text:
31.7.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 249/30
 Sag anlagt den 15. maj 2017 — Optile mod Kommissionen
 (Sag T-309/17)
 (2017/C 249/46)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Organisation professionnelle des transports d’Ile de France (Optile) (Paris, Frankrig) (ved advokaterne F. Thiriez og M. Dangibeaud)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgerens påstande
 —
 Principalt annulleres artikel 1 i Europa-Kommissionens afgørelse af 2. februar 2017 SA.26763 vedrørende angivelig støtte til kollektive transportvirksomheder tildelt af regionen Ile-de-France delvist, men alene for så vidt som det deri fastslås, at Ile-de-Frances støtteordning, der var gældende mellem 1979 og 2008, udgør ny støtte, som blev »iværksat retsstridigt«.
 —
 Subsidiært annulleres artikel 1 i Europa-Kommissionens afgørelse af 2. februar 2017 SA.26763 vedrørende angivelig støtte til kollektive transportvirksomheder tildelt af regionen Ile-de-France delvist, for så vidt som det deri fastslås, at den støtteordning, som regionen Ile-de-France iværksatte mellem maj 1994 og den 25. november 2008, blev »iværksat retsstridigt«.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat to anbringender.
 1.
 Første anbringende om, at Kommissionens afgørelse af 2. februar 2017 om støtteordning SA.26763 2014/C (ex 2012/NN), som Frankrig har gennemført til fordel for virksomheder inden for bustransport i regionen Île-de-France (C (2017) 439 final) (herefter »den anfægtede afgørelse«), fastslog, at de undersøgte regler udgjorde ny støtte. Sagsøgeren har i denne forbindelse fremsat følgende klagepunkter:
 —
 Tilsidesættelse af artikel 1, litra b), nr. i), i Rådets forordning (EU) 2015/1589 af 13. juli 2015 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af artikel 108 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (EUT 2015, L 248, s. 9) (herefter »forordning nr. 2015/1589«), idet retsgrundlaget for den undersøgte ordning er ældre end Romtraktaten.
 —
 Utilstrækkelig begrundelse i medfør af artikel 1, litra b), nr. v), i forordning nr. 2015/1589.
 —
 En retlig og faktisk fejl vedrørende den for liberaliseringen af markedet fastsatte dato.
 2.
 Andet anbringende om, at den anfægtede afgørelse kvalificerer reglerne som ny støtte for perioden 1994-1998. Sagsøgeren har som led heri gjort følgende gældende:
 —
 Tilsidesættelse af parternes processuelle rettigheder samt af retssikkerhedsprincippet og princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, idet Kommissionen har udvidet sin undersøgelse ud over de ved dens beslutning om at indlede proceduren fastsatte rammer.
 —
 Tilsidesættelse af artikel 17 i forordning nr. 2015/1589, for så vidt som Kommissionen fandt, at forældelsen blev afbrudt af en enkeltpersons indgivelse af en begæring om ophævelse.


text:
29.1.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 30/65
 Sag anlagt den 22. oktober 2010 — Bömcke mod EIB
 (Sag F-105/10)
 ()
 2011/C 30/127
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Eberhard Bömcke (Athus, Belgien) (ved advokat D. Lagasse)
 Sagsøgt: Den Europæiske Investeringsbank (EIB)
 Søgsmålets genstand og beskrivelse af tvisten
 Annullation af den af chefen for EIB’s personaleafdeling trufne afgørelse, hvorved det bekræftes, at sagsøgerens fuldmagt som personalerepræsentant er udløbet, og en påstand om erstatning.
 Sagsøgerens påstande
 —
 Annullation af den af chefen for EIB’s personaleafdeling trufne afgørelse, der blev meddelt sagsøgeren ved brev af 12. oktober 2010, som blev modtaget den 15. oktober 2010.
 —
 EIB tilpligtes at betale erstatning for den ikke-økonomiske skade, som blev forvoldt sagsøgeren ved førnævnte afgørelse, og i den forbindelse tildele ham et beløb på 25 000 EUR.
 —
 EIB tilpligtes at betale sagens omkostninger.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
19.6.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 195/33
 Sag anlagt den 3. april 2017 — Argus Security Projects mod Kommissionen og EUBAM
 (Sag T-206/17)
 (2017/C 195/46)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Argus Security Projects Ltd (Limassol, Cypern) (ved advokaterne T. Bontinck og A. Guillerme)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen og Den Europæiske Unions grænsebistandsmission i Libyen (EUBAM)
 Sagsøgerens påstande
 —
 EUBAM Lybias afgørelse af 24. januar 2017, der erstatter den oprindelige afgørelse af 16. februar 2014 om ikke at antage selskabet Argus’ tilbud i forbindelse med et udbud vedrørende sikkerhedstjenesteydelser i forbindelse med Den Europæiske Unions bistandsmission vedrørende integreret grænseforvaltning i Libyen (kontrakt EUBAM-13-020) og om tildeling af kontrakten til Garda, annulleres.
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført to anbringender.
 1.
 Første anbringende om tilsidesættelsen af artikel 110 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 966/2012 af 25. oktober 2012 om de finansielle regler vedrørende Unionens almindelige budget og om ophævelse af Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002 (EUT 2012, L 298, s. 1), af de regler, der er fastsat i udbudsdokumenterne om tildeling af kontrakten, herunder navnlig punkt 4.1 og 12.1 i instruktionerne til tilbudsgiverne, og af princippet om ligebehandling af tilbudsgiverne og princippet om forbud mod forskelsbehandling. Dette anbringende består af tre led:
 —
 første led om den manglende mobilisering af tekniske og operationelle ressourcer i henhold til kontrakten
 —
 andet led om den manglende mobilisering af menneskelige ressourcer i henhold til kontrakten
 —
 tredje led om den kunstige mobiliseringsplan og hensyntagen til tilbudsgiveres tidligere erfaring i fjendtlige miljøer.
 2.
 Andet anbringende om den væsentlige ændring i udbuddets oprindelige betingelser og tilsidesættelsen af princippet om ligebehandling. Dette anbringende består af to led:
 —
 første led om evalueringen af de menneskelige ressourcer
 —
 andet led om evalueringen af de tekniske ressourcer og mobiliseringsplanen.


text:
8.2.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 48/51
 Kendelse afsagt af Rettens præsident den 7. december 2015 — POA mod Kommissionen
 (Sag T-584/15 R)
 ((Særlige rettergangsformer - offentliggørelse af en anmodning om registrering af en beskyttet oprindelsesbetegnelse - »Halloumi« eller »Hellim« - begæring om udsættelse af gennemførelse - ingen uopsættelighed))
 (2016/C 048/58)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Pagkyprios organismos ageladotrofon Dimosia Ltd (POA) (Latsia, Cypern) (ved advokat N. Korogiannakis)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (ved A. Lewis og J. Guillem Carrau, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Begæring om udsættelse af gennemførelsen af Kommissionens retsakt af 28. juli 2015 med titlen »Offentliggørelse af en ansøgning i henhold til artikel 50, stk. 2, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1151/2012 om kvalitetsordninger for landbrugsprodukter og fødevarer« (EUT C 246, s. 9).
 Konklusion
 1)
 Begæringen om foreløbige forholdsregler tages ikke til følge.
 2)
 Afgørelsen om sagens omkostninger udsættes.


text:
22.1.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 19/11
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendelse afsagt den 29. september 2004 af Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia, Milano, i sagen Federconsumatori m.fl. mod Comune de Milano, AEM SpA
 (Sag C-463/04)
 (2005/C 19/23)
 Processprog: italiensk
 Ved kendelse afsagt den 29. september 2004, indgået til Domstolens Justitskontor den 3. november 2004, har Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia, Milano, i sagen Federconsumatori m.fl. mod Comune de Milano, AEM SpA forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 —
 Må artikel 2449 i codice civile, som denne artikel er anvendt under den foreliggende sag, anses for at være forenelig med EF-traktatens artikel 56, som denne traktatbestemmelse er fortolket i Domstolens domme af 23. maj 2000 i sag C-58/99, af 4. juni 2002 i de forenede sager C-503/99 og C-483/99, og af 13. maj 2003 i de forenede sager C- 98/01 og C-463/00, når den påberåbes af en offentlig myndighed, som på trods af, at den har mistet den retlige kontrol med et aktieselskab, bevarer en væsentlig aktieandel (i den foreliggende sag 33,4 %) som aktionær med en relativ aktiemajoritet og derved opnår en uforholdsmæssig stor indflydelse?
 —
 Må artikel 2449 i codice civile, anvendt i kombination med artikel 4 i ministerielt dekret nr. 332 af 31. maj 1994, som er ophøjet til lov nr. 474 af 30. juli 1994, anses for at være forenelig med EF-traktatens artikel 56, som denne er fortolket i Domstolens domme af 23. maj 2000 i sag C-58/99, af 4. juni 2000 i de forenede sager C-503/99 og C-483/99 og af 13. maj 2003 i de forenede sager C-98/01 og C-463/00, når den påberåbes af en offentlig myndighed, som på trods af, at den har mistet den retlige kontrol med et aktieselskab, bevarer en væsentlig aktieandel (i den foreliggende sag 33,4 %) som aktionær med en relativ aktiemajoritet og derved opnår en uforholdsmæssig stor indflydelse?
 —
 Må artikel 2449 i codice civile anses for at være forenelig med EF-traktatens artikel 56, som denne er fortolket i Domstolens domme af 23. maj 2000 i sag C-58/99, af 4. juni 2002 i de forenede sager C-503/99 og C-483/99 og af 13. maj 2003 i de forenede sager C-98/01 og C-463/00, for så vidt som denne artikel ved en konkret anvendelse medfører et resultat, som er i modstrid med andre bestemmelser i den nationale lovgivning (navnlig artikel 2, stk. 1, litra d), (org. s. 31) i ministerielt dekret nr. 332 af 31. maj 1994, som er ophøjet til lov nr. 474 af 30. juli 1994, der på sin side er i overensstemmelse med EF-traktatens artikel 56 og i hvert fald hvad angår betingelserne for udøvelsen af de særlige beføjelser og kravene hertil er i overensstemmelse med de principper for særlige beføjelser, som Domstolen har fastslået i de nævnte domme?


text:
19.10.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 304/13
 Rettens dom af 6. september 2013 — Post Bank Iran mod Rådet
 (Sag T-13/11) (1)
 (Fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik - restriktive foranstaltninger over for Iran med det formål at forhindre nuklear spredning - indefrysning af midler - hjemmel - tilsidesættelse af folkeretten - begrundelsespligt - ret til forsvar - ret til en effektiv domstolsbeskyttelse - åbenbart fejlskøn - ejendomsret - proportionalitet - ligebehandling - forbud mod forskelsbehandling)
 2013/C 304/23
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Post Bank Iran (Teheran, Iran) (ved advokat D. Luff)
 Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union (ved M. Bishop og A. Vitro, som befuldmægtigede)
 Intervenient til støtte for sagsøgte: Europa-Kommissionen (ved F. Erlbacher og M. Konstantinidis, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Dels påstand om annullation af for det første bilag II til Rådets afgørelse 2010/413/FUSP af 26. juli 2010 om restriktive foranstaltninger over for Iran og om ophævelse af fælles holdning 2007/140/FUSP (EUT L 195, s. 39), som ændret ved Rådets afgørelse 2010/644/FUSP af 25. oktober 2010 (EUT L 281, s. 81) og bilag VIII til Rådets forordning (EU) nr. 961/2010 af 25. oktober 2010 om restriktive foranstaltninger over for Iran og om ophævelse af forordning (EF) nr. 423/2007 (EUT L 281, s. 1), for så vidt som disse bilag vedrører sagsøgeren, for det andet den afgørelse, der er truffet over for sagsøgeren, og som var »indeholdt i« en skrivelse af 29. oktober 2010, for det tredje Rådets afgørelse 2011/783/FUSP af 1. december 2011 om ændring af afgørelse 2010/413 (EUT L 319, s. 71) og Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 1245/2011 af 1. december 2011 om gennemførelse af forordning nr. 961/2010 (EUT L 319, s. 11), for så vidt som disse kan berøre sagsøgerens situation, for det fjerde den afgørelse, der er truffet over for sagsøgeren, og som var »indeholdt i« en skrivelse af 5. december 2011, for det femte bilag IX til Rådets forordning (EU) nr. 267/2012 af 23. marts 2012 om restriktive foranstaltninger over for Iran og om ophævelse af forordning nr. 961/2010 (EUT L 88, s. 1), for så vidt som dette bilag vedrører sagsøgeren, og for det sjette samtlige de fremtidige forordninger eller fremtidige afgørelser fra Rådet eller Kommissionen, der supplerer eller ændrer en af de retsakter, der er anfægtet inden for rammerne af denne sag, dels en påstand om, at det fastslås, at artikel 20, stk. 1, litra b), i afgørelse 2010/413, artikel 16, stk. 2, i forordning nr. 961/2010, artikel 1, nr. 7), i Rådets afgørelse 2012/35/FUSP af 23. januar 2012 om ændring af afgørelse 2010/413 (EUT L 19, s. 22), artikel 23, stk. 2, i forordning nr. 267/2012, artikel 1, nr. 8), i Rådets afgørelse 2012/635/FUSP af 15. oktober 2012 om ændring af afgørelse 2010/413 (EUT L 282, s. 58), artikel 1, nr. 11), i Rådets forordning (EU) nr. 1263/2012 af 21. december 2012 om ændring af forordning nr. 267/2012 (EUT L 356, s. 34) samt artikel 1, nr. 2), i Rådets afgørelse 2012/829/FUSP af 21. december 2012 om ændring af afgørelse 2010/413 (EUT L 356, s. 71) ikke finder anvendelse på sagsøgeren.
 Konklusion
 1)
 Sagen afvises for så vidt angår påstanden om annullation af samtlige de fremtidige forordninger eller fremtidige afgørelser fra Rådet for Den Europæiske Union eller Europa-Kommissionen, der supplerer eller ændrer en af de retsakter, der er anfægtet inden for rammerne af denne sag.
 2)
 Det er ufornødent at træffe afgørelse om påstandene om annullation af de over for Post Bank Iran trufne afgørelser, der var »indeholdt i« Rådets skrivelser af 29. oktober 2010 og 5. december 2011, eller om den af Rådet, støttet af Kommissionen, fremsatte afvisningspåstand for så vidt alene angår påstanden om annullation af den over for Post Bank Iran trufne afgørelse, der var »indeholdt i« Rådets skrivelse af 29. oktober 2010.
 3)
 Bilag II til Rådets afgørelse 2010/413/FUSP af 26. juli 2010 om restriktive foranstaltninger over for Iran og om ophævelse af fælles holdning 2007/140/FUSP, som ændret ved Rådets afgørelse 2010/644/FUSP af 25. oktober 2010, bilag VIII til Rådets forordning (EU) nr. 961/2010 af 25. oktober 2010 om restriktive foranstaltninger over for Iran og om ophævelse af forordning (EF) nr. 423/2007, Rådets afgørelse 2011/783/FUSP af 1. december 2011 om ændring af afgørelse 2010/413, Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 1245/2011 af 1. december 2011 om gennemførelse af forordning nr. 961/2010 samt bilag IX til Rådets forordning (EU) nr. 267/2012 af 23. marts 2012 om restriktive foranstaltninger over for Iran og om ophævelse af forordning nr. 961/2010 annulleres, for så vidt som de vedrører Post Bank Iran.
 4)
 For så vidt som bilag II til afgørelse 2010/413, som ændret ved afgørelse 2010/644, derefter ved afgørelse 2011/783, vedrører Post Bank Iran, opretholdes dets virkninger over for Post Bank Iran, indtil annullationen af bilag IX til forordning nr. 267/2012 får virkning.
 5)
 Rådet bærer sine egne omkostninger og betaler Post Bank Irans omkostninger.
 6)
 Kommissionen bærer sine egne omkostninger.
 (1) EUT C 63 af 26.2.2011.


