text:
2.2.2002 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 31/7
 RETTEN I FØRSTE INSTANS
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 den 22. november 2001
 den 23. oktober 2001
 i sag T-9/98, Mitteldeutsche Erdoel-Raffinerie GmbH mod
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (1) i sag T-155/99, Dieckmann & Hansen GmbH mod Kom-
 missionen for De Europæiske Fællesskaber (1)
 (Statsstøtte — forlængelse af perioden for gennemførelse
 af investeringer, som giver ret til et tilskud — generel
 støtteordning — annullationssøgsmål — formaliteten — (Fælles landbrugspolitik — beslutning 1999/244/EF om
 retsakt, som berører sagsøgeren umiddelbart og individuelt ændring af beslutning 97/296/EF om listen over tredjelande,
 — søgsmålsinteresse — supplerende støtte — investerings- hvorfra det er tilladt at indføre fiskerivarer til konsum —
 støtte eller driftsstøtte — proportionalitetsprincippet) Fællesskabets ansvar uden for kontraktforhold)
 (2002/C 31/12) (2002/C 31/13)
 (Processprog: tysk)
 (Processprog: tysk)
 I sag T-9/98, Mitteldeutsche Erdoel-Raffinerie GmbH, Spergau
 (Tyskland), først ved advokaterne M. Schütte og M. Maier,
 derefter ved advokaterne M. Schütte og J. Lüdicke, og med I sag T-155/99, Dieckmann & Hansen GmbH, Hamburg
 valgt adresse i Luxembourg, mod Kommissionen for De (Tyskland), ved advokat H.-J. Rabe, og med valgt adresse i
 Europæiske Fællesskaber (befuldmægtigede: V. Kreuschitz og Luxembourg, mod Kommissionen for De Europæiske Fælles-
 P. Nemitz), angående en påstand om annullation af Kommis- skaber (befuldmægtigede: M. Niejahr og G. Berscheid), angåen-
 sionens beslutning 98/194/EF af 1. oktober 1997 om forlæn- de en påstand om annullation af Kommissionens beslutning
 gelse af investeringstilskuddet på 8 % til investeringer i de nye 1999/244/EF af 26. marts 1999 om ændring af beslutning
 delstater i henhold til Jahressteuergesetz 1996 (EFT 1998 L 73, 97/296/EF om listen over tredjelande, hvorfra det er tilladt at
 s. 38), har Retten (Femte Udvidede Afdeling), sammensat indføre fiskerivarer til konsum (EFT L 91, s. 37), og en påstand
 af afdelingsformanden, P. Lindh, og dommerne R. Garcı́a- om erstatning for det tab, som sagsøgeren påstås at have lidt,
 Valdecasas, J.D. Cooke, M. Vilaras og N.J. Forwood; justitssekre- har Retten (Femte Afdeling), sammensat af afdelingsforman-
 tær: fuldmægtig D. Christensen, den 22. november 2001 afsagt den, J.D. Cooke, og dommerne R. Garcı́a-Valdecasas og
 dom, hvis konklusion lyder således: P. Lindh; justitssekretær: fuldmægtig J. Palacio González, den
 23. oktober 2001 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 1) Kommissionens beslutning 98/194/EF af 1. oktober 1997 om
 forlængelse af investeringstilskuddet på 8 % til investeringer i
 de nye delstater i henhold til Jahressteuergesetz 1996 annulleres, 1) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes.
 i det omfang den vedrører det sagsøgende selskabs situation.
 2) Sagsøgeren bærer sine egne og de af Kommissionen afholdte
 2) Kommissionen bærer sine egne omkostninger og betaler det omkostninger.
 sagsøgende selskabs omkostninger.
 (1) EFT C 281 af 2.10.1999.
 (1) EFT C 72 af 7.3.1998.


text:
6.6.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 178/27
 Sag anlagt den 24. marts 2017 — RZ mod EØSU og Regionsudvalget
 (Sag T-192/17)
 (2017/C 178/41)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: RZ (ved advokat M. A. Lucas)
 Sagsøgte: Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (EØSU) og Regionsudvalget
 Sagsøgerens påstande
 —
 Sagsøgeren gives aktindsigt i sagsakterne i retssagen i sag [fortroligt] (1) vedrørende det i sagen indgåede forlig og gives tilladelse til at indgive bemærkninger herom.
