text:
15.2.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 45/33
 Rettens kendelse af 27. november 2013 — Marcuccio mod Kommissionen
 (Sag T-203/13 P) (1)
 (Appel - personalesag - afvisning af sagen i første instans som åbenbart ugrundet - stævning indgivet pr. fax inden for søgsmålsfristen og underskrevet ved hjælp af et stempel, som gengav advokatens underskrift - indgivelse af originalen efter fristens udløb - sagen anlagt for sent - appel åbenbart ugrundet)
 2014/C 45/55
 Processprog: italiensk
 Parter
 Appellant: Luigi Marcuccio (Tricase, Italien) (ved advokat G. Cipressa)
 Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved C. Berardis-Kayser og G. Gattinara, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Appel af kendelse afsagt af Retten for EU-personalesager (Anden Afdeling) den 28. januar 2013 i sag F-92/12, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser, Marcuccio mod Kommissionen, med påstand om ophævelse af denne kendelse.
 Konklusion
 1)
 Appellen forkastes.
 2)
 Luigi Marcuccio bærer sine egne omkostninger og betaler de af Europa-Kommissionen afholdte omkostninger inden for rammerne af den foreliggende sag.
 (1) EUT C 156 af 1.6.2013.


text:
17.11.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 409/48
 Sag anlagt den 10. august 2014 — Pro Asyl mod EASO
 (Sag T-617/14)
 2014/C 409/68
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: Pro Asyl Bundesweite Arbeitsgemeinschaft für Flüchtlinge e.V. (Frankfurt am Main, Tyskland) (ved advokat S. Hilbrans)
 Sagsøgt: Det Europæiske Asylstøttekontor (EASO)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Sagsøgtes afgørelse af 10. juni 2014 — EASO/ED/2014/34 annulleres, for så vidt som der herved nægtes aktindsigt i beredskabsplanen for indsættelse af asylstøttehold til Bulgarien (»Operating Plan on Bulgaria«) og ikke gives adgang til sagsøgtes dokumentregister i henhold til artikel 11 i forordning (EF) nr. 1049/2001.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført to anbringender.
 1.
 Første anbringende om tilsidesættelse af sagsøgerens ret til aktindsigt
 Sagsøgeren gør gældende, at der for så vidt angår den omtvistede »Operating Plan on Bulgaria« ikke foreligger en undtagelse til sagsøgers generelle ret til aktindsigt i henhold til artikel 4 i forordning (EF) nr. 1049/2001 (1).
 Sagsøgeren har i denne forbindelse anført, at afslaget på aktindsigt navnlig ikke kunne begrundes i beskyttelsen af drøftelserne under dokumentets udarbejdelse i henhold til artikel 4, stk. 3, i forordning nr. 1049/2001, idet beredskabsplanen var færdigudarbejdet.
 Desuden er »Operating Plan on Bulgaria« ikke et dokument fra tredjemand i henhold til artikel 4, stk. 4, i forordning nr. 1049/2001, da sagsøgte og Republikken Bulgarien har underskrevet planen i fællesskab. Beredskabsplanen hidrører derfor heller ikke fra denne medlemsstat som omhandlet i artikel 4, stk. 5, i forordning nr. 1049/2001.
 2.
 Andet anbringende om tilsidesættelse af registeraktindsigt
 Sagsøgeren gør desuden gældende, at den anfægtede afgørelse også skal annulleres, for så vidt som sagsøgeren nægtes aktindsigt i det elektroniske dokumentregister i henhold til artikel 11 i forordning nr. 1049/2001 og artikel 11 i EASO’s bestyrelses afgørelse nr. 6.
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1049/2001 af 30.5.2001 om aktindsigt i Europa-Parlamentets, Rådets og Kommissionens dokumenter (EFT L 145 af 31.5.2001, s. 43)

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
29.7.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 178/4
 Domstolens dom (Anden Afdeling) af 8. juni 2006 — Saatgut-Treuhandverwaltungs GmbH mod Ulrich Deppe, Hanne-Rose Deppe, Thomas Deppe, Matthias Deppe, Christine Urban (født Deppe) (C-7/05), Siegfried Hennings (C-8/05), Hartmut Lübbe (C-9/05) (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesgerichtshof (Tyskland))
 (Forenede sager C-7/05 — C-9/05) (1)
 (Sortsbeskyttelse - størrelsen af et rimeligt vederlag til indehaveren af en EF-sortsbeskyttelse - artikel 5, stk. 2, 4 og 5 i forordning (EF) nr. 1768/95 ændret ved forordning (EF) nr. 2605/98 - begrebet vederlag, som skal være betydeligt lavere end det beløb, der opkræves for en licens til produktion af formeringsmateriale)
 (2006/C 178/07)
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Bundesgerichtshof (Tyskland)
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Saatgut-Treuhandverwaltungs GmbH
 Sagsøgte: Ulrich Deppe, Hanne-Rose Deppe, Thomas Deppe, Matthias Deppe, Christine Urban (født Deppe) (C-7/05), Siegfried Hennings (C-8/05), Hartmut Lübbe (C-9/05)
 Sagens genstand
 Præjudiciel — Bundesgerichtshof — fortolkning af artikel 5, stk. 2, 4 og 5, i Kommissionens forordning (EF) nr. 1768/95 af 24. juli 1995 om gennemførelsesbestemmelser vedrørende landbrugsundtagelsen i artikel 14, stk. 3, i Rådets forordning (EF) nr. 2100/94 om EF-sortsbeskyttelse (EFT L 173, s. 14), som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 2605/98 af 3. december 1998 (EFT L 328, s. 6) — størrelsen af det rimelige vederlag, der skal betales til indehaveren af fællesskabsbeskyttelsen — begrebet »betydeligt lavere« end det beløb, der opkræves for en licens til produktion af formeringsmateriale — vederlag på 80 % af beløbet for produktion på licens
 Konklusion
 1)
 Et vederlag på 80 % af det beløb, der i samme område opkræves for en licens til produktion af formeringsmateriale af den laveste kategori, der officielt kan certificeres, af samme sort ved anvendelse af landbrugsundtagelsen i artikel 14, stk. 3, i Rådets forordning (EF) nr. 2100/94 af 27. juli 1994 om EF-sortsbeskyttelse opfylder ikke betingelsen, hvorefter nævnte vederlag skal være »betydeligt lavere« end det beløb, der opkræves for en licens til produktion af formeringsmateriale som omhandlet i artikel 5, stk. 2, i Kommissionens forordning (EF) nr. 1768/95 af 24. juli 1995 om gennemførelsesbestemmelser vedrørende landbrugsundtagelsen i artikel 14, stk. 3, i forordning nr. 2100/94, som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 2605/98 af 3. december 1998, med forbehold af den nationale rets vurdering af de øvrige relevante omstændigheder i hver enkelt hovedsag.
 2)
 Kriterierne for fastlæggelse af vederlaget for indehaveren af en EF-sortsbeskyttelse er fastsat i artikel 5, stk. 4 og 5, i forordning nr. 1768/95, som ændret ved forordning nr. 2605/98. Disse kriterier har ikke tilbagevirkende kraft, men kan anvendes som retningslinjer ved beregningen af vederlaget for så vidt angår udsåninger, der har fundet sted inden ikrafttrædelsen af forordning nr. 2605/98.
 3)
 En aftale mellem sammenslutninger af indehavere og landbrugere som omhandlet i artikel 5, stk. 4, i forordning nr. 1768/95, som ændret ved forordning nr. 2605/98, kan kun anvendes som retningslinje for de samlede beregningsparametre, såfremt aftalen er blevet meddelt Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber og offentliggjort i Sortsmyndighedens Tidende, også selv om aftalen er indgået inden ikrafttrædelsen af forordning nr. 2605/98. En sådan aftale kan fastlægge en vederlagssats, der er forskellig fra den, der subsidiært er fastsat i artikel 5, stk. 5, i forordning nr. 1768/95, som ændret ved forordning nr. 2605/98.
 4)
 Når der ikke foreligger nogen aftaler mellem sammenslutninger af indehavere og landbrugere, skal vederlaget for indehaveren af en EF-sortsbeskyttelse fastsættes i henhold til artikel 5, stk. 5, i forordning nr. 1768/95, som ændret ved forordning nr. 2605/98, til et fast beløb, som hverken udgør en øvre eller en nedre grænse.
 (1) EUT C 82 af 2.4.2005.


text:
1.8.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 279/34
 Sag anlagt den 31. maj 2016 — Atlas Copco Airpower og Atlas Copco mod Kommissionen
 (Sag T-278/16)
 (2016/C 279/49)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøgere: Atlas Copco Airpower (Antwerpen, Belgien) og Atlas Copco AB (Nacka, Sverige) (ved advokaterne A. von Bonin, A. Haelterman og O. Brouwer)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgernes påstande
 —
 Europa-Kommissionens afgørelse af 11. januar 2016 om skattefritagelse for overskydende fortjeneste, statsstøtteordning SA.37667 (2015/C) (ex 2015/NN) annulleres.
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat fire anbringender.
 1.
 Første anbringende om en retlig fejl og et åbenbart urigtigt skøn ved fastlæggelsen af den angivelige statsstøtteforanstaltning og dens kvalificering som statsstøtte som omhandlet i artikel 1, litra d), i Rådets forordning (EU) 2015/1589 af 13. juli 2015 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af artikel 108 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde og i artikel 107 TEUF.
 2.
 Andet anbringende om en retlig fejl og en urigtig anvendelse af artikel 107, stk. 1, TEUF, idet det blev fastslået, at ordningen med justeringer for overskydende fortjeneste udgør statsstøtte.
 3.
 Tredje anbringende om et åbenbart urigtigt skøn i forbindelse med udpegningen af modtagerne af den angivelige støtte, manglende konsekvens ved udpegningen af multinationale koncerner som støttemodtagere og tilsidesættelse af legalitetsprincippet og artikel 16, stk. 1, i Rådets forordning (EU) 2015/1589 af 13. juli 2015 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af artikel 108 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde.
 4.
 Fjerde anbringende om en tilsidesættelse af principperne om retssikkerhed, beskyttelse af den berettigede forventning og god forvaltning.


text:
18.1.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 16/32
 Rettens dom af 25. november 2015 — Masafi mod KHIM — Hd1 (masafi)
 (Sag T-249/14) (1)
 ((EF-varemærker - indsigelsessag - ansøgning om EF-figurmærket masafi - det ældre nationale ordmærke masafi - relativ registreringshindring - risiko for forveksling - artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 207/2009))
 (2016/C 016/39)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Masafi Co. LLC (Dubai, De Forenede Arabiske Emirater) (ved advokat G. Hinarejos Mulliez)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (ved G. Schneider, som befuldmægtiget)
 Den anden part i sagen for appelkammeret ved Harmoniseringskontoret: Hd1 Ltd (Huddersfield, Det Forenede Kongerige)
 Sagens genstand
 Søgsmål anlagt til prøvelse af afgørelse truffet den 17. februar 2014 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1131/2013-4) vedrørende en indsigelsessag mellem Hd1 Ltd og Masafi Co. LLC.
 Konklusion
 1)
 Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
 2)
 Masafi Co. LLC bærer sine egne omkostninger og betaler de af Harmoniseringskontoret afholdte omkostninger.
 (1) EUT C 235 af 21.7.2014.


