en lønnet beskæftigelse som den i hovedsagen omhandlede, der består i at passe børn under familielignende forhold ved afløsning af den person, hvis hovedbeskæftigelse det er at udføre denne opgave, når det ikke er godtgjort, at arbejdstidens længde som helhed ikke måles eller fastsættes på forhånd, eller at arbejdstageren selv kan fastsætte den, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.
 (1) EUT C 191 af 30.5.2016.


text:
8.9.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 303/18
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Gyulai Törvényszék (Ungarn) den 11. juni 2014 — Eurospeed Ltd mod Szegedi Törvényszék
 (Sag C-287/14)
 2014/C 303/24
 Processprog: ungarsk
 Den forelæggende ret
 Gyulai Törvényszék
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Eurospeed Ltd
 Sagsøgt: Szegedi Törvényszék
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Udelukker den omstændighed, at det er medlemsstaten, der er ansvarlig for erstatning af den skade, der følger af en tilsidesættelse af EU-retten, at der i forbindelse med afgørelsen af en erstatningssag på dette grundlag, ligeledes gøres et ansvar gældende i henhold til reglerne vedrørende dette ansvar over for det statslige organ, der rent faktisk har begået overtrædelsen?
 2)
 Såfremt det første spørgsmål besvares benægtende, er artikel 10, stk. 3, i forordning (EF) nr. 561/2006 (1) da til hinder for, at medlemsstaten vedtager bestemmelser i national ret, hvorefter en sanktion i tilfælde af overtrædelse af de forpligtelser, der er fastsat i den nævnte forordning, kan pålægges chaufføren af det køretøj, der forårsagede den pågældende overtrædelse, enten i fællesskab med transportfirmaet eller i stedet for dette?
 3)
 Såfremt det andet spørgsmål besvares bekræftende, er da en afgørelse truffet af en national forvaltningsdomstol, der i stedet for artikel 10, stk. 3, i forordning (EF) nr. 561/2006, baserer sig på intern ret, der er i strid med den nævnte bestemmelse, at anse for en åbenbar tilsidesætter EU-retten?
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 561/2006 af 15.3.2006 om harmonisering af visse sociale bestemmelser inden for vejtransport og om ændring af Rådets forordning (EØF) nr. 3821/85 og (EF) nr. 2135/98 samt ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 3820/85 (EUT L 102, s. 1).


text:
10.6.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 175/46
 Sag anlagt den 7. marts 2014 — ANKO mod Kommissionen
 (Sag T-154/14)
 2014/C 175/63
 Processprog: græsk
 Parter
 Sagsøger: ANKO Anonymos Etairia Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias (Athen, Grækenland) (ved advokat V. Christianos)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgerens påstande
 —
 Det fastslås, at det samlede beløb på 185 664,10 EUR, som Kommissionen allerede har betalt til sagsøgeren for projektet OASIS samt det samlede beløb på 465 062,84 EUR, som Kommissionen allerede har betalt for projektet PERFORM, udgør støtteberettigede udgifter.
 —
 Det fastslås, at beløbet på 1 824,05 EUR, som Kommissionen ikke har betalt for projektet OASIS, og beløbet på 637 117,17 EUR, som Kommissionen ikke har betalt som finansiel støtte til projektet PERFORM, udgør støtteberettigede udgifter, som Kommissionen som en konsekvens heraf skal betale til ANKO.
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Dette søgsmål vedrører Kommissionens ansvar i henhold til artikel 272 TEUF for kontrakt a) nr. 215 754 og kontrakt b) nr. 215 952, der har til formål at gennemføre projekt a) OASIS og projekt b) PERFORM.
 Sagsøgeren har nærmere bestemt gjort gældende, at selv om denne har opfyldt sine kontraktmæssige forpligtelser, har Kommissionen i strid med de nævnte kontrakter, med princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, med princippet om forbud mod misbrug af rettigheder og med proportionalitetsprincippet fremsat krav om tilbagebetaling af de beløb, der blev betalt til ANKO, for så vidt som de er ikke-støtteberettigede udgifter, og Kommissionen har afholdt sig fra at betale den finansielle støtte. Af denne grund har sagsøgeren for det første gjort gældende, at Kommissionen har tilsidesat sine kontraktmæssige forpligtelser over for ANKO ved at afvise, at næsten samtlige de beløb, der er betalt til sagsøgeren for projekterne OASIS og PERFORM, er støtteberettigede og ved at gøre krav på beløbene som følge af, at de er uretmæssigt udbetalt. For det andet har sagsøgeren gjort gældende, at tilbagesøgningen af samtlige beløb er disproportional og uberettiget.


text:
23.7.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 182/24
 Sag anlagt den 2. maj 2005 af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Italienske Republik
 (Sag C-194/05)
 (2005/C 182/45)
 Processprog: italiensk
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 2. maj 2005 anlagt sag mod Den Italienske Republik af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved M. Konstantinidis, Kommissionens Juridiske Tjeneste, og avvocato G. Bambara, som befuldmægtigede og med valgt adresse i Luxembourg.
 Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
 1.
 Det fastslås, at Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 1, litra a), i direktiv 75/442/EØF om affald (1), som ændret ved direktiv 91/156/EØF (2), i det omfang artikel 10 i lov nr. 93 af 2001 og artikel 1, stk. 17 og 19, i lov nr. 443 af 2001 har udelukket, at jord og sten, der er opgravet og beregnet på genanvendelse som påfyldning, opfyldning, inddæmning og til formaling — med undtagelse af materialer, fra forurenede områder og inddæmmede landområder med en forureningsgrad, der overstiger den i gældende lovgivning fastsatte minimumsgrænse — fra at være omfattet af anvendelsesområdet for den nationale lovgivning om affald.
 2.
 Den Italienske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Europa-Kommissionen er af den opfattelse, at Den Italienske Republik i det omfang den udelukker jord og sten, der er opgravet og beregnet på genanvendelse som påfyldning, opfyldning, inddæmning og til formaling, fra at være omfattet af anvendelsesområdet for den nationale lovgivning om affald, har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 1, litra a), i direktiv 75/442/EØF om affald, som ændret ved direktiv 91/156/EØF.
 (1) EFT L 194, s. 39; svensk specialudgave, område 15, volym 1, s. 238.
 (2) EFT L 78, s. 32; svensk specialudgave, område 15, volym 10, s. 66.


text:
28.5.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 132/25
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 den 17. marts 2005
 i sag T-160/03, AFCon Management Consultants m.fl. mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (1)
 (Tacis-programmet - udbud - uregelmæssigheder ved udbudsproceduren - erstatningssøgsmål)
 (2005/C 132/46)
 Processprog: engelsk
 I sag T-160/03, AFCon Management Consultants m.fl., Bray (Irland), Patrick Mc Mullin, Bray, Seamus O'Grady, Bray, ved solicitor B. O'Connor og avocat I. Carreño, mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (befuldmægtigede: J. Enegren og F. Hoffmeister, og med valgt adresse i Luxembourg), angående en påstand om erstatning af det tab, som sagsøgerne hævder at have lidt som følge af uregelmæssigheder i forbindelse med proceduren for udbud af et projekt finansieret under Tacis-programmet (»Projekt FDRUS 9902 — Agricultural extension services in South Russia«), har Retten (Femte Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, P. Lindh, og dommerne R. García-Valdecasas og J.D. Cooke; justitssekretær: ekspeditionssekretær D. Christensen, den 17. marts 2005 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 1)
 Kommissionen tilpligtes at betale AFCon 48 605 EUR med tillæg af renter fra denne doms afsigelse indtil fuld betaling sker. Rentesatsen er beregnet på grundlag af Den Europæiske Centralbanks rentesats for de vigtigste refinansieringstransaktioner, som var gældende i omhandlede periode, forhøjet med to procentpoint. Renterne er beregnet på grundlag af renters rente-metoden.
 2)
 I øvrigt frifindes Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber.
 3)
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 200 af 23.8.2003.


text:
7.7.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 212/36
 Sag anlagt den 20. april 2014 — Monard mod Kommissionen
 (Sag T-239/14)
 2014/C 212/46
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Eva Monard (Kessel-Lo, Belgien) (ved advokat R. Antonini)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgerens påstande
 —
 Europa-Kommissionens afgørelse nr. Ref. Ares(2014) 321920 (nr. SG.B.4/RH/rc-sg.dsg2.b.4(2014) 285433) truffet den 10. februar af generalsekretæren i henhold til artikel 4 i gennemførelsesbestemmelserne til forordning (EF) nr. 1049/2001 vedrørende den af Eva Monard genfremsatte begæring om aktindsigt i henhold til forordning (EF) nr. 1049/2001 (GESTDEM 4641/2011) annulleres.
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført to anbringender.
 1.
 Med det første anbringende gøres gældende, at Kommissionen var forpligtet til at give sagsøgeren aktindsigt i henhold til artikel 1 i traktaten om Den Europæiske Union (»TEU«), artikel 15 og 298 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (»TEUF«), den grundlæggende ret til aktindsigt, artikel 6, stk. 1, TEU, sammenholdt med artikel 42 i chartret om grundlæggende rettigheder af 7. december 2000 som tilpasset den 12. december 2007 i Strasbourg (»chartret«) og artikel 2, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1049/2001 af 30. maj 2001 om aktindsigt i Europa-Parlamentets, Rådets og Kommissionens dokumenter (»forordning nr. 1049/2001«). Dette følger ligeledes modsætningsvis af artikel 4, stk. 3, i forordning nr. 1049/2001. Ved ikke at give aktindsigt og ved (fejlagtigt) at henvise til undtagelserne i artikel 4, stk. 1, litra a), tredje led, og artikel 4, stk. 2, andet og tredje led, i forordning nr. 1049/2001 anvendte Kommissionen de relevante bestemmelser fejlagtigt, og begik magtfordrejning. Kommissionen anvendte ligeledes artikel 4, stk. 6, og artikel 4 stk. 7, fejlagtigt og begik magtfordrejning i henhold hertil.
 2.
 Med det andet anbringende gøres det gældende, at Kommissionen tilsidesatte artikel 1 TEU og artikel 15 TEUF samt artikel 298 TEUF, den grundlæggende ret til aktindsigt, artikel 6, stk. 1, TEU, sammenholdt med chartrets artikel 42 og artikel 8, stk. 1 og 2, i forordning nr. 1049/2001 ved ikke at behandle sagsøgerens genfremsatte begæring straks, og ved at forlænge fristen for besvarelsen af denne genfremsætte begæring i et tilfælde, som ikke var et undtagelsestilfælde. Kommissionen begik dermed magtfordrejning, og anvendte de relevante bestemmelser fejlagtigt, idet den med urette fremskød afgørelsen vedrørende sagsøgerens genfremsatte begæring.


text:
9.3.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 81/9
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Det Forenede Kongerige) den 29. december 2014 — Bookit, Ltd mod Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs
 (Sag C-607/14)
 (2015/C 081/12)
 Processprog: engelsk
 Den forelæggende ret
 First-tier Tribunal (Tax Chamber)
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Bookit, Ltd
 Sagsøgt: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Hvad angår momsfritagelsen i medfør af artikel 135, stk. 1, litra d), i Rådets direktiv 2006/112/EF (1) af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem, som fortolket af Domstolen i dom SDC (EU:C:1997:278), hvilke principper er relevante ved bestemmelsen af, hvorvidt en »ydelse vedrørende behandling af debet- og kreditkort« (som den ydelse, der leveres i den foreliggende sag) medfører, »at der overføres beløb, og at der indtræder retlige og økonomiske ændringer«, som omhandlet i denne doms præmis 66?
 2)
 Hvilke faktorer udgør principielt forskellen mellem a) en ydelse, der består af afgivelse af finansielle oplysninger, uden hvilke en betaling ikke ville kunne gennemføres, men som ikke er omfattet af fritagelsen (som i dom Nordea Pankki Suomi (EU:C:2011:532), og b) en databehandlingstjeneste, der har samme funktionelle virkning som en overførsel af beløb, og ifølge Domstolen derfor kan være omfattet af fritagelsen (som i dom SDC, præmis 66)?
 3)
 Navnlig og i forbindelse med ydelser vedrørende behandling af debet- og kreditkort:
 a)
 Omfatter fritagelsen ydelser, som medfører overførsel af beløb, men som ikke omfatter debitering af en konto og modsvarende kreditering af en anden konto?
 b)
 Afhænger retten til fritagelse af, om tjenesteudbyderen selv indhenter autorisationskoder direkte fra kortholderens bank eller som alternativ indhenter disse koder via sin kortindløserbank?
 (1) EUT L 347, s. 1.