text:
27.3.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 80/4
 Domstolens dom (Anden Afdeling) af 4. februar 2010 — Hava Genc mod Land Berlin (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Verwaltungsgericht Berlin — Tyskland)
 (Sag C-14/09) (1)
 (Associeringsaftalen EØF-Tyrkiet - associeringsrådets afgørelse nr. 1/80 - artikel 6, stk. 1 - arbejdstagerbegrebet - udøvelse af en ubetydelig lønnet beskæftigelse - betingelser for fortabelse af velerhvervede rettigheder)
 2010/C 80/07
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Verwaltungsgericht Berlin
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Hava Genc
 Sagsøgt: Land Berlin
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Verwaltungsgericht Berlin — fortolkning af artikel 6, stk. 1, i Associeringsrådet EØF-Tyrkiets afgørelse nr. 1/80 — opholdsret i værtsmedlemsstaten for en tyrkisk statsborger, hvis indrejse i denne medlemsstat var begrundet i et formål, som i mellemtiden er bortfaldet, og som alene udøver en ubetydelig beskæftigelse med en ugentlig arbejdstid på 5,5 timer — mindstekrav til et ansættelsesforhold, for at det kan anses for »lovlig beskæftigelse« som omhandlet i afgørelse nr. 1/80
 Konklusion
 1)
 En person, som befinder sig i en situation som den, sagsøgeren i hovedsagen befinder sig i, er arbejdstager som omhandlet i artikel 6, stk. 1, i afgørelse nr. 1/80 af 19. september 1980 om udvikling af associeringen vedtaget af associeringsrådet oprettet ved aftalen om oprettelse af en associering mellem Det Europæiske Økonomiske Fællesskab og Tyrkiet, forudsat at den omhandlede beskæftigelse er af reel og faktisk karakter. Det tilkommer den forelæggende ret at foretage den nødvendige efterprøvelse af de faktiske omstændigheder med henblik på at vurdere, om dette er tilfældet i den sag, som er blevet indbragt for den.
 2)
 En tyrkisk arbejdstager som omhandlet i artikel 6, stk. 1, i afgørelse nr. 1/80 kan påberåbe sig den ret til fri bevægelighed, som han har i henhold til aftalen om oprettelse af en associering mellem Det Europæiske Økonomiske Fællesskab og Tyrkiet, selv når formålet med opholdet ved indrejsen i værtsmedlemsstaten er bortfaldet. Så snart en sådan arbejdstager opfylder de betingelser, som er fastsat i artikel 6, stk. 1, kan hans opholdsret i værtsmedlemsstaten ikke underkastes yderligere betingelser, som vedrører tilstedeværelsen af hensyn, som vil kunne begrunde opholdet, eller som vedrører arten af beskæftigelsen.
 (1) EUT C 102 af 1.5.2009.


text:
C 358/24 DA De Europñiske Fñllesskabers Tidende 21.11.98
 Sùgsmålsgrunde og vñsentligste argumenter: Sag anlagt den 30. september 1998 af Bernard Bareyt
 m.fl. mod Kommissionen for De Europñiske Fñllesskaber
 (Sag T-158/98)
 Sagsùgeren i denne sag er et aktieselskab med hjemsted i (98/C 358/43)
 England og Wales, som driver virksomhed i kulmineindu-
 strien i England. Selskabets hovedaktionñrer er institutio-
 nelle investorer, private investorer, direktùrer og sagsùge-
 rens ansatte. Ved den anfñgtede beslutning gav Kommissi- (Processprog: fransk)
 onen i overensstemmelse med EKSF-traktatens artikel 66,
 stk. 2, godkendelse på visse vilkår af RAG's overtagelse af
 Saarbergwerke og Preussag. Disse tre selskaber er de sidste Ved De Europñiske Fñllesskabers Ret i Fùrste Instans er
 producenter af magre kul i Tyskland. De fusionerende der den 30. september 1998 anlagt sag mod Kommissio-
 enheder er åbenbart blevet enige om at lede en del af kul- nen for De Europñiske Fñllesskaber af Bernard Bareyt,
 importen til en uafhñngig tredjemand og strukturelt Ivone Benfatto, Denis Bessette, Giuliano Dalle Carbonare,
 adskille den tilbagevñrende del af kulhandelen i en hjem- Enrico Di Pietro, Barry John Green, Remmelt Haange,
 memarkeds- og importdel. Michel Huguet, Marcus Iseli, Cornelis Jong, Neil Mitchell,
 Pier Luigi Mondino, Alfredo Portone, Carlo Sborchia,
 Alessandro Tesini, Mike Michael Wykes, alle bosat i Naka
 (Japan), ved advokat Nicolas LhoeÈst, Bruxelles, og med
 Sagsùgeren gùr gñldende, at Kommissionen har tilsidesat valgt adresse i Luxembourg hos Fiduciaire Myson SARL,
 bestemmelserne i EKSF-traktatens artikel 66 og artikel 4, 30, rue de Cessange.
 litra c), og beslutning nr. 3632/93/EKSF (kodeksen) (1), da
 den udstedte den anfñgtede beslutning. Der nedlñgges til-
 lige påstand om annullation af beslutningen med henvis-
 Sagsùgerne har nedlagt fùlgende påstande:
 ning til krñnkelse af vñsentlige formforskrifter, herunder
 manglende begrundelse og tilsidesñttelse af princippet om
 god forvaltningsskik.
 Ð Sagsùgtes afvisning af 15. maj 1998 af sagsùgernes
 klage annulleres.
 Ifùlge sagsùgeren overså Kommissionen, at virkningen af
 den anfñgtede beslutning er at fremme fusionen, selv om Ð Sagsùgernes lùnsedler for november 1997 og de efter-
 tysk statsstùtte er en uadskillelig del af fusionen, og sådan fùlgende måneder, som anvender justeringskoefficien-
 statsstùtte er ikke blevet godkendt og kunne heller ikke ten i Rådets forordning (EKSF, EF, Euratom) nr. 1785/
 godkendes ifùlge kodeksen. Herved lñgges der vñgt på, at 97 annulleres sammen med lùnsedlerne for de måne-
 den anfñgtede beslutning end ikke nñvner statsstùtten i der, hvor administrationen har foretaget tilbagehol-
 forbindelse med fusionsstrukturen, ligesom Kommissionen delse af de for meget udbetalte lùnbelùb.
 heller ikke gennemgik virkningen af stùtten på parternes
 markedsstilling. Således nñvnes det intetsteds i beslutnin-
 gen, af RAG's pris for at erhverve Saarbergwerke i forbin-
 delse med fusionen kun er 1 DEM. Ð Subsidiñrt: det fastslås, at Rådets forordning (EKSF,
 EF, Euratom) nr. 1785/97, udstedt efter sagsùgtes for-
 slag den 11. september 1997, og som fastsñtter en sñr-
 lig justeringskoefficient for Naka, er ugyldig.
 Sagsùgeren udtaler, at Kommissionen i den anfñgtede
 beslutning bemñrker, at den kun vedrùrer anvendelsen af
 EKSF-traktatens artikel 66 og ikke anvendelsen af bestem- Ð Sagsùgte tilpligtes at tilbagebetale sagsùgerne de lùnbe-
 melserne om kontrol af statsstùtte. Imidlertid havde Kom- lùb, som sagsùgte har tilbageholdt i deres lùn, med til-
 missionen modtaget en anmodning fra sagsùgeren om at bagevirkende kraft fra maj måned 1997.
 anvende reglerne om statsstùtte og om at forhindre fusio-
 nen i at finde sted uden forudgående godkendelse af den
 statsstùtte, der skulle betales de fusionerende virksomheder
 samt af den statsstùtte, som stod i forbindelse med og var Ð Sagsùgte tilpligtes at tilbagebetale sagsùgerne den ned-
 en forudsñtning for fusionen. Efter at Kommissionen har sñttelse i deres lùn, som de er blevet forvoldt siden
 efterkommet sagsùgerens ùnsker, er sagsùgeren under de november 1997 på grund af anvendelsen af den nye
 foreliggende forhold ikke i tvivl om, at den ved den anfñg- justeringskoefficient.
 tede beslutning godkendte fusion kan og nu vil finde sted,
 uden at Kommissionen har opfyldt sine forpligtelser.
 Ð Sagsùgte tilpligtes at betale renter af de belùb, som
 sagsùgte dùmmes til at tilbagebetale fra tidspunktet for
 (1) EFT L 329 af 30.12.1993, s. 12. lùntilbageholdelserne.
 Ð Sagsùgtes tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 ---pagebreak--- 21.11.98 DA De Europñiske Fñllesskabers Tidende C 358/25
 Sùgsmålsgrunde og vñsentligste argumenter: Sagsùgerne har anfùrt, at sagsùgte ved at foreslå Rådet at
 fastsñtte en justeringskoefficient på 121,52 for Naka har
 Sagsùgerne er alle midlertidigt ansatte ved ITER EDA- anlagt et åbenbart klart fejlskùn. Sagsùgte har hverken
 Centret, Naka Joint Work Site, Naka (Japan). Samme redegjort for den metode, eller vñgtning eller de kriterier,
 sagsùgere har (bortset fra eÂn) allerede anlagt sag (sag som er lagt til grund for beregningen af de ùkonomiske
 T-175/97) (1), som også vedrùrte fastsñttelsen af justerings- pariteter og de nye justeringskoefficienter. Sagsùgte har
 koefficienter. derfor ikke overholdt sin begrundelsespligt i vedtñgtens
 artikel 25, stk. 2.
 Sagsùgerne anfñgter ved nñrvñrende stñvning fùlgende:
 Ð Justeringskoefficienten for Naka, fastsat af Rådet ved
 artikel 1 i forordning (EKSF, EF, Euratom) nr. 1785/ Sagsùgte har endvidere tilsidesat ligebehandlingsprincippet,
 97, og som var 121,52. idet sagsùgte for Naka har fastsat en justeringskoefficient,
 som er 18 % lavere end Tokyos, når henset til, at leveom-
 Ð Lùntilbageholdelsen som fùlge af en nedsñttelse af den
 kostningerne i Tokyo og i Naka er omtrent ens.
 nñvnte justeringskoefficient i henhold til nñvnte for-
 ordnings artikel 2, stk. 3.
 Ð Lùnsedlerne fra november 1997 for så vidt de anven- Sagsùgerne har anfùrt, at sagsùgte retsstridigt har foretaget
 der justeringskoefficienten og der heri foretages en lùn- lùntilbageholdelse. En sådan uberettiget lùnnedsñttelse
 tilbageholdelse med tilbagevirkende kraft på grund af udgùr ifùlge sagsùgerne en tilsidesñttelse af sagsùgernes
 en tilpasning af justeringskoefficienten. mest grundlñggende ret, nemlig retten til en stabil og for-
 udsigelig lùn.
 Ð Enhver sammenhñngende og/eller efterfùlgende afgù-
 relse, der er baseret på vedtagelsen af eller anvendelsen
 af justeringskoefficienterne for Naka. (1) EFT C 7 af 10.1.1998, s. 16.