 —
 Annulation af den fælles afgørelse truffet af Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (EØSU) og Regionsudvalget om at omplacere [fortroligt] til direktoratet for oversættelse som følge af aftalen herom indgået mellem den 14. januar og den 4. februar 2016, for så vidt som denne aftale både fastsatte denne omplacering og at [den berørte] ville beholde sine arbejdsopgaver [fortroligt].
 —
 Annullation af afgørelsen om omplacering af [fortroligt] til direktoratet for oversættelse, i vidt omfang med bevarelse af dennes arbejdsopgaver [fortroligt], truffet den 11. maj 2016 af Regionsudvalget som følge af denne aftale.
 —
 Annullation af afgørelserne af 13. december 2016 fra generalsekretæren for Regionsudvalget og af 19. december 2016 fra generalsekretæren for EØSU, for så vidt som disse bekræfter de instrukser, der blev givet til sagsøgeren den 30. juni af direktoratet for oversættelse med henblik på gennemførelse af afgørelsen af 11. maj 2016 fra Regionsudvalget.
 —
 EØSU og Regionsudvalget tilpligtes in solidum at betale sagsøgeren et beløb på 25 000 EUR, opgjort foreløbigt og efter ret og billighed, i erstatning for belastningen af hans faglige omdømme, autoritet og helbred som følge af de anfægtede afgørelser.
 —
 EØSU og Regionsudvalget tilpligtes in solidum at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført seks anbringender.
 1.
 Første anbringende vedrører tilsidesættelse af artikel 41, stk. 1 og 2, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder og af vedtægtens artikel 25, stk. 2, for så vidt som sagsøgeren ikke blev hørt inden der mellem EØSU og Regionsudvalget blev truffet afgørelse om omplacering af en tjenestemand, og/eller for så vidt som afgørelsen truffet af Regionsudvalget til gennemførelse af denne aftale ikke øjeblikkeligt og skriftligt blev meddelt sagsøgeren, idet aftalens begrundelse ikke blev oplyst fuldstændigt og klart for ham.
 2.
 Andet anbringende vedrører tilsidesættelse af vedtægtens artikel 7, stk. 1, samt magt- og procedurefordrejning, for så vidt som den pågældende tjenestemand blev omplaceret til direktoratet for oversættelse, idet den pågældende i vidt omfang beholdt sine arbejdsopgaver i den pågældende sprogenhed.
 3.
 Tredje anbringende om anlæggelse af et åbenbart urigtigt skøn vedrørende tjenestens interesse, for så vidt som begrundelsen for omplaceringen var at bringe en uholdbar situation til ophør eller at beskytte tjenestemanden mod sagsøgeren.
 4.
 Fjerde anbringende vedrører tilsidesættelse af vedtægtens artikel 21, stk. 2, for så vidt som generalsekretærerne for EØSU bekræftede ordren fra direktoratet for oversættelse til sagsøgeren om at fortsætte med at tildele opgaver til den pågældende tjenestemand eller sørge for, at denne fik tildelt opgaver.
 5.
 Femte anbringende vedrører tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet, for så vidt som generalsekretærerne bekræftede ordren fra direktoratet for oversættelse til sagsøgeren om at sørge for, at den pågældende tjenestemand fik tildelt arbejdsopgaver, der i antal og vigtighed svarede til de arbejdsopgaver, der blev betroet oversættere med en erfaring, der svarede til den pågældendes, og at hans oversættelser blev revideret ifølge tilsvarende retningslinjer.
 6.
 Sjette anbringende vedrører tilsidesættelse af afgørelserne vedrørende orlov, for så vidt som generalsekretærerne bekræftede ordren fra direktoratet for oversættelse til sagsøgeren om, samme dag eller senest dagen efter, at gøre en begrundelse om tjenestens interesse gældende, som forhindrede en ansøgning om orlov fra den pågældende tjenestemand, idet denne blev begrænset til tvingende grunde.