text:
25.8.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 282/2
 Domstolens dom (Anden Afdeling) af 12. juni 2014 — Deltafina SpA mod Europa-Kommissionen
 (Sag C-578/11 P) (1)
 ((Appel - karteller - det italienske marked for køb og første forarbejdning af råtobak - beslutning, der fastslår en tilsidesættelse af artikel 81 EF - bødefritagelse - forpligtelse til samarbejde - ret til forsvar - grænser for domstolsprøvelsen - ret til en retfærdig rettergang - afhøring af vidner eller parter - rimelig frist - ligebehandlingsprincippet))
 2014/C 282/02
 Processprog: italiensk
 Parter
 Appellant: Deltafina SpA (ved avvocati J.-F. Bellis, F. Di Gianni og G. Coppo)
 Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved É. Gippini Fournier og L. Malferrari, som befuldmægtigede)
 Konklusion
 1)
 Appellen forkastes.
 2)
 Deltafina SpA betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 25 af 28.1.2012.


text:
16.10.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 347/15
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Giudice di pace di L’Aquila (Italien) den 7. august 2017 — Gabriele Di Girolamo mod Ministerio della Giustizia
 (Sag C-472/17)
 (2017/C 347/19)
 Processprog: italiensk
 Den forelæggende ret
 Giudice di pace di L’Aquila
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Gabriele Di Girolamo
 Sagsøgt: Ministerio della Giustizia
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Er den sagsøgende fredsdommers tjenstlige virksomhed omfattet af begrebet »en person med tidsbegrænset ansættelse« i henhold til artikel 1, stk. 3, og artikel 7 i direktiv 2003/88 (1), sammenholdt med § 2 i rammeaftalen om tidsbegrænset ansættelse, der er gennemført ved direktiv 1999/70 (2), og med artikel 31, stk. 2, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder?
 2)
 Såfremt det første spørgsmål besvares bekræftende, kan en [ordinær] dommer anses for at være en fastansat person, der kan sidestilles med en »fredsdommer«, som er en person med tidsbegrænset ansættelse, med henblik på anvendelsen af § 4 i rammeaftalen om tidsbegrænset ansættelse, der blev gennemført ved direktiv 1999/70?
 3)
 Såfremt det andet spørgsmål besvares bekræftende, ønskes oplyst, om forskellen mellem proceduren for fastansættelse af ordinære dommere og de lovbestemte udvælgelsesprocedurer for tidsbegrænset ansættelse af fredsdommere udgør et objektivt forhold, som omhandlet i § 4, stk. 1 og/eller 4, i rammeaftalen om tidsbegrænset ansættelse, der blev gennemført ved direktiv 1999/70/EF, som kan begrunde den manglende anvendelse — i retspraksis fra Corte di Cassazione (plenum) i sag nr. 13721/2017 og fra Consiglio di Stato (den øverste domstol i forvaltningsretlige sager) i udtalelse af 8. april 2017 — på fredsdommere, således som det er tilfældet for sagsøgeren, der er tidsbegrænset ansat, af samme arbejdsvilkår som dem, der gælder for sammenlignelige, fastansatte ordinære dommere, og om dette objektive forhold kan begrunde, at der ikke anvendes forebyggende foranstaltninger og sanktioner i forhold til ulovlig anvendelse af tidsbegrænsede aftaler i henhold til § 5 i den ovennævnte rammeaftale, der blev gennemført ved direktiv 1999/70/EF, og i henhold til den nationale gennemførelsesbestemmelse i artikel 5, stk. 4a, i lovdekret nr. 368/2001? Endvidere henvises til, at der ikke findes et grundlæggende nationalt retsprincip eller en forfatningsretlig bestemmelse, som skulle kunne begrunde forskelsbehandlingen med hensyn til henholdsvis arbejdsvilkår og det absolutte forbud mod, at fredsdommere fastansættes, idet der herved henvises til den tidligere gældende nationale lovgivning (artikel 1 i lov nr. 217/1974), som fastsatte bestemmelse om sidestilling med hensyn til arbejdsvilkår og regler om stabilisering af flere på hinanden følgende tidsbegrænsede ansættelsesforhold for honorære dommerne?
 4)
 Under alle omstændigheder ønskes oplyst, om den virksomhed, der udøves af fredsdommere, er i strid med artikel 47, stk. 2, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder og det EU-retlige begreb om uafhængige og upartiske domstole, for så vidt som en fredsdommer har interesse i en bestemt løsning af tvisten til fordel for sagsøgeren, og som eneste beskæftigelse udøver retlige funktioner svarende til en domstols og kan træde i stedet for dommere udpeget i henhold til lovgivningen, henset til den øverste nationale retsinstans' — Corte di Cassazione (plenum) — afvisning af at sikre en effektiv beskyttelse af de nævnte rettigheder, idet dommere udpeget i henhold til lovgivningen, efter anmodning, kan pålægges at frasige sig deres egen kompetence til at påkende de nævnte rettigheder, uanset om disse rettigheder — således som det er tilfældet i hovedsagen vedrørende ferie — er støttet på primær og afledt EU-ret i et tilfælde, hvor fællesskabsretten har direkte vertikal virkning i forhold til staten? Såfremt Domstolen finder, at der er tale om en tilsidesættelse af chartrets artikel 47, anmodes endvidere om en angivelse af de nationale afhjælpende foranstaltninger, der kan træffes med henblik på at undgå, at en tilsidesættelse af den primære EU-ret ligeledes medfører en fuldstændig udelukkelse i national ret af beskyttelsen af de grundlæggende rettigheder, der er sikret i henhold til EU-retten på det pågældende område?
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/88/EF af 4.11.2003 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden (EUT L 299, s. 9).
 (2) Rådets direktiv 1999/70/EF af 28.6.1999 om rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP (EFT L 175, s. 43).


text:
5.9.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 326/19
 Kendelse afsagt af formanden for Domstolens Tredje Afdeling den 9. juni 2016 — Delta Air Lines Inc. mod Daniel Dam Hansen, Mille Doktor, Carsten Jensen, Mogens Jensen, Dorthe Fabricius, Jens Ejner Rasmussen, Christian Bøje Pedersen, Andreas Fabricius, Mads Wedel Rasmussen, Nicklas Wedel Rasmussen, Thomas Lindstrøm Jensen, Marianne Thestrup Jensen, Erik Lindstrøm Jensen, Jakob Lindstrøm Jensen, Liva Doktor og Peter Lindstrøm Jensen (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Østre Landsret — Danmark)
 (Sag C-305/15) (1)
 (2016/C 326/31)
 Processprog: dansk
 Formanden for Tredje Afdeling har besluttet, at sagen skal slettes af registret.
 (1) EUT C 294 af 7.9.2015.


text:
22.12.2007
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 315/50
 Sag anlagt den 22. oktober 2007 — Strack mod Kommissionen
 (Sag F-120/07)
 (2007/C 315/95)
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: Guido Strack (Köln, Tyskland) (ved Rechtsanwalt H. Tettenborn)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Sagsøgerens påstande
 —
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskabers afgørelser af 30. maj 2005, 25. oktober 2005, 15. marts 2007 og 20. juli 2007 annulleres, for så vidt som der herved er fastsat en begrænsning til 12 dage af overførslen af den ferie, sagsøgerne ikke havde brugt i år 2004, og dermed en begrænsning af den godtgørelse for ubrugt ferie, som blev udbetalt sagsøgeren, da han fratrådte sin stilling.
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale sagsøgeren en økonomisk godtgørelse for 26,5 dag ubrugt årlig ferie, som der endnu ikke er ydet godtgørelse for i henhold til artikel 4, stk. 2, i bilag V til vedtægten med tillæg af morarenter på 2 procentpoint over Den Europæiske Centralbanks rentesats for de primære markedsoperationer, som var gældende på de forskellige tidspunkter i de pågældende perioder, fra den 1. april 2005.
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet gør sagsøgeren gældende, at der er sket tilsidesættelse af artikel 4, stk. 1 og 2, i bilag V til vedtægten og Kommissionens Administrative Meddelelse nr. 66-2002. I henhold til disse bestemmelser var han berettiget til i det hele at overføre den del af sin årlige ferie, som han ikke havde været i stand til at bruge ved udgangen af kalenderåret 2004, hvilket han fik afslag på ved den anfægtede afgørelse. Han var ikke i stand til at bruge sin ferie på grund af sygdom, der er en erhvervssygdom, hvilket Kommissionen siden hen har erkendt.
 Endvidere gør sagsøgeren gældende, at den accessoriske påstand om erstatning er nedlagt, fordi Kommissionen uretmæssigt har afslået at betale den kompensation, sagsøgeren i henhold til artikel 4, stk. 2, i bilag V til vedtægten havde krav på ved ophøret af hans aktive tjeneste.


text:
21.6.2003 DA Den Europæiske Unions Tidende C 146/39
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 den 9. april 2003 — I medfør af EF-traktatens artikel 230 annulleres Rådets
 beslutning af 21. januar 2003 (41/c/01/02): Rådets svar
 i sag T-217/01, Forum des migrants de l’Union européenne vedtaget den 21. januar 2003, på den bekræftende
 mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ( 1) begæring fra Jan Fermon, der var sendt pr. fax den
 11. december 2002 i henhold til artikel 7, stk. 2, i
 forordning (EF) nr. 1049/2001, og meddelt sagsøgerens
 (»Finansiel fællesskabsstøtte — driftsudgifter — beslutning advokat den 23. januar 2003.
 om at bringe en finansiel støtte til ophør — princippet om
 god økonomisk forvaltning — fortolkning af betingelserne
 for støtte — retten til kontradiktion — berettiget forvent- — Rådet tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 ning«)
 (2003/C 146/70)
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 (Processprog: fransk)
 Sagsøgeren i nærværende sag, der også er sagsøger i sag T-47/
 03, Sison mod Rådet og Kommissionen ( 1), søger at få
 I sag T-217/01, Forum des migrants de l’Union européenne, annulleret sagsøgtes beslutning om dels ikke at give ham
 Bruxelles (Belgien), først ved avocat E. Degrez, derefter ved aktindsigt i alle de dokumenter, der dannede grundlag for
 avocat N. Crama, mod Kommissionen for De Europæiske Rådets beslutning 2002/848/EF (2), hvorved sagsøgeren selv
 Fællesskaber (befuldmægtigede: A.-M. Rouchaud-Joët og L. Par- og New People’s Army (NPA) er blevet nævnt på listen
 pala), angående en påstand om annullation af Kommissionens vedrørende artikel 2, stk. 3, i forordning nr. 2580/2001 ( 3),
 beslutning af 11. juli 2001, hvorved den finansielle støtte, dels ikke at give ham adgang til oplysninger om, hvilke
 der er ydet til sagsøgeren i henhold til artikel A0-3040 i medlemsstater der havde tilvejebragt de dokumenter, der var
 Fællesskabets budget, blev bragt til ophør, har Retten (Fjerde nævnt i den anfægtede beslutning. Sagsøgeren anmodede også
 Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, V. Tiili, og om at blive oplyst om de bestemmelser og kriterier, Rådet
 dommerne P. Mengozzi og M. Vilaras; justitssekretær: fuld- anvender i forhold til følsomme dokumenter, hvilket skal
 mægtig D. Christensen, den 9. april 2003 afsagt dom, hvis offentliggøres i henhold til artikel 9, stk. 6 i forordning
 konklusion lyder således: nr. 1049/2001 ( 4).
 1) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes.
 Rådets standpunkt støttede sig på artikel 4, stk. 1, litra a),
 2) Sagsøgeren bærer sine egne omkostninger og betaler Kommis- første og tredje punkt i forordning nr. 1049/2001. Ifølge
 sionens omkostninger. sagsøgte kunne blotlæggelsen af information om bekæmpelsen
 af terrorisme, som medlemsstaternes myndigheder ligger inde
 med, give de personer, enheder eller grupper, der er genstanden
 ( 1) EFT C 317 af 10.11.2001.
 for denne information, mulighed for at ødelægge disse bestræ-
 belser og undergrave beskyttelsen af offentlighedens interesser
 med hensyn til offentlig sikkerhed. Med henvisning til de
 medlemsstater, der havde tilvejebragt de følsomme dokumen-
 ter, anførte Rådet, at »den myndighed fra hvilken dokumenter-
 ne hidrører« modsatte sig blotlæggelsen af den ønskede
 information. I forhold til bestemmelserne om følsomme
 Sag anlagt den 24. marts 2003 af Jose Maria Sison mod dokumenter henviste Rådet til Rådets afgørelse 2001/264/EF
 Rådet for Den Europæiske Union om vedtagelse af Rådets sikkerhedsforskrifter.
 (Sag T-110/03)
 Til støtte for søgsmålet har sagsøger gjort følgende gældende:
 (2003/C 146/71)
 — Begrundelsespligten og princippet om god forvaltnings-
 skik er blevet tilsidesat.
 (Processprog: engelsk)
 — Principperne nedfældet i Den Europæiske Menneskerettig-
 hedskonventions artikel 6, og særligt retten til ufortøvet
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der at modtage udførlig underretning på et sprog, som
 den 24. marts 2003 anlagt sag mod Rådet for Den Europæiske sagsøgeren forstår og forstår i detaljer, om arten og
 Union af Jose Maria Sison, Utrecht, Nederlandene, ved advoka- årsagen til anklagen, samt proportionalitetsprincippet, er
 terne J. Fermon, A. Comte, H. Schultz og D. Gurses. blev tilsidesat.