text:
22.11.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 301/11
 Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 9. oktober 2008 — Straffesag anlagt af Győrgy Katz mod István Roland Sós (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Fővárosi Bíróság — Republikken Ungarn)
 (Sag C-404/07) (1)
 (Politisamarbejde og retligt samarbejde i kriminalsager - rammeafgørelse 2001/220/RIA - ofres stilling i forbindelse med straffesager - subsidiært privat påtaleberettiget, som overtager påtalen fra statsadvokaten - vidneforklaring fra offeret)
 (2008/C 301/20)
 Processprog: ungarsk
 Den forelæggende ret
 Fővárosi Bíróság
 Parter i hovedsagen
 Győrgy Katz/István Roland Sós
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Fővárosi Bíróság — fortolkning af artikel 2 og 3 i Rådets rammeafgørelse 2001/220/RIA af 15. marts 2001 om ofres stilling i forbindelse med straffesager (EFT L 82, s. 1) — national lovgivning, der udelukker muligheden for vidneforklaring fra den, der er offer i en straffesag, og som har indledt denne som subsidiært privat påtaleberettiget
 Konklusion
 Artikel 2 og 3 i Rådets rammeafgørelse 2001/220/RIA af 15. marts 2001 om ofres stilling i forbindelse med straffesager skal fortolkes således, at de ikke indeholder nogen forpligtelse for en national domstol til at tillade et offer for et strafbart forhold at afgive forklaring som vidne i forbindelse med en subsidiær privat påtale som den i hovedsagen omhandlede. I mangel af en sådan mulighed skal offeret imidlertid have tilladelse til at afgive et udsagn, der kan indgå som bevis i sagen.
 (1) EUT C 283 af 24.11.2007.


text:
23.2.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 65/17
 Domstolens kendelse (Femte) af 11. december 2014 — Federación Nacional de Empresarios de Minas de Carbón (Carbunión) mod Rådet for Den Europæiske Union og Europa-Kommissionen
 (Sag C-99/14 P) (1)
 ((Appel - statsstøtte - afgørelse 2010/787/EU - Statsstøtte til fremme af lukning af urentable kulminer - betingelser for at anse denne støtte for forenelig med det indre marked - Domstolens procesreglement artikel 181))
 (2015/C 065/24)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Appellant: Federación Nacional de Empresarios de Minas de Carbón (Carbunión) (ved solicitor K. Dasai og abogada S. Cisnal de Ugarte)
 De andre parter i appelsagen: Rådet for Den Europæiske Union (ved F. Florindo Gijón og P. Mahnič Bruni, som befuldmægtigede) og Europa-Kommissionen (ved L. Flynn, É. Gippini Fournier og C. Urraca Caviedes, som befuldmægtigede)
 Konklusion
 1)
 Appellen forkastes.
 2)
 Federación Nacional de Empresarios de Minas de Carbón (Carbunión) betaler appelsagens omkostninger.
 (1) EUT C 112 af 14.4.2014.


text:
24.4.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 129/38
 Sag anlagt den 14. marts 2017 — Consorzio di Garanzia dell'Olio Extra Vergine di Oliva di Qualità mod Kommissionen
 (Sag T-163/17)
 (2017/C 129/58)
 Processprog: italiensk
 Parter
 Sagsøger: Consorzio di Garanzia dell'Olio Extra Vergine di Oliva di Qualità (Rom, Italien) (ved advokaterne A. Fratini og G. Pandolfi)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgerens påstande
 —
 Der gives sagsøgeren medhold, hvorved Kommissionen pålægges ansvar uden for kontraktforhold i henhold til artikel 268 og artikel 340, stk. 2, TEUF.
 —
 Sagsøgeren tilkendes erstatning for den materielle skade (lidt tab og tabt fortjeneste) og immateriel skade (på ry og omdømme), som er påført sagsøgeren.
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale renter og morarenter.
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Sagsøgeren i nærværende sag tilsigter erstatning for det tab, konsortiet har lidt, dels som følge Kommissionens ukoordinerede forvaltning af EU-programmerne for fremme af olivenolie i tredjelande, dels som følge af Kommissionens manglende ophævelse af de skadelige og konkurrenceforvridende virkninger, der blev skabt ved de to programmers ukoordinerede overlapning.
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat tre anbringender.
 1.
 Første anbringende om de ulovligheder, som Kommissionen har begået, vedrører en tilsidesættelse af princippet om forbud mod forskelsbehandling som omhandlet i artikel 18 TEUF og artikel 21 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder og princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, idet Kommissionen ikke sikrede en sammenhængende koordination af EU-programmerne for fremme af olivenolie i tredjelande, samt tilsidesættelse af princippet om god forvaltningsskik og retten til god forvaltning som omhandlet i artikel 41, stk. 1, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, idet Kommissionen ifølge sagsøgeren ikke har vedtaget de nødvendige foranstaltninger, efter at den blev oplyst om de konkurrencebegrænsende virkninger, der fulgte af den manglende koordination af de to reklamekampagner.
 2.
 Andet anbringende om, at der foreligger et faktisk og reelt tab, vedrører den omstændighed, at Kommissionen ved at tilsidesætte sine forpligtelser har forvoldt sagsøgeren betydelig skade (lidt tab, tabt fortjeneste og immaterielt tab).
 3.
 Tredje anbringende om, at der foreligger årsagsforbindelse, vedrører den omstændighed, at der, eftersom det lidte tab er en tilstrækkeligt direkte og umiddelbar følge af den upassende forvaltning af programmerne for fremme af olivenolie i tredjelande, er en direkte årsagsforbindelse mellem Kommissionens adfærd og det påståede tab, som skal erstattes i henhold til artikel 340, stk. 2, TEUF.


text:
26.2.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 63/34
 Sag anlagt den 19. november 2010 — Cocchi og Falcione mod Kommissionen
 (Sag F-122/10)
 2011/C 63/62
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøgere: Giorgio Cocchi (Wezembeek-Oppem, Belgien) og Nicola Falcione (Bruxelles, Belgien) (ved advokaterne S. Orlandi og J.-N. Louis)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Søgsmålets genstand og beskrivelse af tvisten
 Annullation af afgørelsen om tilbagetrækning af et forslag vedrørende overførsel af sagsøgernes pensionsrettigheder, som allerede var accepteret af disse.
 Sagsøgernes påstande
 —
 Annullation af afgørelsen af 12. februar 2010 om »annullation« af forslaget af 16. september 2009, som var accepteret af Nicola Falcione den 9. oktober 2009, vedrørende overførsel, i henhold til artikel 11, stk. 2, i vedtægten, af hans pensionsrettigheder.
 —
 Annullation af afgørelsen af 23. februar 2010 om »annullation« af forslaget af 13. oktober 2009, som var accepteret af Giorgio Cocchi den 10. november 2010, vedrørende overførsel, i henhold til artikel 11, stk. 2, i vedtægten, af hans pensionsrettigheder
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale 200 000 EUR til Nicola Falcione og 50 000 EUR til Giorgio Cocchi.
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.


text:
12.11.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 281/12
 Sag anlagt den 21. september 2005 af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Portugisiske Republik
 (Sag C-345/05)
 (2005/C 281/22)
 Processprog: portugisisk
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 21. september 2005 anlagt sag mod Den Portugisiske Republik af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved R. Lyal og M. Afonso, som befuldmægtigede, og med valgt adresse i Luxembourg.
 Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
 1.
 Det fastslås, at Den Portugisiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 18 EF, 39 EF, 43 EF og 56, stk. 1, EF samt artikel 28, 31 og 40 i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, idet den har opretholdt skattebestemmelser, hvorefter det for fritagelse for beskatning af fortjeneste ved afståelse mod vederlag af fast ejendom bestemt til vedvarende beboelse for den skattepligtige person eller dennes husstand som omhandlet i artikel 10, stk. 5, i Código do Imposto sobre o Rendimento das Pessoas Singulares (den portugisiske lov om indkomstskat for personer) i bestemmelsens litra a) opstilles som betingelse, at fortjenesten geninvesteres i erhvervelse af fast ejendom beliggende i Portugal.
 2.
 Den Portugisiske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 En betingelse om geninvestering af fortjeneste fra salg af en fast ejendom, der er bestemt til vedvarende beboelse for en skattepligtig person eller dennes husstand, i erhvervelse af en anden fast ejendom beliggende i Portugal udgør klart en hindring for udøvelsen af de grundlæggende friheder, der er sikret ved EF-traktaten og ved EØS-aftalen.
 De af Den Portugisiske Republik fremførte forklaringer og begrundelser for denne betingelse kan ikke godtages.


text:
1.3.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 61/21
 Sag anlagt den 7. januar 2014 — Banco Popular Español mod Kommissionen
 (Sag T-31/14)
 2014/C 61/38
 Processprog: spansk
 Parter
 Sagsøger: Banco Popular Español, SA (Madrid, Spanien) (ved advokaterne E. Navarro Varona, P. Vidal Martínez, J. López-Quiroga Teijero og G. Canalejo Lasarte)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgerens påstande
 —
 Den anfægtede afgørelse annulleres i henhold til artikel 263 TEUF, for så vidt som den fastslår, at der foreligger statsstøtte og anordner tilbagesøgning heraf fra investorerne.
 —
 Subsidiært annulleres afgørelsens artikel 1, artikel 2 og artikel 4, stk. 1, i det omfang den identificerer investorerne som modtagere, som skal tilbagebetale den angivelige støtte.
 —
 Subsidiært gøres påbuddet om tilbagesøgning af støtten fra investorerne i artikel 4, stk. 1, in fine, uvirksomt, idet det er i strid med retssikkerhedsprincippet og princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, eftersom der ikke kan anordnes tilbagesøgning på et tidspunkt, der ligger forud for offentliggørelsen af afgørelsen om at indlede proceduren.
 —
 Subsidiært annulleres afgørelsens artikel 2, og metoden til fastlæggelse af den angivelige fordel, som investorerne skal tilbagebetale, erklæres for uforenelig med lovgivningen.
 —
 Det fastslås, at afgørelsens artikel 4, stk. 1, vedrørende forbuddet mod at »overføre tilbagebetalingsforpligtelsen til andre personer« er en nullitet, eller denne bestemmelse annulleres delvis, for så vidt som den indebærer en stillingtagen til forbuddet mod eller den angivelige ugyldighed af kontraktvilkår om regres over for tredjeparter for de beløb, som investorerne skal tilbagebetale til den spanske stat.
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Den afgørelse, der anfægtes i den foreliggende sag, er den samme som i sag T-29/14 Taetel mod Kommissionen.
 Der påberåbes lignende søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter som dem, der er gjort gældende i denne sag.


text:
9.10.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 274/7
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Curtea de Apel Craiova (Rumænien) den 6. juli 2010 — Administrația Finanțelor Publice a Municipiului Târgu-Jiu og Administrația Fondului pentru Mediu mod Claudia Norica Vijulan
 (Sag C-335/10)
 ()
 2010/C 274/10
 Processprog: rumænsk
 Den forelæggende ret
 Curtea de Apel Craiova
 Parter i hovedsagen
 Sagsøgere: Administrația Finanțelor Publice a Municipiului Târgu-Jiu og Administrația Fondului pentru Mediu
 Sagsøgt: Claudia Norica Vijulan
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Skal artikel 110, stk. 1, TEUF (tidligere artikel 90 EF) fortolkes således, at den forbyder en medlemsstat at indføre en afgift, som har samme kendetegn som miljøafgiften indeholdt i hastedekret nr. 50/2008, som ændret ved hastedekret nr. 218/2008, for hvilken M1 motorkøretøjer, som opfylder forureningsstandard Euro 4, og med en cylindervolumen, som ikke overstiger 2 000 cm3, og alle N1 motorkøretøjer, som opfylder forureningsstandard Euro 4, og som indregistreres for første gang i Rumænien eller i en anden medlemsstat i perioden mellem den 15. december 2008 og den 31. december 2009, er fritaget, men som finder anvendelse på lignende eller konkurrerende brugte motorkøretøjer fra andre medlemsstater, som er blevet indregistreret før den 15. december 2008, idet en sådan afgift kan udgøre en intern afgift på varer fra andre medlemsstater, som udgør indirekte forskelsbehandling i forhold til beskatningen af indenlandske varer for at beskytte den indenlandske produktion af nye motorkøretøjer?
 2)
 Skal artikel 110, stk. 1, TEUF (tidligere artikel 90 EF) fortolkes således, at den forbyder en medlemsstat at indføre en afgift, som har samme kendetegn som miljøafgiften indeholdt i hastedekret nr. 50/2008, som ændret ved hastedekret nr. 218/2008, for hvilken M1 motorkøretøjer, som opfylder forureningsstandard Euro 4, og med en cylindervolumen, som ikke overstiger 2 000 cm3, og alle N1 motorkøretøjer, som opfylder forureningsstandard Euro 4, og som indregistreres for første gang i Rumænien eller i en anden medlemsstat i perioden mellem den 15. december 2008 og den 31. december 2009, er fritaget, men som finder anvendelse på motorkøretøjer med andre tekniske kendetegn end de angivne, som er blevet indregistreret i den samme periode i andre medlemsstater, idet en sådan afgift kan udgøre en intern afgift på varer fra andre medlemsstater, som udgør indirekte forskelsbehandling i forhold til beskatningen af indenlandske varer for at beskytte den indenlandske produktion af nye motorkøretøjer?