 (1) Fortrolig oplysning udeladt.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
Nr . C 158/2 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 1 . 6 . 96
 kommanditselskaber, interessentselskaber eller selska dom af 4 . oktober 1991 , Sml . I, side 4585 ). Domstolen
 ber i benhold til civilretten, for mere end halvdelens fastslog her, at sådanne betingelser er i strid med traktatens
 vedkommende skal være ejet af franskmænd eller for artikel 6 , 52 , 58 og 221 .
 hele kapitalens vedkommende skal være ejet af franske
 statsborgere, som opfylder særlige betingelser. Denne retspraksis vedrører fiskerfartøjer, men må også
 gælde for såvel handelsskibe som lystbåde, som anvendes til
 erhvervsvirksomhed .
 2 ) Den Franske Republik har undladt at overholde sine
 forpligtelser i henhold til EF-traktatens artikel 171 ved
 ikke at have truffet de foranstaltninger, som er nødven For så vidt angår skibe, som ikke anvendes til erhvervsvirk
 dige for at opfylde dom af 4, april 1974 i sag 167/73 , somhed, men som lystfartøjer, mener Kommissionen, at de
 Kommissionen mod Frankrig (Sml. side 359). græske betingelser for indregistrering i det græske skibsre
 gister strider mod traktatens artikel 6 , 48 og 52 samt mod
 artikel 7 i forordning ( EØF ) nr. 1251 /70 og mod artikel 7 i
 3 ) Den Franske Republik betaler sagens omkostninger.
 Rådets direktiv 75/34/EØF, i det arbejdstagere, som er
 omfattet af artikel 48 , eller selvstændige erhvervsdrivende,
 0 ) EFT nr . C 386 af 31 . 12 . 1994 . som er omfattet af artikel 52, skal behandles på samme
 måde som græske statsborgere , både for så vidt angår
 udøvelsen af denne erhvervsvirksomhed som med hensyn til
 betingelserne for at tage bopæl på den pågældende stats
 område .
 Kommissionen mener, at retten til registrering i statens
 Sag anlagt den 7, marts 1996 af Kommissionen for De skibsregister og til at føre det pågældende lands flag kan
 Europæiske Fællesskaber mod Den Hellenske Republik bidrage til at fremme en persons tilpasning i modtagerlandet
 og følgelig til gennemførelsen af formålet med den frie
 ( Sag C-62/96 )
 bevægelighed af personer som omhandlet i traktatens
 ( 96/C 158/02 ) artikel 48 og 52 .
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den (!) EFT nr . L 142 af 30 . 6 . 1970 .
 7 , marts 1996 anlagt sag mod Den Hellenske Republik af ( 2 ) EFT nr . L 14 af 20 . 1 . 1975 .
 Kommissionen for de Europæiske Fællesskaber ved juridisk
 konsulent Frank Benion og Maria Condou-Durande, Kom
 missionens Juridiske Tjeneste, og med valgt adresse i
 Luxembourg hos Carlos Gomez de la Cruz, Kommissionens
 Juridiske Tjeneste , Wagner-Centret, Kirchberg.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande :
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendelse
 afsagt den 14. december 1995 af Tribunale Amministrativo
 — Det fastslås, at Den Hellenske Republik ved at opret Regionale per il Veneto, Anden Afdeling, i sagen David
 holde en række bestemmelser i love eller administrative
 Petrie, Robert Hill og John David Newbold mod Université
 retsforskrifter, der begrænser retten til indregistrering af degli Studi di Verona; adciteret: Camilla Bettoni
 skibe i det græske skibsregister til skibe, som for mere
 end halvdelens vedkommende ejes af græske statsbor ( Sag C-90/96 )
 gere eller græske juridiske personer, hvis ledelse for mere ( 96/C 158/03 )
 end halvdelens vedkommende skal være græske stats
 borgere, har undladt at overholde de forpligtelser, der
 påhviler den i henhold til EØF-traktatens artikel 6 , 48 , Ved kendelse afsagt den 14 . december 1995 , indgået til
 52 , 58 og 221 , samt artikel 7 i Kommissionens forord Domstolens Justitskontor den 21 . marts 1996 , har Tribu
 ning ( EØF ) nr. 1251 /70 af 29 . juni 1970 (') og artikel 7 i nale Amministrativo Regionale per il Veneto, Anden Afde