text:
15.8.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 209/32
 Sag anlagt den 17. juni 2008 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Hellenske Republik
 (Sag C-259/08)
 (2008/C 209/48)
 Processprog: græsk
 Parter
 Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved M. Patakia og D. Recchia)
 Sagsøgt: Den Hellenske Republik
 Sagsøgerens påstande
 —
 Det fastslås, at Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til nedennævnte bestemmelser, idet den ikke truffet de foranstaltninger, der er nødvendige for at efterkomme de forpligtelser, der følger af artikel 3, stk. 1 og 2, artikel 4, stk. 1, artikel 5 og artikel 8, stk. 1, i Rådets direktiv 79/409/EØF af 2. april 1979 om beskyttelse af vilde fugle (1)
 —
 Den Hellenske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 1.
 Kommissionen har undersøgt, om de foranstaltninger, den Hellenske Republik har truffet til gennemførelse af direktiv 79/409/EØF, er i overensstemmelse med fællesskabsretten. Det fremgår af denne undersøgelse, at nogle af direktivets bestemmelser ikke er blevet gennemført fuldt ud og/eller ikke er blevet gennemført korrekt.
 2.
 Kommissionen er navnlig af den opfattelse, at Den Hellenske Republik ikke har gennemført artikel 3, stk. 1, i direktiv 79/409/EØF, eftersom den ikke har truffet alle nødvendige foranstaltninger for at beskytte, opretholde eller genskabe tilstrækkeligt forskelligartede og vidtstrakte levesteder for alle de i artikel 1 omhandlede fuglearter.
 3.
 Kommissionen er ligeledes af den opfattelse, at artikel 3, stk. 2, i direktiv 79/409EØF ikke er blevet gennemført fuldt ud og korrekt, idet gennemførelseslovgivningen ikke giver adgang til at føre kontrol med lovligheden af udpegningen af en lokalitet som SBO, ikke indeholder nogen bestemmelse om beskyttelse af de leveområder, der ligger uden for SBO'erne, men som grænser op til disse, og desuden ikke indeholder nogen bestemmelse om spørgsmålet om genskabelse af ødelagte biotoper, og oprettelse af nye biotoper, selv om der herved er tale om vigtige formål, der forfølges med direktivet.
 4.
 Kommissionen har endvidere fremhævet, at artikel 4, stk. 1, i direktiv 79/409/EØF heller ikke er blevet gennemført korrekt, for så vidt som der ikke er fastsat nogen formel procedure for udpegningen af områder som SBO, der ikke er en udtrykkelig henvisning til og forbindelse mellem de arter, der er anført i bilag I, og forpligtelserne til udpegning af SBO'er, og der ikke er nogen henvisning til forpligtelsen til at tage hensyn til tendenser og variationer vedrørende størrelsen af bestanden af de beskyttede arter.
 5.
 Kommissionen har dernæst konstateret, at artikel 5 i direktiv 79/409/EØF ikke er blevet gennemført fuldt ud og korrekt, eftersom det græske regelsæt ikke indeholder nogen generel bestemmelse om beskyttelse af arterne, som direktivet foreskriver, men derimod kun tager sigte på jagt. Forbuddet mod forsætligt at dræbe de beskyttede arter og forsætligt at indsamle deres æg er desuden ikke blevet gennemført.
 6.
 Endelig har Kommissionen gjort gældende, at artikel 8, stk. 1, i direktiv 79/409/EØF ikke er blevet korrekt gennemført, eftersom det græske regelsæt ikke indeholder et generelt forbud mod anvendelse af alle midler, indretninger eller metoder til massefangst eller -drab eller ikke-selektiv fangst eller drab, som kan medføre, at en art forsvinder lokalt.
 7.
 Kommissionen er således af den opfattelse, at Den Hellenske Republik ikke fuldt ud og/eller korrekt har opfyldt de forpligtelser, der følger af artikel 3, stk. 1 og 2, artikel 4, stk. 1, artikel 5 og artikel 8, stk. 1, i Rådets direktiv 79/409/EØF af 2. april 1979 om beskyttelse af vilde fugle.
 (1) EFT L 103 af 25.4.1979, s. 1.


text:
7.9.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 294/76
 Sag anlagt den 16. juni 2015 — Ocean Capital Administration m.fl. mod Rådet
 (Sag T-332/15)
 (2015/C 294/91)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøgere: Ocean Capital Administration GmbH (Hamborg, Tyskland), First Ocean Administration GmbH (Hamborg), First Ocean GmbH & Co. KG (Hamborg), Second Ocean Administration GmbH (Hamborg), Second Ocean GmbH & Co. KG (Hamborg), Third Ocean Administration GmbH (Hamborg), Third Ocean GmbH & Co. KG (Hamborg), Fourth Ocean Administration GmbH (Hamborg), Fourth Ocean GmbH & Co. KG (Hamborg), Fifth Ocean Administration GmbH (Hamborg), Fifth Ocean GmbH & Co. KG (Hamborg), Sixth Ocean Administration GmbH (Hamborg), Sixth Ocean GmbH & Co. KG (Hamborg), Seventh Ocean Administration GmbH (Hamborg), Seventh Ocean GmbH & Co. KG (Hamborg), Eighth Ocean Administration GmbH (Hamborg), Eighth Ocean GmbH & Co. KG (Hamborg), Ninth Ocean Administration GmbH (Hamborg), Ninth Ocean GmbH & Co. KG (Hamborg), Tenth Ocean Administration GmbH (Hamborg), Tenth Ocean GmbH & Co. KG (Hamborg), Eleventh Ocean Administration GmbH (Hamborg), Eleventh Ocean GmbH & Co. KG (Hamborg), Twelfth Ocean Administration GmbH (Hamborg), Twelfth Ocean GmbH & Co. KG (Hamborg), Thirteenth Ocean Administration GmbH (Hamborg), Fourteenth Ocean Administration GmbH (Hamborg), Fifteenth Ocean Administration GmbH (Hamborg), Sixteenth Ocean Administration GmbH (Hamborg), IRISL Maritime Training Institute (Teheran, Iran), Kheibar Co. (Teheran) og Kish Shipping Line Manning Co. (Kish Island, Iran) (ved P. Moser, QC, barrister E. Metcalfe og solicitor M. Taher)
 Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union
 Sagsøgernes påstande
 —
 Det fastslås, at såvel Rådets afgørelse 2013/497/FUSP af 10. oktober 2013 om ændring af afgørelse 2010/413/FUSP som Rådets forordning (EU) nr. 971/2013 af 10. oktober 2013 om ændring af forordning (EU) nr. 267/2012 (EUT L 272, s. 1) om restriktive foranstaltninger over for Iran ikke finder anvendelse, idet de er ulovlige.
 —
 Rådets afgørelse (FUSP) 2015/556 af 7. april 2015 om ændring af [Rådets] afgørelse 2010/413/FUSP (EUT L 92, s. 101) og Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 2015/549 af 7. april 2015 om gennemførelse af forordning (EU) nr. 267/2012 (EUT L 92, s. 12) om restriktive foranstaltninger over for Iran annulleres, for så vidt som de finder anvendelse på sagsøgerne.
 —
 Rådet tilpligtes at betale sagsøgernes omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført to anbringender.
 1.
 Det første anbringende er en ulovlighedsindsigelse som omhandlet i artikel 277 TEUF, hvorved sagsøgerne har nedlagt påstand om, at det fastslås, at hverken Rådets afgørelse 2013/497/FUSP af 10. oktober 2013 om ændring af afgørelse 2010/413/FUSP eller Rådets forordning (EU) nr. 971/2013 af 10. oktober 2013 om ændring af forordning (EU) nr. 267/2012 (EUT L 272, s. 1) om restriktive foranstaltninger over for Iran kan finde anvendelse.
 Sagsøgerne har gjort gældende, at det kriterium, der er vedtaget ved den nævnte afgørelse og den nævne forordning, for det første savner et passende retsgrundlag, for det andet savner et tilstrækkeligt faktisk grundlag, idet Retten i sin dom i sag T-489/10, Islamic Republic of Iran Shipping Lines (»IRISL«) m.fl. mod Rådet, EU:T:2013:453, fastslog, at IRISL ikke havde overtrådt de af Sikkerhedsrådet vedtagne restriktive foranstaltninger, for det tredje tilsidesætter sagsøgernes ret til adgang til effektive retsmidler og principperne om ne bis in idem og res judicata, for det fjerde indebærer en ubegrundet og uforholdsmæssig forskelsbehandling af de enheder, der påstås ejet eller kontrolleret af IRISL, for det femte tilsidesætter sagsøgernes ret til forsvar, for det sjette ubegrundet og uforholdsmæssigt tilsidesætter andre af sagsøgernes grundlæggende rettigheder, herunder deres ejendomsret, deres ret til at drive virksomhed og deres ret til respekt for deres omdømme, og for det syvende udgør magtmisbrug fra Rådets side, for så vidt som Rådet, under omgåelse af en bindende dom fra Retten, blot har anvendt de samme restriktive foranstaltninger på ny over for sagsøgerne.
 2.
 Det andet anbringende er et annullationsanbringende som omhandlet i artikel 263 TEUF, hvorved sagsøgerne har nedlagt påstand om, at Rådets afgørelse (FUSP) 2015/556 af 7. april 2015 om ændring af [Rådets] afgørelse 2010/413/FUSP (EUT L 92, s. 101) og Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 2015/549 af 7. april 2015 om gennemførelse af forordning (EU) nr. 267/2012 (EUT L 92, s. 12) om restriktive foranstaltninger over for Iran annulleres, for så vidt som de finder anvendelse på sagsøgerne.
 Sagsøgerne har gjort gældende, at den nævnte afgørelse og den nævne gennemførelsesforordning for det første savner et passende retsgrundlag, for det andet indeholder åbenbart urigtige skøn, for det tredje savner et tilstrækkeligt faktisk grundlag, for det fjerde tilsidesætter sagsøgernes ret til forsvar og deres ret til at få en begrundelse, for det femte tilsidesætter sagsøgernes ret til adgang til effektive retsmidler, princippet om ne bis in idem og det generelle princip om berettigede forventninger og for det sjette ubegrundet og uforholdsmæssigt tilsidesætter sagsøgernes grundlæggende rettigheder, herunder navnlig deres ejendomsret og deres ret til at drive virksomhed.


text:
3.4.2004 DA Den Europæiske Unions Tidende C 85/7
 DOMSTOLENS DOM ten, V. Skouris, som fungerende formand for Sjette Afdeling,
 og dommerne J.N. Cunha Rodrigues (refererende dommer), J.-
 P. Puissochet, R. Schintgen og F. Macken; generaladvokat:
 F.G. Jacobs; justitssekretær: assisterende justitssekretær H. von
 Holstein, den 5. februar 2004 afsagt dom, hvis konklusion
 (Sjette Afdeling) lyder således:
 1. a) Artikel 5, nr. 3, i konventionen af 27. september
 af 5. februar 2004 1968 om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af
 retsafgørelser i borgerlige sager, herunder handelssager,
 som ændret ved konventionen af 9. oktober 1978 om
 Kongeriget Danmarks, Irlands og Det Forenede Kongerige
 Storbritannien og Nordirlands tiltrædelse, ved konventio-
 i sag C-18/02, Danmarks Rederiforening mod LO Landsor- nen af 25. oktober 1982 om Den Hellenske Republiks
 ganisationen i Sverige (anmodning om præjudiciel afgø- tiltrædelse, ved konventionen af 26. maj 1989 om
 relse indgivet af Arbejdsretten) (1) Kongeriget Spaniens og Den Portugisiske Republiks
 tiltrædelse og ved konventionen af 29. november 1996 om
 Republikken Østrigs, Republikken Finlands og Kongeriget
 Sveriges tiltrædelse, skal fortolkes således, at begrebet
 »sager om erstatning uden for kontrakt« omfatter sager
 (»Bruxelles-konventionen — artikel 5, nr. 3 — kompetence i om lovligheden af kollektive kampskridt, som efter den
 sager om erstatning uden for kontrakt — det sted, hvor pågældende kontraherende stats retsregler hører under en
 skadetilføjelsen er foregået — kampskridt varslet af et anden rets enekompetence end den ret, der har kompetence
 fagforbund i en kontraherende stat over for ejeren af et skib, til at påkende krav om erstatning for skade, der er tilføjet
 der er registreret i en anden kontraherende stat«) ved det pågældende kampskridt.
 b) For at konventionens artikel 5, nr. 3, finder anvendelse
 på en situation som den, der foreligger i hovedsagen, er
 (2004/C 85/09)
 det tilstrækkeligt, at det kollektive kampskridt er en
 nødvendig betingelse for sympatiaktioner, som vil være
 skadeforvoldende.
 (Processprog: dansk)
 c) Med hensyn til anvendelsen af konventionens artikel 5,
 nr. 3, gør det ikke nogen forskel, at iværksættelse af et
 kollektivt kampskridt af den varslende part stilles i bero
 på afgørelsen af kampskridtets lovlighed.
 2. Under omstændigheder som dem, der foreligger i hovedsagen,
 skal konventionens artikel 5, nr. 3, fortolkes således, at skade
 I sag C-18/02, angående en anmodning, som Arbejdsretten som følge af kollektive kampskridt iværksat af et fagforbund i
 (Danmark) i medfør af protokollen af 3. juni 1971 vedrørende en kontraherende stat, der besejles af et skib indregistreret i en
 Domstolens fortolkning af konventionen af 27. september anden kontraherende stat, ikke nødvendigvis skal anses for sket
 1968 om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgø- i flagstaten, således at rederiet kan anlægge erstatningssag mod
 relser i borgerlige sager, herunder handelssager, har indgivet til fagforbundet i flagstaten.
 Domstolen for i den for nævnte ret verserende sag, Danmarks
 Rederiforening for DFDS Torline A/S mod LO Landsorganisa-
 tionen i Sverige for SEKO Sjöfolk Facket för Service och
 Kommunikation, at opnå en præjudiciel afgørelse vedrørende
 fortolkningen af artikel 5, nr. 3, i konventionen af 27. septem-
 ber 1968 (EFT 1978 L 304, s. 17), som ændret ved konventio-
 nen af 9. oktober 1978 om Kongeriget Danmarks, Irlands (1) EFT C 109 af 4.5.2002.
 og Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirlands
 tiltrædelse (EFT L 304, s. 1, og — den ændrede tekst — s. 77),
 ved konventionen af 25. oktober 1982 om Den Hellenske
 Republiks tiltrædelse (EFT L 388, s. 1), ved konventionen af
 26. maj 1989 om Kongeriget Spaniens og Den Portugisiske
 Republiks tiltrædelse (EFT L 285, s. 1) og ved konventionen af
 29. november 1996 om Republikken Østrigs, Republikken
 Finlands og Kongeriget Sveriges tiltrædelse (EFT 1997 C 15,
 s. 1), har Domstolen (Sjette Afdeling), sammensat af præsiden-


