text:
24.6.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 194/12
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Hof van beroep te Brussel (Belgien) den 28. marts 2014 — Loutfi Management Propriété intellectuelle SARL mod AMJ Meatproducts NV og Halalsupply NV
 (Sag C-147/14)
 2014/C 194/15
 Processprog: nederlandsk
 Den forelæggende ret
 Hof van beroep te Brussel
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Loutfi Management Propriété Intellectuelle SARL
 Sagsøgt: AMJ Meatproducts NV og Halalsupply NV
 Præjudicielt spørgsmål
 Skal artikel 9, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009 (1) henset til artikel 21 og 22 i Den Europæiske Unions charter (2) om grundlæggende rettigheder, fortolkes således, at medlemsstaternes kompetente retter ved bedømmelsen af risikoen for forveksling mellem et EF-varemærke, hvori et arabisk ord er dominerende, og et tegn, i hvilket et andet men visuelt lignende arabisk ord er dominerende, kan eller endog skal undersøge og tage hensyn til forskellen i udtale og betydning [org. s. 35] af disse ord, selv om arabisk ikke er et officielt sprog i EU og medlemsstaterne
 (1) EUT L 78, s. 1.
 (2) EUT 2000, C 364, S. 1.


text:
22.2.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 52/26
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Consiglio di Stato (Italien) den 20. november 2013 — Ministero dell’Ambiente e della Tutela del Territorio e del Mare, Ministero della Salute og Ministero dello Sviluppo Economico mod Ediltecnica SpA
 (Sag C-592/13)
 2014/C 52/46
 Processprog: italiensk
 Den forelæggende ret
 Consiglio di Stato
 Parter i hovedsagen
 Sagsøgere: Ministero dell’Ambiente e della Tutela del Territorio e del Mare, Ministero della Salute og Ministero dello Sviluppo Economico
 Sagsøgt: Ediltecnica SpA
 Præjudicielt spørgsmål
 Skal Den Europæiske Unions principper på miljøområdet i henhold til artikel 191, stk. 2, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde og direktiv 2004/35/EF (1) — og navnlig princippet om, at forureneren betaler, forsigtighedsprincippet, princippet om forebyggende indsats og princippet om indgreb over for miljøskader fortrinsvis ved kilden — til hinder for en national lovgivning som den, der følger af artikel 244, 245 og 253 i lovdekret nr. 152 af 3.4.2006, hvorefter den administrative myndighed — i tilfælde af konstateret forurening af et område, og såfremt det hverken kan fastslås, hvem der er ansvarlig for forureningen, eller opnås afhjælpende foranstaltninger fra den ansvarlige — ikke kan pålægge ejeren, som ikke er ansvarlig for forureningen, at gennemføre foranstaltninger til sikring i nødstilfælde og rensning, og hvorefter ejeren alene kan pålægges et økonomisk ansvar, der er begrænset til områdets værdi efter gennemførelsen af rensningsforanstaltningerne?
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/35/EF af 21.4.2004 om miljøansvar for så vidt angår forebyggelse og afhjælpning af miljøskader (EUT L 143, s. 56).

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
7.7.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 212/30
 Rettens dom af 22. maj 2014 — NIIT Insurance Technologies mod KHIM (EXACT)
 (Sag T-228/13) (1)
 ((EF-varemærker - ansøgning om EF-ordmærket EXACT - absolut registreringshindring - beskrivende karakter - artikel 7, stk. 1, litra c), i forordning (EF) nr. 207/2009 - begrundelsespligt - ligebehandling - artikel 56 TEUF))
 2014/C 212/37
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: NIIT Insurance Technologies Ltd (London, Det Forenede Kongerige) (ved advokat M. Wirtz)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (ved A. Schifko, som befuldmægtiget)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelse truffet den 18. februar 2013 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1307/2012-4) vedrørende en ansøgning om registrering af ordmærket EXACT som EF-varemærke
 Konklusion
 1)
 Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
 2)
 NIIT Insurance Technologies Ltd betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 189 af 29.6.2013.


text:
23.9.2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 273/9
 Sag anlagt den 20. juli 2000 af Kommissionen for De statslige højere læreanstalters kontraktforskning. Forbundsre-
 Europæiske Fællesskaber mod Forbundsrepublikken geringens argument om, at det i praksis ikke er muligt at
 Tyskland adskille forsknings- og undervisningsvirksomhed [som er
 fritaget for afgift, jf. stk. 1, litra i)], beror på interne omstændig-
 heder, som en medlemsstat ikke kan påberåbe sig, hvilket også
 (Sag C-287/00) fremgår af forholdene i andre medlemsstater.
 (2000/C 273/13) (1) EFT L 145 af 13.6.1977, s. 1.
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 20. juli
 2000 anlagt sag mod Forbundsrepublikken Tyskland af Kom-
 missionen for De Europæiske Fællesskaber ved Günter Wilms
 og Kilian Gross, Kommissionens Juridiske Tjeneste, som
 befuldmægtigede, og med valgt adresse i Luxembourg hos
 Carlos Gómez de la Cruz, Kommissionens Juridiske Tjeneste, Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved dom
 Wagnercentret C 254, Kirchberg. afsagt den 23. juni 2000 af Tribunal de grande instance de
 Paris (3. Afdeling — 2. kammer) i sagen SA LTJ Diffusion
 mod SA Sadas Vertbaudet
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 (Sag C-291/00)
 1. Det fastslås, at Forbundsrepublikken Tyskland har tilside- (2000/C 273/14)
 sat sine forpligtelser i henhold til artikel 2 i Rådets sjette
 direktiv 77/388/EØF (1) af 17. maj 1977 om harmonise-
 ring af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgif- Ved dom afsagt den 23. juni 2000, indgået til Domstolens
 ter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet bereg- Justitskontor den 26. juli 2000, har Tribunal de grande
 ningsgrundlag i den senest ændrede affattelse, idet den instance de Paris (3. Afdeling — 2. kammer) i sagen SA LTJ
 ved § 4, nr. 21a, i Umsatzsteuergesetz af 12. december Diffusion mod SA Sadas Vertbaudet forelagt De Europæiske
 1996 har fritaget forskningsvirksomhed ved de statslige Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse
 højere læreanstalter for moms. af følgende spørgsmål:
 Vedrører forbuddet i artikel 5, stk. 1, litra a), i direktiv 89/104
 2. Forbundsrepublikken Tyskland betaler sagens omkost- af 21. december 1988 om indbyrdes tilnærmelse af medlems-
 ninger. staternes lovgivning om varemærker (1) alene en identisk
 reproduktion af det eller de tegn der udgør varemærket, uden
 slettelser eller tilføjelser, eller kan det tillige omfatte
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter 1. en reproduktion af et særligt element af et mærke
 bestående af flere tegn?
 Fritagelsen af de statslige højere læreanstalters virksomhed i 2. en fuldstændig reproduktion af tegn, der udgør varemær-
 form af kontraktforskning for moms (§ 4, nr. 21a, i Umsatz- ket, når de står ved siden af andre tegn?
 steuergesetz — den tyske momslov som affattet ved § 4, nr. 5,
 i Umsatzsteuer-Änderungsgesetz af 12.12.1996, BGBl. 1996, (1) EFT L 40 af 11.2.1989, s. 1.
 Teil I, s. 1851 f.) er i strid med artikel 2, nr. 1, i sjette
 momsdirektiv. Inden for rammerne af den såkaldte kontrakt-
 forskning (forskningsaktiviteter, der som regel er baseret på en
 kontrakt, som blandt andet fastlægger arten og omfanget af
 ydelsen og modydelsen) præsterer de statslige højere lærean-
 stalter tjenesteydelser, der principielt er afgiftspligtige i henhold
 til artikel 4 i sjette momsdirektiv. I henhold til direktivets
 artikel 4, stk. 5, er offentligretlige organer imidlertid ikke Sag anlagt den 3. august 2000 af Kommissionen for De
 afgiftspligtige, for så vidt de virker i deres egenskab af offentlige Europæiske Fællesskaber mod Storhertugdømmet
 myndigheder. Luxembourg
 (Sag C-297/00)
 Ved kontraktforskning virker de statslige højere læreanstalter
 netop ikke som offentlige myndigheder. Denne virksomhed
 beror snarere på et privatøkonomisk forhold mellem den (2000/C 273/15)
 statslige højere læreanstalt og den pågældende ordregiver. Efter
 Kommissionens opfattelse kan der ikke med hjemmel i sjette Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 3. august
 momsdirektivs artikel 13, punkt A, ske afgiftsfritagelse af de 2000 anlagt sag mod Storhertugdømmet Luxembourg af
 ---pagebreak--- C 273/10 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 23.9.2000
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved Bernard nique des Arcis og med valgt adresse i Luxembourg hos
 Mongin, Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuldmægti- Forbundsrepublikken Tysklands ambassadør, Horst Pakowski,
 get, og med valgt adresse i Luxembourg hos Carlos Gómez de til prøvelse af dom afsagt den 27. juni 2000 af De Europæiske
 la Cruz, samme tjeneste, Wagnercentret, Kirchberg. Fællesskabers Ret i Første Instans (Tredje Afdeling) i sag
 T-72/99, Karl Meyer mod Kommissionen for De Europæiske
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber har nedlagt Fællesskaber.
 følgende påstande:
 Appellanten har nedlagt følgende påstande:
 1. Det fastslås, at den luxembourgske regering har tilsidesat
 de forpligtelser, der påhviler det i henhold til traktaten og — Karl Meyers appel af den nævnte anfægtede dom antages
 Rådets direktiv 98/35/EF af 25. maj 1998 om ændring af til realitetsbehandling og appellen erklæres begrundet.
 direktiv 94/58/EF om minimumsuddannelsesniveauet for
 søfartserhverv (1), idet den ikke inden for den fastsatte — Den nævnte dom ophæves og kendes uden retsvirkning,
 frist har sat de love og administrative bestemmelser, og Domstolen træffer en ny afgørelse som den, Retten i
 herunder eventuelle sanktionsbestemmelser, i kraft, der Første Instans burde have truffet.
 er nødvendige for at efterkomme direktivet.
 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber tilpligtes
 2. Den luxembourgske regering tilpligtes at betale sagens
 at betale sagens omkostninger, herunder dem, der er
 omkostninger.
 afholdt ved Retten i Første Instans.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Anbringender og væsentligste argumenter
 Den bindende karakter af artikel 10, stk. 1, EF og artikel 226,
 stk. 3, EF indebærer, at medlemsstaterne har pligt til at træffe — Rettergangsfejl:
 de foranstaltninger, som er nødvendige til gennemførelse af
 direktiver i national ret inden udløbet af den frist, der er fastsat Den anfægtede dom indeholder ikke den mindste omtale
 herfor. Den frist, der er fastsat i direktivets artikel 2, stk. 1, af Kommissionens helt ulovlige sagsbehandling og af den
 udløb den 25. maj 1999, uden at Storhertugdømmet Luxem- ulovlige adfærd, der er udvist af Kommissionen, som efter
 bourg havde udstedt de nødvendige bestemmelser. at have benægtet ethvert kendskab til de omtvistede
 projekter i sidste øjeblik fremlagde 20 omfattende doku-
 menter. Ved sin afvisning af fuldt ud at belyse denne sag
 (1) EFT L 172 af 17.6.1998, s. 1. og indhente hele den foreliggende dokumentation, før
 den traf sin afgørelse, har Retten i Første Instans klart
 frataget appellanten hans ret til at forsvare sig og
 hans krav på retssikkerhed. Den anfægtede dom udgør
 endvidere en tilsidesættelse af princippet om retten til
 rettergang, fordi Retten klart ikke har overholdt sin
 Appel iværksat den 7. august 2000 af Karl Meyer til forpligtelse til streng upartiskhed.
 prøvelse af dom afsagt den 27. juni 2000 af De Europæiske
 Fællesskabers Ret i Første Instans (Tredje Afdeling) i — Uklar, tendentiøs og selvmodsigende begrundelse.
 sag T-72/99, Karl Meyer mod Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber — Tilsidesættelse af generelle retsprincipper (beskyttelse af
 den berettigede forventning, forbud mod at retsakter, der
 (Sag C-301/00 P) har tillagt borgerne rettigheder eller fordele, tilbagekaldes
 eller suspenderes med tilbagevirkende kraft, retten til
 (2000/C 273/16) forsvar og retssikkerhed).
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 7. august — Tilsidesættelse af overordnede regler om grundlæggende
 2000 iværksat appel af Karl Meyer ved advokat Jean-Domi- rettigheder til beskyttelse af borgerne.