 Rådets direktiv 75/34/EØF af 17 . december 1974 ( 2 ). ling, i sagen David Petrie, Robert Hill og John David
 Newbold mod Universitå degli Studi di Verona; adciteret:
 — Den Hellenske Republik tilpligtes at betale sagens Camilla Bettoni, forelagt De Europæiske Fællesskabers
 omkostninger . Domstol følgende spørgsmål til præjudiciel afgørelse :
 Skal EØF-traktatens artikel 5 og 48 og artikel 1 og 3 i
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter: forordning ( EØF ) nr 1612/68 af 15 . oktober 1968 ( ] )
 fortolkes således , at de er til hinder for, at det efter
 De betingelser, der er fastsat i den græske lovgivning for lovgivningen i en medlemsstat kun er nærmere angivne
 indregistrering af skibe i det græske skibsregister, er de kategorier som dem, der er fastsat i italiensk ret på grundlag
 samme, som Domstolen har behandlet i sag C-221 /89 af bestemmelser og en administrativ praksis som den
 ( Factortame, dom af 25 . juli 1991 , Sml . side 3905 ) og sag italienske, der kan få vikariater ved universitetsundervisnin
 C-246/89 ( Kommissionen mod Det Forenede Kongerige, gen, mens universitetslektorer i fremmedsprog, som er ansat


text:
16.10.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 347/41
 Sag anlagt den 16. august 2017 — VF International mod EUIPO — Virmani (ANOKHI)
 (Sag T-548/17)
 (2017/C 347/54)
 Stævningen er affattet på engelsk
 Parter
 Sagsøger: VF International Sagl (Stabio, Schweiz) (ved advokat T. van Innis)
 Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: Ken Virmani (München, Tyskland)
 Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO
 Ansøger af det omtvistede varemærke: Ken Virmani
 Det omtvistede varemærke: EU-figurmærke, der indeholder ordbestanddelen »ANOKHI« — registreringsansøgning nr. 13 025 382
 Sagen for EUIPO: Indsigelsessag
 Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 26. maj 2017 af Fjerde Appelkammer ved EUIPO (sag R 2307/2015-4)
 Påstande
 —
 Den anfægtede afgørelse annulleres.
 —
 EUIPO tilpligtes at bære sine egne omkostninger og betale de af sagsøgeren afholdte omkostninger.
 Anbringender
 —
 Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), og artikel 8, stk. 5, i forordning nr. 207/2009
 —
 Tilsidesættelse af artikel 85 i forordning nr. 207/2009 og artikel 94 i forordning nr. 2868/95.


text:
25.7.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 270/37
 Rettens dom af 9. juni 2016 — Magic Mountain Kletterhallen m.fl. mod Kommissionen
 (Sag T-162/13) (1)
 ((Statsstøtte - støtte til konstruktion og drift af Deutscher Alpenverein eV’s klatreanlæg - afgørelse, der erklærer støtten forenelig med det indre marked - støtteordning - mere detaljeret økonomisk analyse - markedssvigt - legitimt formål af almen interesse - artikel 108, stk. 2 og 3, TEUF - alvorlige vanskeligheder))
 (2016/C 270/40)
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøgere: Magic Mountain Kletterhallen GmbH (Berlin, Tyskland), Kletterhallenverband Klever eV (Leipzig, Tyskland), Neoliet Beheer BV (Son, Nederlandene) og Pedriza BV (Haarlem, Nederlandene) (først ved advokaterne M. von Oppen, A. Gerdung og R. Dreblow, dernæst ved advokat M. von Oppen)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (ved T. Maxian Rusche og R. Sauer, som befuldmægtigede)
 Intervenienter til støtte for sagsøgte: Deutscher Alpenverein eV (München, Tyskland) og Deutscher Alpenverein, Sektion Berlin eV (Berlin, Tyskland) (ved advokat R. Geulen)
 Sagens genstand
 Påstand støttet på artikel 263 TEUF om annullation af Kommissionens afgørelse C(2012) 8761 final af 5. december 2012 om statsstøtte SA.33952 (2012/NN) — Tyskland — Deutscher Alpenvereins klatreanlæg
 Konklusion
 1)
 Europa-Kommissionen frifindes.