text:
C 318/34 I DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 18 . 10 . 97
 De Europæiske Fællesskaber af Comunidad Autónoma de Sag anlagt den 8. september 1997 af C. mod Kommissio
 Cantabria, Spanien, ved advokat Juan Ignacio Sáez Bere nen for De Europæiske Fællesskaber
 ciartu, Cantabria. ( Sag T-248/97)
 ( 97/C 318/65 )
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande : Henvisningen
 til Astander i den ellevte betragtning til Rådets forordning (Processprog: spansk)
 ( EF) nr. 1013/97 annulleres, og det bestemmes, at den i
 artikel 1 og 2 omhandlede støtte ikke er betinget af Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er
 begrænsningen af virksomheden med ombygning af skibe der den 8 . september 1997 anlagt sag mod Kommissionen
 på det nævnte skibsværft. for De Europæiske Fællesskaber af C. ved advokat Valeri
 ano Hernandez Martin, calle Conde de la Cimera 2, Ma
 drid .
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 Sagsøgeren gør indsigelse mod, at Rådets forordning ( EF) — Det fastslås, at Europa-Kommissionens ansættelses
 nr. 1013/97 af 2 . juni 1997 om støtte til bestemte skibs myndigheds afgørelse af 30 . marts 1992, hvorved den
 værfter, der er under omstrukturering ( ] ), i den ellevte accepterede C. 's afskedsbegæring og anså denne for
 betragtning indeholder den udtalelse, at der ikke vil blive endelig, er absolut ugyldig eller en nullitet.
 foretaget ombygning af skibe på skibsværftet i Astander.
 Det gøres herved gældende, at selv om det er klart, at den
 nævnte udtalelse ikke gengives udtrykkeligt i den nævnte — Det fastslås, at sagsøgeren fortsat er tjenestemand ved
 forordnings artikler, står det fast, at den udgør en betin Kommissionen, og a ) Kommissionen tilpligtes at betale
 gelse for opnåelsen af den støtte, der undtagelsesvis hjem ham den løn, der er optjent, men ikke modtaget af
 les i forordningens artikel 1 og 2 . I artikel 1 , stk . 4, næv sagsøgeren siden 1 . april 1992, eller b) det fastslås, at
 nes således muligheden for, at støtte til omstrukturering af den invalidepension, der vil skulle tildeles C. , efter
 de statsejede værfter i Spanien kan erklæres forenelig med gennemførelsen af de nødvendige formaliteter skal
 fællesmarkedet op til et beløb og på vilkår, som fastsættes udbetales med virkning fra den 1 . april 1992 .
 nærmere i samme bestemmelse, men i den betragtning, der
 umiddelbart anfægtes, gøres den nævnte støtte betinget af, — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 at der ikke foretages ombygning af skibe på skibsværftet i
 Astander, så længe det er statsejet.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Sagsøgeren anfører, at henvisningen til Astander i den Søgsmålsgrundene og de væsentligste argumenter svarer til
 de i sag T-27/97, C. mod Kommissionen, anførte ( J ).
 anfægtede forordning er i strid med den materielle betin
 gelse i Rom-traktatens artikel 189, i det omfang præamb
 len til en forordning indeholder en regulær beslutning, (') EFT C 181 at 14 . 6 . 1997, s . 15 .
 som burde være kommet til udtryk i selvstændige bestem
 melser og ikke være indeholdt uden nærmere angivelse i
 en generel bestemmelse . Rådet har anvendt forordningsfor
 men, men har gjort forordningens effektive virkning
 afhængig af, at en beslutning efterkommes, som også er
 bindende, men som berører konkrete adressater. Sag anlagt den 8 . september 1997 af C. mod Kommissio
 nen for De Europæiske Fællesskaber
 ( Sag T-249/97)
 Sagsøgeren gør endvidere gældende, at pligten til at
 begrunde retsakter er tilsidesat, da det efter sagsøgerens ( 97/C 318/66 )
 opfattelse ikke er muligt at forstå, hvorfor en generel støt
 teregulering gøres betinget af, at en begrænsning, der (Processprog: spansk)
 påhviler et nærmere angivet skibsværft, overholdes; der er
 ingen hjemmel herfor i et samtykke eller en tiltrædelse,
 som må kræves ved indførelse af en så indgribende beslut Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er
 ning, såvel for det berørte skibsværft som for det omkring der den 8 . september 1997 anlagt sag mod Kommissionen
 liggende område, der er nærmest ved det sted, hvor skibs for De Europæiske Fællesskaber af C. ved advokat Valeri
 værftet er beliggende. ano Hernåndez Martin, calle Conde de la Cimera 2, Ma
 drid.
 (M EFT L 148 af 6 . 6 . 1997, s. 1 .
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande : Der gives sag
 søgeren medhold, og der tilkendes ham følgelig en invali
 depension på de i stævningen angivne vilkår. Sagsøgte til
 pligtes at betale sagens omkostninger.


text:
3.12.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 355/24
 Sag anlagt den 4. oktober 2011 — Maxima Grupė mod KHIM — Bodegas Maximo (MAXIMA PREMIUM)
 (Sag T-523/11)
 2011/C 355/44
 Stævningen er affattet på engelsk
 Parter
 Sagsøger: Maxima Grupė, UAB (Vilnius, Litauen) (ved advokaterne R. Žabolienė og E. Saukalas)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: Bodegas Maximo, SL (Oyón, Spanien)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelse truffet den 2. august 2011 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1584/2010-4) annulleres.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Ansøger om EF-varemærket: Maxima Grupė, UAB
 Det omhandlede EF-varemærke: ordmærket »MAXIMA PREMIUM«, for varer i klasse 3, 5, 16, 29, 30, 31, 32 og 33 — EF-varemærkeansøgning nr. 6981443
 Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Bodegas Maximo, SL
 Det påberåbte varemærke eller tegn: EF-varemærkeregistrering nr. 6642284 af ordmærket »MAXIMO«, for varer i klasse 33
 Indsigelsesafdelingens afgørelse: Medhold i indsigelsen for alle de anfægtede varer
 Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen
 Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i Rådets forordning nr. 207/2009, idet appelkammeret fastslog, at der var risiko for forveksling uden at tage hensyn til alle relevante aspekter i nærværende sag, herunder at »MAXIMO/MAXIMA« i sig selv har en svag grad af særpræg, lighed mellem tegnene og den omstændighed, at den relevante kundekreds er meget opmærksom og velinformeret.


text:
5.12.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 454/12
 Kendelse afsagt af Domstolen (Syvende Afdeling) den 28. september 2016 — straffesag mod Angela Manzo (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunale di Santa Maria Capua Vetere — Italien)
 (Sag C-542/15) (1)
 ((Præjudiciel forelæggelse - artikel 99 i Domstolens procesreglement - enslydende præjudicielle spørgsmål - artikel 49 TEUF og 56 TEUF - etableringsfrihed - fri udveksling af tjenesteydelser - hasardspil - restriktioner - tvingende almene hensyn - proportionalitet - offentlige kontrakter - betingelser for deltagelse i et udbud og vurdering af den økonomiske og finansielle formåen - udelukkelse af tilbudsgiveren på grund af manglende fremlæggelse af attester af dennes økonomiske og finansielle formåen fra to særskilte bankinstitutter - direktiv 2004/18/EF - artikel 47 - anvendelighed))
 (2016/C 454/23)
 Processprog: italiensk
 Den forelæggende ret
 Tribunale di Santa Maria Capua Vetere
 Tiltalt i straffesagen
 Angela Manzo
 Konklusion
 1)
 Artikel 49 TEUF og 56 TEUF skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en national bestemmelse som den i hovedsagen omhandlede, der pålægger de erhvervsdrivende, som ønsker at deltage i et udbud vedrørende tildelingen af koncessioner på området for spil og væddemål, en pligt til at føre bevis for deres økonomiske og finansielle formåen ved erklæringer fra mindst to banker, uden at åbne op for muligheden for, at denne formåen ligeledes kan godtgøres på anden vis, for så vidt som en sådan bestemmelse kan opfylde de i Domstolens praksis fastsatte betingelser om forholdsmæssighed, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.
 2)
 Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/18/EF af 31. marts 2004 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter, navnlig direktivets artikel 47, skal fortolkes således, at en national lovgivning om tildeling af koncessioner på hasardspilsområdet som den i hovedsagen omhandlede ikke er omfattet af dets anvendelsesområde.
 (1) EUT C 16 af 18.1.2016.


text:
C 366/24 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 18.12.1999
 Slettelse af sag C-92/99 (1) Slettelse af sag C-185/99 (1)
 (1999/C 366/43)
 (1999/C 366/47)
 Ved kendelse af 24. september 1999 har præsidenten for De
 Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-92/99, Ved kendelse af 29. september 1999 har præsidenten for De
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-185/99,
 Portugisiske Republik, skal slettes af registeret. Riksskatteverket mod X, Y og Z (anmodning om præjudiciel
 afgørelse fra Regeringsrätten), skal slettes af registeret.
 (1) EFT C 160 af 5.6.1999.
 (1) EFT C 204 af 17.7.1999.
 Slettelse af sag C-151/99 (1)
 (1999/C 366/44)
 Ved kendelse af 28. september 1999 har præsidenten for De
 Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-151/99,
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Irland, Slettelse af sag C-186/99 (1)
 skal slettes af registeret.
 (1999/C 366/48)
 (1) EFT C 188 af 3.7.1999.
 Ved kendelse af 29. september 1999 har præsidenten for De
 Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-186/99,
 Riksskatteverket mod X (anmodning om præjudiciel afgørelse
 fra Regeringsrätten), skal slettes af registeret.
 Slettelse af sag C-31/99 (1)
 (1999/C 366/45) (1) EFT C 204 af 17.7.1999.
 Ved kendelse af 29. september 1999 har præsidenten for De
 Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-31/99,
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den
 Franske Republik, skal slettes af registeret.
 (1) EFT C 86 af 27.3.1999.
 Slettelse af sag C-210/99 (1)
 (1999/C 366/49)
 Slettelse af sag C-32/99 (1)
 Ved kendelse af 30. september 1999 har præsidenten for De
 (1999/C 366/46) Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-210/99,
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Storher-
 Ved kendelse af 29. september 1999 har præsidenten for De tugdømmet Luxembourg, skal slettes af registeret.
 Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-32/99,
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Storher-
 tugdømmet Luxembourg, skal slettes af registeret.
 (1) EFT C 204 af 17.7.1999.
 (1) EFT C 86 af 27.3.1999.