text:
14.5.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 115/33
 Sag anlagt den 28. februar 2005 af Joerg Peter Block m.fl. mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 (Sag T-114/05)
 (2005/C 115/59)
 Processprog: fransk
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der den 28. februar 2005 anlagt sag mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber af Joerg Peter Block, Sterrebeek (Belgien), og 12 andre, ved avocats Stéphane Rodrigues og Alice Jaume, og med valgt adresse i Luxembourg.
 Sagsøgerne har nedlagt følgende påstande:
 —
 Ansættelsesmyndighedens afgørelser, hvorved sagsøgernes klager blev afvist, og ansættelsesmyndighedens afgørelser af 1. maj 2004 om ændring af sagsøgernes lønklasse til lønklasse A*8 eller lønklasse B*8, annulleres.
 —
 Sagsøgernes lønsedler, hvorved ansættelsesmyndighedens afgørelse om at ændre sagsøgernes lønklasser til lønklasse A*8 eller lønklasse B*8 gennemføres, annulleres fra 1. maj 2004.
 —
 Retsvirkningerne af en annullation af de anfægtede afgørelser og navnlig af en genindplacering af sagsøgerne i lønklasse A*9 eller lønklasse B*9 med tilbagevirkende kraft fra den 1. maj 2004 meddeles Ansættelsesmyndigheden.
 —
 Subsidiært tilpligtes Kommissionen at anse sagsøgerne for forfremmelsesværdige til lønklasse A*10 eller til lønklasse B*10 ved deres næste forfremmelse.
 —
 Kommissionen tilpligtes at erstatte det tab, som sagsøgerne har lidt ved ikke at blive indplaceret i lønklasse A*9 eller lønklasse B*9 fra den 1. maj 2004.
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Sagsøgerne er alle tjenestemænd ved Kommissionen og indplaceret i lønklasse A7 og B2 forud for ikrafttrædelsen af vedtægtsændringen den 1. maj 2004. De anfægter deres indplacering i henholdsvis lønklasse A*8 og B*8 i medfør af artikel 2 i bilag XIII til vedtægten.
 Til støtte for deres søgsmål har sagsøgerne gjort gældende, at anvendelsen af denne bestemmelse i forhold til dem er ulovlig, idet der herved sker en tilsidesættelse af artikel 6 i vedtægten, af princippet om ækvivalens mellem den tidligere og den nye karrierestruktur og af ligebehandlingsprincippet samt af sagsøgernes berettigede forventning og velerhvervede rettigheder. Sagsøgerne har tillige anført, at der foreligger magtfordrejning.


text:
2.12.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 294/25
 Sag anlagt den 15. september 2006 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Kongeriget Spanien
 (Sag C-380/06)
 (2006/C 294/43)
 Processprog: spansk
 Parter
 Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved B. Schima og S. Pardo Quintillán, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Kongeriget Spanien
 Sagsøgerens påstande
 —
 Det fastslås, at Kongeriget Spanien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 3, stk. 1, 2 og 4, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/35/EF (1) af 29. juni 2000 om bekæmpelse af forsinket betaling i handelstransaktioner, idet det ved vedtagelsen af lov 3/2004 af 29. december 2004 om bekæmpelse af forsinket betaling i handelstransaktioner har fastsat en frist på 90 dage for betaling for visse føde- og dagligvarer samt idet visse bestemmelser først træder i kraft den 1. juli 2006.
 —
 Kongeriget Spanien tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Direktiv 2000/35/EF indeholder ikke under nogen omstændigheder hjemmel til delvis eller progressiv anvendelse af retsaktens bestemmelser. Udskydelsen til den 1. juli 2006 er således i strid med direktivets artikel 3, stk. 1 og 2. Udskydelsen er ligeledes i strid med denne artikels stk. 4, der bestemmer, at medlemsstaterne sikrer, at der i kreditorernes og konkurrenternes interesse findes egnede og effektive midler til at bringe anvendelsen af klart urimelige kontraktvilkår til ophør.
 Således kan udsættelsen af anvendelsen af fristen på højst tres dage ikke betragtes som en yderligere betingelse til gunst for kreditor og er under ingen omstændigheder antagelig, navnlig når henses til den omstændighed, at de nationale bestemmelser til gennemførelse af direktiv 2000/35/EF skulle have været vedtaget senest i august 2002.
 (1) EFT L 200, s. 35.


text:
27.1.2001 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 28/29
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande: Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 — Den af Tredje Appelkammer ved Harmoniseringskontoret — Den af Tredje Appelkammer ved Harmoniseringskontoret
 trufne afgørelse af 12. september 2000 i klagesag R trufne afgørelse af 12. september 2000 i klagesag R
 477/1999-3 annulleres. 569/1999-3 annulleres.
 — Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens om- — Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens om-
 kostninger. kostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Det omhandlede vare- Ordmærket »CARCARD« — an- Det omhandlede vare- Ordmærket »TRUCKCARD« —
 mærke: søgning 115 014 mærke: ansøgning 113 274
 Vare eller tjenesteydelse: Varer og tjenesteydelser i klasse 9, Vare eller tjenesteydelse: Varer og tjenesteydelser i klasse 9,
 36, 37, 38, 39, 42 (bl.a. databære-
 36, 37, 38, 39, 42 (bl.a. databære-
 re til data vedrørende køretøjer,
 re til data vedrørende køretøjer,
 leasing af motorkøretøjer og leasing af motorkøretøjer og
 afregning heraf, formidling af tje-
 afregning heraf, formidling af tje-
 nesteydelser inden for trafik- og
 nesteydelser inden for trafik- og
 transportlogistik, autohjælp, repa- transportlogistik, autohjælp, repa-
 rationsvirksomhed og bugsering)
 rationsvirksomhed og bugsering)
 Den for appelkammeret Undersøgerens afvisning af regi-
 påklagede afgørelse: strering Den for appelkammeret Undersøgerens afvisning af regi-
 påklagede afgørelse: strering
 Søgsmålsgrunde: — tilsidesættelse af artikel 7, stk.
 1, litra b), i forordning (EF) Søgsmålsgrunde: — tilsidesættelse af artikel 7, stk.
 nr. 40/94 1, litra b), i forordning (EF)
 nr. 40/94
 — tilsidesættelse af artikel 7, stk.
 1, litra c), i forordning (EF) — tilsidesættelse af artikel 7, stk.
 nr. 40/94. 1, litra c), i forordning (EF)
 nr. 40/94
 Sag anlagt den 24. november 2000 af Daimler Chrysler
 AG mod Harmoniseringskontoret for det Indre Marked
 (varemærker, mønstre og modeller) Sag anlagt den 29. november 2000 af Alsace International
 Car Service (A.I.C.S.) mod Europa-Parlamentet
 (Sag T-358/00)
 (Sag T-365/00)
 (2001/C 28/53)
 (2001/C 28/54)
 (Processprog: tysk)
 (Processprog: fransk)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 den 24. november 2000 anlagt sag mod Harmoniseringskon-
 toret for det Indre Marked (varemærker, mønstre og modeller) Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 af Daimler Chrysler AG, Stuttgart (Tyskland), ved advokat den 29. november 2000 anlagt sag mod Europa-Parlamentet
 Stefan Völker, advokatfirmaet Gleiss Lutz Hootz Hirsch, Stutt- af Alsace International Car Service (A.I.C.S.), Strasbourg (Frank-
 gart, Tyskland. rig), ved advokat Jean Claude Fourgoux, Paris.


text:
8.3.2003 DA Den Europæiske Unions Tidende C 55/19
 Slettelse af sag C-489/99 (1) Slettelse af sag C-492/99 ( 1)
 (2003/C 55/40) (2003/C 55/43)
 Ved kendelse af 19. november 2002 har præsidenten for De Ved kendelse af 19. november 2002 har præsidenten for De
 Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-489/99, Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-492/99,
 Immobiliare Flavia Srl, i likvidation, mod Ministero delle Colleoni Giacomo e Figli Srl mod Ministero delle Finanze
 Finanze (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunale di (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunale di Brescia),
 Brescia), skal slettes af registeret. skal slettes af registeret.
 ( 1) EFT C 79 af 18.3.2000. (1 ) EFT C 79 af 18.3.2000.
 Slettelse af sag C-490/99 (1) Slettelse af sag C-134/00 ( 1)
 (2003/C 55/41) (2003/C 55/44)
 Ved kendelse af 19. november 2002 har præsidenten for De Ved kendelse af 11. december 2002 har præsidenten for De
 Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-490/99, Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-134/00,
 Azzini SpA mod Ministero delle Finanze (anmodning om Ministero delle Finanze mod Merkur Chemical Srl (anmodning
 præjudiciel afgørelse fra Tribunale di Brescia), skal slettes af om præjudiciel afgørelse fra Tribunale di Trento), skal slettes
 registeret. af registeret.
 ( 1) EFT C 79 af 18.3.2000. (1 ) EFT C 176 af 24.6.2000.
 Slettelse af sag C-491/99 (1) Slettelse af sag C-88/01 (1)
 (2003/C 55/42) (2003/C 55/45)
 Ved kendelse af 19. november 2002 har præsidenten for De Ved kendelse af 15. november 2002 har præsidenten for De
 Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-491/99, Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-88/01,
 Falegnameria Carminati di Franco e Domenico Carminati Snc Agricola Torriani Sas mod Ministero delle Finanze (anmodning
 mod Ministero delle Finanze (anmodning om præjudiciel om præjudiciel afgørelse fra Tribunale di Brescia), skal slettes
 afgørelse fra Tribunale di Brescia), skal slettes af registeret. af registeret.
 ( 1) EFT C 79 af 18.3.2000. (1 ) EFT C 118 af 21.4.2001.


text:
15.7.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 165/27
 Sag anlagt den 3. maj 2006 — Drax Power m.fl. mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 (Sag T-130/06)
 (2006/C 165/54)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøgere: Drax Power Ltd (Selby, Det Forenede Kongerige), Great Yarmouth Power Ltd (Swindon, Det Forenede Kongerige), International Power Plc (London, Det Forenede Kongerige), Npower Copgen Ltd (Swindon, Det Forenede Kongerige), RWE Npower Plc (Swindon, Det Forenede Kongerige), ScottishPower Generation Ltd (Glasgow, Det Forenede Kongerige), Scottish and Southern Energy Plc (Perth, Det Forenede Kongerige) (ved I. Glick, QC, og barrister M. Cook)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Sagsøgernes påstande
 —
 Kommissionens beslutning K(2006) 426 endelig udg. af 22. februar 2006 om den foreslåede ændring af den nationale plan for tildeling af drivhusgasemissionskvoter, som Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland har forelagt, annulleres.
 —
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Den 20. november 2004 meddelte Det Forenede Kongerige Kommissionen, at det havde til hensigt at ændre sin foreløbige nationale plan for tildeling af drivhusgasemissionskvoter. Kommissionens beslutning, hvorved den foreslåede ændring blev afvist, blev af Det Forenede Kongerige anfægtet for Retten i Første Instans, som i sin dom i sag T-178/05 (1) annullerede beslutningen.
 Herefter vedtog Kommissionen en ny beslutning, hvorved den foreslåede ændring blev afvist. Denne beslutning anfægter sagsøgerne nu for Retten.
 Sagsøgerne ejer direkte eller gennem deres datterselskaber elektricitetsværker, som er omfattet af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/87/EF af 13. oktober 2003 om en ordning for handel med kvoter for drivhusgasemissioner i Fællesskabet og om ændring af Rådets direktiv 96/61/EF (2). Som følge af den foreslåede ændring af den nationale tildelingsplan ville de få tildelt væsentlig større kvoter end de gældende.
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgerne gjort gældende, at den anfægtede beslutning er i strid med Rettens dom i sag T-178/05, og at der i de spørgsmål, der rejses i den anfægtede beslutning, er truffet afgørelse.
 Ifølge sagsøgerne har Kommissionen med urette sluttet, at den 30. september 2004 som nævnt i direktivets artikel 11, stk. 1, er en skæringsdato, og at medlemsstaterne ikke kan foreslå ændringer til deres nationale tildelingsplaner efter denne frist, undtagen ændringer som er påkrævet ved en beslutning truffet af Kommissionen.
 Sagsøgerne har endvidere gjort gældende, at de fremsatte betænkeligheder vedrørende ordningen for handel med emissionskvoters funktion er overdrevne og ikke kan begrunde afvisningen af den foreslåede ændring.
 (1) Sag T-178/05, Det Forenede Kongerige mod Kommissionen, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser.
 (2) EUT 2003 L 275, s. 32.