 2)
 Magic Mountain Kletterhallen GmbH, Kletterhallenverband Klever eV, Neoliet Beheer BV og Pedriza BV betaler solidarisk de af Kommissionen afholdte omkostninger og bærer deres egne omkostninger.
 3)
 Deutscher Alpenverein eV og Deutscher Alpenverein, Sektion Berlin eV, bærer deres egne omkostninger.
 (1) EUT C 147 af 25.5.2013.


text:
12.2.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 46/11
 Rettens dom af 17. december 2010 — Storck mod KHIM (gengivelsen af en chokolademus)
 (Sag T-13/09) (1)
 (EF-varemærker - ansøgning om et tredimensionalt EF-varemærke - form som en chokolademus - absolut registreringshindring - mangel på fornødent særpræg - artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 40/94 (nu artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 207/2009) - ret til forsvar)
 2011/C 46/19
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: August Storck KG (Berlin, Tyskland) (ved advokaterne P. Goldenbaum, T. Melchert og I. Rohr)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (først ved G. Schneider, derefter ved G. Schneider og R. Manea, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelse truffet den 12. november 2008 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 185/2006-4) vedrørende en ansøgning om registrering af et tredimensionelt varemærke, der forestiller en chokolademus, som EF-varemærke.
 Konklusion
 1)
 Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
 2)
 August Storck KG betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 69 af 21.3.2009.


text:
8 . 7 . 95 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr . C 174/3
 eksportstaten har fremsendt resultaterne af undersøgel hører til handelsagentens forretningsområde, at den
 sen til toldmyndighederne i importstaten, og uden at retshandel, der giver ham ret til provision, er blevet
 importøren er blevet gjort bekendt med resultaterne af afsluttet .
 undersøgelsen ?
 f) Er det i strid med retsprincipperne om, at berigelse ikke
 må ske på andres bekostning, proportionalitet, retssik
 kerhed og god tro , såfremt en importør i god tro
 pålægges at svare toldskyld af varer, med hensyn til Appel iværksat den 31 . marts 1995 af Bundesverband der
 hvilke der er blevet begået en toldovertrædelse af Bilanzbuchhalter eV til prøvelse af kendelse afsagt den
 eksportøren, uden at importøren på nogen måde har 23 . januar 1995 af De Europæiske Fællesskabers Ret i
 været involveret ? Første Instans ( Fjerde Afdeling ) i sag T-84/94 , Bundesver
 band der Bilanzbuchhalter eV mod Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber
 g ) Såfremt toldmyndighederne i eksportstaten har undladt ( Sag C-107/95 P)
 at udføre en præventiv kontrol af eksportørens lager,
 ( 95 /C 174/05 )
 inden varecertifikat EUR. 1 er blevet udstedt, og den
 portugisiske importør ikke har vidst dette , foreligger der
 da force majeure , således at der ikke kan ske efterop Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den
 krævning hos importøren ? 31 . marts 1995 iværksat appel af Bundesverband der
 Bilanzbuchhalter eV, Bonn , ved advokat Joachim A. Muller,
 München, og med valgt adresse i Luxembourg hos advokat
 (') EFT nr . L 175 ai 1 . 7 . 1986 , s . 1 .
 (-) EFT nr. L 302 af 19 . 10 . 1992 , s . 1 .
 Årsène Kronshagen, 12 , boulevard de la Foire, til prøvelse af
 (-') Samling af Afgørelser 1993 I , s . 6381 . kendelse afsagt den 23 . januar 1995 af De Europæiske
 Fællesskabers Ret i Første Instans ( Fjerde Afdeling ) i sag
 T-84/94 , Bundesverband der Bilanzbuchhalter eV mod
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber.