text:
25.9.2004
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 239/19
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 den 8. juli 2004
 i sag T-203/02, The Sunrider Corp. mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (1)
 (EF-varemærker - indsigelsessag - ældre ordmærke VITAFRUT - ansøgning om VITAFRUIT som EF-ordmærke - reel brug af det ældre varemærke - varer af lignende art - artikel 8, stk. 1, litra b), artikel 15 og artikel 43, stk. 2 og 3, i forordning (EF) nr. 40/94)
 (2004/C 239/39)
 Processprog: engelsk
 I sag T-203/02, The Sunrider Corp., Torrance, Californien (De Forenede Stater), ved avocat A. Kockläuner, mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (befuldmægtigede: S. Laitinen), den anden part i sagen for appelkammeret ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) var Juan Espadafor Caba, Granada (Spanien), angående en påstand om annullation af den afgørelse, der blev truffet den 8. april 2002 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1046/2000-1) vedrørende en indsigelsessag mellem Juan Espadafor Caba og The Sunrider Corp., har Retten (Anden Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, J. Pirrung, og dommerne A.W.H. Meij og N.J. Forwood; justitssekretær: fuldmægtig J. Plingers, den 8. juli 2004 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 1)
 Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
 2)
 Sagsøgeren betaler sagens omkostninger.
 (1) EFT C 233 AF 28.9.2002.


text:
28.4.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 126/22
 Appel iværksat den 28. februar 2012 af Willem Stols til prøvelse af Personalerettens dom af 13. december 2011 i sag F-51/08 RENV, Stols mod Rådet
 (Sag T-95/12 P)
 2012/C 126/43
 Processprog: fransk
 Parter
 Appellant: Willem Stols (Halsteren, Nederlandene) (ved advokaterne S. Rodrigues, A. Blot og C. Bernard-Glanz)
 Den anden part i appelsagen: Rådet for Den Europæiske Union
 Appellantens påstande
 —
 Appellen antages til realitetsbehandling.
 —
 Dom afsagt af Personaleretten (Første Afdeling) den 13. december 2011 i sag F-51/08 RENV ophæves.
 —
 Der gives appellanten medhold i de påstande, som han nedlagde i førsteinstans.
 —
 Rådet tilpligtes at betale sagsomkostningerne ved begge instanser.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 Til støtte for appellen har appellanten fremsat følgende anbringender.
 1)
 Første anbringende vedrørende den omstændighed, at Personaleretten ved gennemgangen af det første anbringende, som han havde fremsat i første instans vedrørende en tilsidesættelse af artikel 45, stk. 1, i vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union og vedrørende et åbenbart fejlskøn, tilsidesatte EU-retten, idet den
 —
 anvendte et kriterium, der ikke er fastsat i vedtægtens artikel 45, stk. 1 (jf. den appellerede doms præmis 46 og 47)
 —
 begrundede dommen på en utilstrækkelig måde og rejste tvivl om inddelingen i to ansættelsesgrupper som omhandlet i vedtægtens artikel 5 (jf. den appellerede doms præmis 52-54) og
 —
 behæftede sin begrundelse med en materiel unøjagtighed og misforstod sprogkriteriet i vedtægtens artikel 45, stk. 1 (jf. den appellerede doms præmis 50 og 51).
 2)
 Andet anbringende vedrørende den omstændighed, at Personaleretten ved gennemgangen af det andet anbringende vedrørende en tilsidesættelse af vedtægtens artikel 59, stk. 1, og princippet om forbud mod forskelsbehandling drog en konklusion, der nødvendigvis hvilede på en retlig fejl, for så vidt som den forkastede det andet anbringende som irrelevant, fordi der ikke var ført bevis for det første anbringende, selv om den havde begået flere retlige fejl, da den konkluderede, at der ikke var ført bevis for det første anbringende (jf. den appellerede doms præmis 59 og 60).


text:
C 397/14 DA De Europñiske Fñllesskabers Tidende 19.12.98
 gangsmåderne ved indgåelse af offentlige tjenesteydel- rende fortolkningen af Rådets forordning (EéF) nr. 1785/
 sesaftaler skal fortolkes således, at lovgiver har sondret 81 af 30. juni 1981 om den fñlles markedsordning for
 mellem på den ene side almenhedens behov, dog ikke sukker (EFT L 177 af 1.7.1981, s. 4) og af Rådets forord-
 på det erhvervs- eller forretningsmñssige område, og ning (EéF) nr. 2225/86 af 15. juli 1986 om fastsñttelse af
 på den anden side almenhedens behov på det erhvervs- foranstaltninger til afsñtning af sukker produceret i de
 eller forretningsmñssige område. franske oversùiske områder og om udligning af prisforskel-
 len mellem dette sukker og prñferencesukker (EFT L 194
 af 17.7.1986, s. 7), har Domstolen (Fjerde Afdeling) sam-
 2) Begrebet almenhedens behov, dog ikke på det mensat af afdelingsformanden, P. J. G. Kapteyn, og dom-
 erhvervs- eller forretningsmñssige område, udelukker merne H. Ragnemalm og K. M. Ioannou (refererende
 ikke behov, som ligeledes imùdekommes eller kunne dommer); generaladvokat: N. Fennelly; justitssekretñr: R.
 imùdekommes af private virksomheder. Grass, den 12. november 1998 afsagt dom, hvis konklu-
 sion lyder således:
 3) Spùrgsmålet, om der er tale om et offentligretligt
 organ, afhñnger ikke af, hvilket omfang imùdekom-
 I et industrielt kompleks, som omfatter
 melsen af almenhedens behov, dog ikke på det
 erhvervs- eller forretningsmñssige område, har inden
 for det pågñldende organs virksomhed. Det er ligele- Ð installationer, som i et fùrste produktionsled behandler
 des uden betydning, at den erhvervsmñssige virksom- sukkerroer og udvinder sukkersaft deraf, og
 hed udùves af en sñrskilt juridisk person, som tilhùrer
 samme gruppe eller »koncern« som dette.
 Ð installationer, som i et efterfùlgende produktionsled
 forarbejder denne saft og sirup til hvidt sukker, der
 4) Artikel 1, litra b), andet afsnit, i direktiv 92/50/EéF beriges ved tilsñtning af råsukker af sukkerrùr hidrù-
 skal fortolkes således, at spùrgsmålet, om der er tale rende fra OSD
 om almenhedens behov, dog ikke på det erhvervs- eller
 forretningsmñssige område, skal vurderes objektivt,
 således at det herved er uden betydning, hvilken retlig kan de sidstnñvnte installationer, med hensyn til behand-
 form de bestemmelser har, hvori disse behov omhand- lingen af råsukkeret af sukkerrùr hidrùrende fra OSD,
 les. hverken permanent eller i perioder anses for et anlñg eller
 for et raffinaderi i den betydning, der forudsñttes i
 (1) EFT C 388 af 21.12.1996. artikel 9, stk. 4, tredje afsnit, i Rådets forordning (EéF)
 nr. 1785/81 af 30. juni 1981 om den fñlles markedsord-
 ning for sukker, som ñndret ved Rådets forordning (EéF)
 nr. 1482/85 af 23. maj 1985.
 (1) EFT C 294 af 5.10.1996.
 DOMSTOLENS DOM
 (Fjerde Afdeling)
 af 12. november 1998
 i sag C-269/96, Sucreries et Raffineries d'Erstein SA mod
 Fonds d'intervention et de reÂgularisation du marcheÂ du DOMSTOLENS DOM
 sucre (FIRS) (anmodning om prñjudiciel afgùrelse fra Tri- (Sjette Afdeling)
 bunal administratif de Paris) (1)
 af 12. november 1998
 (Rådets forordning (EéF) nr. 1785/81 og (EéF) nr. 2225/
 86 Ð stùtte til afsñtning af rùrsukker produceret i OSD i sag C-352/96, Den Italienske Republik mod Rådet for
 Ð begrebet raffinaderi) Den Europñiske Union (1)
 (98/C 397/22) (Annullationssùgsmål Ð forordning (EF) nr. 1522/96 Ð
 åbning og forvaltning af visse toldkontingenter for indfùr-
 sel af ris og brudris)
 (Processprog: fransk)
 (98/C 397/23)
 (Forelùbig oversñttelse. Den endelige oversñttelse vil blive
 offentliggjort i Samling af Afgùrelser) (Processprog: italiensk)
 I sag C-269/96, angående en anmodning, som Tribunal (Forelùbig oversñttelse. Den endelige oversñttelse vil blive
 administratif de Paris (Frankrig) i medfùr af EF-traktatens offentliggjort i Samling af Afgùrelser)
 artikel 177 har indgivet til Domstolen for i den for nñvnte
 ret verserende sag, Sucreries et Raffineries d'Erstein SA
 mod Fonds d'intervention et de reÂgularisation du marcheÂ I sag C-352/96, Den Italienske Republik (befuldmñgtiget:
 du sucre (FIRS), at opnå en prñjudiciel afgùrelse vedrù- Umberto Leanza, bistået af Danilo Del Gaizo) mod Rådet


text:
12.11.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 281/27
 Sag anlagt den 29. august 2005 — Rath/KHIM
 (Sag T-326/05)
 (2005/C 281/50)
 Stævningen er affattet på tysk
 Parter
 Sagsøger(e): Matthias Rath (Cape Town, Sydafrika) [ved: Rechtsanwälte S. Ziegler, C. Kleiner og F. Dehn]
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 Andre parter i appelsagen: AstraZeneca AB (Södertälje, Sverige)
 Sagsøgerens/sagsøgernes påstande
 —
 Afgørelse truffet den 18. maj 2005 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre marked (Varemærker og Design) (KHIM) annulleres.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Ansøger om EF-varemærket: AstraZeneca AB
 Det omhandlede EF-varemærke: Ordmærket »VIXACOR« for varer i klasse 5 (ansøgning nr. 1 739 697).
 Indehaver af de i indsigelsessagen påberåbte varemærker eller tegn: Matthias Rath (Sagsøgeren)
 De i indsigelsessagen påberåbte varemærker eller tegn: EF-varemærket »Vitacor« for varer og tjenesteydelser i klasse 5, 16 og 41 (nr. 689 018), EF-varemærket »Vitacor Plus« for varer i klasse 5, 16 og 32 (nr. 1 668 565), og det tyske varemærke »Vitacor Plus« for varer i klasse 5, 16 og 31 (nr. 399 65 690).
 Indsigelsesafdelingens afgørelse: Afslag på indsigelsen.
 Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen.
 Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 40/94, eftersom der er risiko for forveksling mellem det ansøgte varemærke og de i indsigelsessagen påberåbte varemærker.