text:
30.12.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 326/1
 De nye medlemmer af Domstolen aflægger ed
 (2006/C 326/01)
 Efter at Bonichot, Lindh og von Danwitz for perioden fra den 7. oktober 2006 til den 6. oktober 2012 ved afgørelse af 6. april 2006 (1) og af 6. juli 2006 (2) truffet af repræsentanterne for regeringerne for De Europæiske Fællesskabers medlemsstater er blevet udnævnt til dommere ved De Europæiske Fællesskabers Domstol, har de den 6. oktober 2006 aflagt ed for Domstolen.
 Efter at Bot, Mazák og Trstenjak for perioden fra den 7. oktober 2006 til den 6. oktober 2012 ved afgørelse truffet af repræsentanterne for regeringerne for De Europæiske Fællesskabers medlemsstater den 6. april 2006 (1) er blevet udnævnt til generaladvokater ved De Europæiske Fællesskabers Domstol, har de den 6. oktober 2006 aflagt ed for Domstolen.
 (1) EFT L 104 af 13.4.2006, s. 39.
 (2) EFT L 215 af 5.8.2006, s. 30.


text:
11.10.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 260/7
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Commissione Tributaria Regionale (Italien) den 22. juli 2008 — General Beverage Europe B.V. mod Agenzia delle Entrate — Ufficio di Alba
 (Sag C-339/08)
 (2008/C 260/12)
 Processprog: italiensk
 Den forelæggende ret
 Commissione Tributaria Regionale
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: General Beverage Europe B.V.
 Sagsøgt: Agenzia delle Entrate — Ufficio di Alba
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Udgør den indeholdelse, der foretages i udligningstillæg [»maggiorazione di conguaglio«], en kildeskat af udbytte, som er forbudt i henhold til artikel 5 i direktiv 435/90/EØF (1)?
 2)
 Finder beskyttelsesklausulen i direktivets artikel 7, andet led, anvendelse, og skal artikel 7, andet led, i direktiv nr. 435/90/EØF af 23. juli 1990 fortolkes således, at en medlemsstat ikke er forpligtet til at anvende den i direktivets artikel 5, stk. 1, omhandlede skattefritagelse, såfremt moderselskabets hjemstat indrømmer dette en skattegodtgørelse i henhold til en bilateral overenskomst?
 (1) EFT L 225, s. 6.


text:
19.10.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 304/25
 Sag anlagt den 30. august 2013 — Retegal mod Kommissionen
 (Sag T-464/13)
 2013/C 304/44
 Processprog: spansk
 Parter
 Sagsøger: Redes de Telecomunicación Galegas Retegal, SA (Retegal) (Santiago de Compostela, Spanien) (ved advokaterne F. García Martínez og B. Pérez Conde)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgerens påstande
 —
 Den anfægtede afgørelse annulleres, idet det fastslås, at for så vidt angår den selvstyrende region Galicien udgør de gennemførte handlinger ikke ulovlig statsstøtte.
 —
 Subsidiært, dersom sagsøgeren ikke gives medhold i den første påstand, annulleres den anfægtede afgørelse, idet det fastslås, at RETEGAL ikke direkte eller indirekte har modtaget en ulovlig statsstøtte.
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Søgsmålsgrundene og de væsentligste argumenter er de samme som dem, der allerede er påberåbt i sag T-463/13, Comunidad Autónoma de Galicia mod Kommissionen.


text:
31.10.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 402/6
 Domstolens dom (Femte Afdeling) af 7. september 2016 — Association nationale des opérateurs détaillants en énergie (ANODE) mod Premier ministre, Ministre de l’Économie, de l’Industrie et du Numérique og Commission de régulation de l’énergie, ENGIE, tidligere GDF Suez (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Conseil d’État — Frankrig)
 (Sag C-121/15) (1)
 ((Præjudiciel forelæggelse - tilnærmelse af lovgivningerne - direktiv 2009/73/EF - energi - gasindustrien - fastsættelse af priser for levering af naturgas til de endelige forbrugere - lovbestemte tariffer - hindring - forenelighed - bedømmelseskriterier - formål om at sikre forsyningssikkerheden og den territoriale samhørighed))
 (2016/C 402/07)
 Processprog: fransk
 Den forelæggende ret
 Conseil d’État
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Association nationale des opérateurs détaillants en énergie (ANODE)
 Sagsøgte: Premier ministre, Ministre de l’Économie, de l’Industrie et du Numérique og Commission de régulation de l’énergie, ENGIE, tidligere GDF Suez
 Konklusion
 1)
 Artikel 3, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/73/EF af 13. juli 2009 om fælles regler for det indre marked for naturgas og om ophævelse af direktiv 2003/55/EF skal fortolkes således, at en medlemsstats indgreb, der består i at pålægge visse leverandører, heriblandt den oprindelige leverandør, at tilbyde levering af naturgas til den endelige forbruger til lovbestemte tariffer, i sagens natur udgør en hindring for at etablere et konkurrencebaseret naturgasmarked, som fastsat i denne bestemmelse, og denne hindring består, selv om dette indgreb ikke er til hinder for, at samtlige leverandører på markedet kan fremsætte konkurrerende tilbud til priser, der er lavere end disse tariffer.
 2)
 Artikel 3, stk. 2, i direktiv 2009/73, sammenholdt med artikel 14 TEUF og 106 TEUF samt protokol (nr. 26) om tjenesteydelser af almen interesse, der er knyttet som bilag til traktaten, som affattet ved Lissabontraktaten, og til EUF-traktaten, skal fortolkes således, at den giver medlemsstaterne mulighed for at afgøre, om der af hensyn til den almene økonomiske interesse er grund til at pålægge virksomheder i gassektoren offentlige serviceforpligtelser i forhold til leveringsprisen for naturgas med henblik på bl.a. at sikre forsyningssikkerheden og den territoriale samhørighed, forudsat dels, at alle de i nævnte direktivs artikel 3, stk. 2, opstillede betingelser, og nærmere bestemt sådanne forpligtelsers ikke-diskriminerende karakter, er opfyldt, dels, at pålæggelsen af disse forpligtelser overholder proportionalitetsprincippet.
 Artikel 3, stk. 2, i direktiv 2009/73 skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en omkostningsbaseret metode til fastsættelse af prisen, forudsat at anvendelsen af en sådan metode ikke bevirker, at det statslige indgreb går videre, end hvad der er nødvendigt for at nå det forfulgte mål af almen økonomisk interesse.
 (1) EUT C 178 af 1.6.2015.


text:
5.9.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 326/30
 Sag anlagt den 20. juli 2016 — Tri Ocean Trading mod Rådet
 (Sag T-384/16)
 (2016/C 326/53)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Tri Ocean Trading (George Town, Cayman Islands) (ved P. Saini, QC, barrister R. Mehta og solicitor N. Sheikh)
 Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union
 Sagsøgerens påstande
 —
 Rådets afgørelse (FUSP) 2016/850 af 27. maj 2016 om ændring af afgørelse 2013/255/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Syrien (EUT 2016, L 141, s. 125) annulleres, for så vidt som den vedrører sagsøgeren.
 —
 Rådets gennemførelsesforordning (EU) 2016/840 af 27. maj 2016 om gennemførelse af forordning (EU) nr. 36/2012 om restriktive foranstaltninger på baggrund af situationen i Syrien (EUT 2016, L 141, s. 30) annulleres, for så vidt som den vedrører sagsøgeren.
 —
 Rådet tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført fem anbringender.
 1.
 Første anbringende vedrørende en manglende opfyldelse af grundlaget for opførelse i bilaget til den anfægtede afgørelse og den anfægtede forordning som anført i artikel 28, stk. 1, i afgørelse 2013/255/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Syrien (»den oprindelige afgørelse«) og i artikel 15, stk. 1, litra a), i Rådets forordning (EU) nr. 36/2012 om restriktive foranstaltninger over for Syrien på baggrund af situationen i Syrien (»den oprindelige forordning«).
 2.
 Andet anbringende vedrørende en krænkelse af retten til forsvar og retten til en effektiv domstolsbeskyttelse.
 3.
 Tredje anbringende vedrørende Rådets manglende overholdelse af dets begrundelsespligt i både den anfægtede afgørelse og den anfægtede forordning.
 4.
 Fjerde anbringende vedrørende en ubegrundet og uforholdsmæssig begrænsning i sagsøgerens ret til at beskytte sin ejendom og sit omdømme.
 5.
 Femte anbringende vedrørende et åbenbart urigtigt skøn.