 Appellanten har nedlagt følgende påstand :
 Rettens kendelse af 23 . januar 1995 i sag T-84/94 (')
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendelse ophæves .
 afsagt den 30. november 1994 af Protodikio i sagen
 Georgios Kontogeorgas mod Kartonpak AE Anbringender og væsentligste argumenter:
 ( Sag C-104/95 )
 ( 95/C 174/04 ) Bestemmelserne i EF-traktaten, navnlig artikel 5 , 59 , 86 og
 artikel 90, stk . 1 og 3 , er blevet tilsidesat, og traktatens
 artikel 155 og 169 er blevet fortolket forkert. I modsætning
 Ved kendelse afsagt den 30 . november 1994, indgået til til , hvad der er fastslået i den anfægtede kendelse, må der i
 Domstolens Justitskontor den 31 . marts 1995 , har Proto hvert fald kunne anlægges sag til prøvelse af et afslag på at
 dikio, Athen, i sagen Georgios Kontogeorgas mod Karton indlede en procedure efter EF-traktatens artikel 169 eller
 pak AE forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en artikel 90, stk . 3 , når det gøres gældende, at afslaget beror på
 anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgs en mangelfuld oplysning af sagen, eller at Kommissionens
 mål : skøn i det konkrete tilfælde er reduceret til nul .
 (') EFT nr . C 74 at 25 . 3 . 1995 , s . 11 .
 a ) Såfremt en handelsagent har fået overdraget et bestemt
 geografisk område, har han da ret til provision ved
 retshandler, som afsluttes uden hans medvirken på et
 hvilket som helst tidspunkt, og uanset han ikke selv har
 skaffet de pågældende kunder, eller kun ved retshandler,
 som afsluttes på hans forretningsområde som følge af
 hans medvirken og med kunder, som han selv har Sag anlagt den 10. april 1995 af Forbundsrepublikken
 skaffet ? Tyskland mod Rådet for Den Europæiske Union
 ( Sag C-122/95 ) ■
 ( 95/C 174/06 )
 b ) Hvilken betydning har begrebet » en kunde , der hører
 til « dette område . Navnlig består der, når kunden er et
 selskab, tvivl om, hvorvidt udtrykket » hører til « refere Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den
 rer til selskabets hjemsted eller til det sted , hvor 10 . april 1995 anlagt sag mod Rådet for Den Europæiske
 selskabet rent faktisk udøver sin erhvervsvirksomhed , Union af Forbundsrepublikken Tyskland ved Ministerialrat
 eller hvor eventuelt dets fabrik eller andre produktions Dr. Ernst Roder og Oberregierungsrat Bernd Kloke, For
 indretninger befinder sig, og det er på dette sted , som bundsøkonomiministeriet, D-53107 Bonn .


text:
24.11.2007
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 283/15
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Landesarbeitsgericht Mecklenburg-Vorpommern (Tyskland) den 10. september 2007 — Kathrin Haase, Adolf Oberdorfer, Doreen Kielon, Peter Schulze, Peter Kliem, Dietmar Bössow, Helge Riedel, André Richter og Andreas Schneider mod Superfast Ferries SA, Superfast OKTO Maritime Company og Baltic SF VIII LTD
 (Sag C-413/07)
 (2007/C 283/29)
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Landesarbeitsgericht Mecklenburg-Vorpommern
 Parter i hovedsagen
 Sagsøgere: Kathrin Haase, Adolf Oberdorfer, Doreen Kielon, Peter Schulze, Peter Kliem, Dietmar Bössow, Helge Riedel, André Richter og Andreas Schneider
 Sagsøgte: Superfast Ferries SA, Superfast OKTO Maritime Company og Baltic SF VIII LTD
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Skal artikel 19, nr. 2), litra a), i forordning (EF) nr. 44/2001 (1) fortolkes således, at hvis en arbejdstager er ansat til at arbejde på et bestemt skib, og den pågældende udelukkende er beskæftiget på dette skib, skal dette skib anses for det sted, hvor arbejdstageren sædvanligvis udfører sit arbejde?
 2)
 Skal artikel 19, nr. 2), litra a), fortolkes således, at i hvert fald når det skib, der skal anses for arbejdsstedet, ikke udelukkende eller overvejende anvendes i en bestemt stats territorialfarvand, men anvendes til international søfart — i det foreliggende tilfælde som færge i fast rutefart mellem Tyskland og Finland — skal den kompetente ret for skibets hjemhavn eller indregistreringshavn i den stat, hvis flag skibet fører, anses for at være retten på det sædvanlige arbejdssted?