text:
30.4.2004
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 106/51
 Sag anlagt den 1. april 2004 af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Irland.
 (Sag C-165/04)
 (2004/C 106/88)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 1. april 2004 anlagt sag mod Irland af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved K. Banks som befuldmægtiget, og med valgt adresse i Luxembourg.
 Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
 —
 Det fastslås, at Irland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 228 EF, idet Irland ikke har truffet de fornødne foranstaltninger for at opfylde Domstolens dom af 19. marts 2002 i sag C-13/00, Kommissionen mod Irland (1).
 —
 Irland tilpligtes at betale Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber en tvangsbøde på 3 600 EUR for hver dags forsinkelse med gennemførelsen af de fornødne foranstaltninger til opfyldelse af dommen i sag C-13/00, regnet fra afsigelsen af dommen i den foreliggende sag indtil den dag, hvor dommen i sag C-13/00 er opfyldt.
 —
 Irland tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 I dommen af 19. marts 2002 i sag C-13/00 fastslog Domstolen, at Irland havde tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EF-traktatens artikel 228, stk. 7 (efter ændring nu artikel 300, stk. 7, EF), sammenholdt med artikel 5 i protokol 28 til aftalen af 2. maj 1992 om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, idet Irland ikke inden den 1. januar 1995 havde tiltrådt Berner-konventionen til værn for litterære og kunstneriske værker (Paris-akten af 24.7.1971).
 Artikel 228, stk. 1, EF bestemmer, at såfremt Domstolen fastslår, at en medlemsstat ikke har overholdt en forpligtelse, som påhviler den i henhold til traktaten, skal denne stat gennemføre de til dommens opfyldelse nødvendige foranstaltninger.
 Der er nu forløbet to år, siden Domstolen afsagde dom i sag C-13/00, og Kommissionen har ikke modtaget nogen oplysninger, der giver den holdepunkter for at antage, at Irland har ratificeret Paris-akten. Kommissionen må derfor gå ud fra, at Irland endnu ikke har gennemført de foranstaltninger, der er nødvendige til opfyldelse af Domstolens dom i sag C-13/00.
 I henhold til artikel 228, stk. 2, EF, har Kommissionen nedlagt påstand om, at Domstolen pålægger Irland en tvangsbøde på 3 600 EUR for hver dags forsinkelse med opfyldelsen af Domstolens dom i sag C-13/00, regnet fra den dag, hvor Domstolen afsiger dom i den foreliggende sag.
 (1) Sml. I, s. 513.


text:
27.1.2007
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 20/35
 Sag anlagt den 20. december 2006 — Inter-IKEA mod KHIM (gengivelse af en palle)
 (Sag T-389/06)
 (2007/C 20/54)
 Stævningen er affattet på engelsk
 Parter
 Sagsøger: Inter-IKEA Systems BV (Delft, Nederlandene) (ved lawyer J. Gulliksson)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelse truffet den 26. september 2006 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 355/2006-1) annulleres.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Det EF-varemærke, der søges registreret: Figurmærke, der forestiller en palle, som består af en langstrakt rektangulær platform eller sokkel og en tilsvarende langstrakt flange dekoreret med trekantede huller, med en vinkel på 90 grader mellem de to dele, for varer og tjenesteydelser i klasse 6, 7, 16, 20, 35, 39 og 42 — ansøgning nr. 4 073 748
 Undersøgerens afgørelse: Afslag på ansøgningen
 Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen
 Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra b), i Rådets forordning (EF) nr. 40/94, idet varemærket har en tilstrækkelig grad af særpræg til at blive registreret.


text:
10.11.2007
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 269/59
 Sag anlagt den 10. september 2007 — Ryanair mod Kommissionen
 (Sag T-342/07)
 (2007/C 269/106)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Ryanair Holdings Plc (County Dublin, Irland) (ved J. Swift, QC, solicitors V. Power og A. McCarthy, lawyer G. Berrish samt solicitor D. Hull)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Sagsøgerens påstande
 —
 Kommissionens beslutning annulleres.
 —
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Sagsøgeren har ved dette søgsmål nedlagt påstand om annullation af Kommissionens beslutning C(2007)3104 af 27. juni 2007, der erklærer en fusion uforenelig med fællesmarkedet og EØS-aftalen (sag nr. COMP/M.4439 — Ryanair/Aer Lingus).
 Sagsøgeren har principalt gjort gældende, at Kommissionen angiveligt fejlagtigt har fastslået og ikke i fornøden udstrækning har bevist, at fusionen vil hæmme den effektive konkurrence på fællesmarkedet væsentligt. Subsidiært har sagsøgeren gjort gældende, at Kommissionen fejlagtigt har fastslået og ikke i fornøden udstrækning har bevist, at fusionen som ændret ved de forskellige tilsagn, som er tilbudt af sagsøgeren under undersøgelsen, vil hæmme den effektive konkurrence væsentligt.
 Sagsøgeren har til støtte for sine påstande anført, at Kommissionen begik åbenbare fejlskøn for så vidt angår a) konkurrenceforholdet mellem de to luftfartsselskaber, b) hindringerne for at komme ind på markedet, henholdsvis for ekspansion, og c) dens undersøgelse af sagen på baggrund af enkelte ruter, ligesom den begik grundlæggende og åbenbare fejlvurderinger ved sin bedømmelse af effektivitetsgevinsterne, som vil følge af fusionen, og ved behandlingen af de tilsagn, som sagsøgeren har tilbudt.


text:
14.4.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 112/29
 Rettens dom af 27. februar 2014 — Advance Magazine Publishers mod KHIM — López Cabré (VOGUE)
 (Sag T-229/12) (1)
 ((EF-varemærker - indsigelsessag - ansøgning om EF-figurmærket VOGUE - det ældre EF-ordmærke VOGUE - risiko for forveksling - varer af samme eller lignende art - lighed mellem tegnene - artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 207/2009 - unøjagtigheder ved varemærkeansøgningen - artikel 26, stk. 1, litra c), i forordning (EF) nr. 207/2009 - regel 2, stk. 2, i forordning (EF) nr. 2868/95 - delvist afslag på registrering))
 2014/C 112/37
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Advance Magazine Publishers, Inc. (New York, New York, De Forenede Stater) (ved barrister C. Aikens)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (ved V. Melgar, som befuldmægtiget)
 Den anden part i sagen for appelkammeret ved Harmoniseringskontoret: Eduardo López Cabré (Barcelona, Spanien)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelse truffet den 26. marts 2012 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1170/2011-4) vedrørende en indsigelsessag mellem Eduardo López Cabré og Advance Magazine Publishers, Inc.
 Konklusion
 1)
 Afgørelse truffet den 26. marts 2012 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1170/2011-4) vedrørende en indsigelsessag mellem Eduardo López Cabré og Advance Magazine Publishers, Inc. annulleres, i det omfang den stadfæstede indsigelsesafdelingens afgørelse af 18. marts 2011, hvorved denne gav medhold i indsigelsen vedrørende tilbehør i klasse 18 i Nice-arrangementet af 15. juni 1957 vedrørende international klassificering af varer og tjenesteydelser til brug ved registrering af varemærker, som revideret og ændret.
 2)
 Harmoniseringskontoret frifindes for de øvrige påstande vedrørende annullation af den i konklusionens punkt 1) nævnte afgørelse.
 3)
 Det er ufornødent at træffe afgørelse vedrørende påstandene om, at der gives medhold i indsigelsen alene for så vidt angår paraplyer, parasoller og tilbehør til paraplyer og parasoller.
 4)
 Hver part bærer sine egne omkostninger.
 (1) EUT C 227 af 28.7.2012.


text:
27.4.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 123/21
 Sag anlagt den 1. marts 2013 — Vicente Gandia Pla mod KHIM — Tesco Stores (MARQUES DE CHIVÉ)
 (Sag T-128/13)
 2013/C 123/35
 Stævningen er affattet på engelsk
 Parter
 Sagsøger: Vicente Gandia Pla, SA (Chiva, Spanien) (ved advokat I. Temiño Ceniceros)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: Tesco Stores Ltd (Cheshunt, Det Forenede Kongerige)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Stævningen og bilagene hertil antages til realitetsbehandling.
 —
 Afgørelsen truffet af Appelkammeret annulleres.
 —
 Harmoniseringskontoret og intervenienten tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Ansøger om EF-varemærket: Vicente Gandia Pla, SA
 Det omhandlede EF-varemærke: Figurmærke »MARQUES DE CHIVÉ« for varer i klasse 29, 32 og 33 — EF-varemærkeregistrering nr. 9 571 415
 Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Tesco Stores Ltd
 Det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Registrering i Det Forenede Kongerige nr. 1 520 720 af ordmærket »MARQUES DE CHIVE« for varer i klasse 33
 Indsigelsesafdelingens afgørelse: Indsigelsen mod ansøgningen vedrørende varer i klasse 33 blev forkastet på grund af manglende reel brug
 Appelkammerets afgørelse: Den anfægtede afgørelse blev annulleret og der blev meddelt afslag på ansøgningen vedrørende varer i klasse 33
 Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 42, stk. 2 og 3, i Rådets forordning nr. 207/2009.