text:
1.5.1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 121/11
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved ken- Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel-
 delse afsagt den 15. juli 1998 af Supreme Court, Dublin, i se afsagt den 22. januar 1999 af Landgerichts Mainz i
 sagen Carmen Proetta mod Andrew Neil sagen Deutsche Post AG mod Landal Green Parks GmbH
 (Sag C-60/99) (Sag C-61/99)
 (1999/C 121/20) (1999/C 121/21)
 Ved kendelse afsagt den 15. juli 1998, indgået til Domstolens Ved kendelse afsagt den 22. januar 1999, indgået til Domstol-
 Justitskontor den 22. februar 1999, har Supreme Court, ens Justitskontor den 22. februar 1999, har Landgericht Mainz
 Dublin, i sagen Carmen Proetta mod Andrew Neil forelagt i sagen Deutsche Post AG mod Landal Green Parks GmbH
 De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning
 præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål: om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 1. Er retten for en statsborger i Det Europæiske Fællesskab til 1. Skal EF-traktatens artikel 59 ff., artikel 52 ff., og artikel 30
 at værne om sit omdømme en grundlæggende rettighed, ff. fortolkes således, at en virksomhed i Den Europæiske
 der beskyttes af fællesskabsretten? Union frit kan bestemme, at en moderkoncern fra
 medlemsstat A centralt kan udsende reklame for et datter-
 selskab i medlemsstat B, i hvilken moderkoncerne organi-
 2. Er en sag om een påstået ærekrænkelse, som en statsborger serer, betaler og — ved forsendelse at reklamemateriale via
 i én medlemsstats har anlagt mod en statsborger i en anden postvæsenet i medlemsstat A — fører reklamen helt
 medlemsstat ved domstolene i en tredje medlemsstat, hen til forbrugermålgruppen, således at postvæsenet i
 hvor de påståede ærekrænkelser hævdes at være udbredt, medelemsstat B’s beføjelse til at måtte opkræve indenrigs-
 omfattet af anvendelsesområdet for EF-traktaten og især porto for omdeling af forsendelser i tilfælde, hvor indholdet
 dens artikel 6? af reklameforsendelserne udelukkende er udarbejdet i det i
 medlemsstat B bosatte datterselskabs navn og med så godt
 som udelukkende henvisning til dette og alene kommer
 3. Er den ret, en statsborger i én medlemsstat har til dette til gode, udgør en tilsidesættelse af henholdsvis
 at sagsøge en statsborger i en anden medlemsstat ved retten til fri udveksling af tjenesteydelser, varernes fri
 domstolene i en tredje medlemsstat for en skadevoldende bevægelighed (for det tilfælde, at tjenesteydelsen udgøres
 handling, i dette tilfælde ærekrænkelser, i henhold til af selve varen) i form af en sanktion henholdsvis en
 Bruxelles-konventionens artikel 5, nr. 3, en ret i henhold forskelsbehandling?
 til fællesskabsretten?
 Gælder dette også, når den eneste eller en medvirkende
 årsag til denne virksomhedspraksis er at spare porto, idet
 posttaksterne i medlemsstat A, hvor moderkoncernen har
 4. Hvor et civilt søgsmål anlægges ved en medlemsstats
 sit sæde, og fra hvilket den udfører hele sin markedsførings-
 domstole i henhold til bestemmelserne i Bruxelles-
 virksomhed, er ubetydeligt eller væsentligt lavere end
 konventionene, er EF-traktatens artikel 6 da til hinder for,
 taksterne i medlemsstat B, hvor datterselskabet, som
 at domstolene i denne medlemsstat kræver, at en person,
 reklamen økonomiske skal gavne, driver sin virksomhed?
 som er statsborger i en anden medlemsstat, og som
 er bosiddende uden for den pågældende medlemsstatse
 domstoles jurisdiktion, stiller sikkerhed for sagsomkostnin-
 gerne, når et sådant krav ikke kan stilles over for en person, 2. Skal EF-traktatens artikel 90, stk. 1, fortolkes således, at en
 der er bosiddende inden for medlemsstatens jurisdiktion? lov til ratifikation af verdenspostkonventionen af 14. de-
 cember 1989 — som giver postvæsenet i medlemsstat B
 hjemmel til at opkræve indenrigstakst ved omdeling af
 5. Hvor et civilt søgmål, som ikke på anden måde har brevforsendelser fra medelemsstat A, med fradrag af den
 tilknytning til fællesskabsretten, anlægges ved en medlems- porto, der allerede er betalt i medlemsstat A, selv om den
 stats domstole i henhold til bestemmelserne i Bruxelles- faktiske ophavsmand til brevene, såvel indholdsmæssigt
 konventionen, er EF-traktatens artikel 6 da til hinder for, som formelt, er en erhvervsdrivende i medlemsstat A,
 at domstolene i dene medlemsstat kræver, at en person, men brevets indhold såvel som det samlede indtryk af
 som er statsborger i en anden medlemsstat, og som reklameforsendelsen peger på virksomheden i medlemsstat
 er bosiddende uden for den pågældende medlemsstats B, som der reklameres for, som den eneste afsender —
 domstoles jurisdiktion, stiller sikkerhed for sagsomkostnin- udgør en foranstaltning fra en medlemsstat, som ikke
 gerne, når et sådan krav ikke kan stilles over for en person, henhører under EF-traktatens artikel 90, stk. 2, og dermed
 der er bosiddende inden for denne medlemsstats jurisdik- er i strid med forbuddet mod misbrug af dominerende
 tion? stilling i artikel 86, stk. 2, litra a) og c)?


text:
23.10.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 288/31
 Rettens dom af 9. september 2010 — CSL Behring mod Kommissionen og EMA
 (Sag T-264/07) (1)
 (Humanmedicinske lægemidler - procedure for udpegelse af lægemidler til sjældne sygdomme - ansøgning om udpegelse af humanfibrinogen som et lægemiddel til sjældne sygdomme - forpligtelse til at indgive ansøgningen om udpegelse, inden der anmodes om markedsføringstilladelse - EMA’s afgørelse vedrørende ansøgningens gyldighed)
 (2010/C 288/59)
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: CSL Behring GmbH (Marbourg, Tyskland) (ved professor C. Koenig og avocat F. Leinen)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (ved B. Stromsky og B. Schima, som befuldmægtigede) og Det Europæiske Lægemiddelagentur (EMA) (ved V. Salvatore, som befuldmægtiget, bistået af barrister T. Eicke og solicitor C. Sherliker)
 Intervenient til støtte for sagsøgte: Europa-Parlamentet (ved E. Waldherr og I. Anagnostopoulou, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af Det Europæiske Lægemiddelagenturs (EMA) afgørelse af 24. maj 2007 om afslag på sagsøgerens ansøgning om udpegelse af humanfibrinogen som værende et sjældent lægemiddel i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 141/2000 af 16. december 1999 om lægemidler til sjældne sygdomme (EFT L 18, s. 1)
 Konklusion
 1)
 Europa-Kommissionen og Det Europæiske Lægemiddelagentur (EMA) frifindes.
 2)
 CSL Behring GmbH bærer sine egne omkostninger og betaler Kommissionens og EMA’s omkostninger.
 3)
 Europa-Parlamentet bærer sine egne omkostninger.
 (1) EUT C 235 af 6.10.2007.


text:
4.8.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 253/69
 Personalerettens dom (Tredje Afdeling) af 25. juni 2014 — Maynard mod Europol
 (Sag F-121/12) (1)
 ((Personalesag - Europols ansatte - Europol-konventionen - vedtægten for Europols ansatte - afgørelse 2009/371/JAI - anvendelse af ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte på Europols ansatte - ingen forlængelse af en tidsbegrænset kontrakt som midlertidigt ansat - afslag på at give en tidsubegrænset kontrakt som midlertidigt ansat))
 2014/C 253/96
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Ginny Maynard (Haag, Nederlandene) (ved advokat J.-J. Ghosez)
 Sagsøgt: Den Europæiske Politienhed (Europol) (først ved D. Neumann og D. El Khoury, som befuldmægtigede, derefter ved J. Arnould, D. Neumann og D. El Khoury, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af Europols afgørelse om ikke at forlænge sagsøgerens ansættelseskontrakt på ubestemt tid og en påstand om, at Europol tilpligtes at betale forskellen mellem det vederlag, som hun fortsat kunne have oppebåret hos Europol, og enhver anden ydelse, som hun rent faktisk har oppebåret
 Konklusion
 1)
 Europol frifindes.
 2)
 Ginny Maynard bærer sine egne omkostninger og betaler de af Europol afholdte omkostninger.
 (1) EUT C 379 af 8.12.2012, s. 36.


text:
3.12.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 355/9
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Verwaltungsgericht Giessen (Tyskland) den 19. september 2011 — Heilberufsgerichtliches Verfahren mod Kostas Konstantinides
 (Sag C-475/11)
 2011/C 355/14
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Berufsgericht für Heilberufe bei dem Verwaltungsgericht Giessen
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Kostas Konstantinides
 Sagsøgt: Landesärztekammer Hessen
 Præjudicielle spørgsmål
 A.
 Spørgsmål angående artikel 5, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/36/EF af 7. september 2005 om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer (1):
 1)
 Er bestemmelsen i § 12, stk. 1, i adfærdskodeksen for læger i Hessen (Berufsordnung für die Ärztinnen und Ärzte in Hessen) af 2. september 1998 (HÄBI.1998, s. I–VIII), senest ændret den 1. december 2008 (HÄBI. 2009, s. 49) — (herefter »adfærdskodeksen«) — en af de faglige adfærdsregler, som i tilfælde af, at en tjenesteyder i værtsmedlemsstaten ikke overholder dem, medfører, at der kan gennemføres en sag for en faglig domstol, nemlig en disciplinærsag, angående en grov faglig forsømmelse, som er direkte og specifikt knyttet til forbrugerbeskyttelse og sikkerhed?
 2)
 Såfremt dette spørgsmål besvares bekræftende: Gælder dette også i tilfælde af, at der i det gældende takstregulativ for læger (Gebührenordnung für Ärzte (herefter »GOÄ«)) i værtsmedlemsstaten ikke findes noget takstnummer for den operation, som tjenesteyderen (her: lægen) har gennemført?
 3)
 Er bestemmelserne om reklame, der strider mod adfærdskodeksen (§ 27, stk. 1–3, sammenholdt med afsnit D, nr. 13 i adfærdskodeksen), blandt de faglige adfærdsregler, som i tilfælde af, at en tjenesteyder i værtsmedlemsstaten ikke overholder dem, medfører, at der kan gennemføres en sag for en faglig domstol, nemlig en disciplinærsag, angående en grov faglig forsømmelse, som er direkte og specifikt knyttet til forbrugerbeskyttelse og sikkerhed?
 B.
 Spørgsmål angående artikel 6, stk. 1, litra a), i direktiv 2005/36/EF:
 Udgør de ændringsbestemmelser til § 3, stk. 1 og 3, i delstaten Hessens lov om erhvervsrepræsentationer, erhvervsudøvelse, efteruddannelse og faglig jurisdiktion for læger, tandlæger, dyrlæger, apotekere, psykologiske psykoterapeuter og børne- og ungdomspsykoterapeuter (lov om den lægelige profession) (Hessisches Gesetz über die Berufsvertretungen, die Berufsausübung, die Weiterbildung und die Berufsgerichtsbarkeit der Ärzte, Zahnärzte, Tierärzte, Apotheker, Psychologischen Psychotherapeuten und Kinder- und Jugendlichenpsychotherapeuten, [herefter »Heilberufsgesetz«]) som affattet i bekendtgørelse af 7. februar 2003 (GVBl. I s. 123), senest ændret ved lov af 24. marts 2010 (GVBl. I s. 123), gennem tredje lov om ændring af Heilberufsgesetz af 16. oktober 2006 (GVBl. I s. 519) en korrekt gennemførelse af førnævnte bestemmelser i direktiv 2005/36/EF, idet det erklæres, at både de relevante adfærdskodekser og bestemmelserne om faglig jurisdiktion i sjette afsnit i Heilberufsgesetz kan anvendes fuldt og helt på de tjenesteydere (her: læger), der inden for rammerne af den fri udveksling af tjenesteydelser i henhold til artikel 57 TEUF (tidligere artikel 50 TEF) midlertidigt udøver deres virksomhed i værtsmedlemsstaten?
 (1) EUT L 255, s. 22.