text:
13.3.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 63/31
 Sag anlagt den 22. december 2009 — Europa-Kommissionen mod Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland
 (Sag C-545/09)
 2010/C 63/51
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved J. Currall og B. Eggers, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland
 Sagsøgerens påstande
 —
 Det fastslås, at artikel 12, stk. 4, litra a), i aftale om vedtægten for Europaskolerne (1) skal fortolkes og anvendes således, at det sikres, at lærere, der er udstationeret af en medlemsstat, under deres udstationering har adgang til den samme stigning i rang og løn, som de lærere, der er ansat i denne medlemsstat, og at udelukkelsen af visse lærere udstationeret af Det Forenede Kongerige, under deres udstationering, fra adgang til forbedrede lønskalaer (kendt under forskellige betegnelser såsom »threshold pay [tærskel-løn]«, »excellent teacher system [system for fremragende lærere]«, »advanced skills teachers [lærere med videregående kvalifikationer]«) og fra adgang til andre løntillæg (såsom »teaching and learning responsibility payments [vederlag for ansvarlighed i undervisning og læring]«), såvel som fra stigning efter de eksisterende lønskalaer for lærere, der er ansat ved offentligt støttede skoler i England og Wales, er uforenelig med aftalens artikel 12, stk. 4, litra a), og artikel 25, stk. 1.
 —
 Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Dette er en anmodning i henhold til artikel 26 i aftale om vedtægten for Europaskolerne (herefter »aftalen«) om en afgørelse vedrørende fortolkningen og anvendelsen af artikel 12, stk. 4, litra a), og artikel 25, stk. 1, i aftalen.
 I henhold til aftalen udstationeres lærere ved Europaskolerne af deres oprindelsesmedlemsstat. Artikel 12, stk. 4, litra a), bestemmer, at udstationerede lærere »bevarer de rettigheder med hensyn til forfremmelse og pensionering, som de har i deres eget land«. Ikke desto mindre er de af Det Forenede Kongerige udstationerede læreres løn »fastfrosset« under deres udstationering. Lærere, der er udstationeret til Europaskolerne, er således udelukkede fra adgang til forbedrede lønskalaer (kendt under forskellige betegnelser såsom »threshold pay [tærskel-løn]«, »excellent teacher system [system for fremragende lærere]«, »advanced skills teachers [lærere med videregående kvalifikationer]«) og fra adgang til andre løntillæg (såsom »teaching and learning responsibility payments [vederlag for ansvarlighed i undervisning og læring]«), såvel som fra stigning efter de eksisterende lønskalaer for lærere, der er ansat ved offentligt støttede skoler i England og Wales.
 Denne praksis er i modstrid med ordlyden og formålet med aftalens artikel 12, stk. 4, litra a). Den reducerer de omhandlede læreres pension, samt deres karrieremuligheder ved deres hjemvenden til Det Forenede Kongerige. Det påvirker endvidere Unionens budget negativt, da dette må bære forskellen mellem en lavere national løn og Fællesskabets supplement til udstationerede lærere.
 Aftalens artikel 12, stk. 4, litra a), og som en konsekvens heraf artikel 25, stk. 1, skal derfor fortolkes og anvendes således, at de udstationerede lærere sikres fuld adgang til forbedrede lønskalaer, stigning efter de nuværende lønskalaer samt andre ydelser.
 (1) EFT L 212 af 17.8.1994, s. 3.


text:
21.10.2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 302/23
 Slettelse af sag C-33/00 (1) Slettelse af sag C-231/99 (1)
 (2000/C 302/52) (2000/C 302/56)
 Ved kendelse af 26. juni 2000 har præsidenten for De Ved kendelse af 6. juli 2000 har præsidenten for De Europæi-
 Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-33/00, ske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-231/99, Kommis-
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Kongeri- sionen for de Europæiske Fællesskaber mod Republikken
 get Belgien, skal slettes af registeret. Østrig, skal slettes af registeret.
 (1) EFT C 79 af 18.3.2000. (1) EFT C 246 af 28.8.1999.
 Slettelse af sag C-34/00 (1) Slettelse af sag C-495/99 (1)
 (2000/C 302/53) (2000/C 302/57)
 Ved kendelse af 26. juni 2000 har præsidenten for De Ved kendelse af 6. juli 2000 har præsidenten for De Europæi-
 Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-34/00, ske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-495/99, Kommis-
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Kongeri- sionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Franske
 get Belgien, skal slettes af registeret. Republik, skal slettes af registeret.
 (1) EFT C 79 af 18.3.2000. (1) EFT C 63 af 4.3.2000.
 Slettelse af sag C-342/99 (1)
 Slettelse af sag C-432/97 (1)
 (2000/C 302/54)
 (2000/C 302/58)
 Ved kendelse af 28. juni 2000 har præsidenten for De
 Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-342/99, Ved kendelse af 7. juli 2000 har formanden for Femte Afdeling
 NEW YORKER S.H.K. Jeans GmbH mod SIMPEX-1000ST ved De Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag
 (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Landesgericht Kor- C-432/97, Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 neuburg), skal slettes af registeret. mod Forbundsrepublikken Tyskland, skal slettes af registeret.
 (1) EFT C 352 af 4.12.1999. (1) EFT C 55 af 20.2.1998.
 Slettelse af sag C-504/99 (1) Slettelse af sag C-271/99 (1)
 (2000/C 302/55) (2000/C 302/59)
 Ved kendelse af 28. juni 2000 har præsidenten for De Ved kendelse af 11. juli 2000 har formanden for Sjette
 Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-504/99, Afdeling ved De Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet,
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Kongeri- at sag C-271/99, Kommissionen for De Europæiske Fællesska-
 get Belgien, skal slettes af registeret. ber mod Kongeriget Belgien, skal slettes af registeret.
 (1) EFT C 79 af 18.3.2000. (1) EFT C 281 af 2.10.1999.


text:
8.9.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 273/8
 Rettens kendelse af 4. juli 2012 — TME mod Kommissionen
 (Sag T-329/11) (1)
 (Offentlige tjenesteydelsesaftaler - udbud vedrørende renovering af rensningsanlægget i Bukarest, der medfinansieres af strukturfondene ISPA - de rumænske myndigheders påståede fejlagtige afgørelse, hvorved de afviste sagsøgerens bud - Kommissionens afvisning af at indlede en procedure for finansielle korrektioner mod Rumænien - åbenbart afvisningsgrundlag)
 2012/C 273/13
 Processprog: italiensk
 Parter
 Sagsøger: TME SpA — Termomeccanica Ecologia (Milano, Italien) (ved advokaterne C. Malinconico, S. Fidanzia og A. Gigliola)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (ved A. Aresu og P. van Nuffel, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Dels påstand om annullation af Kommissionens skrivelse af 20. april 2011 om selskabet TME SpA’s klage over Rumæniens overtrædelse af EU-retten inden for rammerne af projektet »Bucharest Wastewater Treatment Plant Rehabilitation: Stage I ISPA 2004/RO/16/P/PE/003-03« i forbindelse med renovering af rensningsanlægget i Bukarest (D (2011)REGIO.B3/MAD), dels påstand om erstatning.
 Konklusion
 1)
 Sagen afvises.
 2)
 TME SpA — Termomeccanica Ecologia bærer sine egne omkostninger og betaler Europa-Kommissionens omkostninger.
 (1) EUT C 252 af 27.8.2011.


text:
3.4.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 104/6
 Domstolens dom (Første Afdeling) af 26. januar 2016 — Villeroy & Boch AG mod Europa-Kommissionen
 (Sag C-625/13 P) (1)
 ((Appel - konkurrence - karteller - belgiske, tyske, franske, italienske, nederlandske og østrigske markeder for badeværelsesudstyr og -inventar - afgørelse, der fastslår en overtrædelse af artikel 101 TEUF og artikel 53 i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde - samordning af priser og udveksling af følsomme kommercielle oplysninger - samlet overtrædelse - bevis - bøder - fuld prøvelsesret - rimelig frist - proportionalitet))
 (2017/C 104/09)
 Processprog: tysk
 Parter
 Appellant: Villeroy & Boch AG (ved Rechtsanwälte M. Klusmann og T. Kreifels, bistået af professor S. Thomas)
 Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved L Malferrari, F. Castillo de la Torre og F. Ronkes Agerbeek, som befuldmægtigede)
 Konklusion
 1)
 Appellen forkastes.
 2)
 Villeroy & Boch AG betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 39 af 8.2.2014.


text:
21.3.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 106/5
 Domstolens dom (Første Afdeling) af 4. februar 2016 — straffesag mod Sebat Ince (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Amtsgericht Sonthofen)
 (Sag C-336/14) (1)
 ((Fri udveksling af tjenesteydelser - artikel 56 TEUF - hasardspil - offentligt monopol på væddemål på sportsbegivenheder - forudgående administrativ tilladelse - udelukkelse af private aktører - indsamling af indsatser i væddemål på vegne af en virksomhed med hjemsted i en anden medlemsstat - strafferetlige sanktioner - national bestemmelse, som er i strid med EU-retten - fortrængelse - overgang til en ordning, hvorefter et begrænset antal koncessioner tildeles private aktører - principperne om gennemsigtighed og uvildighed - direktiv 98/34/EF - artikel 8 - tekniske forskrifter - forskrifter vedrørende tjenester - underretningspligt))
 (2016/C 106/05)
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Amtsgericht Sonthofen
 Part i hovedsagen
 Sebat Ince
 Konklusion
 1)
 Artikel 56 TEUF skal fortolkes således, at den er til hinder for, at de retshåndhævende myndigheder i en medlemsstat straffer formidling uden tilladelse af sportsvæddemål, som udøves af en privat aktør på vegne af en anden privat aktør, som ikke råder over en tilladelse til at foranstalte sportsvæddemål i denne medlemsstat, men som er indehaver af en licens i en anden medlemsstat, når kravet om at være i besiddelse af en tilladelse til at foranstalte eller formidle sportsvæddemål er et led i en ordning med offentligt monopol, som de nationale domstole har kendt i strid med EU-retten. Artikel 56 TEUF er til hinder for en sådan strafpålæggelse, også selv om en privat aktør i teorien kan opnå en tilladelse til at foranstalte eller formidle sportsvæddemål, for så vidt som kendskabet til proceduren for tildeling af en sådan tilladelse ikke er sikret, og ordningen med offentligt monopol på sportsvæddemål, som de nationale domstole har kendt i strid med EU-retten, er fortsat på trods af vedtagelsen af en sådan procedure.
 2)
 Artikel 8, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/34/EF af 22. juni 1998 om en informationsprocedure med hensyn til tekniske standarder og forskrifter samt forskrifter for informationssamfundets tjenester, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/48/EF af 20. juli 1998, skal fortolkes således, at et udkast til en regional lovgivning, hvorefter bestemmelserne i en fælles lovgivning for en medlemsstats forskellige regioner, hvis gyldighedsperiode er udløbet, fortsat skal være gældende i den pågældende region, er omfattet af underretningspligten i henhold til nævnte artikel 8, stk. 1, for så vidt som dette udkast indeholder tekniske forskrifter som omhandlet i dette direktivs artikel 1, således at manglende opfyldelse af denne forpligtelse medfører, at disse tekniske forskrifter ikke kan gøres gældende over for en borger inden for rammerne af en straffesag. En sådan forpligtelse anfægtes ikke af den omstændighed, at udkastet til den nævnte fælles lovgivning tidligere var blevet meddelt Kommissionen i overensstemmelse med nævnte direktivs artikel 8, stk. 1, og udtrykkeligt fastsatte en mulighed for forlængelse af gyldighedsperioden, som der dog ikke er blevet gjort brug af.
 3)
 Artikel 56 TEUF skal fortolkes således, at den er til hinder for, at en medlemsstat straffer formidling uden tilladelse af sportsvæddemål på dens område på vegne af en virksomhed, som er indehaver af en licens til at foranstalte sportsvæddemål i en anden medlemsstat:
 —
 når udstedelsen af en tilladelse til foranstaltning af sportsvæddemål er betinget af, at nævnte virksomhed har opnået en koncession efter en procedure for tildeling af koncessioner som den i hovedsagen omhandlede, for så vidt som den forelæggende ret fastslår, at denne procedure ikke overholder principperne om ligebehandling og om forbud mod forskelsbehandling på grundlag af nationalitet og det krav om gennemsigtighed, som følger heraf, og
 —
 for så vidt som bestemmelser om indførelse af en ordning med offentligt monopol på foranstaltning og formidling af sportsvæddemål, som de nationale domstole har kendt i strid med EU-retten, på trods af ikrafttrædelsen af en national bestemmelse, hvorefter der kan bevilges koncessioner til private aktører, i praksis fortsat er blevet anvendt.
 (1) EUT C 339 af 29.9.2014.