text:
C 47/22 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 19.2.2000
 4. Mere subsidiært annulleres dommen for så vidt som den — Appellanten har gjort gældende, at Retten i Første Instans
 opretholder Kommissionens beslutning i sag 880412P3 i strid med sine forpligtelser undlod at tage stilling til et
 om at anse samtlige beløb, hvorom der var rejst krav under andet yderligere anbringende, appellanten fremførte i
 posterne 14.1.14, 14.2.6, 14.2.7, 14.3.1. b) og c), 14.3.3 replikken til støtte for annullation af Kommissionens
 og 14.3.5 angående projektet vedrørende Pirites Alenteja- beslutning, der blev anfægtet i sag T-182/96. Dette anbrin-
 nas, under posterne 14.3.8, 14.3. 11 og 14.9 angående gende vedrørte tilsidesættelse af de gældende regler om
 projektet vedrørende Tintas Robbialac og i posten 14.3.9 fonden (ingen skønsbeføjelse).
 angående projektet vedrørende Sapec, for at ikke at opfylde
 betingelserne for at opnå støtte. Til støtte for denne — Appellanten har gjort gældende, at Retten i Første Instans
 annullationspåstand er der fremført følgende anbringender: begik en fejl ved anvendelsen af EF-traktatens artikel 253
 (før artikel 190) i forbindelse med posterne 14.1.4, 14.2.6,
 — De faktiske omstændigheder, Retten lagde til grund, er 14.2.7, 14.3.1. b) og c), 14.3.3 og 14.3.5 angående
 urigtige. projektet vedrørende Pirites Alentejanas, posterne 14.3.8,
 14.3.11 og 14.9 angående projektet vedrørende Tintas
 Robbialac og posten 14.3.9 angående projektet vedrørende
 — Der foreligger en retlig mangel, idet begrundelse inde-
 Sapec, for så vidt som den lagde urigtige eller unøjagtige
 holder uoverensstemmelser.
 faktiske omstændigheder til grund.
 5. Af de samme grunde skal Kommissionens beslutning C(96) — Appellanten har gjort gældende, at Retten i Første Instans
 1184 af 14. august 1996 derfor annulleres, for så vidt som begik en fejl i sin afgørelse af, om der forelå retsmisbrug,
 samtlige beløb, hvorom der var rejst krav under posterne tilsidesættelse af kontradiktionsretten, af godtrosprincip-
 14.1.4, 14.2.6, 14.2.7, 14.3.1. b) og c), 14.3.3 og 14.3.5 pet, princippet om beskyttelse af den berettigede forvent-
 angående projektet vedrørende Pirites Alentejanas, under ning og princippet om beskyttelse af velerhvervede rettig-
 posterne 14.3.8, 14.3.11 og 14.9 angående projektet heder, idet den lagde materielt urigtige eller unøjagtige
 vedrørende Tintas Robbialac og under posten 14.3.9 faktiske omstændigheder til grund.
 angående projektet vedrørende Sapec, blev anset for at
 ikke at opfylde betingelserne for at opnå støtte.
 — Appellanten har gjort gældende, at Retten i Første Instans,
 fordi den lagde urigtige faktiske omstændigheder til grund,
 6. Punkt 3 i domkonklusionen annulleres, for så vidt som det foretog en urigtig retsanvendelse i den konkrete sag, da
 deri fastsættes, at Partex skal betale sine egne omkostninger den fandt, at der ikke forelå magtfordrejning med hensyn
 i sag T-182/96. til den beslutning, der var anfægtet i sag T-182/96.
 7. Kommissionen tilpligtes at betale samtlige sagsomkost-
 ninger. (1) EFT L 26 af 25.1.1997, s. 9.
 8. Ansøgningen om fri proces findes at skulle efterkommes,
 og appellanten indrømmes derfor fri proces i nærværende
 sag.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 Sag anlagt den 3. december 1999 af Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber mod Den Hellenske Republik
 — Appellanten har gjort gældende, at Retten i Første Instans
 har tilsidesat de gældende regler om fonden, idet den fandt,
 at i en sag som den foreliggende, hvor en medlemsstat (Sag C-467/99)
 allerede har attesteret den faktiske og regnskabsmæssige
 rigtighed af anmodningen om udbetaling af saldobeløb, (2000/C 47/36)
 kan medlemsstaten siden ændre sin afgørelse vedrørende
 den pågældende anmodning, når den opdager, at der
 foreligger uregelmæssigheder, der ikke er blevet afsløret Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 3. de-
 før. cember 1999 anlagt sag mod Den Hellenske Republik af
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved Maria
 — Appellanten har gjort gældende, at Retten i Første Instans Kondou-Durande, Kommissionens Juridiske Tjeneste, og med
 har anlagt en urigtig retlig vurdering, da den afviste Partex’s valgt adresse i Luxembourg hos Carlos Gómez de la Cruz,
 yderligere anbringende i replikken i sag T-182/96 om ligeledes Kommissionens Juridiske Tjeneste, Wagnercentret,
 tilsidesættelse af reglerne om kompetencefordeling mellem Kirchberg.
 medlemsstaterne og Kommissionen.
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber har nedlagt
 — Appellanten har gjort gældende, at Retten i Første Instans følgende påstande:
 tilsidesatte de gældende regler om fonden ved at fastslå, at
 der ikke forelå en overtrædelse af reglerne om kompetence- — Det fastslås, at Den Hellenske Republik har tilsidesat de
 fordeling mellem medlemsstaterne og Kommissionen. forpligtelser, der påhviler den i medfør af Rådets direktiv
 ---pagebreak--- 19.2.2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 47/23
 90/314/EØF (1) om pakkerejser, herunder pakkeferier og Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 pakketure, idet den ikke har udstedt de love eller admi-
 nistrative bestemmelser, der er nødvendige for fuldt ud I henhold til artikel 249 EF (tidligere EF-traktatens artikel 189)
 at gennemføre direktivets artikel 7 for så vidt angår er direktiver med hensyn til det tilsigtede mål bindende for de
 passagerbefordrende rederier. medlemsstater, som de rettes til. Medlemsstaterne skal træffe
 alle de foranstaltninger, der er nødvendige for at sikre en
 — Den Hellenske Republik tilpligtes at betale sagens omkost- fuldstændig gennemførelse i national ret af direktiverne i
 ninger. overensstemmelse med disses formål, og kan ikke påberåbe sig
 bestemmelser, fremgangsmåder eller forhold i deres nationale
 retsorden til støtte for, at forpligtelser og frister, der følger af
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter et direktiv, ikke overholdes.
 De græske myndigheder har meddelt, at de vil ændre artikel 7 Det er ubestridt, at Den Italienske Republik har skullet tilstille
 i præsidentdekretet således, at den garantiforpligtelse, der Kommissionen de oplysninger, der er omhandlet i artikel 8,
 følger heraf, også vil dække passagerbefordrende rederier. stk. 3, i direktiv 91/689/EØF, på den måde, der er fastlagt i
 beslutning 96/302/EF.
 Kommissionen har gjort gældende, at det påhviler de græske
 myndigheder rettidigt at udstede de fornødne retsregler til at Det er ikke sket, og oplysningerne kan heller ikke antages
 gennemføre direktivet i græsk ret. forskriftsmæssigt at være tilgået Kommissionen, efter at denne
 havde fremsat den begrundede udtalelse.
 Kommissionen har gjort gældende, at indtil nu har Den Det er derfor Kommissionens opfattelse, at Den Italienske
 Hellenske Republik ikke truffet passende foranstaltninger til at Republik har undladt at opfylde sine forpligtelser i henhold til
 inkorporere artikel 7 i direktiv 90/314/EØF i græsk ret for så fællesskabsretten.
 vidt angår rederier.
 (1) Rådets direktiv af 12.12.1991 om farligt affald, EFT L 377 af
 (1) EFT L 158 af 23.6.1990, s. 59. 31.12.1991, s. 20.
 (2) Kommissionens beslutning af 17.4.1996, EFT L 116 af 11.5.1996,
 s. 26.
 Sag anlagt den 7. december 1999 af Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber mod Den Italienske Republik Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel-
 se afsagt den 9. september 1999 af Landesgericht für
 Zivilrechtssachen Wien i sagen CLEAN CAR Autoservice
 (Sag C-469/99)
 GmbH mod 1) Stadt Wien og 2) Republikken Østrig
 (2000/C 47/37) (Sag C-472/99)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 7. de- (2000/C 47/38)
 cember 1999 anlagt sag mod Den Italienske Republik af
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved Lena Ved kendelse afsagt den 9. september 1999, indgået til Dom-
 Ström, Kommissionens Juridiske Tjeneste, og dommer Giacin- stolens Justitskontor den 9. december 1999, har Landesgericht
 to Bisogni, der er udstationeret som national ekspert ved für Zivilrechtssachen Wien i sagen CLEAN CAR Autoservice
 Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuldmægtigede, og GmbH mod 1) Stadt Wien og 2) Republikken Østrig forelagt
 med valgt adresse i Luxembourg hos Carlos Gómez de la Cruz, De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om
 Wagnercentret, Kirchberg. præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande: Hvorledes skal artikel 104, stk. 5, i procesreglementet for
 EF-domstolen (1) fortolkes, når en medlemsstat (Østrig) — som
 — Det fastslås, at Den Italienske Republik har undladt at i det foreliggende tilfælde ikke har fastsat nationale regler,
 opfylde sine forpligtelser i henhold til direktiv hvorved det overlades de nationale domstole at træffe afgørelse
 91/689/EØF (1) og EF-traktaten, idet den ikke har sendt om og at tilkende sagsomkostninger i forbindelse med den
 Kommissionen de i nævnte direktivs artikel 8, stk. 3, præjudicielle sags behandling henholdsvis at fordele disse på
 omhandlede oplysninger i den form, i hvilken disse efter de deltagende parter?
 bestemmelserne i Kommissionens beslutning 96/302/EF (2)
 skal fremsendes til Kommissionen.
 (1) EFT C 65 af 6.3.1999, s. 30.
 — Den Italienske Republik tilpligtes at afholde sagens omkost-
 ninger.


text:
6.3.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 70/19
 Rettens dom af 24. januar 2017 — Solenis Technologies mod EUIPO (STRONG BONDS. TRUSTED SOLUTIONS.)
 (Sag T-96/16) (1)
 ((EU-varemærker - ansøgning om EU-ordmærket STRONG BONDS. TRUSTED SOLUTIONS. - absolut registreringshindring - mangel på fornødent særpræg - Artikel 7, stk. 1, litra b), og stk. 2, i forordning (EU) nr. 207/2009))
 (2017/C 070/27)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Solenis Technologies LP (Wilmington, Forenede Stater) (ved advokat A. Sanz Cerralbo)
 Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) (ved M. Fischer og A. Kusturovic, som befuldmægtigede, som befuldmægtiget)
 Sagens genstand
 Søgsmål anlagt til prøvelse af afgørelse truffet den 3. december 2015 af Andet Appelkammer ved EUIPO (sag R 613/2015-2) vedrørende en ansøgning om registrering af ordtegnet STRONG BONDS. TRUSTED SOLUTIONS. som EU-varemærke
 Konklusion
 1)
 Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) frifindes.
 2)
 Solenis Technologies LP betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 156 af 2.5.2016.


text:
8.2.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 39/4
 Domstolens dom (Store Afdeling) af 19. november 2013 — Europa-Kommissionen mod Europa-Parlamentet
 (Sag C-196/12) (1)
 (Passivitetssøgsmål - årlig tilpasning af vederlag og pensioner til tjenestemænd og øvrige ansatte ved Den Europæiske Union - tjenestemandsvedtægten - tilpasning af justeringskoefficienterne - Rådets afgørelse - afvisning af at vedtage Kommissionens forslag - undladelse af at handle - afvisning)
 2014/C 39/07
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved J. Currall, D. Martin og J.-P. Keppenne, som befuldmægtigede)
 Intervenient til støtte for sagsøgte: Europa-Parlamentet (ved A. Neergaard og S. Seyr, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union (ved M. Bauer og J. Herrmann, som befuldmægtigede)
 Intervenienter til støtte for sagsøgte: Forbundsrepublikken Tyskland (ved T. Henze og J. Möller, som befuldmægtigede), Kongeriget Spanien (ved N. Díaz Abad og S. Centeno Huerta, som befuldmægtigede), Kongeriget Nederlandene (ved C. Wissels og M. Bulterman, som befuldmægtigede) og Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland (ved E. Jenkinson og J. Beeko, som befuldmægtigede, bistået af barrister R. Palmer)
 Sagens genstand
 Passivitetssøgsmål — Rådets retsstridige undladelse af at vedtage Kommissionens forslag til en rådsforordning i henhold til artikel 3 i bilag XI til vedtægten om tilpasning med virkning fra den 1. juli 2011 af vederlag og pensioner til tjenestemænd og øvrige ansatte ved Den Europæiske Union samt af justeringskoefficienterne for disse vederlag og pensioner — afvisning af at tilpasse de justeringskoefficienter, som finder anvendelse på tjenestestederne — tilsidesættelse af tjenestemandsvedtægtens artikel 64 og 65 samt af artikel 1, 3 og 10 i bilag XI hertil
 Konklusion
 1)
 Sagen afvises.
 2)
 Europa-Kommissionen betaler sagens omkostninger.
 3)
 Forbundsrepublikken Tyskland, Kongeriget Spanien, Kongeriget Nederlandene, Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland og Europa-Parlamentet bærer deres egne omkostninger.
 (1) EUT C 184 af 23.6.2012.


text:
27.1.2007
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 20/7
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Efetio Athinon (Grækenland) den 21. november 2006 — Farmakapothiki Pharma-Group Messinias Anonimi Etairia mod GlaxoSmithKline Anonimi Emporiki Viomichaniki Etairia Farmakeftikon Proionton
 (Sag C-474/06)
 (2007/C 20/09)
 Processprog: græsk
 Den forelæggende ret
 Efetio Athinon
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Farmakapothiki Pharma-Group Messinias Anonimi Etairia
 Sagsøgt: GlaxoSmithKline Anonimi Emporiki Viomichaniki Etairia Farmakeftikon Proionton
 Præjudicielle spørgsmål
 1.
 Når en virksomhed med dominerende stilling ikke fuldt ud efterkommer bestillinger fra lægemiddelgrossister, fordi virksomheden vil begrænse disses eksportaktivitet og hermed det tab, som parallelhandelen påfører den, udgør dette i sig selv et misbrug efter betydningen i artikel 82 EF? Påvirkes besvarelsen af ovenstående spørgsmål af den omstændighed, at parallelhandelen er særdeles indbringende for lægemiddelgrossisterne på grund af de prisforskelle, som er en følge af den statslige intervention i EU's medlemsstater, hvorved lægemiddelmarkedet ikke er undergivet rene konkurrencebetingelser, men udgør et marked, der er præget af statslig intervention? Er det endelig korrekt, når en national domstol anvender fællesskabsretlige konkurrenceregler på samme måde på de markeder, hvor der er fri konkurrence, og på dem, hvor konkurrencen fordrejes af statslig intervention?
 2.
 Såfremt Domstolen finder, at begrænsningen af parallelhandelen af de ovenfor anførte grunde ikke altid udgør en praksis, der er udtryk for misbrug, når den foretages af en virksomhed med dominerende stilling, hvorledes skal en eventuel misbrugsadfærd da bedømmes? Nærmere betegnet:
 2.1
 Er »den procentdel, der overstiger det normale indenlandske forbrug« og/eller »det tab, en virksomhed med dominerende stilling lider set i forhold til dens samlede omsætning og dens samlede fortjeneste« egnede kriterier? I bekræftende fald, hvorledes fastsættes da størrelsen af overstigelsesprocenten og størrelsen af tabet — sidstnævnte forstået som en procentdel af omsætningen og den samlede fortjeneste — ved hvis overskridelse den pågældende adfærd må anses for et misbrug?
 2.2
 Er en afvejning af interesser en egnet fremgangsmåde, og i bekræftende fald, hvilke interesser skal da inddrages ved sammenligningen? Nærmere betegnet:
 (a)
 påvirkes besvarelsen af, at den endelige forbruger/patienten kun har en begrænset økonomisk fordel af parallelhandelen,
 (b)
 skal der tages hensyn, og i hvilket omfang, til social- og sygesikringsorganisationernes interesse i billigere lægemidler?
 2.3
 Hvilke andre kriterier og hvilke andre fremgangsmåder anses for egnede i denne sag?