text:
16.11.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 381/14
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale Amministrativo Regionale per il Veneto (Italien) den 17. august 2015 — Associazione Italia Nostra Onlus mod Comune di Venezia m.fl.
 (Sag C-444/15)
 (2015/C 381/17)
 Processprog: italiensk
 Den forelæggende ret
 Tribunale Amministrativo Regionale per il Veneto
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Associazione Italia Nostra Onlus
 Sagsøgte: Comune di Venezia, Ministero per i beni e le attività culturali, Regione del Veneto, Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti, Ministero della Difesa Capitaneria di Porto di Venezia og Agenzia del Demanio
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Skal artikel 3, stk. 3, i direktiv 2001/42/EF (1), for så vidt som denne bestemmelse også omhandler det i artikel 3, stk. 2, litra b), omhandlede tilfælde, i lyset af miljøbeskyttelsesreglerne i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde og chartret om grundlæggende rettigheder anses for at være gyldig, for så vidt som denne bestemmelse fritager planer og programmer, for hvilke det er besluttet, at der kræves en vurdering af indvirkningen i medfør af artikel 6 og 7 i direktiv 92/43/EØF (2), fra en systematisk strategisk miljøvurdering?
 2)
 Såfremt Domstolen fastslår, at den nævnte bestemmelse er gyldig, skal artikel 3, stk. 2 og 3, i direktiv 2001/42/EF, læst i lyset af tiende betragtning til samme direktiv, hvorefter »alle planer og programmer, som skal vurderes i henhold til Rådets direktiv 92/43/EØF af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter, kan få væsentlig indvirkning på miljøet og [...] som hovedregel [bør] underkastes en systematisk miljøvurdering«, da fortolkes således, at de er til hinder for en national bestemmelse som den omhandlede, der fastlægger definitionen af begrebet »mindre områder på lokalt plan« i artikel 3, stk. 3, i direktiv 2001/42/EF med henvisning til rent kvantitative faktorer?
 3)
 Såfremt det foregående spørgsmål besvares benægtende, skal artikel 3, stk. 2 og 3, i direktiv 2001/42/EF, læst i lyset af tiende betragtning til direktivet, hvorefter »alle planer og programmer, som skal vurderes i henhold til Rådets direktiv 92/43/EØF af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter, kan få væsentlig indvirkning på miljøet og [...] som hovedregel [bør] underkastes en systematisk miljøvurdering«, da fortolkes således, at de er til hinder for en national bestemmelse som den omhandlede, hvorefter der hvad angår alle projekter til såvel udvikling af nye eller ekspanderende byområder med et areal på op til 40 hektar samt projekter om planlægning eller udvikling af byområder i eksisterende byområder med et areal på op til 10 hektar ikke automatisk og obligatorisk skal gennemføres en strategisk miljøvurdering, selv om det på grund af den sandsynlige indvirkning på lokaliteterne allerede er besluttet, at der kræves en vurdering af deres indvirkning i medfør af artikel 6 og 7 i direktiv 92/43/EØF?
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/42/EF af 27.11.2001 om vurdering af bestemte planers og programmers indvirkning på miljøet (EFT L 197, s. 30).
 (2) Rådets direktiv 92/43/EØF af 21.5.1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter (EFT L 206, s. 7).


text:
12.6.2004
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 156/8
 Sag anlagt den 26. april 2004 af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Franske Republik
 (Sag C-191/04)
 (2004/C 156/16)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 26. april 2004 anlagt sag mod Den Franske Republik af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved A. Bordes og G. Valero Jordana, som befuldmægtigede, og med valgt adresse i Luxembourg.
 Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
 1.
 Det fastslås, at Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til 15, stk. 4, i direktiv 91/271/EØF, da den ikke inden seks måneder efter Kommissionens anmodning den 18. december 2000 har videregivet oplysningerne vedrørende de byområder, der er omfattet af fristen pr. 31. december 1998, som skulle have været indsamlet den 31. december 1999 af de kompetente myndigheder eller relevante organer som led i den overvågning af spildevandsudledning og slam, som er fastsat ved artikel 15 i direktiv 91/271/EØF (1).
 2.
 Den Franske Republik betaler sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Den Franske Republik har tilsidesat sin forpligtelse til at meddele Kommissionen oplysningerne om situationen hvad angår overvågningen pr. 31. december 1999 af vand fra de byområder, som er berørt af direktivets første gennemførelsesfrist, nemlig byområder med over 10 000»PE« (personækvivalent»), som udleder vand i vandrecipienter, der anses for «følsomme områder».
 (1) Rådets direktiv 91/271/EØF af 21.5.1991 om rensning af byspildevand.


text:
26.5.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 171/28
 Sag anlagt den 4. marts 2015 — Estland mod Kommissionen
 (Sag T-117/15)
 (2015/C 171/33)
 Processprog: estisk
 Parter
 Sagsøger: Republikken Estland (ved Kristi Kraavi-Käerdi)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgerens påstande
 —
 Den i Europa-Kommissionens skrivelse af 22. december 2014 (Ares[2014]4324235) indeholdte afgørelse annulleres, for så vidt som Kommissionen har afvist at ændre Kommissionens beslutning 2006/776/EF om de beløb, der skal afkræves for de mængder overskudssukker, der ikke er fjernet fra markedet (1).
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført fire anbringender.
 1.
 Første anbringende: Den anfægtede afgørelse er i strid med bilag IV, kapitel 4, nr. 2), i tiltrædelsesakten (2), sammenholdt med tiltrædelsesaktens artikel 58.
 —
 Det fremgår klart af Domstolens Pimix-dom (C-146/11, EU:C:2012:450), at Kommissionens beslutning 2006/776 allerede ved vedtagelsen var i strid med de nævnte bestemmelser i tiltrædelsesakten, og at Kommissionen skulle have ændret den. De Kommissionen med den anfægtede afgørelse har afvist at ændre beslutning 2006/776, er den anfægtede afgørelse ligeledes i strid med de nævnte bestemmelser i tiltrædelsesakten.
 2.
 Andet anbringende: Der foreligger en tilsidesættelse af princippet om god forvaltning
 —
 Kommissionen er ifølge princippet om god forvaltning underlagt forpligtelsen til at anvende retsakter i overensstemmelse med den af EU-Domstolen anlagte fortolkning. Da Kommissionen ikke har bragt beslutning 2006/776 i overensstemmelse med EU-retten på grundlag af Rettens domme Den Tjekkiske Republik mod Kommissionen (T-248/07, Sml., EU:T:2012:170) og Republikken Litauen mod Kommissionen (T-262/07, Sml., EU:T:2012:171) og Domstolens Pimix-dom (C-146/11, EU:C:2012:450), har den tilsidesat princippet om god forvaltning.
 3.
 Tredje anbringende: Tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet
 —
 Den anfægtede afgørelse og beslutning 2006/776 er i strid med proportionalitetsprincippet, eftersom Estland ikke kan anvende forordning (EF) nr. 60/2004 (3) over for borgerne, og Estlands forpligtelser i henhold til denne afgørelse og beslutning er begrænset til at betale til EU-budgettet og ikke gør det muligt at nå det mål, der forfølges med ordningen med bortskaffelse af mængder af overskudssukker.
 4.
 Fjerde anbringende: Kommissionens Generaldirektorat for Landbrug og Udvikling af Landdistrikter havde ikke kompetence til at træffe den anfægtede afgørelse.
 —
 Afgørelsen om, hvorvidt Kommissionens beslutning 2006/776 skal ændres, burde være truffet af et kommissærkollegium. Der er tale om en grundlæggende afgørelse, som ikke burde være blevet delegeret.
 (1) Kommissionens beslutning 2006/776/EF af 13.11.2006 om de beløb, der skal afkræves for de mængder overskudssukker, der ikke er fjernet fra markedet (EUT L 314, s. 35).
 (2) Akt vedrørende vilkårene for Den Tjekkiske Republiks, Republikken Estlands, Republikken Cyperns, Republikken Letlands, Republikken Litauens, Republikken Ungarns, Republikken Maltas, Republikken Polens, Republikken Sloveniens og Den Slovakiske Republiks tiltrædelse og tilpasningerne af de traktater, der danner grundlag for Den Europæiske Union (EUT 2003, L 236, s. 8).
 (3) Kommissionens forordning (EF) nr. 60/2004 af 14.1.2004 om overgangsforanstaltninger for sukker som følge af Tjekkiets, Estlands, Cyperns, Letlands, Litauens, Ungarns, Maltas, Polens, Sloveniens og Slovakiets tiltrædelse (EUT L 9, s. 8).


text:
C 84/50 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 6.4.2002
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel- 1. Skal artikel 49 og 50 EF fortolkes således, at de er til
 se afsagt den 12. december 2001 af Sozialgericht Han- hinder for nationale bestemmelser (konkret § 13, stk. 3, i
 nover i sagen Silke Gaumain-Cerri mod Kaufmännische Allgemeine Verwaltungvorschrift für Beihilfen in Krank-
 Krankenkasse-Pflegekasse, intervenient: Bundesversiche- heits-, Pflege-, Geburts- und Todesfällen — Beihilfe-
 rungsanstalt für Angestellte vorschriften — tysk lov om almindelige bestemmelser
 om ydelser ved sygdom, pleje, fødsel og dødsfald, herefter
 »BhV«), hvorefter det er en betingelse for godtgørelse af
 (Sag C-502/01)
 udgifter til et kurophold i en anden medlemsstat, at det af
 hensyn til betydeligt større chancer for at opnå resultater
 (2002/C 84/86) er af afgørende betydning, at kuropholdet finder sted
 uden for Forbundsrepublikken Tyskland, at dette er
 godtgjort af en erklæring fra en embeds- eller en rådgiven-
 de læge samt at kuranstalten er opført i fortegnelsen over
 Ved kendelse afsagt den 12. december 2001, indgået til kuranstalter?
 Domstolens Justitskontor den 27. december 2001, har Sozial-
 gericht Hannover i sagen Silke Gaumain-Cerri mod Kaufmän-
 2. Skal artikel 49 og 50 EF fortolkes således, at de er til
 nische Krankenkasse-Pflegekasse, intervenient: Bundesversi-
 hinder for nationale bestemmelser (konkret § 13, stk. 3,
 cherungsanstalt für Angestellte, forelagt De Europæiske Fælles-
 første punktum, nr. 3, i BhV, sammenholdt med § 8,
 skabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse af
 stk. 3, nr. 2, i BhV), hvorefter det er udelukket at
 følgende spørgsmål:
 opnå forudgående godkendelse af et kurophold, såfremt
 ansøgningsproceduren eller en retlig procedure angående
 a) Kan — og i givet fald under hvilke omstændigheder kan denne ikke er blevet gennemført, inden kuropholdet
 — begreberne »ydelser i anledning af sygdom« og »ydelser påbegyndes, når det omtvistede spørgsmål alene er, om
 ved alderdom« i den forstand, hvori udtrykkene er de nationale retsforskrifter med rette udelukker, at der
 anvendt i artikel 1 i forordning nr. 1408/71 (1), omfatte kan ydes godtgørelse af et kurophold i en anden af Den
 ydelser, der udredes af én social sikringsinstitution til en Europæiske Union’s medlemsstater?
 anden, når den sikrede kun har en abstrakt indirekte
 fordel deraf (Pflegekasse’s betaling af pensionsbidrag for
 en ulønnet plejeperson)?
 b) Følger det af et direkte eller et afledt forbud mod
 forskelsbehandling, at en ydelse som den under a) be-
 skrevne, skal udredes uafhængigt af, om den beskæftigel-
 se, der ligger til grund for ydelsen, finder sted i det
 pågældende EU-land eller i et andet EU-land, hvor den
 forsikrede eller den umiddelbart begunstigede har sin Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel-
 bopæl? se afsagt den 19. december 2001 af Bayerisches Oberstes
 Landesgericht i straffesagen mod Marco Grilli
 (1) EFT L 149, s. 2.
 (Sag C-12/02)
 (2002/C 84/88)
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel-
 se afsagt den 28. november 2001 af Verwaltungsgericht Ved kendelse afsagt den 19. december 2001, indgået til
 Sigmaringen i sagen Ludwig Leichtle mod Bundesanstalt Domstolens Justitskontor den 16. januar 2002, har Bayerisches
 für Arbeit Oberstes Landesgericht i straffesagen mod Marco Grilli forelagt
 De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om
 præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 (Sag C-8/02)
 (2002/C 84/87) Er artikel 29 EF til hinder for nationale bestemmelser, hvorefter
 det er strafbart, at en italiensk statsborger, der er indehaver af
 en af de kompetente italienske forvaltningsmyndigheder tildelt
 grænsenummerplade, anbringer denne nummerplade på et
 Ved kendelse afsagt den 28. november 2001, indgået til køretøj, der er udbudt til salg i Forbundsrepublikken Tyskland,
 Domstolens Justitskontor den 11. januar 2002, har Verwal- og efterfølgende ad offentlig vej eksporterer dette køretøj fra
 tungsgericht Sigmaringen i sagen Ludwig Leichtle mod Bun- Forbundsrepublikken Tyskland til Den Italienske Republik?
 desanstalt für Arbeit forelagt De Europæiske Fællesskabers
 Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende
 spørgsmål:


text:
7.11.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 410/30
 Sag anlagt den 22. september 2016 — Jiménez Gasalla mod EUIPO (B2B SOLUTIONS)
 (Sag T-685/16)
 (2016/C 410/43)
 Processprog: spansk
 Parter
 Sagsøger: Carlos Javier Jiménez Gasalla (Madrid, Spanien) (ved advokat E. Estella Garbayo)
 Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)
 Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO
 Det omtvistede varemærke: EU-ordmærket »B2B SOLUTIONS« — registreringsansøgning nr. 14 016 224
 Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 22. juli 2016 af Fjerde Appelkammer ved EUIPO (sag R 244/2016-4)
 Påstande
 —
 Afgørelse truffet den 22. juli 2016 af Fjerde Appelkammer ved EUIPO (sag R 244/2016-4) annulleres.
 —
 Afgørelse truffet den 9. december 2015 i første instans af EUIPO, for så vidt som det omhandlede varemærke i det hele blev nægtet registreret.
 —
 De tidligere afgørelser ændres således, at det ansøgte varemærke godtages i det hele.
 —
 EUIPO tilpligtes at betale sagens omkostninger, herunder omkostningerne forbundet med sagens behandling ved EUIPO.
 Anbringende
 —
 Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra b) og c), og, artikel 7, stk. 2, i forordning nr. 207/2009.


text:
C 149/22 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 27.5.2000
 Ved tildelingen til de afgiftspligtige af statsobligationer med Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel-
 fem eller ti års løbetid er den italienske stat klart gået ud over se afsagt den 3. marts 2000 af Amtsgericht Heidelberg i
 den adgang, medlemsstaterne har ifølge artikel 18, stk. 4, i handelsregistersagen Firma HSB-Wohnbau GmbH
 sjette direktiv, hvorefter medlemsstaterne kan overføre det
 overskydende fradragsbeløb alene til det skyldige afgiftsbeløb
 for den følgende periode. En overførsel af sådanne overskud til (Sag C-86/00)
 senere perioder end den følgende udgør en overtrædelse af den
 klare bestemmelse i artikel 18, stk. 4, der derved ikke kan få
 virkninger efter hensigten, og tilføjer i sidste instans det (2000/C 149/38)
 grundlæggende princip i det fælles momssystem, som adgan-
 gen til straks at benytte fradragsretten udgør, alvorlig skade.
 Ved kendelse afsagt den 3. marts 2000, indgået til Domstolens
 Justitskontor den 7. marts 2000, har Amtsgericht Heidelberg i
 (1) EFT L 145 af 13.6.1977, s. 1. handelsregistersagen Firma HSB-Wohnbau GmbH forelagt
 De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om
 præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 A. Hører en forlæggelse af hjemstedet for et anpartsselskab
 (Gesellschaft mit beschränkter Haftung — GmbH), som er
 gyldigt stiftet efter tysk ret og er registreret i det tyske
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel- register, og hvis eneste selskabsdeltager er et spansk firma,
 se afsagt den 10. februar 2000 af Bundesgerichtshof i til Spanien på en sådan måde, at selskabet bevarer sin
 sagen Italian Leather SpA mod WECO Polstermöbel identitet, til de rettigheder, der er omfattet af artikel 43 og
 GmbH & Co. 48 EF (tidligere EF-traktatens artikel 52 og 58)?
 (Sag C-80/00) B. Er artikel 43 og 48 EF (tidligere EF-traktatens artikel 52 og
 58) til hinder for bestemmelser, hvorefter det ikke er tilladt
 (2000/C 149/37) at forlægge hjemstedet for et GmbH, som er gyldigt stiftet
 efter tysk ret og er registreret i det tyske register, og hvis
 Ved kendelse afsagt den 10. februar 2000, indgået til Domstol- eneste selskabsdeltager er et spansk firma, til Spanien på
 ens Justitskontor den 7. marts 2000, har Bundesgerichtshof i en sådan måde, at selskabet bevarer sin identitet?
 sagen Italian Leather SpA mod WECO Polstermöbel GmbH
 & Co. forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en
 anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål
 vedrørende fortolkningen af EF-konventionen af 27. septem-
 ber 1968 om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af
 retsafgørelser i borgerlige sager, herunder handelssager (EFT
 1978 L 304, s. 17):
 1. Kan afgørelser i konventionen artikel 27, nr. 3’s forstand
 være uforenelige, når de kun adskiller sig fra hinanden med Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel-
 hensyn til de særlige forudsætninger for, at et bestemt se afsagt den 28. februar 2000 af Giudice di Pace di
 selvstændigt foreløbigt retsmiddel (i konventionens arti- Genova i sagen Roberto Nicoli mod Società Eridania SpA
 kel 24’s forstand) kan anvendes?
 2. Kan og skal retten i fuldbyrdelsesstaten, som i henhold (Sag C-87/00)
 til konventionens artikel 34, stk. 1, og artikel 31, stk. 1,
 erklærer en udenlandsk afgørelse, hvorved rekvisitus på-
 lægges en forpligtelse til at undlade at foretage bestemte (2000/C 149/39)
 handlinger, for eksigibel, samtidig træffe bestemmelse om
 de foranstaltninger, der i henhold til fuldbyrdelsesstatens
 lovgivning er nødvendige for at fuldbyrde et retligt undla- Ved kendelse afsagt den 28. februar 2000, indgået til Domstol-
 delsespåbud? ens Justitskontor den 7. marts 2000, har Giudice di Pace di
 Genova i sagen Roberto Nicoli mod Società Eridania SpA
 3. Såfremt spørgsmål 2 besvares bekræftende: Skal de foran- forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning
 staltninger, der i fuldbyrdelsesstaten er nødvendige for, at om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 et undladelsespåbud er eksigibelt, også træffes, når den
 afgørelse, der skal anerkendes, ikke selv indeholder sam-
 1) Er forordning (EF) nr. 1360/98 (1) af 26. juni 1998 og
 menlignelige foranstaltninger i henhold til domsstatens
 forordning (EF) nr. 1361/98 (2) af 26. juni 1998 gyldige,
 lovgivning, og denne lovgivning overhovedet ikke indehol-
 når henses til, at visse priser, der er gældende i sukkersekto-
 der bestemmelser om, at sådanne retlige undladelsespåbud
 ren i produktionsåret 1998/1999, er fastsat for sent, og de
 er umiddelbart eksigible?
 interventionspriser, der er gældende på markedet i Italien,
 herved også er fastsat for sent, hvilket er en tilsidesættelse af
 artikel 3, stk. 4 og 5, i grundforordningen, nr. 1785/81 (3)?
 ---pagebreak--- 27.5.2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 149/23
 2) Skal forordning (EF) nr. 1785/81 fortolkes således, at med henblik på at afklare den retlige natur af afgørelsen om
 spørgsmålet om, hvorvidt et område skal kvalificeres som attestering og af betalingsordren med hensyn til et bestemt
 et underskudsområde, skal afgøres på grundlag af en beløb i forbindelse med erhvervsuddannelsesforanstaltninger,
 beregningsmetode, hvorefter sukker, der i det pågældende der støttes finansielt af Den Europæiske Socialfond. Supremo
 område er tilsat et forarbejdet produkt, betragtes som Tribunal Administrativo har i nogle sager antaget, at disse
 forbrugt i området, også selv om produktet indtages i et attesteringer er behæftet med en mangel bestående i absolut
 andet land, eller skal kvalificeringen af et område som et inkompetence, som kan medføre annullation i henhold til
 underskudsområde ske på grundlag af en beregningsmeto- artikel 133, stk. 2, litra b), i Código do Procedimento Admini-
 de, hvorefter sukker, der i det pågældende område er tilsat strativo, da den endelige afgørelse på området henhører under
 et forarbejdet produkt, der er afsat i et andet land, ikke Europa-Kommissionen. I andre sager har Supremo Tribunal
 betragtes som forbrugt i området? Administrativo derimod antaget, at DAFSE har en selvstændig
 enekompetence på området, hvilket bestyrkes af den omstæn-
 3) Er forordning (EF) nr. 1361/98 af 26. juni 1998 gyldig, for dighed, at det i portugisisk ret udtrykkeligt er bestemt, at
 så vidt som der heri ikke fastsat en afledt interventionspris attesterede kopier af DAFSE’s afgørelser kan anvendes som
 for alle områder i Italien, jf. artikel 3, stk. 1, artikel 5, stk. 3 fundament for inddrivelse af fordringer, der fremgår af atteste-
 og artikel 6, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1785/81, og ringen.
 forordningen ikke indeholder nogen begrundelse herfor?
 (1) EFT L 289 af 22.10.1983, s. 1.
 ( 1) EFT L 185 af 30.6.1998, s. 1. (2) EFT L 289 af 22.10.1983, s. 38.
 (2) EFT L 185 af 30.6.1998, s. 3.
 (3) EFT L 177 af 1.7.1981, s. 4.
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel-
 se afsagt den 24. november 1999 af Supremo Tribunal
 Administrativo, Første Afdeling, Tredje Underafdeling, i
 sagen Directora-Geral do Departamento para os Assuntos Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel-
 do Fundo Social Europeu (DAFSE) mod Mobilcromo- se afsagt den 3. december 1999 af Verwaltungsgericht
 Indústria de Mobiliário e Revestimentos Metálicos, Lda Berlin i sagen Berlin i sagen Bülent Recep Bicakci, Bedriye
 Bicakci, Hidajet Kemal Bicakci og Burak Bicakci mod Land
 Berlin
 (Sag C-88/00)
 (2000/C 149/40) (Sag C-89/00)
 Ved kendelse afsagt den 24. november 1999, indgået til (2000/C 149/41)
 Domstolens Justitskontor den 7. marts 2000, har Supremo
 Tribunal Administrativo, Første Afdeling, Tredje Underafde-
 ling, i sagen Directora-Geral do Departamento para os Assun- Ved kendelse afsagt den 3. december 1999, indgået til Dom-
 tos do Fundo Social Europeu (DAFSE) mod Mobilcromo- stolens Justitskontor den 8. marts 2000, har Verwaltungsge-
 Indústria de Mobiliário e Revestimentos Metálicos, Lda, forelagt richt Berlin i sagen Bülent Recep Bicakci, Bedriye Bicakci,
 De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om Hidajet Kemal Bicakci og Burak Bicakci mod Land Berlin
 præjudiciel afgørelse vedrørende den rette fortolkning af forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning
 følgende fællesskabsretlige bestemmelser: om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 — artikel 1, artikel 5, stk. 4, artikel 6, stk. 1 og 2, og artikel 7,
 stk. 1, 2 og 5, i Rådets forordning (EØF) nr. 2950/83 (1) af Er en udvisning, som bringer opholdet for en tyrkisk statsbor-
 17. oktober 1983 om gennemførelse af afgørelse ger, der opfylder kravene i artikel 7, stk. 1, i Associeringsrådet
 83/516/EØF (2) om Den Europæiske Socialfonds opgaver EØF-Tyrkiets afgørelse nr. 1/80, til ophør, og som alene
 foretages af generalpræventive grunde med henblik på afskræk-
 kelse af andre udlændinge, forenelig med artikel 14, stk. 1, i
 og Associeringsrådet EØF-Tyrkiets afgørelse nr. 1/80?
 — artikel 5, stk. 1 og 5, i Rådets afgørelse 83/516/EØF
 af 17. oktober 1983 om Den Europæiske Socialfonds
 opgaver


text:
6.12.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 313/23
 Dom afsagt af Retten i Første Instans den 15. oktober 2008 — Gogos mod Kommissionen
 (Sag T-66/04) (1)
 (Personalesag - tjenestemænd - intern udvælgelsesprøve med henblik på overgang til en ny kategori - udnævnelse - indplacering i lønklasse - vedtægtens artikel 31, stk. 2)
 (2008/C 313/40)
 Processprog: græsk
 Parter
 Sagsøger: Christos Gogos (Waterloo, Belgien) (først ved avocat C. Tagaras, derefter ved avocat N. Korogiannakis)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved J. Currall, som befuldmægtiget, bistået af avocat P. Anestis)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af Kommissionens afgørelse om sagsøgerens indplacering i lønklasse A7, løntrin 3, og af afgørelse af 24. november 2003 om afslag på sagsøgerens administrative klage.
 Konklusion
 1)
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes.
 2)
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber betaler alle sagens omkostninger.
 (1) EUT C 94 af 17.4.2004.