text:
12.3.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 80/12
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal de première instance de Namur (Belgien) den 22. december 2010 — Rémi Paquot mod État belge — SPF Finances
 (Sag C-622/10)
 2011/C 80/24
 Processprog: fransk
 Den forelæggende ret
 Tribunal de première instance de Namur
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Rémi Paquot
 Sagsøgt: État belge — SPF Finances
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Er artikel 6 i afsnit 1 »Fælles bestemmelser« i Lissabontraktaten af 13. december 2007 om ændring af traktaten om Den Europæiske Union, undertegnet i Maastricht den 7. februar 1992, og som har været gældende siden den 1. december 2009 (som i store træk gengiver bestemmelserne i artikel 6 i afsnit I i traktaten om Den Europæiske Union, undertegnet i Maastricht den 7. februar 1992, som trådte i kraft den 1. november 1993), samt artikel 234 (tidligere artikel 177) i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab (EF-traktaten) af 25. marts 1957, og/eller artikel 47 i chartret om Den Europæiske Unions grundlæggende rettigheder af 7. december 2000, til hinder for nationale retlige bestemmelser — i den foreliggende sag bestemmelserne i artikel 9, stk. 2, i den belgiske lov af 6. januar 1989 om Cour d’arbitrage (nu benævnt Cour constitutionnelle) — der pålægger de nationale retter at følge den retspraksis, som følger af domme afsagt af en højere national retsinstans (i den foreliggende sag den ovennævnte Cour constitutionnelle), ved annullationssøgsmål forelagt disse angående bestemmelser i national ret, når disse søgsmål bygger på en tilsidesættelse af EU-retlige bestemmelser, som er direkte anvendelige i den nationale retsorden, og som har forrang i denne?
 2)
 Er artikel 6 i afsnit 1 »Fælles bestemmelser« i Lissabontraktaten af 13. december 2007 om ændring af traktaten om Den Europæiske Union, undertegnet i Maastricht den 7. februar 1992, og som har været gældende siden den 1. december 2009 (som i store træk gengiver bestemmelserne i artikel 6 i afsnit I i traktaten om Den Europæiske Union, undertegnet i Maastricht den 7. februar 1992, som trådte i kraft den 1. november 1993), samt artikel 234 (tidligere artikel 177) i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab (EF-traktaten) af 25. marts 1957, og/eller artikel 47 i chartret om Den Europæiske Unions grundlæggende rettigheder af 7. december 2000, til hinder for nationale retlige bestemmelser — i den foreliggende sag bestemmelserne i artikel 26, stk. 4, i den belgiske lov af 6. januar 1989 om Cour d’arbitrage (nu benævnt Cour constitutionnelle), som ændret ved lov af 12. juli 2009, i sig selv eller sammenholdt med artikel 9, stk. 2, i denne særlov af 6. januar 1989 — som pålægger de nationale retter at forelægge ethvert præjudicielt spørgsmål vedrørende fortolkningen af de relevante bestemmelser i Den Europæiske Unions ret, som er direkte anvendelige i den nationale retsorden, og som har forrang i denne, for en højere national ret (i den foreliggende sag den ovennævnte Cour constitutionnelle), når disse bestemmelser ligeledes er gentaget i den nationale forfatning, og når de nævnte retter antager, at disse bestemmelser er blevet overtrådt i de sager, der er bragt for dem, med det resultat, at disse retter må se sig frataget muligheden for at anvende EU-retten direkte, i hvert fald i tilfælde af at den nævnte højere ret allerede har truffet afgørelse vedrørende det samme spørgsmål?


text:
17.11.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 355/11
 Sag anlagt den 13. september 2012 — Europa-Kommissionen mod Kongeriget Belgien
 (Sag C-421/12)
 2012/C 355/18
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved M. van Beek og M. Owsiany-Hornung, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Kongeriget Belgien
 Sagsøgerens påstande
 —
 Det fastslås,
 —
 at Kongeriget Belgien har tilsidesat artikel 3 sammenholdt med artikel 2, litra b) og d), i direktiv 2005/29/EF om urimelig handelspraksis (1), idet det har udelukket udøvere af liberale erhverv såsom tandlæger og fysioterapeuter fra anvendelsesområdet for lov af 5. juni 2007, der gennemfører det nævnte direktiv;
 —
 at Kongeriget Belgien har tilsidesat artikel 4 i direktiv 2005/29/EF om urimelig handelspraksis ved at have opretholdt artikel 20, 21 og 29 i lov af 6. april 2010 om markedspraksis og forbrugerbeskyttelse;
 —
 at Kongeriget Belgien har tilsidesat artikel 4 i direktiv 2005/29/EF om urimelig handelspraksis ved at have opretholdt artikel 4, stk. 1, afsnit 3, i lov af 25. juni 1993 om udøvelse og tilrettelæggelse af erhvervsvirksomhed uden fast forretningssted og markedshandel, som blev indført ved artikel 7 i lov af 4. juli 2005 om ændring af lov af 25. juni 1993 om udøvelse af erhvervsvirksomhed uden fast forretningssted og om torvehandel, samt artikel 5, stk. 1, nr. 4, i kongelig anordning af 24. september 2006 om udøvelse og tilrettelæggelse af erhvervsvirksomhed uden fast forretningssted.
 —
 Kongeriget Belgien tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Fristen for gennemførelse af direktiv 2005/29/EF udløb den 12. juni 2007.
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/29/EF af 11.5.2005 om virksomheders urimelige handelspraksis over for forbrugerne på det indre marked og om ændring af Rådets direktiv 84/450/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/7/EF, 98/27/EF og 2002/65/EF og Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2006/2004 (direktivet om urimelig handelspraksis), EUT L 149, s. 22.


text:
17.6.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 143/25
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale di Napoli den 30. marts 2006 — Giuseppina Montoro, Micheangelo Liguori mod Beth Israel Deaconess Medical Center
 (Sag C-170/06)
 (2006/C 143/45)
 Processprog: italiensk
 Den forelæggende ret
 Tribunale di Napoli.
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Giuseppina Montoro, Micheangelo Liguori.
 Sagsøgt: Beth Israel Deaconess Medical Center.
 Præjudicielle spørgsmål
 Fortolkning af artikel 5, nr. 3, i Bruxelles-konventionen af 1968 for at afgøre, om reglen om, at der er værneting på det sted, hvor skadetilføjelsen er foregået — bortset fra de tilfælde, hvor der er tale om flere skader — kan fortolkes således, at der ligeledes er værneting ved retten på det sted, hvor skadelidte har fået kendskab til en skade, som kan henføres til adfærd, der er udvist i en anden stat.


text:
C 184/10 DA Den Europæiske Unions Tidende 2.8.2003
 præjudiciel afgørelse vedrørende fortolkningen af Rådets direktiv DOMSTOLENS DOM
 89/665/EØF af 21. december 1989 om samordning af love og
 administrative bestemmelser vedrørende anvendelsen af klage-
 procedurerne i forbindelse med indgåelse af offentlige indkøbs- (Femte Afdeling)
 samt bygge- og anlægskontrakter (EFT L 395, s. 33), som
 ændret ved Rådets direktiv 92/50/EØF af 18. juni 1992 om
 samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige
 tjenesteydelsesaftaler (EFT L 209, s. 1), samt af Rådets direktiv af 12. juni 2003
 93/36/EØF af 14. juni 1993 om samordning af fremgangs-
 måderne ved offentlige indkøb (EFT L 199, s. 1), har Domstolen
 (Sjette Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, i sag C-316/01, Eva Glawischnig mod Bundesminister für
 J.-P. Puissochet, og dommerne R. Schintgen (refererende soziale Sicherheit und Generationen (anmodning om
 dommer), V. Skouris, F. Macken og J.N. Cunha Rodrigues; gene- præjudiciel afgørelse indgivet af Unabhängiger Verwal-
 raladvokat: L.A. Geelhoed; justitssekretær: R. Grass, den 19. juni tungssenat Wien) (1)
 2003 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 (»Fri adgang til oplysninger — miljøoplysninger — direktiv
 90/313/EØF — overtrædelse af reglerne om mærkning af
 levnedsmidler, der er fremstillet på grundlag af genetisk
 modificerede organismer«)
 1) Rådets direktiv 89/665/EØF af 21. december 1989 om
 samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende
 anvendelsen af klageprocedurerne i forbindelse med indgåelse af (2003/C 184/18)
 offentlige indkøbs- samt bygge- og anlægskontrakter, som
 ændret ved Rådets direktiv 92/50/EØF af 18. juni 1992 om
 samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige
 tjenesteydelsesaftaler, er ikke til hinder for, at den instans, der (Processprog: tysk)
 er ansvarlig for klageproceduren, i forbindelse med en klage, der
 med henblik på en senere erstatningstilkendelse er indgivet af en
 bydende til fastslåelse af, at en beslutning om tildeling af en (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 offentlig kontrakt er ulovlig, af egen drift fremfører, at en anden gjort i Samling af Afgørelser)
 beslutning fra den ordregivende myndighed end den, som
 anfægtes af den bydende, er ulovlig. Derimod er direktivet til
 hinder for, at nævnte instans afviser den bydendes klage med
 den begrundelse, at udbudsproceduren under alle omstændig-
 heder var uretmæssig som følge af den af egen drift fremførte I sag C-316/01, angående en anmodning, som Unabhängiger
 ulovlighed, og at det tab, den bydende eventuelt har lidt, ville Verwaltungssenat Wien (Østrig) i medfør af artikel 234 EF har
 være indtrådt, selv om den af ham hævdede ulovlighed ikke indgivet til Domstolen for i den for nævnte ret verserende sag,
 forelå. Eva Glawischnig mod Bundesminister für soziale Sicherheit und
 Generationen, at opnå en præjudiciel afgørelse vedrørende
 fortolkningen af artikel 2, litra a), i Rådets direktiv 90/313/
 EØF af 7. juni 1990 om fri adgang til miljøoplysninger
 (EFT L 158, s. 56), har Domstolen (Femte Afdeling),
 sammensat af afdelingsformanden, M. Wathelet, og dommerne
 D.A.O. Edward (refererende dommer), A. La Pergola, P. Jann og
 2) Rådets direktiv 93/36/EØF af 14. juni 1993 om samordning A. Rosas; generaladvokat: A. Tizzano; justitssekretær: ekspedi-
 af fremgangsmåderne ved offentlige indkøb er til hinder for, at tionssekretær M.-F. Contet, den 12. juni 2003 afsagt dom, hvis
 den ordregivende myndighed i forbindelse med et udbud af en konklusion lyder således:
 offentlig indkøbsaftale tager referencer vedrørende de varer, som
 de bydende har tilbudt til andre kunder, i betragtning som et
 kriterium for tildeling af den omhandlede aftale, og ikke som et
 Artikel 2, litra a), i Rådets direktiv 90/313/EØF af 7. juni 1990 om
 kriterium for efterprøvningen af de bydendes egnethed til at
 fri adgang til miljøoplysninger skal fortolkes således, at producent-
 opfylde aftalen.
 navnet og produktnavnet for levnedsmiddelprodukter, som har været
 genstand for administrative kontrolforanstaltninger med henblik på at
 efterprøve overholdelsen af Rådets forordning (EF) nr. 1139/98 af
 26. maj 1998 om obligatorisk anførelse af andre end de i direktiv 79/
 112/EØF foreskrevne oplysninger på mærkningen af visse levneds-
 midler, der er fremstillet på grundlag af genetisk modificerede orga-
 3) Direktiv 93/36 er til hinder for, at der i forbindelse med nismer, som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 49/2000
 tildelingen af en offentlig indkøbsaftale som et kriterium for af 10. januar 2000, antallet af administrative sanktioner pålagt i
 tildeling af denne aftale stilles krav om, at de udbudte henhold til disse foranstaltninger samt de producenter og produkter, der
 genstande skal kunne besigtiges af den ordregivende myndighed er berørt af sådanne sanktioner, ikke er miljøoplysninger i henhold til
 inden for en radius af 300 km fra dens etableringssted. denne bestemmelse.
 (1) EFT C 317 af 10.11.2001. (1) EFT C 303 af 27.10.2001.