text:
30.4.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 106/40
 Sag anlagt den 21. februar 2005 af GAEC SALAT mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 (Sag T-89/05)
 (2005/C 106/79)
 Processprog: fransk
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der den 21. februar 2005 anlagt sag mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber af GAEC SALAT, Cussac (Frankrig), ved avocat François Delpeuch.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 1)
 Det fastslås, at Kommissionens nægtelse af at tage stilling til den af GAEC SALAT indbragte klage af 15. oktober 2004, registreret den 26. oktober 2004 under nummer 0411325, er ulovlig.
 2)
 Der drages alle heraf følgende retlige konsekvenser.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Sagsøgeren i den foreliggende sag har indbragt en klage for Kommissionen med henblik på ændring af varespecifikationerne for oprindelsesbetegnelsen »SALERS« som fastsat ved Kommissionens forordning (EF) nr. 828/2003 af 14. maj 2003 om ændring af punkter i varespecifikationerne for 16 betegnelser i bilaget til forordning (EF) nr. 1107/96 om registrering af geografiske betegnelser og oprindelsesbetegnelser efter proceduren i artikel 17 i forordning (EØF) nr. 2081/92. Denne oprindelsesbetegnelse var allerede registreret som sådan i henhold til forordning (EF) nr. 1107/96.
 Ifølge sagsøgeren udgør denne ændring af varespecifikationerne i henseende til oprindelsesbetegnelserne fromage Salers og fromage Laguiole en tilsidesættelse af almindelige retsprincipper og nærmere bestemt af lighedsprincippet og princippet om forbud mod forskelsbehandling.


text:
2.7.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 194/7
 Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 5. maj 2011 — Ze Fu Fleischhandel GmbH (sag C-201/10) og Vion Trading GmbH (sag C-202/10) mod Hauptzollamt Hamburg-Jonas (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Finanzgericht Hamburg — Tyskland)
 (Forenede sager C-201/10 og C-202/10) (1)
 (Forordning (EF, Euratom) nr. 2988/95 - beskyttelse af Den Europæiske Unions finansielle interesser - artikel 3 - tilbagesøgning af en eksportrestitution - 30-årig forældelsesfrist - forældelsesregel, der udgør en del af en medlemsstats almindelige civilret - »analog« anvendelse - retssikkerhedsprincippet - princippet om beskyttelse af den berettigede forventning - proportionalitetsprincippet)
 2011/C 194/08
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Finanzgericht Hamburg
 Parter i hovedsagen
 Sagsøgere: Ze Fu Fleischhandel GmbH (sag C-201/10) og Vion Trading GmbH (sag C-202/10)
 Sagsøgt: Hauptzollamt Hamburg-Jonas
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Finanzgericht Hamburg — fortolkning af artikel 3, stk. 3, i Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 2988/95 af 18. december 1995 om beskyttelse af De Europæiske Fællesskabers finansielle interesser (EFT L 312, s. 1) — tilbagesøgning af eksportrestitution oppebåret af eksportøren med urette på grund af uregelmæssigheder begået af denne — anvendelse af en national lovgivning, der fastsætter en 30-årig forældelsesfrist — retssikkerhedsprincippet og proportionalitetsprincippet
 Konklusion
 1)
 Retssikkerhedsprincippet er under de i hovedsagerne foreliggende omstændigheder i forbindelse med beskyttelsen af Den Europæiske Unions finansielle interesser, som fastsat i Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 2988/95 af 18. december 1995 om beskyttelse af De Europæiske Fællesskabers finansielle interesser, og i henhold til denne forordnings artikel 3, stk. 3, i princippet ikke til hinder for, at en medlemsstats administrative eller retslige myndigheder i søgsmål om tilbagebetaling af eksportrestitutioner, der er blevet ydet med urette, foretager en »analog« anvendelse af en forældelsesfrist i en national bestemmelse i de almindelige retsregler, dog på betingelse af, at en sådan anvendelse, der følger af retspraksis, kunne forudses med tilstrækkelig sikkerhed, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.
 2)
 Proportionalitetsprincippet er under de i hovedsagerne foreliggende omstændigheder i forbindelse med medlemsstaternes udnyttelse af den mulighed, de er tillagt ved artikel 3, stk. 3, i forordning nr. 2988/95, til hinder for anvendelsen af en 30-årig forældelsesfrist i søgsmål om tilbagebetaling af eksportrestitutioner, der er blevet ydet med urette.
 3)
 Retssikkerhedsprincippet er under de i hovedsagerne foreliggende omstændigheder til hinder for, at en »længere« forældelsesfrist som omhandlet i artikel 3, stk. 3, i forordning nr. 2988/95 kan følge af en almindelig forældelsesfrist, der er nedsat ved retspraksis, således at sidstnævnte frist overholder proportionalitetsprincippet, når den anvendes, idet den fireårige forældelsesregel i artikel 3, stk. 1, første afsnit, i forordning nr. 2988/95 under alle omstændigheder kan anvendes under sådanne omstændigheder.
 (1) EUT C 209 af 31.7.2010.


text:
30.4.2004
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 118/25
 DOMSTOLENS KENDELSE
 (Fjerde Afdeling)
 af 5. april 2004
 i sag C-3/02, Alessandro Mosconi, Ordine degli Ingegneri di Verona e Provincia mod Soprintendenza per i Beni Ambientali e Architettonici di Venezia — Ministero per i Beni e le Attività Culturali (anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale amministrativo regionale per il Veneto) (1)
 (Procesreglementets artikel 104, stk. 3 - direktiv 85/384/EØF - gensidig anerkendelse af kvalifikationsbeviser inden for arkitekturområdet - artikel 10 og 11, litra g) - national lovgivning, hvorefter arkitekters og civilingeniørers kvalifikationsbeviser anerkendes som ligestillede, men arbejder på bygninger, der er klassificerede som en del af kulturarven, forbeholdes arkitekter - ligebehandlingsprincippet - rent interne forhold i en medlemsstat)
 (2004/C 118/44)
 Processprog: italiensk
 I sag C-3/02, angående en anmodning, som Tribunale amministrativo regionale per il Veneto (Italien) i medfør af artikel 234 EF har indgivet til Domstolen for i den for nævnte ret verserende sag, Alessandro Mosconi, Ordine degli Ingegneri di Verona e Provincia mod Soprintendenza per i Beni Ambientali e Architettonici di Venezia — Ministero per i Beni e le Attività Culturali, procesdeltagere: Comune di San Martino Buon Albergo (VR), Consiglio Nazionale degli Architetti, Pianificatori, Paesaggisti e Conservatori, Ordine degli Architetti di Verona og Consiglio Nazionale degli Ingegneri, at opnå en præjudiciel afgørelse vedrørende Rådets direktiv 85/384/EØF af 10. juni 1985 om gensidig anerkendelse af eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser inden for arkitekturområdet, herunder om foranstaltninger, som skal lette den faktiske udøvelse af retten til etablering og fri udveksling af tjenesteydelser (EFT L 223, s. 15), særlig direktivets artikel 10 og 11, litra g), samt ligebehandlingsprincippet, har Domstolen (Fjerde Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, C.W.A. Timmermans (refererende dommer), og dommerne A. La Pergola og S. von Bahr; generaladvokat: P. Léger; justitssekretær: R. Grass, den 5. april 2004 afsagt kendelse, hvis konklusion lyder således:
 Når der er tale om rent interne forhold i en medlemsstat, er hverken Rådets direktiv 85/384/EØF af 10. juni 1985 om gensidig anerkendelse af eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser inden for arkitekturområdet, herunder om foranstaltninger, som skal lette den faktiske udøvelse af retten til etablering og fri udveksling af tjenesteydelser (EFT L 223, s. 15), særlig direktivets artikel 10 og 11, litra g), eller ligebehandlingsprincippet til hinder for national lovgivning, hvorefter arkitekters og civilingeniørers kvalifikationsbeviser i princippet anerkendes som ligestillede, men navnlig arbejder på bygninger, der er klassificerede som en del af kulturarven, alene forbeholdes arkitekter.
 (1) EFT C 56 af 2.3.2002.


text:
29.1.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 30/17
 Sag anlagt den 29. oktober 2010 — Europa-Kommissionen mod Den Franske Republik
 (Sag C-515/10)
 ()
 2011/C 30/27
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved G. Rozet og A. Marghelis, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Den Franske Republik
 Sagsøgerens påstande
 —
 Det fastslås, at Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 2, litra e), artikel 3, stk. 1, og artikel 6, litra d), i Rådets direktiv 1999/31/EF af 26. april 1999 om deponering af affald (1) og bestemmelserne i bilaget til Rådets beslutning 2003/33/EF af 19. december 2002 om opstilling af kriterier og procedurer for modtagelse af affald på deponeringsanlæg i henhold til artikel 16 og bilag II i direktiv 1999/31/EF (2), idet den ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at sikre, at asbestcementaffald behandles på passende deponeringsanlæg,
 —
 Den Franske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Kommissionen har til støtte for søgsmålet anført et enkelt klagepunkt vedrørende ukorrekt fortolkning af bestemmelserne i direktiv 1999/31/EF og særlig af begrebet »affald«.
 Sagsøgeren anfægter således de franske myndigheders fortolkning, ifølge hvilken affald på en gang kan være inert affald og farligt affald. Ifølge Kommissionen anerkender direktivet i modsætning dertil tre separate kategorier af affald: farligt, ikke farligt og inert, som medfører forskellige forpligtelser og en klar sondring i betingelserne for modtagelse af de forskellige typer affald. Således skal asbestcementaffald anses for farligt affald i henhold til den liste over affald, som er fastsat ved beslutning 2000/532/EF (3), som ændret ved beslutning 2001/573/EF (4), og særlige forholdsregler er påkrævede ved dets bortskaffelse. Den nationale lovgivning, der klassificerer asbestcementaffald som inert og tillader dets bortskaffelse ved modtagelse i deponeringsanlæg for inert affald, er derfor ikke i overensstemmelse med direktivets krav.
 (1) EFT L 182, s. 1.
 (2) EFT L 11, s. 27.
 (3) Kommissionens beslutning af 3.5.2000 om afløsning af beslutning 94/3/EF om udarbejdelse af en liste over affald i henhold til artikel 1, litra a), i Rådets direktiv 75/442/EØF om affald og af Rådets beslutning 94/904/EF om udarbejdelse af en liste over farligt affald i henhold til artikel 1, stk. 4, i Rådets direktiv 91/689/EØF om farligt affald (EFT L 226, s. 3).
 (4) Rådets beslutning af 23.7.2001 om ændring af Kommissionens beslutning 2000/532/EF for så vidt angår listen over affald (EFT L 23, s. 18).