text:
1.12.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 431/15
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Conseil de prud’hommes de Paris (Frankrig) den 22. september 2014 — David Van der Vlist mod Bio Philippe Auguste SARL
 (Sag C-432/14)
 (2014/C 431/22)
 Processprog: fransk
 Den forelæggende ret
 Conseil de prud’hommes de Paris
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: David Van der Vlist
 Sagsøgt: Bio Philippe Auguste SARL
 Præjudicielt spørgsmål
 Er det generelle princip om forbud mod forskelsbehandling på grund af alder til hinder for en national lovgivning (artikel L. 1243-10 i den franske Code du travail), der udelukker unge, der arbejder i deres skole- eller universitetsferie, fra at kunne modtage en godtgørelse for den usikre situation, der følger af en ansættelse på grundlag af en tidsbegrænset kontrakt, der ikke efterfølges af et tilbud om tidsubegrænset ansættelse?


text:
18.7.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 167/2
 Domstolens kendelse (Sjette Afdeling) af 26. marts 2009 — Maria Catena Rita Pignataro mod Ufficio Centrale Circoscrizionale c/o Tribunale di Catania, Ufficio Centrale Regionale per l'elezione del Presidente dell'Assemblea Regionale Siciliana c/o Corte d'Appello di Palermo, Assemblea Regionale Siciliana, Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell’Interno, Ministero dell’Economia, Andrea Vitale, Antonino Di Guardo og Fabio M. Mancuso (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunale Amministrativo Regionale per la Sicilia — Italien)
 (Sag C-535/08) (1)
 (Betingelser for at komme i betragtning til regionale valg - krav om bopæl i den pågældende region - artikel 17 EF og 18 EF - grundlæggende rettigheder - manglende tilknytning til fællesskabsretten - manglende kompetence for Domstolen)
 2009/C 167/03
 Processprog: italiensk
 Den forelæggende ret
 Tribunale Amministrativo Regionale per la Sicilia
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Maria Catena Rita Pignataro
 Sagsøgte: Ufficio Centrale Circoscrizionale c/o Tribunale di Catania, Ufficio Centrale Regionale per l'elezione del Presidente dell'Assemblea Regionale Siciliana c/o Corte d'Appello di Palermo, Assemblea Regionale Siciliana, Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell’Interno, Ministero dell’Economia, Andrea Vitale, Antonino Di Guardo og Fabio M. Mancuso
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Tribunale Amministrativo Regionale per la Sicilia — fortolkning af artikel 6 EU, artikel 3 i tillægsprotokol nr. 1 til den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder, artikel 2 i tillægsprotokol nr. 4 til den nævnte konvention og artikel 25 i den internationale konvention om borgerlige og politiske rettigheder — fortolkning af artikel 17 EF og 18 EF — foreneligheden af regionale bestemmelser, hvorefter en italiensk statsborgers ret til at blive valgt til et offentligt politisk embede begrænses, idet der kræves bopæl i regionen
 Konklusion
 1)
 Artikel 17 EF og 18 EF er ikke til hinder for nationale bestemmelser, der fastsætter, at det i en situation som den i hovedsagen omhandlede er en betingelse for at være valgbar til en regional forsamling, at kandidaten er bosiddende i den pågældende region på tidspunktet for kandidaturet.
 2)
 De Europæiske Fællesskabers Domstol har ikke kompetence til at besvare det første af de af Tribunale Amministrativo Regionale per la Sicilia forelagte præjudicielle spørgsmål.
 (1) EUT C 32 af 7.2.2009.


text:
C 71/24 DA Den Europæiske Unions Tidende 20.3.2004
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 den 3. december 2003
 den 3. december 2003
 i sag T-16/02, Audi AG mod Kontoret for Harmonisering
 i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (1)
 i sag T-208/01, Volkswagen AG mod Kommissionen for
 De Europæiske Fællesskaber (1)
 (»EF-varemærker — forordning (EF) nr. 40/94 — absolutte
 registreringshindringer — beskrivende varemærke — fornø-
 dent særpræg opnået ved brug — ordmærket TDI — retten
 (»Konkurrence — bilforhandling — artikel 81, stk. 1, EF — til at blive hørt — rækkevidden af begrundelsespligten —
 prisaftale — aftalebegrebet — bevis for en aftales eksistens«) konsekvenserne af en tilsidesættelse af begrundelsespligten«)
 (2004/C 71/43)
 (2004/C 71/42)
 (Processprog: tysk)
 (Processprog: tysk)
 I sag T-16/02, Audi AG, Ingolstadt (Tyskland), ved Rechtsan-
 walt L. von Zumbusch, mod Kontoret for Harmonisering i det
 Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (befuldmægtige-
 de: A. von Mühlendahl og G. Schneider), angående en påstand
 I sag T-208/01, Volkswagen AG, Wolfsburg (Tyskland), ved om annullation af afgørelsen truffet den 8. november 2001 af
 avocat R. Bechtold, mod Kommissionen for De Europæiske Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det
 Fællesskaber (befuldmægtiget: W. Mölls), hvorunder der princi- Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 652/2000-1),
 palt er nedlagt påstand om annullation af Kommissionens som ændret ved afgørelse af 19. november 2001, vedrørende
 beslutning 2001/711/EF af 29. juni 2001 om en procedure i registrering af ordmærket TDI som EF-varemærke, har Retten
 henhold til EF-traktatens artikel 81 (sag COMP/F-2/36.693 — (Anden Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, N.J. For-
 Volkswagen) (EFT L 262, s. 14) og subsidiært om nedsættelse wood, og dommerne J. Pirrung og A.W.H. Meij; justitssekretær:
 af den sagsøgeren pålagte bøde, har Retten (Fjerde Afdeling), fuldmægtig D. Christensen, den 3. december 2003 afsagt dom,
 sammensat af afdelingsformanden, V. Tiili, og dommerne hvis konklusion lyder således:
 P. Mengozzi og M. Vilaras; justitssekretær: fuldmægtig
 D. Christensen, den 3. december 2003 afsagt dom, hvis
 konklusion lyder således: 1) Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker
 og Design) frifindes.
 2) Sagsøgeren bærer tre fjerdedele af sine egne omkostninger og
 1) Kommissionens beslutning 2001/711/EF af 29. juni 2001 betaler tre fjerdedele af de omkostninger, der er afholdt af
 om en procedure i henhold til EF-traktatens artikel 81 (sag Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker
 COMP/F-2/36.693 — Volkswagen) annulleres. og Design).
 2) Kommissionen betaler sagens omkostninger. 3) Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker
 og Design) bærer en fjerdedel af sine egne omkostninger og
 betaler en fjerdedel af de omkostninger, der er afholdt af
 sagsøgeren.
 (1) EFT C 331 af 24.11.2001.
 (1) EFT C 97 af 20.4.2002.


text:
28.8.1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 246/27
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS advokat Georgios Sakellaropoulos, Athen, og med valgt adresse
 i Luxembourg hos advokat Aloyse May, 31, Grand-rue, mod
 den 15. juni 1999 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (befuldmægti-
 gede: Gianluigi Valsesia og Maria Condu Durante), angående
 en påstand om annullation af Kommissionens afgørelse af
 i sag T-288/97, Regione autonoma Friuli Venezia Giulia 12. marts 1997 om at afslå tilkendelse af invalidepension, har
 mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (1) Retten (Fjerde Afdeling), sammensat af afdelingsformanden,
 R.M. Moura Ramos, og dommerne V. Tiili og P. Mengozzi,
 (Annullationssøgsmål — beslutning fra Kommissionen — justitssekretær: ekspeditionssekretær B. Pastor, den 3. juni
 statsstøtte — søgsmål anlagt af en regional eller lokal 1999 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 myndighed — formaliteten)
 1) Sagen afvises for så vidt angår det første anbringende, mens der
 (1999/C 246/54) for så vidt angår det andet anbringende afsiges frifindelsesdom.
 2) Hver part afholder sine egne omkostninger.
 (Processprog: italiensk)
 (1) EFT C 26 af 24.1.1998.
 I sag T-288/97, Regione autonoma Friuli Venezia Giulia
 ved advokaterne Renato Fusco, Triest, og Maurizio Maresca,
 Genova, og med adressen 36, rue Wiltz, som valgt adresse i
 Luxembourg, mod Kommissionen for De Europæiske Fælles-
 skaber (befuldmægtigede: Paul Nemitz, Paolo Stancanelli og
 Massimo Moretto), angående en påstand om annullation
 af Kommissionens beslutning 98/182/EG af 30. juli 1997
 angående den støtte, som Friuli Veneza Giulia-regionen (Italien)
 har ydet til regionens vejgodstransportvirksomheder (EFT L 66, DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 S. 18), har Retten (Første Udvidede Afdeling), sammensat
 af præsidenten, B. Vesterdorf, og dommerne C.W. Bellamy,
 R.M. Moura Ramos, J. Pirrung og P. Mengozzi, den 15. Juni den 10. juni 1999
 1999 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 i sag T-10/98, E-Quattro Snc mod Kommissionen for De
 1) Den af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber nedlagte Europæiske Fællesskaber (1)
 afvisningspåstand tages ikke til følge.
 2) Sagen fremmes til realitetsbehandling. (»Voldgiftsbestemmelse — betalingsforpligtelse — manglen-
 de opfyldelse«)
 3) Afgørelsen om sagens omkostninger udsættes.
 (1999/C 246/56)
 (1) EFT C 7 af 10.1.1998.
 (Processprog: italiensk)
 I sag T-10/98, E-Quattro Snc, Laveno-Mombelo (Italien), ved
 advokat med møderet for Corte di Cassazione, Giuseppe
 Marchesini, og med valgt adresse i Luxembourg hos advokat
 Ernest Arendt, 8-10 rue Mathias Hardt, mod Kommissionen
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 for De Europæiske Fællesskaber (befuldmægtigede: José Luis
 Iglesias Buhigues Barry Doherty og Alberto Dal Ferro), angåen-
 den 3. juni 1999 de en påstand om erstatning i henhold til artikel 153 EA af
 den skade, som sagsøgeren hævder at have lidt i forbindelse
 i sag T-295/97, Dimitrios Coussios mod Kommissionen med en kontrakt indgået med Fællesskabet, har Retten (Anden
 for De Europæiske Fællesskaber (1) Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, A. Potocki, og
 dommerne C.W. Bellamy og A.W.H. Meij; justitssekretær: fuld-
 mægtig J. Palacio González, den 10. juni 1999 afsagt dom,
 (Tjenestemænd — tilkendelse af invalidepension — sammen- hvis konklusion lyder således:
 hang mellem procedurerne i vedtægtens artikel 73 og artikel
 78)
 1) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes.
 (1999/C 246/55) 2) Sagsøgeren betaler sagens omkostninger.
 (Processprog: græsk) (1) EFT C 94 af 28.3.1998.
 I sag T-295/97, Dimitrios Coussios, tidligere tjenestemand ved
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, Bruxelles, ved


text:
27.10.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 331/11
 Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 6. september 2012 — Cido Grupa SIA mod Valsts ieņēmumu dienests (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Augstākās Tiesas Senāts — Letland)
 (Sag C-471/11) (1)
 (Nye medlemsstaters tiltrædelse - overgangsforanstaltninger - landbrugsprodukter - sukker - forordning (EF) nr. 60/2004 - sats og grundlag for afgiften på overskudslagre)
 (2012/C 331/16)
 Processprog: lettisk
 Den forelæggende ret
 Augstākās Tiesas Senāts
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Cido Grupa SIA
 Sagsøgt: Valsts ieņēmumu dienests
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Augstākās tiesas Senāts — fortolkning af artikel 4, punkt 1, og artikel 6, stk. 3, i Kommissionens forordning (EF) nr. 60/2004 af 14. januar 2004 om overgangsforanstaltninger for sukker som følge af Tjekkiets, Estlands, Cyperns, Letlands, Litauens, Ungarns, Maltas, Polens, Sloveniens og Slovakiets tiltrædelse (EUT L 9, s. 8) — beregning af importafgiften på de overskudslagre af sukker, som de erhvervsdrivende ligger inde med — begrebet »den pågældende mængde« og »det pågældende produkt« med hensyn til sukkersirup
 Konklusion
 Artikel 6, stk. 3, tredje afsnit, i Kommissionens forordning (EF) nr. 60/2004 af 14. januar 2004 om overgangsforanstaltninger for sukker som følge af Tjekkiets, Estlands, Cyperns, Letlands, Litauens, Ungarns, Maltas, Polens, Sloveniens og Slovakiets tiltrædelse, som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 1667/2005 af 13. oktober 2005, skal fortolkes således, at grundlaget for afgiften på et overskudslager af sukkersirup (KN-kode 2106 90 59) er den mængde hvidt sukker (KN-kode 1701 99 10), som faktisk findes i dette produkt, og at satsen herfor er den, der er fastsat som importafgift på hvidt sukker forhøjet med 1,21 EUR/100 kg.
 (1) EUT C 331 af 12.11.2011.