text:
14.12.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 367/36
 Sag anlagt den 17. oktober 2013 — European Dynamics Luxembourg og Evropaïki Dynamiki mod European Joint Undertaking for ITER and the Development of Fusion Energy
 (Sag T-553/13)
 2013/C 367/65
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøgere: European Dynamics Luxembourg SA (Ettelbrück, Luxembourg) og Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (Athen, Grækenland) (ved advokat D. Mabger)
 Sagsøgt: European Joint Undertaking for ITER and the Development of Fusion Energy
 Sagsøgernes påstande
 —
 Sagsøgtes beslutning om tildeling af 7. august 2013 vedrørende den offentlige udbudsprocedure F4E-ADM (EUT 2012/S 213-352451) om tildeling af rammekontrakt for tjenesteydelser med flerleddet tildeling benævnt »Provision of Information and Communications Technology (ICT) Projects to Fusion for Energy« (EUT 2013/S 198-342742).
 —
 Sagsøgte tilpligtes at erstatte de af sagsøgerne lidte tab som følge af fortabelsen af muligheden for at opnå en kontrakt.
 —
 Sagsøgte tilpligtes at betale sagsøgerne en forhøjet erstatning.
 —
 Sagsøgte tilpligtes at betale sagsøgerens sagsomkostninger og andre udgifter i forbindelse med dette søgsmål, også hvis sagsøgeren ikke får medhold.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført to anbringender.
 1)
 Med det første anbringende gøres gældende, at sagsøgte ikke overholdt EU-lovgivningen, eftersom den foretog en vurdering af buddene og tildelte kontrakten efter udløbet af buddenes gyldighed.
 2)
 Med det andet anbringende gøres gældende, at sagsøgte ikke overholdt EU-lovgivningen, idet begrundelsespligten blev tilsidesat. Sagsøgte gav sagsøgerne en bedømmelsesrapport, der ikke indeholdt konkrete bemærkninger vedrørende bedømmelsen af sagsøgernes bud.


text:
28.9.2002 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 233/19
 Sag anlagt den 20. august 2002 af Republikken Østrig I økopointsystemet i protokol nr. 9 til tiltrædelsesakten af
 mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber 1994 er princippet om deklaration lagt til grund. Såfremt
 en fører klart deklarerer transporter som transittransporter,
 omfattes de i overensstemmelse med reglerne af
 (Sag C-296/02) økopointstatistikken og skal tages i betragtning ved vurderin-
 gen af, hvorvidt 108 %-grænsen er overskredet. Er grænsen
 overskredet følger det af artikel 11, stk. 2, litra c), i protokol
 (2002/C 233/30) nr. 9, at Kommissionen er forpligtet til at vedtage passende
 foranstaltninger i overensstemmelse med nr. 3 i protokollens
 bilag 5, dvs. reducere antallet af økopoint for det følgende år i
 henhold til en af de i bilagene fastsatte beregningsmetoder. På
 grundlag af deklarationsprincippet kan det hverken retligt eller
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den faktisk pålægges Republikken Østrig i hvert enkelt tilfælde at
 20. august 2002 anlagt sag mod Kommissionen for De bevise, at transporter, der klart deklares som transittransporter,
 Europæiske Fællesskaber af Republikken Østrig ved Dr. Harald faktisk gennemføres i overensstemmelse med deklarationerne.
 Dossi, Verfassungsdienst des Bundeskanzleramtes der Republik Republikken Østrig er derfor kun forpligtet til at fratrække de
 Österreich, som befuldmægtiget, og med valgt adresse i transporter, der er deklareret som transittransporter, i tilfælde
 Luxembourg hos konsul Dr. Christian Strohal, Østrigs Ambas- hvor det trods en klar deklaration er utvivlsomt, at det ikke
 sade, 3, rue des Bains. kan have været transittransporter. Det er derfor ubestridt, at
 108 %-grænsen blev overskredet i 2001. Kommissionen har
 således ikke ved beslutning af 24. juli 2002 opfyldt sine
 forpligtelser i henhold til protokol nr. 9 til tiltrædelsesakten af
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 1994, herunder navnlig artikel 11, stk. 2, litra c), sammenholdt
 med artikel 16 og nr. 3 i bilag 5 til protokol nr. 9, og dermed
 — Kommissionens negative stillingtagen af 24. juli 2002 i er der i medfør af artikel 230, stk. 2, EF, grundlag for
 form af et endeligt afslag på Republikken Østrigs opfor- annullation, idet der foreligger en tilsidesættelse af EF-traktaten
 dring til at handle tilstillet Kommissionen i henhold til og protokol nr. 9 til tiltrædelsesakten af 1994.
 artikel 232, stk. 2, EF, annulleres.
 — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 (Den subsidiære påstand)
 Subsidiært: Tilsidesættelse af EF-traktaten samt protokol nr. 9 til tiltrædel-
 sesakten af 1994: Sagsøgeren henviser til begrundelserne
 anført i forbindelse med den principale påstand.
 — Kommissionens beslutning af 24. juli 2002 om ikke at
 anvende artikel 11, stk. 2, litra c), i protokol nr. 9 til
 tiltrædelsesakten af 1994 (1) og fordele samtlige økopoint (1) Protokol nr. 9 om vejtransport, jernbanetransport og kombineret
 for 2002, annulleres. transport i Østrig.
 — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Slettelse af sag C-357/99 (1)
 (Den principale påstand) (2002/C 233/31)
 Tilsidesættelse af EF-traktaten og af protokol nr. 9 til tiltrædel-
 sesakten af 1994 på grund af det endelige afslag på en Ved kendelse af 2. juli 2002 har præsidenten for De Europæiske
 opfordring i henhold til artikel 232, stk. 2, EF, idet Kommissio- Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-357/99, Den Italien-
 nen fra det samlede antal deklarerede transittransporter i 2001 ske Republik mod Rådet for Den Europæiske Union, skal
 (1 640 416) med urette har forsøgt at fradrage transporter, der slettes af registeret.
 er deklareret som transittransporter, for hvilke der ikke
 foreligger oplysninger om udrejse (91 250), transporter, der er
 deklareret som transittransporter, men for hvilke ind- og (1) EFT C 352 af 4.12.1999.
 udrejse er sket ved samme grænsepost (49 504), og transporter
 for hvilke ind- og udrejse er sket i samme medlemsstat
 (11 374) samt transporter på »rullende landevej«.


text:
15.8.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 209/50
 Dom afsagt af Retten i Første Instans den 8. juli 2008 — Lancôme mod KHIM — CMS Hasche Sigle (COLOR EDITION)
 (Sag T-160/07) (1)
 (EF-varemærker - ugyldighedssag - EF-ordmærket COLOR EDITION - absolut registreringshindring - beskrivende karakter - artikel 7, stk. 1, litra c), i forordning (EF) nr. 40/94 - retlig interesse - artikel 55 i forordning nr. 40/94)
 (2008/C 209/88)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Lancôme parfums et beauté & Cie SNC (Paris, Frankrig) (ved avocat E. Baud)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (ved A. Folliard-Monguiral, som befuldmægtiget)
 Den anden part i sagen for appelkammeret ved Harmoniseringskontoret: CMS Hasche Sigle (Köln, Tyskland)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelse truffet den 26. februar 2007 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 231/2006-2) vedrørende en ugyldighedssag mellem CMS Hasche Sigle og Lancôme parfums et beauté & Cie SNC.
 Konklusion
 1)
 Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
 2)
 Lancôme parfums et beauté & Cie SNC bærer sine egne omkostninger og betaler Harmoniseringskontorets omkostninger.
 (1) EUT C 140 af 23.6.2007.


text:
12.10.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 337/34
 Sag anlagt den 11. august 2015 — Makhlouf mod Rådet
 (Sag T-466/15)
 (2015/C 337/36)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Rami Makhlouf (Damaskus, Syrien) (ved advokat E. Ruchat)
 Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union
 Sagsøgerens påstande
 —
 Sagsøgerens søgsmål antages til realitetsbehandling, og sagsøgeren gives medhold.
 —
 Som følge heraf annulleres afgørelse 2015/837/FUSP af 28. maj 2015 samt de efterfølgende retsakter, for så vidt som de angår sagsøgeren.
 —
 Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført tre anbringender, som i det væsentlige er identiske med eller svarer til dem, der er gjort gældende i sag T-432/11, Makhlouf mod Rådet (1).
 (1) EUT C 290, s. 13.


text:
8.1.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 6/6
 DOMSTOLENS DOM
 (Anden Afdeling)
 af 11. november 2004
 i sag C-249/02, Den Portugisiske Republik mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (1)
 (Landbrug - fælles landbrug politik - finansiering af EUGFL - statens faktiske udgifter lavere end de forventede udgifter, der var meddelt Kommissionen - Kommissionens kompetence til at nedsætte de i form af forskud udbetalte beløb - en skrivelse fra en generaldirektør i Kommissionen med underretning til medlemsstaten om denne nedsættelse - retsakt med bindende retsvirkninger)
 (2005/C 6/09)
 Processprog: portugisisk
 I sag C-249/02, angående et annullationssøgsmål i henhold til artikel 230 EF, anlagt den 1. juli 2002, Den Portugisiske Republik (befuldmægtiget: L. Fernandes, bistået af C. Botelho Moniz og E. Maia Cadete) mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (befuldmægtiget: L. Visaggio, bistået af N. Castro Marques), har Domstolen (Anden Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, C.W.A. Timmermans, og dommerne C. Gulmann, J.-P. Puissochet (refererende dommer), R. Schintgen og J.N. Cunha Rodrigues; generaladvokat: D. Ruiz-Jarabo Colomer; justitssekretær: ekspeditionssekretær M. Múgica Arzamendi, den 11. november 2004 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 1)
 Den beslutning, der er indeholdt i skrivelsen af 18. april 2002 fra generaldirektøren for Generaldirektorat for Landbrug under Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, og som vedrører en nedsættelse af de forskud, der var bevilget for regnskabsåret 2002 i henhold til artikel 39, stk. 3, i Kommissionens forordning (EF) nr. 1750/1999 af 23. juli 1999 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 1257/1999 om støtte til udvikling af landdistrikterne fra Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL), som senest ændret ved Kommissionens forordning nr. 1763/2001 (EF) af 6. september 2001, annulleres.
 2)
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber betaler sagens omkostninger.
 (1) EFT C 219 af 14.9.2002.