text:
12.12.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 462/38
 Sag anlagt den 21. oktober 2016 — Changmao Biochemical Engineering mod Kommissionen
 (Sag T-741/16)
 (2016/C 462/49)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Changmao Biochemical Engineering Co. Ltd (Changzhou, Kina) (ved advokaterne R. Antonini, E. Monard og B. Maniatis)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgerens påstande
 —
 Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2016/1247 af 28. juli 2016 om indførelse af en endelig antidumpingtold på importen af aspartam med oprindelse i Folkerepublikken Kina og om endelig opkrævning af den midlertidige told annulleres.
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat fem anbringender.
 1.
 Med det første anbringende anføres det, at Kommissionen, da den afslog at behandle sagsøgeren efter de markedsøkonomiske principper, tilsidesatte artikel 2, stk. 7, litra b) og c), i forordning (EU) 2016/1036 (1) og princippet om den berettigede forventning, samt pålagde en urimelig bevisbyrde i strid med princippet om god forvaltningsskik.
 2.
 Med det andet anbringende anføres det, at Kommissionen, da den baserede sig på EU-producenters priser og omkostninger for at fastsætte den normale værdi, tilsidesatte artikel 2, stk. 7, litra a), i forordning (EU) 2016/1036.
 3.
 Med det tredje anbringende anføres det, at Kommissionen, da den afslog justeringerne, tilsidesatte artikel 2, stk. 10, artikel 3, stk. 2, litra a), artikel 3, stk. 3, og artikel 9, stk. 4, i forordning (EU) 2016/1036 og princippet om god forvaltningsskik
 4.
 Med det fjerde anbringende anføres det, at Kommissionen tilsidesatte artikel 3, stk. 2, og artikel 3, stk. 6, (og subsidiært, artikel 6, stk. 7) i forordning (EU) 2016/1036, da den fastslog, at dumpingimporten forvoldte materiel skade på Unionens industri.
 5.
 Med det femte anbringende anføres det, at Kommissionen tilsidesatte artikel 2, stk. 7, litra a), artikel 3, stk. 2, artikel 3, stk. 3, og artikel 3, stk. 5, i forordning (EU) 2016/1036, da den baserede sig på upålidelige oplysninger.
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2016/1036 af 8.6.2016 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Den Europæiske Union (EUT L 176, s. 21).


text:
26.1.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 22/26
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Oberster Patent- und Markensenat (Østrig) den 14. november 2007 — Silberquelle GmbH mod Maselli — Strickmode GmbH
 (Sag C-495/07)
 (2008/C 22/51)
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Oberster Patent- und Markensenat
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Silberquelle GmbH
 Sagsøgt: Maselli — Strickmode GmbH
 Præjudicielt spørgsmål
 Skal artikel 10, stk. 1, og artikel 12, stk. 1, i Rådets første direktiv 89/104/EØF af 21. december 1988 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker (1) (herefter »varemærkedirektivet«) fortolkes således, at der er gjort reelt brug af varemærke, når det anvendes for varer (her: alkoholfrie drikke), som varemærkeindehaveren forærer til køberne af andre varer, der forhandles af varemærkeindehaveren (her: tekstiler), efter indgåelsen af købsaftalen?
 (1) EFT L 40, s. 1.


text:
23.6.2007
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 140/38
 Sag anlagt den 9. april 2007 — Italien mod Kommissionen
 (Sag T-135/07)
 (2007/C 140/63)
 Processprog: italiensk
 Parter
 Sagsøger: Den Italienske Republik (ved avvocato G. Aiello)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Sagsøgerens påstande
 —
 Beslutningen indeholdt i skrivelsen af 7. februar 2007, journalnr. 3585, fra generaldirektøren for Kommissionens Generaldirektorat for Landbrug annulleres i henhold til EF-traktatens artikel 230.
 —
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Den Italienske Republiks regering har for De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans i henhold til EF-traktatens artikel 230 anlagt annullationssøgsmål mod beslutningen indeholdt i skrivelsen af 7. februar 2007, journalnr. 3585, fra generaldirektøren for Kommissionens Generaldirektorat for Landbrug, hvorved de italienske myndigheders anmodning om vedtagelse af ekstraordinære støtteforanstaltninger for det italienske marked for fjerkrækød i henhold til artikel 14 i Rådets forordning (EØF) nr. 2777/75 om den fælles markedsordning for fjerkrækød (1) blev afslået, for så vidt angår nedslagtning af kyllinger i de områder, som var ramt af fugleinfluenza og undergivet veterinære foranstaltninger, der begrænsede bevægeligheden i perioden fra december 1999 til september 2003.
 Den italienske regering har gjort følgende gældende mod den anfægtede beslutning:
 —
 Der er sket en tilsidesættelse af princippet om forbud mod forskelsbehandling mellem producenter i Fællesskabet i henhold til artikel 34, stk. 2, andet afsnit, EF, idet Kommissionen udelukkende har tilladt ekstraordinære markedsstøtteforanstaltninger inden for sektoren for rugeæg, hvorved den med den anfægtede beslutning har nægtet lignende foranstaltninger inden for fjerkræsektoren.
 —
 Kommissionen har udøvet magtfordrejning og anlagt et åbenbart fejlskøn.
 Det gøres i den forbindelse gældende, at Kommissionen for at gennemføre det med forordning nr. 2777/75 forfulgte mål burde have vedtaget ekstraordinære støtteforanstaltninger for det italienske marked for fjerkrækød, som var klart den hårdest ramte fjerkræsektor i Italien. Kommissionen har imidlertid på trods af, at Italien atter har fremsat anmodningen, afslået at vedtage disse, idet den blot har tilladt ekstraordinære markedsstøtteforanstaltninger inden for sektoren for rugeæg, som i Italien var mindst påvirket af de restriktive foranstaltninger og reelt den eneste påvirkede sektor i Nederlandene. Kommissionen har herved klart tilsigtet at give de hollandske producenter en stor del af de tilgængelige ressourcer, hvorved erstatningen til de italienske producenter er reduceret til et minimum.
 —
 Der er foretaget en urigtig fortolkning og tilsidesættelse af artikel 14 i forordning nr. 2777/75 samt anlagt et åbenbart fejlskøn.
 Modsat Kommissionens opfattelse finder sagsøgeren, at den pågældende forordnings artikel 14 ikke kun finder anvendelse, når ulighederne på markedet skyldes, at de producenter, der befinder sig i et overvåget og beskyttet område, ikke kan have adgang til markedet uden for dette område. Kommissionen kunne nemlig uafhængigt af, om begrænsningerne vedrører varer, der indføres eller udføres fra et bestemt område, vedtage ekstraordinære støtteforanstaltninger for atter at skabe balance på det marked, der var påvirket af begrænsningerne i den fri bevægelighed som følge af anvendelsen af regler med henblik på bekæmpelsen af spredningen af dyresygdomme.
 —
 Endeligt gøres det gældende, at der er sket en tilsidesættelse af principperne om god forvaltningsskik, uafhængighed, billighed og gennemsigtighed.
 (1) EFT L 282 af 1.11.1975, s. 77.


text:
12.1.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 7/32
 Rettens dom af 18. november 2014 — Think Schuhwerk mod KHIM — Müller (VOODOO)
 (Sag T-50/13) (1)
 ((EF-varemærker - ugyldighedssag - EF-ordmærket VOODOO - absolutte registreringshindringer - manglende beskrivende karakter - fornødent særpræg - artikel 7, stk. 1, litra b) og c), i forordning (EF) nr. 207/2009 - ond tro - artikel 52, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009))
 (2015/C 007/34)
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: Think Schuhwerk GmbH (Kopfing, Østrig) (ved advokat M. Gail)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (ved A. Schifko, som befuldmægtiget)
 Den anden part i sagen for appelkammeret ved Harmoniseringskontoret og intervenient ved Retten: Andreas Müller (Ulm, Tyskland) (ved advokat J. Pick)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelse truffet den 14. november 2012 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 474/2012-4) vedrørende en ugyldighedssag mellem Think Schuhwerk GmbH og Andreas Müller
 Konklusion
 1)
 Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
 2)
 Think Schuhwerk GmbH betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 86 af 23.3.2013.


text:
20.7.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 207/29
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Juzgado de lo Social 2 de Terrassa (Spanien) den 15. maj 2013 — Emiliano Torralbo Marcos mod Korota S.A. og Fondo de Garantía Salarial
 (Sag C-265/13)
 2013/C 207/47
 Processprog: spansk
 Den forelæggende ret
 Juzgado de lo Social 2 de Terrassa
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Emiliano Torralbo Marcos
 Sagsøgte: Korota S.A. og Fondo de Garantía Salarial
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Er artikel 1, artikel 2, litra f), artikel 3, stk. 1, artikel 4, stk. 2, litra a), og stk. 3, artikel 5, stk. 3, artikel 6 og 7 samt 8, stk. 1 og 2, i lov 10/2012 (1) af 20. november 2012, som regulerer bestemte afgifter på området for retsplejeloven og Instituto Nacional de Toxicología y Ciencias Forenses, i strid med artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, for så vidt som de ikke giver den nationale retsinstans mulighed for: a) at ændre retsafgifterne eller vurdere proportionalitetsgrundene (i forbindelse med statens begrundelse for at pålægge afgifterne og til det fastsatte beløb som hindring for adgang til effektive retsmidler for en domstol) med henblik på afgiftsfritagelse, b) at tage hensyn til effektivitetsprincippet med hensyn til anvendelse af EU-retlige bestemmelser, c) at vurdere sagens betydning for parterne under hensyn til omstændighederne, idet en iværksat appel ikke kan antages til realitetsbehandling, hvis afgiften ikke er betalt?
 2)
 Er artikel 1, artikel 2, litra f), artikel 3, stk. 1, artikel 4, stk. 2, litra a), og stk. 3, artikel 5, stk. 3, artikel 6 og 7 samt artikel 8, stk. 1 og 2, i lov 10/2012 af 20. november 2012, som regulerer bestemte afgifter på området retsplejeloven og Instituto Nacional de Toxicología y Ciencias Forenses i strid med artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, for så vidt som de finder anvendelse på en særlig procedure som det social- og arbejdsretlige område, hvor EU-rettens anvendelse er sædvanlig som grundlæggende element i en afbalanceret økonomisk og social udvikling i Fællesskabet?
 3)
 Som omhandlet i de foregående spørgsmål ønskes det oplyst: Kan en retsinstans som den, der har forelagt spørgsmålet, undlade at anvende en lovgivning som den omtvistede, som ikke giver den nationale retsinstans mulighed for: a) at ændre retsafgifterne eller at vurdere proportionalitetsgrundene (i forbindelse med statens begrundelse for at pålægge afgiften og til det fastsatte beløb som hindring for adgang til effektive retsmidler for en domstol) med henblik på afgiftsfritagelse, b) at tage hensyn til effektivitetsprincippet med hensyn til anvendelse af EU-retlige bestemmelser, c) at vurdere sagens betydning for parterne under hensyn til omstændighederne, idet en iværksat appel ikke kan antages til realitetsbehandling, hvis afgiften ikke er betalt?
 (1) EFT C 364, s. 1.


text:
30.9.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 237/12
 Sag anlagt den 16. august 2006 — Neurim Pharmaceuticals (1991) mod KHIM — Eurim-Pharm Arzneimittel (Neurim PHARMACEUTICALS)
 (Sag T-218/06)
 (2006/C 237/22)
 Stævningen er affattet på tysk
 Parter
 Sagsøger: Neurim Pharmaceuticals (1991) Ltd (Tel Aviv, Israel) (ved Rechtsanwalt M. Kinkeldey)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: Eurim-Pharm Arzneimittel GmbH
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelse truffet den 2. juni 2006 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 74/2006-1) annulleres helt.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Ansøger om EF-varemærket: Neurim Pharmaceuticals (1991).
 Det omhandlede EF-varemærke: Figurmærket »Neurim PHARMACEUTICALS« for varer i klasse 5 og 10.
 Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Eurim-Pharm Arzneimittel GmbH.
 Det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Ordmærket »EURIM-PHARM« (EF-varemærke nr. 667 899 og nationalt mærke) såvel som retten til at anvende »Eurim-Pharm GmbH« som tegn for varer i klasse 5.
 Indsigelsesafdelingens afgørelse: Indsigelsen taget til følge og ansøgningen afslået.
 Appelkammerets afgørelse: Klagen afvises.
 Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 59 i forordning (EF) nr. 40/94 (1) og af regel 48, 49 og 96 i forordning (EF) nr. 2868/95 (2), tilsidesættelse af artikel 78 og 78a i forordning nr. 40/94, af princippet om at KHIM er bundet af sine egne beslutninger og af proportionalitetsprincippet
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 40/94 af 20.12.1993 om EF-varemærker (EFT 1994 L 11, s. 1).
 (2) Kommissionens forordning (EF) nr. 2868/95 af 13.12.1995 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 40/94 om EF-varemærker (EFT L 300, s. 1).