text:
C 72/20 DA De Europñiske Fñllesskabers Tidende 7.3.98
 Sag anlagt den 19. december 1997 af firmaet Auto- Sagsùgeren har nedlagt fùlgende påstande:
 trasporti Silvano Zottich mod Kommissionen for De
 Europñiske Fñllesskaber
 (Sag T-605/97) Ð Principalt, at Kommissionens beslutning K(97) 2735
 endelig udg. af 30. juli 1997 annulleres.
 (98/C 72/45)
 (Processprog: italiensk) Ð Subsidiñrt, at beslutningen annulleres, for så vidt som
 det herved (i artikel 5) er fastsat, at staten skal tilbage-
 sùge stùtten (ydet fra den 1. juli 1990) med renter fra
 Ved De Europñiske Fñllesskabers Ret i Fùrste Instans er den dag, hvor stùtten blev udbetalt.
 der den 19. december 1997 anlagt sag mod Kommissionen
 for De Europñiske Fñllesskaber af firmaet Autotrasporti
 Silvano Zottich ved advokaterne Marcello Clarich og Ales- Ð Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 sandro Giadrossi, Firenze og Trieste, og med valgt adresse
 på sidstnñvntes kontor via XXX ottobre, 17, Trieste.
 Sùgsmålsgrunde og vñsentligste argumenter:
 Sagsùgeren har nedlagt fùlgende påstande:
 Sùgsmålsgrundene og de vñsentligste argumenter svarer til
 Ð Principalt, at Kommissionens beslutning K(97) 2735 dem, der er anfùrt i sag T-288/97, Regione Friuli-Venezia
 endelig udg. af 30. juli 1997 annulleres. Giulia mod Kommissionen (1).
 Ð Subsidiñrt, at beslutningen annulleres, for så vidt som (1) EFT C 7 af 10.1.1998, s. 25.
 det herved (i artikel 5) er fastsat, at staten skal tilbage-
 sùge stùtten (ydet fra den 1. juli 1990) med renter fra
 den dag, hvor stùtten blev udbetalt.
 Ð Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Sag anlagt den 19. december 1997 af Pauletic Antonio
 Succ. di Pauletic Igor mod Kommissionen for De Euro-
 Sùgsmålsgrunde og vñsentligste argumenter: pñiske Fñllesskaber
 (Sag T-607/97)
 Sùgsmålsgrundene og de vñsentligste argumenter svarer til
 dem, der er anfùrt i sag T-288/97, Regione Friuli-Venezia (98/C 72/47)
 Giulia mod Kommissionen (1).
 (Processprog: italiensk)
 (1) EFT C 7 af 10.1.1998, s. 25.
 Ved De Europñiske Fñllesskabers Ret i Fùrste Instans er
 der den 19. december 1997 anlagt sag mod Kommissionen
 for De Europñiske Fñllesskaber af Pauletic Antonio Succ.
 di Pauletic Igor ved advokaterne Marcello Clarich og Ales-
 Sag anlagt den 19. december 1997 af firmaet Zootrans sandro Giadrossi, Firenze og Trieste, og med adresse på
 Snc. mod Kommissionen for De Europñiske Fñllesskaber sidstnñvntes kontor via XXX ottobre, 17, Trieste.
 (Sag T-606/97)
 (98/C 72/46) Sagsùgeren har nedlagt fùlgende påstande:
 (Processprog: italiensk)
 Ð Principalt, at Kommissionens beslutning K(97) 2735
 endelig udg. af 30. juli 1997 annulleres.
 Ved De Europñiske Fñllesskabers Ret i Fùrste Instans er
 der den 19. december 1997 anlagt sag mod Kommissionen
 for De Europñiske Fñllesskaber af firmaet Zootrans Snc. Ð Subsidiñrt, at beslutningen annulleres, for så vidt som
 ved advokaterne Marcello Clarich og Alessandro Giad- det herved (i artikel 5) er fastsat, at staten skal tilbage-
 rossi, Firenze og Trieste, og med valgt adresse på sidst- sùge stùtten (ydet fra den 1. juli 1990) med renter fra
 nñvntes kontor via XXX ottobre, 17, Trieste. den dag, hvor stùtten blev udbetalt.


text:
C 79/24 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 10.3.2001
 Sag anlagt den 20. december 2000 af R.J. Reynolds Endvidere gør sagsøgeren gældende, at Fællesskabets ret til at
 Tobacco Holdings Inc. mod Rådet for Den Europæiske agere i medlemsstaterne i samarbejde med disse med henblik
 Union og Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber på bekæmpelse af svig ikke giver Fællesskabet ret til at
 anlægge civile søgsmål i De Forenede Stater. Foranstaltninger
 til bekæmpelse af svig skal træffes i overensstemmelse med
 (Sag T-379/00) procedurer, som er fastsat i artikel 280, stk. 4, EF. Disse
 procedurer blev ikke fulgt i forbindelse med de anfægtede
 beslutninger.
 (2001/C 79/42)
 Sagsøgeren gør gældende, at Fællesskabet ved at anlægge sag i
 De Forenede Stater har omgået de gældende procedurer
 (Processprog: engelsk) for opkrævning af afgifter, inddrivelse af forfalden told og
 opkrævning af bøder for manglende betaling, at sagsøgerens
 ret til kontradiktion er blevet tilsidesat, og at der er sket en
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der tilsidesættelse af retssikkerhedsprincippet, af princippet om
 den 20. december 2000 anlagt sag mod Rådet for Den kontradiktion, af princippet om behørig rettergang og af
 Europæiske Union og Kommissionen for De Europæiske proportionalitetsprincippet. Endelig gør sagsøgeren gældende,
 Fællesskaber af R.J. Reynolds Tobacco Holdings Inc., Delaware at Rådet begik magtfordrejning, da det udstedte de omtvistede
 (USA), ved Onno W. Brouwer og Paul Lomas, Freshfields beslutninger.
 Bruckhaus Deringer.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 — Kommissionens beslutning, som sagsøgeren fik kendskab
 til den 6. november 2000, om på Fællesskabets vegne at
 anlægge New York RICO sagen mod sagsøgeren og/eller Sag anlagt den 20. december 2000 af Japan Tobacco Inc.
 at pålægge andre at gøre det, annulleres. mod Rådet for Den Europæiske Union og Kommissionen
 for De Europæiske Fællesskaber
 — Rådets beslutning, som sagsøgeren aldrig har fået kend-
 skab til, om på Fællesskabets vegne at anlægge New York (Sag T-380/00)
 RICO sagen mod sagsøgeren og/eller at bemyndige eller
 pålægge andre at gøre det, annulleres, for så vidt som der (2001/C 79/43)
 er truffet en sådan beslutning.
 — Kommissionen og/eller Rådet tilpligtes at betale sagens (Processprog: engelsk)
 omkostninger, herunder sagsøgerens og tredjeparters
 omkostninger.
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 den 20. december 2000 anlagt sag mod Rådet for Den
 Europæiske Union og Kommissionen for De Europæiske
 Fællesskaber af Japan Tobacco Inc. (Japan), ved Onno W.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter Brouwer og Paul Lomas, Freshfields Bruckhaus Deringer,
 Bruxelles (Belgien).
 Sagsøgeren er sagsøgt part i en sag anlagt af Det Europæiske
 Fællesskab for en ret i De Forenede Stater, hvori Fællesskabet Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 har rejst et omfattende erstatningskrav samt krav om bøder i
 forbindelse med tab, som påstås at være lidt som følge af — Kommissionens beslutning, som sagsøgeren fik kendskab
 forfalden moms, told m.v., som Fællesskabet hævder ikke er til den 6. november 2000, om på Fællesskabets vegne at
 blevet betalt på grund af indsmugling af cigaretter i Den anlægge New York RICO sagen mod sagsøgeren og/eller
 Europæiske Union. at pålægge andre at gøre det, annulleres.
 — Rådets beslutning, som sagsøgeren aldrig har fået kend-
 Sagsøgeren gør gældende, at Fællesskabet savner kompetence skab til, om på Fællesskabets vegne at anlægge New York
 til direkte eller indirekte at inddrive told eller moms under et RICO sagen mod sagsøgeren og/eller at bemyndige eller
 civilt erstatningssøgsmål. Det er kun medlemsstaterne, som pålægge andre at gøre det, annulleres, for så vidt som der
 har kompetence til at inddrive told og afgifter, og dette skal er truffet en sådan beslutning.
 ske i henhold til procedurer, som er fastlagt i hver enkelt
 medlemsstat, men disse procedurer danner ikke grundlag for — Kommissionen og/eller Rådet tilpligtes at betale sagens
 at anlægge civile erstatningssøgsmål med henblik på at inddrive omkostninger, herunder sagsøgerens og tredjeparters
 skatter og afgifter. omkostninger.
 ---pagebreak--- 10.3.2001 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 79/25
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter Indehaver af det vare- Sagsøger.
 mærke, eller tegn, indsi-
 Søgsmålsgrundene og de væsentligste argumenter svarer til de gelsen støttes på:
 i sag T-379/00 anførte.
 Varemærket eller tegnet, Tysk figurmærke »ILS« registreret
 som indsigelsen støttes for »instruktions- og undervis-
 på: ningsmateriale (dog ikke appara-
 ter) i form af trykte materialer;
 databærere af enhver art med pro-
 grammer til uddannelsesformål;
 udvikling og afholdelse af korre-
 spondancekurser« i klasse 9, 16
 Sag anlagt den 30. december 2000 af Institut für Lernsyste- og 41
 me mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked
 (Varemærker og Design)
 Indsigelsesafdelingens Afvisning af indsigelsen
 afgørelse:
 (Sag T-388/00)
 Appelkammerets afgø- Afvisning af indsigelsen
 (2001/C 79/44) relse:
 Søgsmålsgrunde: — Tilsidesættelse af væsentlige
 (Processprog: engelsk) formforskrifter, bl.a. arti-
 kel 43, stk. 1, i Rådets forord-
 ning om EF-varemærker
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er
 — Urigtig anvendelse af princip-
 der den 30. december 2000 anlagt sag mod Kontoret for
 pet om, at jo mere varer og
 Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) af
 tjenesteydelser ligner hinan-
 Institut für Lernsysteme, Hamburg, ved advokat Jörg Schneider,
 den, desto større forskel skal
 advokatfirmaet CMS Hasche Sigle Eschenlohr Peltzer Schäfer,
 der være mellem varemær-
 Stuttgart (Tyskland).
 kerne
 Den anden part i sagen for appelkammeret var ELS Educational
 Services, Inc., Culver City, Californien, USA.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 — Den af Harmoniseringskontoret trufne afgørelse af 18. ok-
 tober 2000 (sag R 074/2000-3) annulleres, og registrerin-
 gen af EF-varemærket »ELS« (000131276) afslås. Sag anlagt den 5. januar 2001 af Renco SpA mod Rådet
 for Den Europæiske Union
 — Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens om-
 kostninger. (Sag T-4/01)
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter (2001/C 79/45)
 EF-varemærkeansøger: ELS Educational Services, Inc.
 (Processprog: fransk)
 Det omhandlede vare- Ordmærket »ELS« — ansøgning
 mærke: nr. 131276 for »lærebøger til un- Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 dervisning og trykte materialer den 5. januar 2001 anlagt sag mod Rådet for Den Europæiske
 nemlig elevarbejdsbøger, katalo- Union af Renco SpA, Milano (Italien), ved advokaterne Denis
 ger, undervisningshåndbøger, Philippe og Francesco Apruzzi, henholdsvis Luxembourg og
 trykte instruktionsmaterialer og Bruxelles
 oversigter samt hæfter beregnet
 for elever, der ønsker at lære en-
 gelsk som deres andet sprog« i Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 klasse 16, »ydelse af teknisk bi-
 stand i forbindelse med oprettelse — Sagsøgte kendes pligtig til sagsøgeren at betale en erstat-
 og/eller drift af sprogskoler« i klas- ning på 6 863 000 EUR forhøjet med rentegodtgørelse
 se 35 og »uddannelsesvirksom- fra det skadegørende forholds indtræden — den 14. april
 hed, nemlig tilvejebringelse af un- 2000 — og procesrente fra dommens afsigelse, idet
 dervisning i engelsk« i klasse 41. erstatningskravet opgøres med følgende poster:


text:
28.8.1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 246/31
 KENDELSE AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS Strasbourg, mod Kommissionen for De Europæiske Fællesska-
 ber (befuldmægtiget: Marie Wolfcarius), angående en påstand
 den 16. april 1999 om annullation af Kommissionens beslutning om afvisning af
 de klager, som er indgivet af sagsøgeren henholdsvis den 4. og
 5. december 1996, hvorved denne anmelder den illoyale
 i sag T-142/98, Image Création SA mod Kommissionen konkurrence, som den er blevet udsat for, har Retten (Første
 for De Europæiske Fællesskaber (1) Afdeling), sammensat af præsidenten, B. Vesterdorf, og dom-
 merne J. Pirrung og M. Vilaras; justitssekretær: H. Jung, den
 (Annullationssøgsmål — den anfægtede retsakt tilbagekaldt 21. maj 1999 afsagt kendelse, hvis konklusion lyder således:
 — ufornødent at træffe afgørelse i sagen)
 1) Sagerne T-169/98 og T-170/98 forenes med henblik på
 (1999/C 246/62) kendelsen.
 2) Sagerne afvises.
 (Processprog: fransk)
 3) Det er ufornødent at træffe afgørelse vedrørende Rådets interven-
 I sag T-142/98, Image Création SA, Bruxelles, ved advokaterne tionsbegæring.
 Georges Vandersanden, Eric Gillet og Laure Levi, Bruxelles, og
 med valgt adresse i Luxembourg hos Fiduciaire Myson SARL, 4) Sagsøgeren betaler sine egne og Kommissionens omkostninger.
 30, rue de Cessange, mod Kommissionen for De Europæiske
 Fællesskaber (befuldmægtigede: Christina Tufvesson og Ber- 5) Rådet betaler sine egne omkostninger.
 nard Mongin), angåen en påstand om annullation af Kommis-
 sionens beslutning af 10. juni 1998 om fastsættelse af det
 beløb, sagsøgeren skal betale i forbindelse med projektet (1) EFT C 378 af 5.12.1998.
 »Troisième contrat Europuzzle, broadcasting in 4 Eastern
 European countries, 52 clips«, til 135 548 ECU og i fornødent
 omfang annullation af foranstaltningerne til gennemførelse af
 beslutningen, har Retten (Anden Afdeling), sammensat af
 afdelingsformanden, A. Potocki, og dommerne C.W. Bellamy
 og A.W.H. Meij; justitssekretær: H. Jung, den 16. april 1999
 afsagt kendelse, hvis konklusion lyder således:
 1) Det er ikke længere fornødent at træffe afgørelse i sagen.
 KENDELSE AFSAGT AF PRÆSIDENTEN FOR RETTEN I
 2) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber betaler sagens FØRSTE INSTANS
 omkostninger.
 den 26. februar 1999
 (1) EFT C 340 af 7.11.1998.
 i sag T-203/98 R, Yannis Tzikis mod Kommissionen for
 De Europæiske Fællesskaber
 (Foreløbige forholdsregler — udsættelse af gennemførelsen
 — disciplinærsag — fjernelse fra tjenesten)
 KENDELSE AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 (1999/C 246/64)
 den 21. maj 1999
 i de forenede sager T-169/98 og T-170/98, Schiocchet (Processprog: fransk)
 mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (1)
 I sag T-203/98 R, Yannis Tzikis, tjenestemand ved Kommissio-
 (Annullationssøgsmål — ulovlighedsindsigelse — forord- nen for De Europæiske Fællesskaber, Boortmeerbeek (Belgien),
 ning (EØF) nr. 684/92 — international personbefordring ved advokaterne Georges Vandersanden og Laure Levi, Bruxel-
 med bus — afvisning) les, og med valgt adresse i Luxembourg hos fiduciaire Myson
 SARL, 30, rue de Cessange, mod Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber (befuldmægtigede: Gianluigi Valsesia
 (1999/C 246/63) og Julian Currall), angående en påstand om udsættelse af
 gennemførelsen af den afgørelse af 27. oktober 1997, ved
 hvilken ansættelsesmyndigheden som disciplinær sanktion
 (Processprog: fransk) besluttede at fjerne sagsøgeren fra tjenesten uden nedsættelse
 eller frakendelse af retten til alderspension som omhandlet i
 I de forenede sager T-169/98 og T-170/98, Schiocchet, artikel 86, stk. 2, litra f), i vedtægten for tjenestemænd i De
 Beuvillers (Frankrig), ved advokat Pascal Barbier, Thionville, og Europæiske Fællesskaber, har Rettens præsident den 26. feb-
 med valgt adresse i Luxembourg hos Viva Vacances, 33, rue de ruar 1999 afsagt kendelse, hvis konklusion lyder således:
 ---pagebreak--- C 246/32 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 28.8.1999
 1) Gennemførelsen af afgørelsen af 27. oktober 1998 om som KENDELSE AFSAGT AF PRÆSIDENTEN FOR RETTEN I
 disciplinær sanktion at fjerne sagsøgeren fra tjenesten uden FØRSTE INSTANS
 nedsættelse eller frakendelse af retten til alderspension udsættes,
 indtil Retten har afsagt endelig dom i sagen.
 den 21. juni 1999
 2) Afgørelsen vedrørende sagens omkostninger udsættes.
 i sag T-56/99 R, Marlines SA mod Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber
 (Konkurrence — betaling af bøden — bankgaranti —
 særlige rettergangsformer — udsættelse af gennemførelsen)
 (1999/C 246/66)
 (Processprog: græsk)
 KENDELSE AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 I sag T-56/99 R, Marlines SA, Monrovia, ved advokat Dimitrios
 den 9. marts 1999 Papatheofanous, Athen, og med valgt adresse i Luxembourg
 hos Paul Attallas, route de Trèves, Findel, mod Kommissionen
 for De Europæiske Fællesskaber (befuldmægtigede: Dimitris
 i sag T-205/98, Clauni SA m.fl. mod Kommissionen for Triantafyllou og Richard Lyal), angående en påstand om
 De Europæiske Fællesskaber (1) udsættelse af gennemførelsen af Kommissionens beslutning
 1999/271/EF af 9. december 1998 om en procedure i henhold
 til EF-traktatens artikel 85 (IV/34.466 — græske færger) (EFT
 (Åbenbart, at sagen skal afvises) 1999 L 109, s. 24), hvorved sagsøgeren i henhold til artikel 2
 blev idømt en bøde på 0,26 mio. ECU for overtrædelse af
 artikel 81 EF (tidligere artikel 85), har Rettens præsident den
 (1999/C 246/65) 21. juni 1999 afsagt kendelse, hvis konklusion lyder således:
 1) Begæringen om foreløbige forholdsregler tages ikke til følge.
 (Processprog: fransk) 2) Afgørelsen om sagens omkostninger udsættes.
 I sag T-205/98, Clauni SA, Agen (Frankrig), Jean-Marie Bissiè-
 res, La Croix Blanche (Frankrig), SA Lomagenais, som fra
 denne dato er blevet til selskabet Loma SA, Penne d’Agenais
 (Frankrig), og André Lompech, Canet (Frankrig), alle ved
 advokat Daniel Veyssière, Agen (Frankrig), og med valgt
 adresse i Luxembourg hos advokat Aloïse May, 31, Grand-Rue,
 mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, angående
 en påstand om, at sagsøgerne gives medhold i deres ansøgning KENDELSE AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 om fritagelse af 20. december 1995, som blev indgivet til de
 franske toldmyndigheder af førstnævnte sagsøger, og som
 vedrørte visse indførselstransaktioner for svampe med oprin- den 1. juni 1999
 delse i Polen, har Retten (Fjerde Afdeling), sammensat af
 afdelingsformanden, R.M. Moura Ramos, og dommerne V. Tiili i sag T-93/99 R, Beatrice Bonaiti Brighina mod Kommis-
 og P. Mengozzi; justitssekretær: H. Jung, den 9. marts 1999 sionen for De Europæiske Fællesskaber
 afsagt kendelse, hvis konklusion lyder således:
 (Særlige rettergangsformer — uopsættelighed — foreligger
 1) Sagen afvises. ikke)
 2) Sagsøgerne betaler deres egne omkostninger. (1999/C 246/67)
 (Processprog: italiensk)
 (1) EFT C 71 af 13.3.1999.
 I sag T-93/99 R, Beatrice Bonaiti Brighina, tjenestemand, der
 gør tjeneste ved Det Fælles Forskninscenter i Ispra, ved
 advokaterne Mirco Rizzoglio, Milano, og Franco Colussi,
 Luxembourg; og med valgt adresse i Luxembourg på dennes


text:
18.12.2004
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 314/10
 Sag anlagt den 10. november 2004 af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Hellenske Republik
 (Sag C-474/04)
 (2004/C 314/20)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 10. november 2004 anlagt sag mod Den Hellenske Republik af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved de juridiske konsulenter Maria Kontoy Durande og Carmel O'Reilly, Kommissionens juridiske tjeneste, som befuldmægtigede.
 Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
 —
 Det fastslås, at Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 8 i Rådets direktiv 2001/40/EF af 28. maj 2001 om gensidig anerkendelse af afgørelser om udsendelse af tredjelandsstatsborgere (1), idet den ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet, eller under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom.
 —
 Den Hellenske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Fristen for gennemførelsen af direktivet i national ret udløb den 2. december 2003.
 (1) EFT L 149 af 2.6.2001, s. 34.


text:
8.12.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 439/25
 Sag anlagt den 13. oktober 2014 — Europa-Kommissionen mod Kongeriget Danmark
 (Sag C-468/14)
 (2014/C 439/34)
 Processprog: dansk
 Parter
 Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved M. Clausen, C. Cattabriga, befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Kongeriget Danmark
 Påstande
 —
 Det fastslås, at Kongeriget Danmark, ved at opretholde en retstilstand hvor salg af løs snus er tilladt i strid med artikel 8, sammenholdt med artikel 2, nr. 4, i direktiv 2001/37/EF af 5. juni 2001 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser om fremstilling, præsentation og salg af tobaksvarer (1), har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til dette direktiv.
 —
 Kongeriget Danmark tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Kongeriget Danmark har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 8 i direktiv 2001/37/EF ved kun at forbyde salg af snus i porøse portionsbreve, men ikke løs snus, i Danmark. Danmark har ikke bestridt, at dets nationale regler ikke er i overensstemmelse med EU-retten for så vidt angår forbuddet mod markedsføring af tobak, som indtages oralt. Et lovforslag, der ville have gennemført et fuldstændigt forbud mod at markedsføre snus i Danmark, blev imidlertid forkastet af det danske Folketing.
 Danmark har ikke afgivet yderligere tilsagn med henblik på at bringe de danske regler i overensstemmelse med EU-retten. Kommissionen må således konstatere, at Danmark fortsat ikke overholder sine forpligtelser i henhold til direktivets artikel 8, sammenholdt med artikel 2, nr. 4.
 (1) EFT L 194, s. 26.


text:
25.5.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 147/11
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af College van Beroep voor het Bedrijfsleven (Nederlandene) den 4. marts 2013 — P. J. Vonk Noordegraaf mod Staatssecretaris van Economische Zaken
 (Sag C-105/13)
 2013/C 147/20
 Processprog: nederlandsk
 Den forelæggende ret
 College van Beroep voor het Bedrijfsleven
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: P. J. Vonk Noordegraaf
 Sagsøgt: Staatssecretaris van Economische Zaken
 Præjudicielt spørgsmål
 Er der tale om en korrekt anvendelse af forordning (EF) nr. 73/2009 (1), især af artikel 34, 36 og 137, såfremt en landbruger, der på grundlag af jorduafhængig produktion har opnået betalingsrettigheder, der er henført til det areal, han ejer, ikke får udbetalt en betydelig del af disse betalingsrettigheder, på trods af, at han i god tro — og i overensstemmelse med den målemetode, som medlemsstaten anvendte ved aktiveringen af betalingsrettighederne i henhold til forordningens artikel 34, men som senere blev forkastet af Kommissionen — havde anmeldt det støtteberettigede antal hektarer, som han ejer, og som ikke er blevet ændret, af den simple grund, at det støtteberettigede areal, der var fastsat før udbetalingen, er blevet reduceret som følge af en ændret målemetode?
 (1) Rådets forordning af 19.1.2009 om fælles regler for den fælles landbrugspolitiks ordninger for direkte støtte til landbrugere og om fastlæggelse af visse støtteordninger for landbrugere, om ændring af forordning (EF) nr. 1290/2005, (EF) nr. 247/2006, (EF) nr. 378/2007 og om ophævelse af forordning (EF) nr. 1782/2003 (EUT L 30, s. 16).


text:
7.2.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 32/29
 Dom afsagt af Retten i Første Instans den 10. december 2008 — Vitro Corporativo mod KHIM — VKR Holding (Vitro)
 (Sag T-412/06) (1)
 (EF-varemærker - indsigelsessag - ansøgning om EF-figurmærket Vitro - det ældre EF-ordmærke VITRAL - relativ registreringshindring - risiko for forveksling - artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 40/94)
 (2009/C 32/54)
 Processprog: spansk
 Parter
 Sagsøger: Vitro Corporativo, SA de CV (Garza García, Nuevo Léon, Mexico) (ved avocat J. Botella Reyna)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (ved J. Laporta Insa, som befuldmægtiget)
 Den anden part i sagen for appelkammeret ved Harmoniseringskontoret: VKR Holding A/S (Søborg, Danmark)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelse truffet den 13. oktober 2006 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1364/2005-2) vedrørende en indsigelsessag mellem VKR Holding A/S og Vitro Corporativo, SA de CV.
 Konklusion
 1)
 Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
 2)
 Vitro Corporativo, SA de CV betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 42 af 24.2.2007.


text:
26.5.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 151/29
 Rettens kendelse af 27. marts 2012 — European Goldfields mod Kommissionen
 (Sag T-261/11) (1)
 (Annullationssøgsmål - statsstøtte - Grækenlands statsstøtte til mineselskabet Ellinikos Chrysos, bestående i overdragelse af minedriften Cassandra til en pris under den reelle markedsværdi og fritagelse for at betale afgifter af transaktionen - beslutning, der erklærer støtten ulovlig og anordner tilbagesøgning heraf med tillæg af renter - manglende retlig interesse - afvisning)
 2012/C 151/47
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: European Goldfields Ltd (Whitehorse, Yukon, Canada) (ved advokaterne K. Adamantopoulos, E. Petritsi, E. Trova og P. Skouris)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (ved É. Gippini Fournier og D. Triantafyllou, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af Kommissionens afgørelse 2011/452/EU af 23. februar 2011 om Grækenlands statsstøtte C 48/08 (ex NN 61/08) til Ellinikos [Ch]rysos SA (EUT L 193, s. 27).
 Konklusion
 1)
 Sagen afvises.
 2)
 European Goldfields Ltd betaler sagens omkostninger.
 3)
 Det er ufornødent at træffe afgørelse om Ellinikos Chrysos AE Metalleion kai Viomixanias Chrysous begæring om invervention.
 (1) EUT C 219 af 23.7.2011.