text:
18 . 5 . 96 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr . C 145/5
 Sag anlagt den 23 . marts 1996 af Kommissionen for De Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendelse
 Europæiske Fællesskaber mod Den Hellenske Republik afsagt den 22 . november 1995 af Oberlandesgericht Düs
 ( Sag C-91/96 ) seldorf i sagen Daihatsu Deutschland GmbH, kærende:
 Verband deutscher Daihatsu-Händler e.V.
 ( 96/C 145/09 )
 ( Sag C-97/96 )
 ( 96/C 145/10 )
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den
 23 . marts 1996 anlagt sag mod Den Hellenske Republik af
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved Maria Ved kendelse afsagt den 22 . november 1995 , indgået til
 Kontou Durante , Kommissionens Juridiske Tjeneste, og Domstolens Justitskontor den 26 . marts 1996, har Ober
 med valgt adresse i Luxembourg hos Carlos Gômez de la landesgericht Düsseldorf, 3 , afdeling for civile sager, i sagen
 Cruz, Kommissionens Juridiske Tjeneste, Wagner-Centret, Daihatsu Deutschland GmbH, kærende : Verband deutscher
 Kirchberg. Daihatsu-Händler e.V. forelagt De Europæiske Fællesska
 bers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse af
 følgende spørgsmål :
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande :
 Har artikel 6 i første selskabsdirektiv af 9 , marts 1968 ( ] )
 1 ) Det fastslås, at Den Hellenske Republik ved ikke inden direkte virkning, når der efter tysk ret som ( den eneste )
 for den fastsatte frist at have vedtaget de administrativt sanktionsbestemmelse med henblik på at gennemtvinge
 eller ved lov fastsatte bestemmelser for at efterkomme opfyldelsen af et anpartsselskabs pligt til at offentliggøre
 nedenstående direktiver har tilsidesat sine forpligtelser i årsregnskabet er hjemlet mulighed for, at Registerretten kan
 henhold til traktaten og direktiverne: fastsætte tvangsbøder på op til 10 000 DM, men således at
 Registerretten kun griber ind på begæring af en selskabs
 a ) Rådets direktiv 92/118/EØF af 17. december 1992 deltager, en kreditor eller virksomhedsnævnet, og indebærer
 om dyresundhedsmæssige og sundhedsmæssige direktivbestemmelsens direkte virkning i givet fald, at
 betingelser for samhandel med og indførsel til begæring om fastsættelse af tvangsbøder ikke blot kan
 Fællesskabet af produkter, der for så vidt angår disse fremsættes af den personkreds, der er berettiget hertil efter
 betingelser ikke er underlagt specifikke fællesskabs tysk ret, men også af enhver anden person, eller at der i det
 bestemmelser, som omhandlet i bilag A, kapitel I, i mindste består en sådan ret for en forening af forhandlere,
 direktiv 89/662/EØF, og for så vidt angår patoge der i henhold til sine vedtægter skal varetage sine medlem
 ner, i direktiv 90/425/EØF ( 1 ) mers interesser, når der er et aftaleforhold mellem medlem
 merne og det anpartsselskab, der ikke opfylder offentliggø
 relsespligten ?
 b ) Rådets direktiv 93/52/EØF af 24 . juni 1993 om
 ændring af direktiv 89/556/EØF om fastsættelse
 af veterinærpolitimæssige betingelser i forbindelse 0 ) EFT 1968 I, s . 41 .
 med handel inden for Fællesskabet med embryoner
 af tamkvæg samt med indførsel heraf fra tredje
 lande ( 2 ).
 2 ) Den Hellenske Republik tilpligtes at betale sagens
 omkostninger.
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendelse
 afsagt den 29. februar 1996 af Verwaltungsgericht Darm
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter: stadt i forvaltningsretssagen Kasim Ertanir mod Land
 Hessen
 Den frist, som Rådets direktiver 92/118/EØF og 93/52/EØF ( Sag C-98/96 )
 giver medlemsstaterne til at træffe de nødvendige foranstalt ( 96/C 145/11 )
 ninger til at efterkomme dem, udløb den 1 , januar 1994 .
 Ved kendelse afsagt den 29 . februar 1996, indgået til
 Den Hellenske Republik har indtil dato ikke underrettet Domstolens Justitskontor den 26 . marts 1996 , har Verwal
 Kommissionen om sådanne foranstaltninger trods Kommis
 tungsgericht Darmstadt, 5 . Afdeling, i forvaltningsretssagen
 sionens åbningsskrivelse og dens fremsatte begrundede Kasim Ertanir mod Land Hessen forelagt De Europæiske
 udtalelse .
 Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgø
 relse af følgende spørgsmål :
 På dette grundlag nedlægger Kommissionen påstand om, at
 det fastslås, at Den Hellenske Republik har tilsidesat sine a ) Hvilke konsekvenser for arbejds- og opholdstilladelsens
 forpligtelser . fortsatte beståen har afbrydelser af det retsmæssige
 ophold eller perioder med beskæftigelse uden arbejds
 (1) EFT nr. L 62 af 15 . 3 . 1993 , s . 49 . tilladelse i relation til allerede erhvervede rettigheder i
 ( 2 ) EFT nr. L 175 af 19 . 7. 1993 , s . 21 . henhold til artikel 6 , stk. 1 , i afgørelse nr. 1/80 fra
 Associeringsrådet EØF-Tyrkiet om udvikling af associe
 ringen ( trykt i Samling af Aftaler indgået af De Europæ
 iske Fællesskaber, bind 3 , side 541 , herefter » Associe


text:
15.2.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 45/4
 Domstolens dom (Anden Afdeling) af 5. december 2013 — Europa-Kommissionen mod Edison SpA
 (Sag C-446/11 P) (1)
 (Appel - konkurrence - det europæiske marked for brintoverilte og natriumperborat - beslutning, der fastslår en overtrædelse af artikel 81 EF - fastlæggelse af ansvaret for den ulovlige adfærd - begrundelsespligt)
 2014/C 45/06
 Processprog: italiensk
 Parter
 Appellant: Europa-Kommissionen (ved V. Di Bucci og V. Bottka, som befuldmægtigede)
 Den anden part i appelsagen: Edison SpA (ved avvocati M. Siragusa, R. Casati, M. Beretta, P. Merlino, F. Cannizzaro og E. Bruti)
 Sagens genstand
 Appel af dom afsagt af Retten (Sjette Afdeling) den 16. juni 2011 i sag T-196/06, Edison mod Kommissionen, hvorved Retten annullerede Kommissionens beslutning K(2006) 1766 endelig af 3. maj 2006 om en procedure i henhold til artikel 81 [EF] og EØS-aftalens artikel 53 (sag COMP/38.620 — hydrogenperoxid og perborat), for så vidt som den vedrører Edison SpA — reglerne om at tilregne et moderselskab en konkurrencebegrænsende adfærd, som er udvist af dets datterselskab — retten til forsvar og begrundelsespligt
 Konklusion
 1)
 Appellen forkastes.
 2)
 Europa-Kommissionen betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 311 af 22.10.2011.


text:
28.8.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 234/10
 Domstolens dom (Store Afdeling) af 29. juni 2010 — Europa-Kommissionen mod Storhertugdømmet Luxembourg
 (Sag C-526/08) (1)
 (Traktatbrud - formaliteten - non bis in idem - retskraft - artikel 226 EF og 228 EF - procesreglementets artikel 29 - processprog - direktiv 91/676/EØF - beskyttelse af vand mod forurening forårsaget af nitrater, der stammer fra landbruget - nationale foranstaltninger, som er uforenelige med reglerne om perioder, betingelser og metoder for tilførsel af gødning - minimumskrav til kapaciteten for opbevaring af gylle - forbud mod tilførsel af gødning på stejle skråninger - metoder til at sikre en ensartet og effektiv spredning af gødning)
 2010/C 234/14
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved S. Pardo Quintillán, N. von Lingen og B. Smulders, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Storhertugdømmet Luxembourg (ved C. Schiltz, som befuldmægtiget, og avocat P. Kinsch)
 Sagens genstand
 Traktatbrud — undladelse af at have truffet de lovgivningsmæssige og administrative foranstaltninger, der er nødvendige for fuldstændigt og korrekt at efterkomme artikel 4 og 5, sammenholdt med bilag II, A, punkt 1, og bilag III, punkt 1, nr. 1, bilag II, A, punkt 5, og bilag III, punkt 1, nr. 2, bilag II, A, punkt 2, og bilag II, A, punkt 6, i Rådets direktiv 91/676/EØF af 12. december 1991 om beskyttelse af vand mod forurening forårsaget af nitrater, der stammer fra landbruget (EFT L 375, s. 1) — fremgangsmåder, betingelser og perioder for tilførsel af gødning til jorden — minimumskrav til kapaciteten for opbevaring af gylle — forbud mod tilførsel af gødning på stejle skråninger — metoder til at sikre en ensartet og effektiv spredning af gødning
 Konklusion
 1)
 Storhertugdømmet Luxembourg har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 91/676/EØF af 12. december 1991 om beskyttelse af vand mod forurening forårsaget af nitrater, der stammer fra landbruget, idet det ikke har vedtaget alle de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivets artikel 4 og 5, sammenholdt med bilag II, afsnit A, punkt 1, 2, 5 og 6, og bilag III, punkt 1, nr. 1) og 2), til dette direktiv.
 2)
 Storhertugdømmet Luxembourg betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 44 af 21.2.2009.


text:
30.6.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 202/10
 Sag anlagt den 10. april 2014 — Kommissionen mod Ungarn
 (Sag C-179/14)
 2014/C 202/12
 Processprog: ungarsk
 Parter
 Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved A. Tokár og E. Montaguti, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Republikken Ungarn
 Sagsøgerens påstande
 Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
 1.
 Det fastslås, at Ungarn har tilsidesat Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/123/EF af 12. december 2006 om tjenesteydelser i det indre marked (1), idet det har indført og opretholdt SZÉP-kortordningen, som er reguleret ved dekret nr. 55 af 12. april 2011, ændret ved lov nr. CLVI af 2011, for så vidt som:
 —
 § 13 i dekretet om SZÉP-kortet, fortolket i sammenhæng med § 2, stk. 2, litra d), i lov nr. XCVI af 1993, § 2, litra b), i lov nr. CXXXII af 1997 og § 1, § 2, stk. 1 og 2, § 55, stk. 1 og 3, og § 64, stk. 1, i lov nr. IV af 2006, udelukker muligheden for, at virksomhedsfilialer udsteder SZÉP-kortet, hvorved den tilsidesætter artikel 14, stk. 3, og artikel 15, stk. 2, litra b), i direktiv 2006/123.
 —
 § 13 i dekretet om SZÉP-kortet, sammenholdt med § 1, § 2, stk. 1 og 2, § 55, stk. 1 og 3, og § 64, stk. 1, i lov nr. IV af 2006, § 2, stk. 2, litra d), i lov nr. XCVI af 1993 og § 2, litra b), i lov nr. CXXXII af 1997, med henblik på at opfylde de krav, der er fastsat i § 13, litra a), b) og c), i dekretet om SZÉP-kortet, ikke anerkender aktiviteter, som udøves af de virksomhedskoncerner, hvis moderselskab ikke er et selskab oprettet i henhold til ungarsk ret, og hvis medlemmer ikke er stiftet som selskab i henhold til ungarsk ret, hvorved den tilsidesætter artikel 15, stk. 1, artikel 15, stk. 2, litra b), og artikel 15, stk. 3, i direktiv 2006/123.
 —
 § 13 i dekretet om SZÉP-kortet, sammenholdt med § 1, § 2, stk. 1 og 2, § 55, stk. 1 og 3, og § 64, stk. 1, i lov nr. IV af 2006, § 2, stk. 2, litra d), i lov nr. XCVI af 1993 og § 2, litra b), i lov nr. CXXXII af 1997, opretholder muligheden for, at banker og andre kreditinstitutter udsteder SZÉP-kortet, eftersom kun disse virksomheder kan opfylde kravene fastsat i dekretets § 13, og derved tilsidesætter artikel 15, stk. 1, artikel 15, stk. 2, litra d), og artikel 15, stk. 3, i direktiv 2006/123.
 —
 § 13 i dekretet om SZÉP-kortet er i strid med artikel 16 i direktiv 2006/123, idet den kræver, at der findes et ungarsk forretningssted, for at SZÉP-kortet kan udstedes.
 2.
 subsidiært fastslås det, såfremt forskrifterne i direktiv 2006/123 omtalt under punkt 1 ikke finder anvendelse på de i punkt 1 nævnte bestemmelser, at SZÉP-kortordningen, som er indført ved dekret nr. 55 af 12. april 2011, er i strid med artikel 49 TEUF og 56 TEUF.
 3.
 Det fastslås, at Erzsébet-kuponordningen, der er reguleret ved lov nr. CLVI af 2011 og lov nr. CIII af 2012, som opretter et monopol til fordel for offentlige organer inden for udstedelsen af kuponer til kold mad, og som trådte i kraft, uden at der havde været en passende overgangsperiode eller passende overgangsbestemmelser, er i strid med artikel 49 TEUF og 56 TEUF, for så vidt som § 1, 5 og 477 i lov nr. CLVI af 2011 og § 2, stk. 1 og 2, samt § 6 og 7 i lov nr. CIII af 2012 fastsætter uforholdsmæssige begrænsninger.4. Ungarn tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 4.
 Ungarn tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 I 2011 ændrede Ungarn lovgivningen om udstedelse af kuponer til kold og varm mad og fritidsaktiviteter, som indrømmes af arbejdsgiverne til arbejdstagerne, og som anses som løntilskud og dermed er underlagt den mest gunstige skatte- og sociale sikkerhedsordning. Den nye lovgivning trådte i kraft den 1. januar 2012 uden en passende overgangsordning. Inden disse ændringer fastsatte national lovgivning ikke konkrete eller særlige betingelser vedrørende udstedelsen af madkuponer eller om disses form. I medfør af indførelsen af disse ændringer har et offentligt organ, Magyar Nemzeti Üdülési Alapítvány (Den nationale ungarske fond for fritidsaktiviteter), et monopol hvad angår udstedelsen af papirkuponer til varm mad og papir- eller elektroniske kuponer til kold mad. Ved lovgivningen pålægges således særligt strenge regler for udstedelsen af kuponer til varm mad og fritidsaktiviteter, som herefter kun kunne udstedes i elektronisk format. De anfægtede foranstaltninger medførte en udelukkelse af operatører, der havde været til stede på dette marked i årevis, de udgør en adgangshindring til markedet for nye operatører, og de er til hinder for en fri udveksling af tjenesteydelser. SZÉP-kortordningen forbeholder således de facto markedet tre store bankkoncerner, der er oprettet i henhold til ungarsk ret, mens udstedelsen af Erzsébet-kuponer udelukkende kan foretages inden for rammerne af et statsligt monopol. Den omstændighed, at indtægterne for det offentlige organ, som er begunstiget af monopolet, benyttes til at afholde sociale udgifter, er ikke en tilstrækkelig berettigelse for de indførte begrænsninger. I henhold til de relevante bestemmelser i EUF-traktaten og direktiv 2006/123, kan der udelukkende indføres begrænsninger i etableringsretten og den frie udveksling af tjenesteydelser, når de ikke udgør forskelsbehandling, når de er af almen interesse, og forudsat at de er nødvendige og forholdsmæssige.
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/123/EF af 12.12.2006 om tjenesteydelser på det indre marked (EUT L 376, s. 36).