text:
7.8.2004
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 201/16
 Afdelingernes sammensætning
 (2004/C 201/34)
 Retten i Første Instans' plenum har som følge af, at V. Trstenjak er tiltrådt som dommer, den 8. juli 2004 truffet beslutning om at ændre Rettens plenums beslutning af 13. maj 2004 om afdelingernes sammensætning som følger:
 I tidsrummet 8. juli 2004-31. august 2004 er afdelingernes sammensætning som følger:
 Første Afdeling, som sættes med tre dommere:
 Præsidenten, B. Vesterdorf, og dommerne P. Mengozzi, M.E. Martins Ribeiro, I. Labucka og V. Trstenjak.
 Første Udvidede Afdeling, som sættes med fem dommere:
 Præsidenten, B. Vesterdorf, og dommerne P. Mengozzi, M.E. Martins Ribeiro, I. Labucka og V. Trstenjak.
 For så vidt angår sager, i hvilke den skriftlige behandling er afsluttet og den mundtlige forhandling er afholdt eller berammet før den 8. juli 2004, fortsætter behandlingen i Første Afdeling, som sættes med tre dommere, og Femte afdeling, som sættes med fem dommere, i deres tidligere sammensætning med henblik på den mundtlige forhandling, voteringen og domsafsigelsen.


text:
2.3.2002 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 56/9
 Anbringender og væsentligste argumenter Sag anlagt den 21. december 2001 af Kommissionen for
 De Europæiske Fællesskaber mod Kongeriget Spanien
 — Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra c), i Rådets
 forordning nr. 40/94 for så vidt angår varerne »dukker (Sag C-500/01)
 til legetøjsformål«: Den appellerede dom tager ikke i
 tilstrækkelig grad hensyn til forskellen mellem angivelser,
 der kan være en oprindelsesbetegnelse (gyldige varemær- (2002/C 56/17)
 ker), og dem, der alene er af oplysende art [angivelser, der
 er omfattet af artikel 7, stk. 1, litra c)]. Retten har med
 urette reduceret artikel 7, stk. 1, litra c), til de beskrivende
 angivelser for selve varen (»det pågældende tegn er
 beskrivende for dukkerne som sådan«) og har undtaget
 beskrivelsen af dukkens egenskaber (»beskrivende for det, Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 21. de-
 som disse dukker forestiller«) fra denne bestemmelses cember 2001 anlagt sag mod Kongeriget Spanien af Kommis-
 anvendelsesområde. Rettens krav om, at »den pågældende sionen for De Europæiske Fællesskaber ved Stefan Rating,
 omsætningskreds ved sin beslutning om at købe ligestiller Kommissionens Juridiske Tjeneste, og med valgt adresse
 dette stykke legetøj med det, som det forestiller«, er i Luxembourg hos Luis Escobar Guerrero, Kommissionens
 ligeledes ukorrekt; det forlanges nemlig hermed, at der er Juridiske Tjeneste, Wagnercentret, Kirchberg.
 årsagsforbindelse mellem den beskrivende angivelse og
 beslutningen om køb, hvilket intet har med artikel 7,
 stk. 1, litra c), at gøre. Retten har set bort fra, at flertallet
 af beskrivende angivelser ikke betegner varens art, men Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
 det, som varen forestiller eller dens indhold; det gælder i
 almindelighed for legetøj, men også for bøger eller
 tidsskrifter, videospil osv. 1. Det fastslås, at Kongeriget Spanien har tilsidesat sine
 forpligtelser i henhold til artikel 249 EF, idet Kongeriget
 Spanien ikke har gennemført artikel 4c i direktiv
 — Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra c), i Rådets 90/388/EØF (1), som ændret ved direktiv 96/19/EF (2).
 forordning nr. 40/94 for så vidt angår »tilbehør til dukker
 i form af legetøj«: Retten har på fejlagtig vis anvendt den
 i sig selv rigtige varemærkeretlige grundsætning om, at 2. Kongeriget Spanien tilpligtes at betale sagens omkost-
 spørgsmålet om, hvorvidt det pågældende varemærke ninger.
 kan beskyttes, skal besvares i forhold til de varer, for
 hvilke der er ansøgt om registrering, idet den med urette
 har undersøgt de pågældende varer »tilbehør til dukker i
 form af legetøj« løsrevet fra den øvrige varefortegnelse.
 Angivelsen »tilbehør til dukker i form af legetøj« skal så
 entydigt henføres til hovedvaren »dukker til legetøjsfor- Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 mål«, at de uomgængeligt må dele denne hovedvares
 varemærkeretlige skæbne.
 Kommissionen gør gældende, at Telefónica’s abonnementspri-
 — Tilsidesættelse af artikel 12 i Rådets forordning nr. 40/94 ser til private ikke kan tilpasses omkostningerne før begyndel-
 og af dommen i sagen »BMW/Deenik« (2) for så vidt angår sen af 2003. Dette skyldes de automatiske begrænsninger, der
 »tilbehør til dukker i form af legetøj«. følger af det spanske system med maksimumsgrænser for
 priser, og som forhindrer Telefónica i at gennemføre en
 hurtigere tilpasning af abonnementsprisen. Kommissionen har
 — Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra b), i Rådets anført, at det er vanskeligt at påstå, dels at en udligning, der
 forordning nr. 40/94: Da afvisningen i henhold til finder sted over en periode på ca. syv år, opfylder kriteriet i
 artikel 7, stk. 1, litra b), på grund af manglende fornødent direktivet om, at det skal ske hurtigst muligt, og dels at
 særpræg i det foreliggende tilfælde blev begrundet med udligningen er sket samtidig med, at det spanske marked for
 de samme argumenter, som også blev anvendt vedrørende teletjenester er blevet åbnet for konkurrence.
 artikel 7, stk. 1, litra c), er det logisk, at resultatet i det
 foreliggende tilfælde kun kan være det samme, nemlig
 det modsatte af det i den appellerede dom.
 (1) Kommissionens direktiv af 28.6.1990 om liberalisering af marke-
 det for teletjenester (EFT L 192 af 24.7.1990, s. 10).
 (2) Kommissionens direktiv af 13.3.1996 om ændring af direktiv
 (1) Endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser. 90/388/EØF for så vidt angår gennemførelse af liberaliseringen af
 (2) Domstolens dom af 23.2.1999, sag C-63/97, Sml. I, s. 925. markederne for teletjenester (EFT L 74 af 13.3.1996, s. 13).


text:
1.9.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 292/43
 Rettens dom af 16. juli 2014 — Endoceutics mod KHIM — Merck (FEMIVIA)
 (Sag T-324/13) (1)
 ((EF-varemærker - indsigelsessag - ansøgning om EF-ordmærket FEMIVIA - det ældre EF-ordmærke FEMIBION - international registrering af det ældre figurmærke femibion, hvor Det Europæiske Fællesskab er designeret - relativ registreringshindring - risiko for forveksling - artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 207/2009))
 2014/C 292/53
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Endoceutics, Inc (Québec, Canada) (ved advokat M. Wahlin)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (ved P. Geroulakos, som befuldmægtiget)
 Den anden part i sagen for appelkammeret ved Harmoniseringskontoret og intervenient ved Retten: Merck KGaA (Darmstadt, Tyskland) (ved advokaterne M. Best, U. Pfleghar og S. Schäffner)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelse truffet den 15. april 2013 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1021/2012-4) vedrørende en indsigelsessag mellem Merck KGaA og Endoceutics, Inc.
 Konklusion
 1)
 Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
 2)
 Endoceutics, Inc. betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 252 af 31.8.2013.


text:
29.10.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 271/4
 DOMSTOLENS DOM
 (Store Afdeling)
 af 5. juli 2005
 i sag C-376/03, D. mod Inspecteur van de Belastingdienst/Particulieren/Ondernemingen buitenland te Heerlen (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Gerechtshof te 's-Hertogenbosch) (1)
 (Skattelovgivning - formueskat - ret til bundfradrag - forskellig behandling af hjemmehørende og ikke-hjemmehørende personer - overenskomst til undgåelse af dobbeltbeskatning)
 (2005/C 271/08)
 Processprog: nederlandsk
 I sag C-376/03, angående en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 234 EF, indgivet af Gerechtshof te 's-Hertogenbosch (Nederlandene) ved afgørelse af 24. juli 2003, indgået til Domstolen den 8. september 2003, i sagen D. mod Inspecteur van de Belastingdienst/Particulieren/Ondernemingen buitenland te Heerlen, har Domstolen (Store Afdeling), sammensat af præsidenten, V. Skouris, afdelingsformændene P. Jann, C.W.A. Timmermans, A. Rosas og A. Borg Barthet, samt dommerne J.-P. Puissochet, R. Schintgen, N. Colneric, s. von Bahr (refererende dommer) M. Ilešič, J. Malenovský, J. Klučka og U. Lõhmus; generaladvokat: D. Ruiz-Jarabo Colomer; justitssekretær: ekspeditionssekretær M.-F. Contet, den 5. juli 2005 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 1)
 Artikel 56 EF og 58 EF er ikke til hinder for bestemmelser, hvorefter en medlemsstat ikke giver ikke-hjemmehørende skattepligtige, der har den væsentligste del af deres formue i bopælsmedlemsstaten, adgang til det bundfradrag, som indrømmes hjemmehørende skattepligtige.
 2)
 Artikel 56 EF og 58 EF er ikke til hinder for, at en bestemmelse i en bilateral dobbeltbeskatningsoverenskomst, som den bestemmelse, der er genstand for hovedsagen, ikke — i en situation og under omstændigheder som dem, der foreligger i hovedsagen — udstrækkes til at omfatte en person, der er hjemmehørende i en medlemsstat, der ikke er part i nævnte overenskomst.
 (1) EUT C 289 af 29.11.2003.


text:
28.1.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 25/16
 Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 17. november 2011 — Petar Aladzhov mod Zamestnik director na Stolichna direktsia na vatreshnite raboti kam Ministerstvo na vatreshnite raboti (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Administrativen sad Sofia-grad — Bulgarien)
 (Sag C-434/10) (1)
 (En unionsborgers frie bevægelighed - direktiv 2004/38/EF - forbud mod at forlade det nationale område på grund af manglende betaling af skattegæld - foranstaltning, der kan begrundes af hensyn til den offentlige orden)
 (2012/C 25/26)
 Processprog: bulgarsk
 Den forelæggende ret
 Administrativen sad Sofia-grad
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Petar Aladzhov
 Sagsøgt: Zamestnik director na Stolichna direktsia na vatreshnite raboti kam Ministerstvo na vatreshnite raboti
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Administrativen sad Sofia-grad — fortolkning af artikel 27, stk. 1 og 2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/38/EF af 29. april 2004 om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område, om ændring af forordning (EØF) nr. 1612/68 og om ophævelse af direktiv 64/221/EØF, 68/360/EØF, 72/194/EØF, 73/148/EØF, 75/34/EØF, 75/35/EØF, 90/364/EØF, 90/365/EØF og 93/96/EØF (EFT L 158, s. 77) — begrænsning i en unionsborgers udøvelse af retten til fri bevægelighed — forbud mod at en fysisk person som repræsentant for et handelsselskab forbydes at forlade det nationale område på grund af udestående offentligretlige gældsforpligtelser over for staten, der betragtes som »betydelige« — foranstaltning begrundet i hensynet til den offentlige orden
 Konklusion
 1)
 EU-retten ikke er til hinder for en medlemsstats lovbestemmelse, der gør det muligt for den administrative myndighed at forbyde en statsborger i denne stat at udrejse heraf med den begrundelse, at en skattegæld i det selskab, hvor han er en af direktørerne, ikke er blevet betalt, dog på den dobbelte betingelse, at den omhandlede foranstaltning under visse særlige omstændigheder, som bl.a. kunne følge af karakteren eller størrelsen af denne gæld, har til formål at modsvare en reel, umiddelbar og tilstrækkeligt alvorlig trussel mod en grundlæggende samfundsinteresse, og hvis tilsigtede mål således ikke alene opfylder økonomiske betragtninger. Det tilkommer den nationale ret at efterprøve, om denne dobbelte betingelse er opfyldt.
 2)
 Selv hvis det antages, at forbudsforanstaltningen mod at udrejse af området, således som den, der er blevet pålagt Petar Aladzhov i hovedsagen, er blevet vedtaget på de betingelser, der er fastsat i artikel 27, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/38/EF af 29. april 2004 om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område, om ændring af forordning (EØF) nr. 1612/68 og om ophævelse af direktiv 64/221/EØF, 68/360/EØF, 72/194/EØF, 73/148/EØF, 75/34/EØF, 75/35/EØF, 90/364/EØF, 90/365/EØF og 93/96/EØF, er de betingelser, der er fastsat i samme artikels stk. 2, til hinder for en sådan foranstaltning,
 —
 hvis den udelukkende er baseret på eksistensen af en skattegæld i et selskab, hvori denne sagsøger er en af direktørerne, og alene på grund af denne egenskab, uden at der er foretaget en specifik vurdering af hans personlige adfærd, og uden at det er godtgjort, at han på nogen måde udgjorde en trussel mod den offentlige orden, og
 —
 hvis forbuddet mod at udrejse af området ikke er egnet til at sikre virkeliggørelsen af det formål, som det forfølger, og går videre end nødvendigt for at nå dette.
 Det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve, om dette er tilfældet i den sag, som den har fået forelagt.
 (1) EUT C 317 af 20.11.2010.