text:
12.9.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 335/25
 Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 7. juli 2016 — Ivo Muladi mod Krajský úřad Moravskoslezského kraje (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Krajský soud v Ostravě — Den Tjekkiske Republik)
 (Sag C-447/15) (1)
 ((Præjudiciel forelæggelse - transport - direktiv 2003/59/EF - pligt til at følge et grundlæggende kvalifikationskursus - artikel 4 - velerhvervede rettigheder - indehavere af kørekort udstedt inden de i artikel 4 fastsatte datoer - fritagelse for pligten til at følge et grundlæggende kvalifikationskursus - nationale regler, der fastsætter et yderligere krav om forudgående efteruddannelse af en varighed på 35 timer for at være omfattet af den omhandlede fritagelse))
 (2016/C 335/33)
 Processprog: tjekkisk
 Den forelæggende ret
 Krajský soud v Ostravě
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Ivo Muladi
 Sagsøgt: Krajský úřad Moravskoslezského kraje
 Konklusion
 Artikel 4 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/59/EF af 15. juli 2003 om grundlæggende kvalifikationskrav og efteruddannelseskrav for førere af visse køretøjer, der benyttes til godstransport eller personbefordring ad vej, og om ændring af Rådets forordning (EØF) nr. 3820/85 samt Rådets direktiv 91/439/EØF og om ophævelse af Rådets direktiv 76/914/EØF skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter der for de personer, som er omfattet af den i denne artikel fastsatte fritagelse for pligten for førere af visse køretøjer, der benyttes til godstransport eller passagerbefordring ad vej, til at følge et grundlæggende kvalifikationskursus, er fastsat et krav om forudgående efteruddannelse af en varighed på 35 timer for udøvelsen af det pågældende chaufførerhverv.
 (1) EUT C 389 af 23.11.2015.


text:
24.4.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 129/30
 Sag anlagt den 6. marts 2017 — Kibelisa mod Rådet
 (Sag T-139/17)
 (2017/C 129/45)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Roger Kibelisa (Kinshasa, Den Demokratiske Republik Congo) (ved advokat O. Okito)
 Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union
 Sagsøgerens påstande
 —
 Forordning (EU) 2016/2230 om gennemførelse af Rådets afgørelse (FUSP) 2016/2231 af 12. december 2016 om indførelse af visse specifikke restriktive foranstaltninger mod personer, der bryder våbenembargoen over for Den Demokratiske Republik Congo, og om ændring af afgørelse 2010/788/FUSP annulleres, for så vidt som den vedrører Roger Kibelisa.
 —
 Rådet bærer sine egne omkostninger og betaler sagsøgerens og alle intervenienternes omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført to anbringender.
 1.
 Første anbringende vedrørende en tilsidesættelse af væsentlige formforskrifter begået af Rådet, herunder navnlig en tilsidesættelse af sagsøgerens ret til forsvar, en tilsidesættelse af den begrundelsespligt, som påhviler Rådet, og en tilsidesættelse af sagsøgerens ret til adgang til effektive retsmidler.
 2.
 Andet anbringende vedrørende en tilsidesættelse af generelle EU-retlige principper, idet Rådet har tilsidesat sagsøgerens ejendomsret.


text:
5.5.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 133/30
 Sag anlagt den 16. januar 2012 — ZZ mod Det Europæiske Agentur for Net- og Informationssikkerhed (ENISA)
 (Sag F-7/12)
 2012/C 133/59
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: ZZ (ved advokaterne L. Levi og A. Tymen)
 Sagsøgt: Det Europæiske Agentur for Net- og Informationssikkerhed (ENISA)
 Søgsmålets genstand og beskrivelse af tvisten
 Annullation af karriereudviklingsrapporten for 2009, af listen over omklassificering af tjenestemænd for 2010 og, om fornødent, af afgørelsen om afslag på sagsøgerens ansøgning af 17. oktober 2011
 Sagsøgerens påstande
 —
 Annullation af sagsøgerens karriereudviklingsrapport for 2009.
 —
 Annullation af afgørelsen af 16. november 2010 om fastsættelse af listen over omklassificerede ansatte i forbindelse med omklassificeringen 2010.
 —
 Om fornødent annullation af afgørelsen af 17. oktober 2011 om afslag på sagsøgerens klage af 16. juni 2011.
 —
 ENISA tilpligtes at betale sagens omkostninger.


text:
21.12.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 429/18
 Rettens dom af 29. oktober 2015 — NetMed mod KHIM — Sander chemisch-pharmazeutische Fabrik (SANDTER 1953)
 (Sag T-21/14) (1)
 ((EF-varemærker - indsigelsessag - ansøgning om EF-ordmærket SANDTER 1953 - ældre nationalt ordmærke Sander - relativ registreringshindring - delvist afslag på ansøgningen - bevis for reel brug af det ældre varemærke - artikel 42, stk. 2 og 3, i forordning (EF) nr. 207/2009 - risiko for forveksling - artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009))
 (2015/C 429/24)
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: NetMed Sàrl (Wasserbillig, Luxembourg) (ved advokat S. Schafhaus)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (ved M. Fischer, som befuldmægtiget)
 Den anden part i sagen for appelkammeret ved Harmoniseringskontoret og intervenient ved Retten: Sander chemisch-pharmazeutische Fabrik GmbH (Baden-Baden, Tyskland)
 Sagens genstand
 Søgsmål anlagt til prøvelse af afgørelse truffet den 24. oktober 2013 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1846/2012-1) vedrørende en indsigelsessag mellem NetMed Sàrl og Sander chemisch-pharmazeutische Fabrik GmbH
 Konklusion
 1)
 Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
 2)
 NetMed Sàrl betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 61 af 1.3.2014.


text:
12.9.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 335/38
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Cour administrative (Luxembourg) den 24. juni 2016 — UBS (Luxembourg) SA, Alain Hondequin, Holzem, m.fl.
 (Sag C-358/16)
 (2016/C 335/51)
 Processprog: fransk
 Den forelæggende ret
 Cour administrative
 Parter i hovedsagen
 Sagsøgere: UBS (Luxembourg) SA, Alain Hondequin, Holzem, m.fl.
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Dækker den undtagelse, der gælder for »tilfælde, der er omfattet af straffelovgivningen«, som findes såvel sidst i artikel 54, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/39/EF af 21. april 2004 om markeder for finansielle instrumenter, om ændring af Rådets direktiv 85/611/EØF og 93/6/EØF samt Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/12/EF og om ophævelse af Rådets direktiv 93/22/EØF (1) som først i dette direktivs artikel 54, stk. 3, navnlig på baggrund af artikel 41 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (»chartret«), som fastslår princippet om god forvaltning, en situation, som i henhold til national lovgivning er omfattet af en administrativ sanktion, men som med henblik på den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder (»EMRK«) anses for at henhøre under straffelovgivningen, såsom den i hovedsagen omhandlede sanktion, som er pålagt af den nationale regulerende myndighed — den nationale tilsynsmyndighed — og som består i at pålægge et medlem af det nationale advokatsamfund at ophøre med at udøve et hverv som medlem af ledelsen eller noget andet hverv, som er underlagt et krav om godkendelse, i en enhed, som er underlagt den pågældende myndigheds tilsyn, og pålægge den pågældende at træde tilbage fra alle sådanne hverv snarest muligt?
 2)
 For så vidt som den førnævnte administrative sanktion, der betragtes som sådan i national ret, henhører under en administrativ procedure, i hvilket omfang er den forpligtelse til at opretholde tavshedspligten, som en national tilsynsmyndighed kan påberåbe sig i henhold til artikel 54 i direktiv 2004/39/EF, da betinget af kravene vedrørende retfærdig rettergang, herunder adgang til effektive retsmidler, således som de følger af chartrets artikel 47, set i forhold til de parallelle krav, som følger af EMRK’s artikel 6 og 13 om retfærdig rettergang og adgang til effektive retsmidler, samt de garantier, som er fastslået i chartrets artikel 48, navnlig med henblik på aktindsigt for den person, som er blevet pålagt den administrative sanktion, i alle sagens akter hos den myndighed, der har pålagt den administrative sanktion, og som samtidig er den nationale tilsynsmyndighed, med henblik på at forsvare de interesser og borgerlige rettigheder, som tilkommer den person, som er blevet pålagt sanktionen?
 (1) EUT L 145,s. 1.


text:
25.10.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 272/43
 Sag anlagt den 22. august 2008 — Papierfabrik Hamburger-Spremberg mod Kommissionen
 (Sag T-350/08)
 (2008/C 272/86)
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: Papierfabrik Hamburger-Spremberg (Spremberg, Tyskland) (ved Rechtsanwalt S. Polster)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Sagsøgerens påstande
 —
 Den anfægtede beslutning, Zl K(2008) 1107 endelig udg., truffet af Kommissionen den 2. april 2008 i statsstøttesagen, N 582/2007 — Tyskland, ifølge hvilken regionalstøtte til fordel for Propapier PM 2 GmbH & Co KG er forenelig med EF-traktaten, erklæres ugyldig.
 —
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Sagsøgeren anfægter Kommissionens beslutning K(2008) 1107 endelig udg. af 2. april 2008, hvorved Kommissionen erklærede den regionalstøtte, som Forbundsrepublikken Tyskland har godkendt til fordel for Propapier PM 2, forenelig med EF-traktaten.
 Til støtte for søgsmålet gør sagsøgeren tre anbringender gældende:
 Sagsøgeren har for det første anfægtet, at Kommissionen ved ikke at iværksætte den formelle undersøgelsesprocedure har tilsidesat artikel 88, stk. 2, EF, artikel 4 i forordning nr. 659/1999 (1) samt punkt 68ff. i Retningslinjer for statsstøtte med regionalt sigte for 2007-2013 (2).
 Sagsøgeren har med sit andet anbringende gjort gældende, at begrundelsesforpligtelsen er tilsidesat i forbindelse med den udtømmende karakter af de regionale retningslinier, nødvendigheden af at tage hensyn til markedet for affaldspapir, der er det forudgående marked for bølgepapråpapir, samt bedømmelsen af støttemodtageren Propapier PM 2's konkurrencemæssige stilling på disse markeder og på det efterfølgende marked for bølgepap.
 Sagsøgeren gør endelig under påberåbelse af den konkurrencefordrejning, der er forbundet med investeringsprojekterne på i alt tre berørte produktmarkeder, gældende, at den godkendte regionale støtte til fordel for Propapier PM 2 er uforenelig med fællesmarkedet.
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22.3.1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93 (EFT L 83, s. 1).
 (2) EUT 2006 C 54, s. 13.