text:
25.8.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 282/11
 Domstolens dom (Første Afdeling) af 12. juni 2014 — Gülay Bollacke mod K + K Klaas & Kock B.V. & Co. KG (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Landesarbeitsgericht Hamm — Tyskland)
 (Sag C-118/13) (1)
 ((Præjudiciel forelæggelse - socialpolitik - direktiv 2003/88/EF - tilrettelæggelse af arbejdstiden - årlig betalt ferie - finansiel godtgørelse i tilfælde af dødsfald))
 2014/C 282/15
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Landesarbeitsgericht Hamm
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Gülay Bollacke
 Sagsøgt: K + K Klaas & Kock B.V. & Co. KG
 Konklusion
 Artikel 7 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/88/EF af 4. november 2003 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden skal fortolkes således, at den er til hinder for en national lovgivning eller praksis som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter retten til årlig betalt ferie bortfalder, uden at der derved opnås ret til en finansiel godtgørelse for ferie, der ikke er afholdt, når arbejdsforholdet ophører på grund af arbejdstagerens død. Retten til en sådan godtgørelse kan ikke afhænge af, om den berørte forinden har indgivet en ansøgning herom.
 (1) EUT C 171 af 15.6.2013.


text:
2.10.1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 281/3
 Sag anlagt den 16. juli 1999 af Kommissionen for De Sag anlagt den 16. juli 1999 af Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber mod Den Italienske Republik Europæiske Fællesskaber mod Den Franske Republik
 (Sag C-264/99) (Sag C-265/99)
 (1999/C 281/04)
 (1999/C 281/05)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 16. juli
 1999 anlagt sag mod Den Italienske Republik af Kommissio- Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 16. juli
 nen for De Europæiske Fællesskaber ved Antonio Aresu og 1999 anlagt sag mod Den Franske Republik af Kommissionen
 Maria Patakia, begge Kommissionens Juridiske Tjeneste, som for De Europæiske Fællesskaber ved juridisk konsulent Enrico
 befuldmægtigede, og med valgt adresse i Luxembourg hos Traversa og Hélène Michard, Kommissionens Juridiske Tjene-
 Carlos Gómez de la Cruz, Wagnercentret, rue Alcide de ste, som befuldmægtigede, og med valgt adresse i Luxembourg
 Gasperi, Kirchberg. hos Carlos Gómez de la Cruz, Wagnercentret, Kirchberg.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande: Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 a) Det fastslås, at Den Italienske Republik har tilsidesat — Det fastlås, at Den Franske Republik har tilsidesat de
 sine forpligtelser efter EF-traktatens artikel 12, 43 og 49 forpligtelser, der påhviler den i henhold til artikel 90 EF
 (tidligere artikel 6, 52 og 59 EF) ved at opretholde lovregler (tidligere artikel 95),
 som kræver, at EF-borgere, der som tjenesteydere udøver
 virksomhed som speditør i Italien, efter at have indhentet — idet den har opretholdt og anvendt en lovgivning, i
 indenrigsministerens godkendelse skal være indskrevet i henhold til hvilken der skal anvendes en beregningsformel
 det særlige register hos handelskamrene. for den afgiftspligtige motorkraft, som er ugunstig for
 køretøjer, der er udstyret med manuel gearkasse med seks
 b) Den Italienske Republik tilpligtes at betale sagens omkost- gear eller med automatisk gearkasse med fem gear, og som
 ninger. har diskriminatoriske eller beskyttende virkninger over for
 køretøjer fremstillet i andre medlemsstater i forhold til
 tilsvarende eller konkurrerende indenlandske køretøjer, og
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter — idet den har opretholdt bestemmelser, som begrænser
 faktoren K ved beregningen af den afgiftspligtige motor-
 kraft for køretøjer, der er godkendt enkeltvis i tiden fra den
 1. januar 1978 til den 12. januar 1988, og som anses som
 a) T i l s i d e s æ t t e l s e a f E F - t r a k t a t e n s arti- lignende i forhold til en godkendt type med en faktisk
 kel 49 (tidligere artikel 59 EF) motorkraft på over 100 kW.
 — Den Franske Republik tilpligtes at betale sagens omkost-
 Forpligtelsen for fysiske personer eller selskaber, der udøver ninger.
 virksomhed som speditør, til at være indskrevet i det stedligt
 kompetente handelskammer, er uforeneligt med princippet
 om den fri udveksling af tjenesteydelser. Selv om en sådan
 forpligtelse til indskrivning i registeret ikke er direkte diskrimi- Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 nerende, udgør den en hindring for, at erhvervsdrivende, der
 er bosat i en anden medlemsstat end Italien, kan udøve
 virksomhed i Italien. (Køretøjer udstyret med manuelle gearkasser med seks gear
 eller automatiske gearkasser med fem gear)
 — Overtrædelse artikel 90 EF: Anvendelsen af beregnings-
 b) T i l s i d e s æ t t e l s e a f E F - t r a k t a t e n s a r t i - formlen for den afgiftspligtige motorkraft som fastsat i
 kel 12 og 43 (tidligere artikel 6 og 52) cirkulæret fra 1956 på de omhandlede modeller har
 diskriminatoriske eller beskyttende virkninger i forhold til
 Artikel 6 i lov nr. 1442 indeholder de nærmere betingelser for tilsvarende indenlandske køretøjer, på hvilke det generelt
 ansøgningen om optagelse i registeret og bestemmer navnlig, mere gunstige cirkulære fra 1977 finder anvendelse. De
 at ansøgeren skal fremlægge godkendelse fra indenrigsministe- pågældende modeller, der er fremstillet i andre medlems-
 ren for udenlandske virksomheder og selskabers vedkommen- stater, søger at give en bedre ydelse for så vidt angår
 de eller generelt for de selskaber, der er repræsenteret af forbrug og forurenende udstødning. Imidlertid er dette
 udenlandske statsborgere. Denne bestemmelse er uforenelig parametre, som den franske lovgiver udtrykkelig har villet
 med de grundlæggende principper i EF-traktatens artikel 12 og tage hensyn til i 1977, og af hensyn til hvilke lovgiver
 43. vedtog en ny, mere kompleks formel for beregningen af
 køretøjers afgiftspligtige motorkraft. Ifølge de oplysninger,
 Kommissionen er i besiddelse af, er den nationale produk-
 tion af sådanne køretøjer begrænset til ét køretøj med
 automatisk gearkasse med fem gear.
 ---pagebreak--- C 281/4 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 2.10.1999
 Den nye lovgivning fra 1998 har kun virkning for — Overtrædelse af artikel 4, stk. 2, i direktiv 75/440/EØF:
 fremtiden og bringer ikke den diskriminatoriske afgift, der Kommissionen konstaterer en væsentlig forsinkelse (1977-
 pålægges de af sagen omfattede biler, som er blevet bragt i 93, eller 17 år) hos de franske myndigheder med hensyn
 omsætning i Frankrig før den 1. juli 1998, til ophør. til at vedtage foranstaltninger til opfyldelse af deres pligter
 ifølge direktiv 75/440/EØF skønt de franske myndigheder
 selv har indrømmet, at der allerede i 1980’erne var
 (Køretøjer, der er godkendt enkeltvis i tiden mellem den
 problemer med forurening af overfladevandet. Den fortsat-
 1.1.1978 og den 12.1.1988)
 te forværring af overfladevandets kvalitet ved forureningen
 — Overtrædelse af artikel 90 EF: Kommissionen finder, at den med nitrater beviser den ineffektive karakter af de foran-
 omstændighed, at de franske myndigheder har begrænset staltninger, der indgår i den grundlæggende aktionsplan,
 ændringerne vedrørende den afgiftspligtige motorkraft for de franske myndigheder har fremlagt.
 så vidt angår udenlandske køretøjer, der er udsat for — Overtrædelse af artikel 4, stk. 3, i direktiv 75/440/EØF:
 forskelsbehandling, ved alene at tildele ny registreringsat- Med baggrund i et principielt forbud er anvendelse af vand
 test til typegodkendte køretøjer, hvilket har umiddelbare af dårlig kvalitet for at indvinde drikkevand kun muligt
 afgiftsmæssige konsekvenser, viser, at dommen i Feldainsa- med forbehold af overholdelsen af to kumulative betingel-
 gen (1) kun delvis er efterkommet. ser, som ikke er opfyldt. Drikkevand, der er fremstillet
 således, indeholder i adskillige tilfælde en overskridelse af
 (1) Dom af 17.9.1987, sag 433/85, Sml. s. 3521. grænseværdien for nitrater; derfor præciserer de franske
 myndigheder, at »det stærkt anbefales gravide kvinder og
 spædbørn ikke at indtage dette vand i den ikke-
 lovformelige periode«. Og ifølge Kommissionens konstate-
 ringer har de franske myndigheder ikke, når det måtte vise
 sig nødvendigt, administrationsplaner i Artikels 4, stk. 3’s
 forstand.
 Sag anlagt den 16. juli 1999 af Kommissionen for De (1) EFT L 194 af 25.7.1975, s. 26.
 Europæiske Fællesskaber mod Den Franske Republik
 (Sag C-266/99)
 (1999/C 281/06)
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved dom
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 16. juli afsagt den 15. juli 1999 af Tribunal d’arrondissement de
 1999 anlagt sag mod Den Franske Republik af Kommissionen Luxembourg i sagen Ch. Adam mod administration de
 for De Europæiske Fællesskaber ved Michel Nolin, Kommissio- l’enregistrement et des domaines
 nens Juridiske Tjeneste som befuldmægtiget, og med valgt
 adresse i Luxembourg hos Carlos Gómez de la Cruz, Wagner-
 centret, Kirchberg. (Sag C-267/99)
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskabers har nedlagt (1999/C 281/07)
 følgende påstande:
 Ved dom afsagt den 15. juli 1999, indgået til Domstolens
 — Det fastslås, at Den Franske Republik har tilsidesat sine Justitskontor den 19. juli 1999, har Tribunal d’arrondissement
 pligter efter direktiv 75/440/EØF (1) navnlig artikel 4, da de Luxembourg i sagen Ch. Adam mod administration de
 den ikke har vedtaget de nødvendige bestemmelser for, at l’enregistrement et des domaines forelagt De Europæiske
 kvaliteten af overfladevand, der er beregnet til indvinding Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse
 af drikkevand, er i overensstemmelse med de ved artikel 3 af følgende spørgsmål:
 fastsatte værdier.
 — Den Franske Republik tilpligtes at betale sagens omkost- 1. Er begrebet liberalt erhverv i bilag F, punkt 2, til Rådets
 ninger. sjette direktiv 77/388/EØF om harmonisering af medlems-
 staternes lovgivning om omsætningsafgifter (1) et selvstæn-
 digt fællesskabsretligt begreb?
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Såfremt der svares bekræftende på første spørgsmål,
 spørges:
 Det af Kommissionen i den begrundede udtalelse fastslåede
 traktatbrud angår alene den ukorrekte gennemførelse af direkti- 2. Omfatter begrebet liberalt erhverv erhvervsmæssig virk-
 vet i Regionen Bretagne. somhed som administrator af boligejerforeninger?
 — Overtrædelse af artikel 4, stk. 1, i direktiv 75/440/EØF: I
 de fire omhandlede departementer er overfladevandet ikke (1) EFT L 145 af 13.6.1977, s. 1.
 i overensstemmelse med de værdier, der er fastsat i
 artikel 3, hvilket har været tilfældet uafbrudt og i vidt
 omfang.