text:
4.7.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 153/36
 Dom afsagt af Retten i Første Instans den 7. maj 2009 — Klein Trademark Trust mod KHIM — Zafra Marroquineros (CK CREACIONES KENNYA)
 (Sag T-185/07) (1)
 (EF-varemærker - indsigelsessag - ansøgning om EF-ordmærket CK CREACIONES KENNYA - det ældre EF-figurmærke CK Calvin Klein og de ældre nationale figurmærker CK - relativ registreringshindring - ingen risiko for forveksling - ingen lighed mellem tegnene - artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 40/94)
 2009/C 153/69
 Processprog: spansk
 Parter
 Sagsøger: Calvin Klein Trademark Trust (Wilmington, Delaware, De Forenede Stater) (ved avocats T. Andrade Boué, I. Lehmann Novo og A. Hernández Lehmann)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (ved O. Mondéjar Ortuño, som befuldmægtiget)
 Den anden part i sagen for appelkammeret ved Harmoniseringskontoret og intervenient ved Retten: Zafra Marroquineros, SL (Caravaca de la Cruz, Spanien) (ved avocat J. Martín Álvarez)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelse truffet den 29. marts 2007 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 314/2006-2) vedrørende en indsigelsessag mellem Calvin Klein Trademark Trust og Zafra Marroquineros, SL
 Konklusion
 1)
 Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
 2)
 Calvin Klein Trademark Trust betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 170 af 21.7.2007.


text:
9.10.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 274/21
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Det Forenede Kongerige) den 18. august 2010 — NS mod Secretary of State for the Home Department
 (Sag C-411/10)
 ()
 2010/C 274/34
 Processprog: engelsk
 Den forelæggende ret
 Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: NS
 Sagsøgt: Secretary of State for the Home Department
 Intervenienter: 1) Amnesty International Limited and the AIRE Centre (Advice on Individual Rights in Europe), 2) De Forenede Nationers flygtningehøjkommissær (UNHCR) og 3) Equality and Human Rights Commission
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Henhører en afgørelse truffet af en medlemsstat i henhold til artikel 3, stk. 2, i Rådets forordning nr. 343/2003 (1) (»forordningen«) om, hvorvidt den skal behandle en asylansøgning, som det ikke påhviler den at behandle efter kriterierne i forordningens kapitel III, under EU-rettens anvendelsesområde med henblik på anvendelsen af artikel 6 i traktaten om Den Europæiske Union og/eller artikel 51 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder?
 Hvis svaret på spørgsmål 1 er bekræftende:
 2)
 Er en medlemsstats pligt til at iagttage grundlæggende EU-rettigheder (herunder de rettigheder, som er fastsat i charterets artikel 1, 4, 18, artikel 19, stk. 2, og artikel 47) opfyldt, når staten sender asylsøgeren til den medlemsstat, som i henhold til forordningens artikel 3, stk. 1, er den ansvarlige stat efter kriterierne i forordningens kapitel III (»den ansvarlige stat«), uanset situationen i den ansvarlige stat?
 3)
 Forholder det sig nærmere bestemt således, at pligten til at iagttage grundlæggende EU-rettigheder udelukker, at der opstilles en uafkræftelig formodning for, at den ansvarlige stat vil iagttage (i) ansøgerens grundlæggende rettigheder i henhold til EU-retten og/eller (ii) de minimumsstandarder, som er foreskrevet i direktiv 2003/9/EF (2) (»modtagelsesdirektivet«), 2004/83/EF (3) (»anerkendelsesdirektivet«) og/eller direktiv 2005/85/EF (4) (»proceduredirektivet«) (under ét »direktiverne«)?
 4)
 Subsidiært: Er en medlemsstat i medfør af EU-retten forpligtet til — og i givet fald under hvilke omstændigheder — at udøve kompetencen i henhold til forordningens artikel 3, stk. 2, til at behandle og tage ansvaret for en asylansøgning, når overførsel til den ansvarlige stat ville udsætte asylansøgeren for en risiko for, at hans grundlæggende rettigheder bliver tilsidesat, navnlig de rettigheder, som er fastsat i charterets artikel 1, 4, 18, artikel 19, stk. 2, og/eller artikel 47, og/eller en risiko for, at de minimumsstandarder, der er fastsat i direktiverne, ikke vil blive anvendt i hans tilfælde?
 5)
 Er anvendelsesområdet for den beskyttelse, der indrømmes en person, som forordningen finder anvendelse på, i medfør af de almindelige EU-retlige principper, navnlig charterets artikel 1, 18 og 47, videre end beskyttelsen i medfør af artikel 3 i den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder (»konventionen«)?
 6)
 Er det foreneligt med de rettigheder, som er fastsat i charterets artikel 47, at en bestemmelse i national ret foreskriver, at en ret med henblik på at afgøre, om en person lovligt kan udsendes til en anden medlemsstat i henhold til forordningen, skal betragte denne medlemsstat som en stat, fra hvilken personen ikke vil blive sendt til en anden stat i strid med sine rettigheder i henhold til konventionen eller sine rettigheder i henhold til konventionen af 1951 og protokollen af 1967 om flygtninges retsstilling?
 7)
 For så vidt som de foregående spørgsmål er opstået i relation til Det Forenede Kongeriges forpligtelser, skal svarene på spørgsmål 2-4 da på nogen måde modificeres for at tage hensyn til protokol (nr. 30) om anvendelsen af Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder i Polen og i Det Forenede Kongerige?
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 343/2003 af 18.2.2003 om fastsættelse af kriterier og procedurer til afgørelse af, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for behandlingen af en asylansøgning, der er indgivet af en tredjelandsstatsborger i en af medlemsstaterne, EUT L 50, s. 1.
 (2) Rådets direktiv 2003/9/EF af 27.1.2003 om fastlæggelse af minimumsstandarder for modtagelse af asylansøgere i medlemsstaterne, EUT L 31, s. 18.
 (3) Rådets direktiv 2004/83/EF af 29.4.2004 om fastsættelse af minimumsstandarder for anerkendelse af tredjelandsstatsborgere eller statsløse som flygtninge eller som personer, der af anden grund behøver international beskyttelse, og indholdet af en sådan beskyttelse, EUT L 304, s. 12.
 (4) Rådets direktiv 2005/85/EF af 1.12.2005 om minimumsstandarder for procedurer for tildeling og fratagelse af flygtningestatus i medlemsstaterne, EUT L 326, s. 13.


text:
27.10.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 331/16
 Sag anlagt den 3. september 2012 — Europa-Kommissionen mod Republikken Slovenien
 (Sag C-407/12)
 (2012/C 331/25)
 Processprog: slovensk
 Parter
 Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved P. Hetsch, L. Nicolae og M. Žebre, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Republikken Slovenien
 Sagsøgerens påstande
 —
 Det fastslås, at Republikken Slovenien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/140/EF (1) af 25. november 2009 om ændring af direktiv 2002/21/EF (2) om fælles rammebestemmelser for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester, direktiv 2002/19/EF (3) om adgang til og samtrafik mellem elektroniske kommunikationsnet og tilhørende faciliteter og direktiv 2002/20/EF (4) om tilladelser til elektroniske kommunikationsnet og -tjenester, idet den ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivets artikel 5.
 —
 Republikken Slovenien tilpligtes i henhold til artikel 260, stk. 3, TEUF på grund af tilsidesættelse af forpligtelsen til at meddele alle gennemførelsesbestemmelserne til direktiv 2009/140/EF at betale en tvangsbøde på 6 531,84 EUR pr. dag, regnet fra den dato, hvor der afsiges dom i den foreliggende sag.
 —
 Republikken Slovenien tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Fristen for gennemførelse af direktivet udløb den 25. maj 2011.
 (1) EUT L 337, s. 37.
 (2) EFT L 108, s. 33.
 (3) EFT L 108, s. 7.
 (4) EFT L 108, s. 21.


text:
20.12.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 327/19
 Sag anlagt den 21. oktober 2008 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Portugisiske Republik
 (Sag C-458/08)
 (2008/C 327/31)
 Processprog: portugisisk
 Parter
 Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved E. Traversa og P. Guerra e Andrade, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Den Portugisiske Republik
 Sagsøgerens påstande
 —
 Det fastslås, at Den Portugisiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 49 EF, idet den med hensyn til levering af byggeydelser i Portugal stiller de samme betingelser, som den stiller med hensyn til etablering.
 —
 Den Portugisiske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Den portugisiske lov om adgang til og udøvelse af byggevirksomhed (Decreto-Lei nr. 12/2004) betinger udøvelse af byggevirksomhed i Portugal af en tilladelse.
 Ingen virksomhed kan i Portugal foretage byggeri-, genopbygnings-, udvidelses-, ombygnings-, reparations-, bevarings-, retablerings-, rengørings-, restaurerings-, nedrivnings- og generelt nogen som helst former for byggerirelaterede arbejder uden en forudgående tilladelse fra de portugisiske myndigheder.
 Den portugisiske bestemmelse, hvorefter det er forbudt for virksomheder, herunder virksomheder i Fællesskabet, at levere byggeydelser i Portugal uden forudgående tilladelse om adgang til byggeindustrien fra de portugisiske myndigheder, udgør en tilsidesættelse af artikel 49 EF.
 Betingelserne for adgang til at udøve byggevirksomhed i den portugisiske lovgivning er etableringsbetingelser. Den portugisiske lovgivning sondrer ikke mellem etablering og midlertidige levering af tjenesteydelser.
 En byggevirksomhed, som er etableret i en anden medlemsstat, skal for at levere tjenesteydelser i Portugal opfylde samtlige betingelser for etablering, hvilket i praksis indebærer, at byggevirksomheden ikke har andre udveje end at etablere sig i Portugal. Dette krav udgør en alvorlig restriktion for den fri udveksling af tjenesteydelser.
 Betingelserne om virksomhedens varighed udgør også en restriktion for den fri udveksling af tjenesteydelser, som umuliggør midlertidig levering af byggeydelser.
 De begrundelser, den portugisiske stat har fremført som begrundelse for de pågældende restriktioner, er hverken beviste eller anerkendelsesværdige.


text:
10.3.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 73/11
 Domstolens kendelse af 26. oktober 2011 — Fernando Marcelino Victoria Sánchez mod Europa-Parlamentet og Europa-Kommissionen
 (Sag C-52/11 P) (1)
 (Appel - passivitetssøgsmål - skrivelse stilet til Parlamentet og til Kommissionen - svar - beslutning om henlæggelse - åbenbart, at appellen er ugrundet og ikke kan antages til realitetsbehandling)
 2012/C 73/18
 Processprog: spansk
 Parter
 Appellant: Fernando Marcelino Victoria Sánchez (ved abogado P. Suarez Plácido)
 De andre parter i appelsagen: Europa-Parlamentet (ved N. Lorenz, N. Görlitz og P. López-Carceller, som befuldmægtigede) og Europa-Kommissionen (ved I. Martínez del Peral og L. Lozano Palacios, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Appel af kendelse afsagt af Retten (Fjerde Afdeling) den 17. november 2010 i sag T-61/10, Victoria Sánchez mod Parlamentet og Kommissionen, hvorved Retten frifandt Europa-Parlamentet og Europa-Kommissionen for en påstand om, at det fastslås, at disse institutioner har udvist passivitet, idet de ulovligt har undladt at besvare sagsøgerens brev af 6. oktober 2009, en påstand om meddelelse af pålæg og en påstand om beskyttelsesforanstaltninger
 Konklusion.
 1)
 Appellen forkastes.
 2)
 Fernando Marcelino Victoria Sánchez betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 103 af 2.4.2011.