text:
C 71/6 DA Den Europæiske Unions Tidende 20.3.2004
 2. Medfører tilsidesættelsen af artikel 81 EF og 82 EF en stk. 2, i den italienske lov nr. 287 af 10. oktober
 forpligtelse for dem, der har begået den, til at yde 1990, der pålægger forbrugeren eller en heraf uafhængig
 erstatning til de endelige forbrugere og alle, der beviser at tredjemand — som har lidt skade ved et retsstridigt og
 have lidt skade, for den skade, de har lidt? ugyldigt formål efter betydningen i EF-traktatens arti-
 kel 81 eller ved en retsstridig praksis med misbrug af
 dominerende stilling efter betydningen i EF-traktatens
 3. Skal den nationale domstol, når den opgør skadens artikel 82 — med henblik på at opnå skadeserstatning, at
 størrelse, ud over tilbagebetaling af beløb opkrævet i anlægge sag ved en anden ret end den, som ville være
 strid med fællesskabsretten, også (stadig i henhold til stedligt kompetent på grundlag af hjemstedet for det
 fællesskabsretten) tilkende skadelidte et beløb som straffe- forsikringsdatterselskab, med hvilket skadelidte har indgå-
 sanktion over for dem, som har indgået ulovlige aftaler et kontrakten, eller i hvis retskreds skadelidte har bopæl,
 eller misbrugt en dominerende stilling? stedse henset til de forskellige sagsomkostninger, der
 bevirkes af den ene eller den anden løsning?
 4. Skal der i henhold til fællesskabsretten også ydes godtgø- 10. Indebærer fællesskabsretten for de nationale retter pligt
 relse for ikke-økonomisk skade? til ikke at anvende nationale regler i strid med fællesskabs-
 retten eller i hvert fald til at fortolke dem EF-konformt?
 5. Skal den nationale domstol i henhold til fællesskabsretten
 også træffe bestemmelse ex officio om erstatning som
 straffesanktion og godtgørelse for ikke-økonomisk skade?
 6. Strider en forældelsesfrist på et år for erstatningssøgsmål
 til prøvelse af en overtrædelse af artikel 81 EF og 82 EF
 fastsat i italiensk ret mod fællesskabsretten på grund af,
 at den er for kort?
 Sag anlagt den 17. december 2003 af Kommissionen
 for De Europæiske Fællesskaber mod Den Hellenske
 Republik
 7. Medfører fællesskabsretten en forpligtelse til at lægge den
 dag, hvor overtrædelsen af artikel 81 EF og 82 EF blev
 fuldbyrdet, til grund for, hvornår forældelsesfristen for (Sag C-526/03)
 erstatningssøgsmål begynder at løbe, eller er det den dag,
 hvor overtrædelsen ophørte?
 (2004/C 71/09)
 8. Er det i strid med EF-rettens konkurrenceregler og/
 eller EF-retlige grundprincipper (der henvises navnlig
 til artikel 6, stk. 1, og artikel 13 i Den Europæiske
 Menneskerettighedskonvention), såfremt en medlemsstat
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 17. de-
 vedtager regler med et indhold svarende til artikel 3,
 cember 2003 anlagt sag mod Den Hellenske Republik af
 stk. 2, i den italienske lov nr. 287 af 10. oktober
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved Gregorio
 1990, der pålægger forbrugeren eller en heraf uafhængig
 Valero Jordana og Minas Konstantinidis, Kommissionens Juri-
 tredjemand — som har lidt skade ved et retsstridigt og
 diske Tjeneste, som befuldmægtigede.
 ugyldigt formål efter betydningen i EF-traktatens arti-
 kel 81 eller ved en retsstridig praksis med misbrug af
 dominerende stilling efter betydningen i EF-traktatens
 artikel 82 — med henblik på at opnå skadeserstatning, at Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
 anlægge sag ved en anden ret end den, der efter sagens
 art, proceskravets beløbsmæssige størrelse og reglene om
 retternes stedlige kompetence ville være kompetent i — Det fastslås, at Den Hellenske Republik har tilsidesat sine
 medfør af de normale nationale kompetenceregler, efter- forpligtelser i henhold til artikel 5, stk. 2, i Rådets
 som artikel 33 i lov nr. 287/90 indebærer en mere direktiv 91/271/EØF af 21. maj 1991 om rensning af
 kostbar og langvarig sagsbehandling, som imidlertid ikke byspildevand som affattet i Kommissionens direktiv 98/
 ville finde sted under anvendelse af de normale nationale 15/EF af 27. februar 1998 om ændring af Rådets direktiv
 regler om den stedlige kompetence, sagens art og proces- 91/271/EØF, for så vidt angår overholdelsen af visse krav
 kravets beløbsmæssige størrelse? i direktivets bilag I (1), idet den ikke har truffet alle de
 nødvendige foranstaltninger til at undergive det kommu-
 nale spildevand fra byromådet Athen inden udledning i
 det følsomme område i den indre Saronikos-bugt grundi-
 9. Er det i strid med EF-rettens konkurrenceregler og/
 gere behandling end en primær rensning.
 eller EF-retlige grundprincipper (der henvises navnlig
 til artikel 6, stk. 1, og artikel 13 i Den Europæiske
 Menneskerettighedskonvention), såfremt en medlemsstat — Den Hellenske Republik tilpligtes at betale sagens omkost-
 vedtager regler med et indhold svarende til artikel 3, ninger.
 ---pagebreak--- 20.3.2004 DA Den Europæiske Unions Tidende C 71/7
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter f) Tilsidesættelse og manglende overholdelse af »Kommis-
 sionens specifikke praksis vedrørende støtte til landbrugs-
 — Denne sag vedrører ikke bestemmelsen af Saronikos- bedrifter i vanskeligheder« og »Fællesskabets rammebe-
 bugten som følsomt område, men den omstændighed, stemmelser for statsstøtte til redning og omstrukturering
 at der ikke foreligger et system til behandling af det af kriseramte virksomheder«.
 kommunale spildevand fra byområdet Athen inden dets
 udledning til det følsomme område, som er grundigere g) Tilsidesættelse af princippet om beskyttelsen af den
 end primær rensning. berettigede forventning.
 — Det er ubestridt, at det kommunale spildevand fra værket (1) EFT L 248 af 11.9.1997, s. 27.
 Psytalleía inden udløbet den frist, som Kommissionen (2) EFT L 93 af 30.3.1985, s. 1.
 havde fastsat i den begrundede udtalelse og også på
 tidspunktet for nærværende sagsanlæg, alene undergik en
 primær rensning.
 (1) EFT L 135 af 30.5.1991, s. 40. Sag anlagt den 22. december 2003 af Kommissionen for
 De Europæiske Fællesskaber mod Forbundsrepublikken
 Tyskland
 (Sag C-538/03)
 (2004/C 71/11)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 22. de-
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel- cember 2003 anlagt sag mod Forbundsrepublikken Tyskland
 se afsagt den 20. oktober 2003 af Tribunale di Cagliari i af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved Nicola
 sagen Marco Antonio Scalas og Renato Lilliu mod Regione Yerrell, Kommissionens Juridiske Tjeneste, og Horstpeter Krep-
 Autonoma della Sardegna pel, der er dommer ved Arbeitsgericht og udstationeret som
 national ekspert ved Kommissionens Juridiske Tjeneste som
 (Sag C-529/03) led i turnusordningen for embedsmænd fra medlemsstaterne,
 og med valgt adresse i Luxembourg.
 (2004/C 71/10)
 Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
 1. Det fastslås, at Forbundsrepublikken Tyskland har tilside-
 Ved kendelse afsagt den 20. oktober 2003, indgået til Domsto- sat princippet om ligebehandling af mænd og kvinder,
 lens Justitskontor den 19. december 2003, har Tribunale di som det er indeholdt i artikel 1, 2 og 5 i direktiv 76/207/
 Cagliari i sagen Marco Antonio Scalas og Renato Lilliu mod EØF (1) og i § 4 i bilaget til Rådets direktiv 97/81/
 Regione Autonoma della Sardegna forelagt De Europæiske EF (2) om rammeaftalen vedrørende deltidsarbejde, der er
 Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse indgået af Unice, CEEP og EFS, idet den
 vedrørende gyldigheden af Kommissionens beslutning 612/
 97 (1), i relation til følgende mangler: indirekte forskelsbehandler kvinder, som udgør langt den
 største del af de deltidsansatte i den tyske offentlige
 a) Kommissionens manglende kompetence til at vedtage tjeneste, der arbejder mindre end 18 timer om ugen,
 den anfægtede beslutning på grund af bestemmelserne i derved
 artikel 32, 33, 34, 35, 36, 37 og 38 EF.
 a) at deltidsansatte i henhold til § 14, stk. 2, i Bundes-
 b) Tilsidesættelse af de bestemmelser, der gælder for proce- personalvertretungsgesetz (forbundsloven om per-
 duren i henhold til artikel 88, stk. 1, EF. sonalerepræsentation) og de regler, der svarer til
 denne bestemmelse, i delstaterne
 c) Tilsidesættelse af de bestemmelser, der gælder for proce- — Bayern
 duren i henhold til artikel 88, stk. 2 og 3, EF.
 — Berlin
 d) Manglende begrundelse for beslutningen, jf. artikel 253
 EF, sammenholdt med artikel 88, stk. 3, EF og 87, stk. 1, — Bremen
 EF.
 — Hessen,
 e) Tilsidesættelse og fejlagtig anvendelse af Rådets forord-
 ning nr. 797/85 (2) om forbedring af landbrugsstrukturer- som regelmæssigt arbejder mindre end 18 timer pr.
 nes effektivitet. uge, henholdsvis


text:
21.12.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 377/7
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Litauen) den 14. oktober 2013 — Gazprom OAO, den anden part i sagen: Republikken Litauen
 (Sag C-536/13)
 2013/C 377/14
 Processprog: litauisk
 Den forelæggende ret
 Lietuvos Aukščiausiasis Teismas
 Parter i hovedsagen
 Appellant: Gazprom OAO
 Indstævnt: Republikken Litauen, repræsenteret ved energiministeriet i Republikken Litauen
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Når en voldgiftsdomstol udsteder en anti-suit injunction og derved forbyder en part at indbringe visse krav for en medlemsstats ret, som i henhold til Bruxelles I-forordningens regler (1) om kompetence har kompetence til at behandle den civile sag materielt, har medlemsstatens ret da ret til at nægte at anerkende en sådan afgørelse fra voldgiftsdomstolen, fordi den afskærer rettens ret til selv at afgøre, om den har kompetence til at behandle sagen i henhold til Bruxelles I-forordningens regler om kompetence?
 2)
 Såfremt det første spørgsmål besvares bekræftende, gør det samme sig da gældende, når den anti-suit injunction, der er udstedt af voldgiftsretten, pålægger en af sagens parter at begrænse sine krav i en sag, som behandles i en anden medlemsstat, og retten i denne medlemsstat har kompetence til at behandle denne sag i henhold til Bruxelles I-forordningens regler om kompetence?
 3)
 Kan en national ret, som søger at sikre EU-rettens forrang og den fulde virkning af Bruxelles I-forordningen, nægte at anerkende en afgørelse fra en voldgiftsret, hvis en sådan afgørelse begrænser retten for en national ret til at træffe afgørelse om sin egen kompetence og beføjelser i en sag, som henhører under Bruxelles I-forordningens anvendelsesområde?
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22.12.2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område (EFT 2001 L 12, s. 1).


text:
18.12.2004
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 314/14
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 den 14. oktober 2004
 i sag T-60/02, Deutsche Verkehrsbank AG mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (1)
 (Konkurrence - artikel 81 - aftale om prisfastsættelse og afregningsmetoderne for valutavekslingsydelser - Tyskland - udeblivelsessag)
 (2004/C 314/36)
 Processprog: tysk
 I sag T-60/02, Deutsche Verkehrsbank AG, Frankfurt am Main (Tyskland), ved avocats M. Klusmann og F. Wiemer, og med valgt adresse i Luxembourg, mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, angående en påstand om annullation af Kommissionens beslutning 2003/25/EF af 11. december 2001 om en procedure i henhold til EF-traktatens artikel 81 (sag COMP/E-137.919 (ex. 37.391) – bankgebyrer for veksling af eurozonevalutaer – Tyskland) (EFT 2003 L 15, s. 1) har Retten (Femte Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, P. Lindh, og dommerne R. García-Valdecasas og J.D. Cooke; justitssekretær: H. Jung, den 14. oktober 2004 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 1)
 Kommissionens beslutning 2003/25/EF af 11. december 2001 om en procedure i henhold til EF-traktatens artikel 81 (sag COMP/E-137.919 (ex. 37.391) – bankgebyrer for veksling af eurozonevalutaer – Tyskland) annulleres for så vidt angår sagsøgeren.
 2)
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber betaler samtlige sagens omkostninger.
 (1) EFT C 109 af 4.5.2002.