text:
26.5.2007
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 117/10
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Commissione tributaria provinciale di Latina (Italien) den 5. marts 2007 — Michele Ciampi mod Agenzia Entrate Ufficio Latina
 (Sag C-131/07)
 (2007/C 117/16)
 Processprog: italiensk
 Den forelæggende ret
 Commissione tributaria provinciale di Latina
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Michele Ciampi
 Sagsøgt: Agenzia Entrate Ufficio Latina
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Skal Domstolens dom i sag C-207/04 (1) fortolkes således, at den italienske lovgiver skulle have udvidet den mere fordelagtige aldersgrænse for kvinder til også at gælde for mænd?
 2)
 Skal det i den foreliggende sag fastslås, at der skal anvendes en skattesats på 50 % af den, der anvendes på beløb ved arbejdsophør, på fratrædelsesgodtgørelse, der udbetales til mænd, allerede fra 50-års alderen?
 3)
 Henset til at det beløb, skatteyderen har betalt i indkomstskat for fysiske personer, ikke udgør en del af hans løn, da det ikke betales af arbejdsgiveren som følge af arbejdsforholdet, og henset til at det beløb, arbejdsgiveren har udbetalt til arbejdsgiveren som led i en frivillig fratrædelsesordning, ikke har karakter af løn, er det så i overensstemmelse med fællesskabsretten at fastslå, at aldersforskellen på 50 år for kvinder og 55 år for mænd er i strid med fællesskabsretten, når direktiv 79/7 (2) tillader medlemsstaterne at fastsætte forskellige aldersgrænser for pensionering?
 4)
 Skal fællesskabsretten (Rådets direktiv 76/207/EØF af 9. februar 1976 (3), der forbyder forskelsbehandling på grundlag af køn) fortolkes således, at den er, henholdsvis ikke er til hinder for anvendelsen af de nationale bestemmelser, der har givet anledning til den verserende sag, med den virkning, at nærværende ret må lægge til grund, at de nationale bestemmelser (artikel 17, nu artikel 19, stk. 4a, i præsidentielt dekret 917/86) er uforenelige, henholdsvis forenelige med fællesskabsretten?
 (1) Samling af Afgørelser 2005 I, s. 7453.
 (2) EFT L 6, s. 24.
 (3) EFT L 39, s. 40.


text:
29.10.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 319/22
 Kendelse afsagt af dommeren i sager om foreløbige forholdsregler den 8. september 2011 — Fulmen mod Rådet
 (Sag T-439/10 R)
 (Særlige rettergangsformer - fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik - restriktive foranstaltninger over for Iran med henblik på at forhindre nuklear spredning - indfrysning af pengemidler og økonomiske ressourcer - anmodning om udsættelse af gennemførelse - ingen uopsættelighed)
 2011/C 319/46
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Fulmen (Teheran, Iran) (ved advokat A. Kronshagen)
 Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union (ved M. Bishop og R. Liudvinaviciute-Cordeiro, som befuldmægtigede)
 Intervenient til støtte for sagsøgte: Europa-Parlamentet (ved M. Konstantinidis, T. Scharf og E. Cujo, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Anmodning om udsættelse af gennemførelse af følgende anfægtede retsakter for så vidt som de vedrører sagsøgeren
 —
 Rådets afgørelse 2010/413/FUSP af 26. juli 2010 om restriktive foranstaltninger over for Iran og om ophævelse af fælles holdning 2007/140/FUSP (EUT L 195, s. 39).
 —
 Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 668/2010 af 26. juli 2010 om gennemførelse af artikel 7, stk. 2, i forordning (EF) nr. 423/2007 om restriktive foranstaltninger over for Iran (EUT L 195, s. 25).
 —
 Rådets afgørelse 2010/644/FUSP af 25. oktober 2010 om ændring af afgørelse 2010/413/FUSP (EUT L 281, s. 81).
 —
 Rådets forordning (EU) nr. 961/2010 af 25. oktober 2010 om restriktive foranstaltninger over for Iran og om ophævelse af forordning (EF) nr. 423/2007 (EUT L 281, s. 1)
 Konklusion
 1)
 Begæringen om foreløbige forholdsregler tages ikke til følge.
 2)
 Afgørelsen om sagens omkostninger udsættes.


text:
9.2.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 46/15
 Domstolens dom (Tiende Afdeling) af 11. december 2014 — Europa-Kommissionen mod Den Hellenske Republik
 (Sag C-677/13) (1)
 ((Traktatbrud - miljø - direktiv 1999/31/EF - artikel 6, litra a), artikel 8, artikel 9, litra a)-c), artikel 11, stk. 1, og artikel 12 - direktiv 2008/98/EF - artikel 13 og 23 samt artikel 36, stk. 1 - affaldshåndtering - deponering af affald - ingen gyldig tilladelse til deponering - funktionsforstyrrelse i deponeringsanlæggets drift))
 (2015/C 046/20)
 Processprog: græsk
 Parter
 Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved M. Patakia og E. Sanfrutos Cano, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Den Hellenske Republik (ved E. Skandalou, som befuldmægtiget)
 Konklusion
 1)
 For så vidt angår deponeringsanlægget i Kiato:
 —
 har den Hellenske Republik tilsidesat de forpligtelser, der påhviler den i medfør af artikel 13 og artikel 36, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/98/EF af 19. november 2008 om affald og om ophævelse af visse direktiver, idet den ikke har truffet de nødvendige foranstaltninger for at affaldshåndteringen på det omhandlede anlæg sker uden at menneskers sundhed bringes i fare, og uden at miljøet skades, og for at forbyde henkastning, dumpning eller ukontrolleret bortskaffelse af affald på det omhandlede anlæg
 —
 har den Hellenske Republik tilsidesat de forpligtelser, der påhviler den i medfør af artikel 8 og artikel 9, litra a)-c), og artikel 11, stk. 1, litra a), i Rådets direktiv 1999/31/EF af 26. april 1999 om deponering af affald og i medfør af artikel 23 i direktiv 2008/98, idet den har tolereret, at driften af dette anlæg sker uden en gyldig tilladelse til deponering, som overholder de betingelser og det indhold, der er fastsat for udstedelsen af en sådan tilladelse, og følgelig uden at affaldsindehaveren eller operatøren af anlægget før leveringen af det omhandlede affald eller under leveringen kan bevise, at det nævnte affald kan deponeres på anlægget i overensstemmelse med de betingelser, der er defineret i tilladelsen
 —
 har Den Hellenske Republik tilsidesat de forpligtelser, der påhviler den i medfør af artikel 12, litra a), i direktiv 1999/31, idet den ikke har sikret, at operatøren i driftsfasen for en deponering gennemfører det kontrol- og overvågningsprogram, der er specificeret i bilag III til dette direktiv.
 2)
 I frifindes Den Hellenske Republik.
 3)
 Den Hellenske Republik betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 52 af 22.2.2014.


text:
28.9.2002 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 233/13
 Development Services Ltd, County Wide Property Investments i Første Instans (Anden Afdeling) i sag T-339/00, Bactria
 Ltd mod Commissioners of Customs and Excise forelagt Industriehygiene-Service GmbH mod Kommissionen for De
 De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om Europæiske Fællesskaber.
 præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 1. a) Kan transaktioner, som Appellanten har nedlagt følgende påstande:
 — Appellen antages til realitetsbehandling, og appellanten
 i) udføres af den enkelte deltager udelukkende gives medhold.
 med den hensigt at opnå en afgiftsfordel og
 — Kendelse afsagt den 29. april 2002 af Retten i Første
 ii) som ikke har et selvstændigt erhvervsmæssigt Instans i sag T-339/00 annulleres.
 formål
 — Det fastslås, at appellanten i henhold til artikel 230, stk. 4,
 EF er berettiget til at anlægge sag med påstand om
 under de omhandlede omstændigheder i momsmæs-
 annullation af forordning nr. 1896/2000/EF (2).
 sig henseende betragtes som leveringer fra eller til
 deltagerne som led i deres økonomiske virksomhed?
 — Sagen hjemvises til Retten i Første Instans til realitetsbe-
 handling.
 b) Hvilke faktorer skal der under de omhandlede
 omstændigheder tages hensyn til ved fastslåelsen
 af, hvem der er modtagere af de selvstændige — Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkost-
 entreprenørers leveringer? ninger i begge sager.
 2. Indebærer doktrinen om misbrug af rettigheder som
 udviklet af Domstolen, at sagsøgernes krav om godtgørel-
 se af eller fradrag for indgående afgift i tilknytning til Anbringender og væsentligste argumenter
 gennemførelsen af de omhandlede transaktioner må
 afvises?
 Appellanten gør gældende, at den anfægtede kendelse skal
 annulleres, fordi den er afsagt på grundlag af en for streng
 fortolkning af artikel 230 EF, som ifølge appellanten ikke
 længere finder anvendelse som følge af den nye efterprøvelse
 af søgsmålskompetencen, som Retten i Første Instans har
 indført ved den for nyligt afsagte dom i sag T-177/01, Jégo-
 Quéré og Cia SA mod Kommissionen. Efter appellantens
 opfattelse er det åbenlyst, at selskabets søgsmål skal antages til
 realitetsbehandling i henhold til denne nye efterprøvelse, idet
 den anfægtede forordning utvivlsomt og aktuelt begrænser
 hans databeskyttelse og ejendomsret, og idet appellanten ikke
 Appel iværksat den 12. juli 2002 af Bactria Industriehygi- kan beskytte sine rettigheder ved at anlægge søgsmål ved
 ene-Service GmbH til prøvelse af kendelse afsagt den nogen anden retsinstans.
 29. april 2002 af De Europæiske Fællesskabers Ret i Første
 Instans i sag T-339/00 (1), Bactria Industriehygiene-Service
 GmbH mod Kommissionen for De Europæiske Fælles-
 skaber Appellanten gør endvidere gældende, at selv hvis den nye test
 ikke finder anvendelse, er Retten i Første Instans’ retlige
 vurdering af, at appellanten ikke var individuelt berørt af
 den anfægtede forordning, selvmodsigende, utilstrækkeligt
 (Sag C-258/02 P) begrundet, baseret på en forkert fortolkning og anvendelse af
 de relevante retsregler og er ikke i overensstemmelse med
 den fremherskende retspraksis om, hvornår en person er
 (2002/C 233/21) individuelt berørt.
 (1) EFT C 4 af 6.1.2001, s. 9.
 (2) Kommissionens forordning af 7.9.2000 om den første fase i det
 program, der er omhandlet i artikel 16, stk. 2, i Europa-
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 12. juli Parlamentets og Rådets direktiv 98/8/EF om biocidholdige pro-
 2002 iværksat appel af Bactria Industriehygiene-Service dukter (EØS-relevant tekst) (EFT L 228 af 8.9.2000, s. 6).
 GmbH, Kirchheimbolanden (Tyskland), ved advokaterne Koen
 Van Maldegem og Claudio Mereu, til prøvelse af kendelse
 afsagt den 29. april 2002 af De Europæiske Fællesskabers Ret