 3)
 Kan en arbejdstager, som udelukkende udfører sit arbejde på et bestemt skib, der anvendes til international søfart, gå ud fra, at han ikke sædvanligvis udfører sit arbejde i en bestemt stat, således at det ikke er artikel 19, nr. 2), litra a), men artikel 19, nr. 2), litra b), der finder anvendelse ved fastlæggelsen af, hvilken ret i en anden stat end arbejdstagerens bopælsstat, der er kompetent?
 4)
 Er sidstnævnte tilfældet, skal artikel 19, nr. 2), litra b), da fortolkes således, at et kontor i en af skibets sædvanlige anløbshavne, der ikke drives af arbejdsgiveren selv, men af et andet selskab, som ved en managementkontrakt af arbejdsgiveren er blevet overdraget den opgave som »operatør« at organisere den økonomiske og tekniske drift af arbejdsgiverens skib, og som på kontoret beskæftiger en »Crew Manager«, der blandt andet skal koordinere medarbejderindsatsen, også kan anses for en virksomhed, som har ansat arbejdstageren, når ansættelseskontrakterne ikke indgås på dette kontor, men med kaptajnen på skibet, mens kontoret udleverer tjenesteplaner, modtager underretninger om arbejdsudygtighed, og Crew Manageren, der er beskæftiget på kontoret, meddeler afskedigelser?
 5)
 Såfremt spørgsmål 4 skal besvares bekræftende:
 a)
 Kan køberen af skibet, hvis besætningsmedlemmer i henhold til artikel 19, nr. 2), litra b), kunne sagsøge deres tidligere arbejdsgiver ved retten på det sted, hvor den virksomhed, som ansatte dem, var beliggende, sagsøges ved den samme ret, allerede fordi de afskedigede medarbejdere gør gældende, at deres ansættelseskontrakter er overgået til køberen i overensstemmelse med de nationale bestemmelser om virksomhedsoverdragelse, som disse arbejdstagere hævder finder anvendelse?
 b)
 Såfremt der tillige anlægges sag mod den under spørgsmål 4 nævnte »Operatør«, der meddelte afskedigelsen, kan sagen da anlægges for den samme ret, hvor den tidligere arbejdsgiver sagsøges?
 (1) EFT L 12, s. 1.


text:
16.3.2002 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 68/21
 ›Sag anlagt den 24. januar 2002 af Spyridon de Athanas- Sag anlagt den 24. januar 2002 af Abraham Dekker mod
 sios Pappas mod Kommissionen for De Europæiske Europol
 Fællesskaber
 (Sag T-11/02) (Sag T-12/02)
 (2002/C 68/36) (2002/C 68/37)
 (Processprog: fransk)
 (Processprog: nederlandsk)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 den 24. januar 2002 anlagt sag mod Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber af Spyridon de Athanassios Pappas, Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 Krainem (Belgien), ved advokat Konstantinos Adamanto- den 24. januar 2002 anlagt sag mod Europol af Abraham
 poulos. Dekker, Dordrecht (Nederlandene), ved Gerrit Pieter Jongeneel
 og Serge Alexsander Ray.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 — Ansættelsesmyndighedens beslutning af 26. oktober Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 2001, hvori der tages stilling til sagsøgerens klage af
 5. juni 2001 (R/277/01), annulleres. — Europol’s direktørs afgørelse af 15. juni 2001 annulleres.
 — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger. — Sagsøgeren tilkendes erstatning for den lidte skade (vedrø-
 rende løn, invaliditet og omdømme), som skal opgøres
 nærmere.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 — Europol tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Sagsøgeren, en tidligere generaldirektør i Kommissionen, har
 anfægtet denne beslutning, der er truffet i henhold til tjeneste-
 mandsvedtægtens artikel 50, og hvori det er fastsat, i hvilket
 tidsrum han bevarer sin ret til en månedlig godtgørelse, efter Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 at han i tjenestens interesse er gået på pension, idet han har
 anført, at der ved beregningen af godtgørelsen ikke er taget
 hensyn til de tidsrum, hvor sagsøgeren inden sin indtrædelse i Den anfægtede afgørelse er til skade for sagsøgeren, idet hans
 Fællesskabernes tjeneste, var ansat i de nationale administratio- kontrakt alene forlænges med seks måneder i stedet for med et
 ner i Grækenland og i Nederlandene. år, hvilket er det sædvanlige. Ifølge sagsøgeren er denne
 forlængelse af kontrakten med urette blevet anvendt for at
 Sagsøgeren har til støtte herfor anført, at varigheden af den bedømme hans indsats. En sådan bedømmelse skal foretages i
 pågældende tjenestemands tidligere stillinger, i de tilfælde, overensstemmelse med artikel 2, 23-29 og 88 i vedtægten for
 hvor en tjenestemand er indtrådt i Fællesskabernes tjeneste Europols personale (1). Ifølge sagsøgeren har der på grundlag
 efter at have fratrådt en stilling i den nationale administration, af disse artikler aldrig fundet en negativ bedømmelse af hans
 og hvor den aktuarmæssige modværdi eller, som i sagsøgerens kvalifikationer sted.
 tilfælde, den fastsatte tilbagekøbsværdi af de erhvervede pen-
 sionsrettigheder, i henhold til artikel 11 og 12 i bilag VIII til
 vedtægten (almengyldige bestemmelser) skal indregnes som Endvidere har sagsøgeren påberåbt sig den mangelfuld begrun-
 egentlig tjenestetid, dvs. som tjeneste udført i Fællesskaberne, delse af den anfægtede afgørelse, idet de anførte begrundelser
 med samtlige de retsvirkninger, der er forbundet hermed. ikke på nogen måde er underbyggede eller endda forekommer
 Sagsøgeren er følgelig af den opfattelse, at Kommissionen at være ukorrekte. Ifølge sagsøgeren er en forlængelse af hans
 skulle have taget hensyn til de tjenesteperioder, han har kontrakt for en periode på seks måneder desuden i strid med
 tilbagelagt i de nationale administrationer, og at Kommissionen vedtægtens artikel 6. Da varigheden af sagsøgerens første
 ved ikke at have gjort dette har tilsidesat de gældende kontrakt var på et år, skulle den ligeledes forlænges med
 bestemmelser. mindst et år. Endelig har sagsøgeren påberåbt sig, at der
 foreligger tilsidesættelse af princippet om forbud mod forskels-
 Sagsøgeren har ligeledes gjort gældende, at den omtvistede behandling, idet han er den eneste tjenestemand, der ikke har
 beslutning tilsidesætter princippet om forbud mod forskelsbe- fået sin kontrakt forlænget med mindst et år.
 handling og fællesskabsreglerne om fri bevægelighed for
 personer.
 (1) Rådets retsakt af 3. december 1998 om vedtagelse af vedtægten
 for Europols personale (EFT C 26 af 30.1.1999, s. 23).


text:
14.11.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 419/56
 Sag anlagt den 26. september 2016 — Athletic Club mod Kommissionen
 (Sag T-679/16)
 (2016/C 419/73)
 Processprog: spansk
 Parter
 Sagsøger: Athletic Club (Bilbao, Spanien) (ved advokaterne E. Lucas Murillo de la Cueva og J. Luis Carrasco)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgerens påstande
 —
 Artikel 1 i Kommissionens afgørelse C (2016) 4046 final af 4. juli 2016 om statsstøtte SA.29769 (2013/C) (ex 2013/NN), som Spanien har indrømmet visse fodboldklubber, annulleres for så vidt som den vedrører Athletic Club.
 —
 Artikel 4 og 5 i Kommissionens afgørelse C (2016) 4046 final af 4. juli 2016 om statsstøtte SA.29769 (2013/C) (ex 2013/NN), som Spanien har indrømmet visse fodboldklubber, annulleres for så vidt som den pålægger tilbagesøgning af den støtte, der angiveligt er ydet Athletic Club, og for så vidt som den pålægger ophævelse af selskabsskatteordningen for nonprofitvirksomheder, i henhold til hvilken Athletic Club er blevet beskattet.
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Dette søgsmål er anlagt til prøvelse af Kommissionens afgørelse C (2016) 4046 final af 4. juli 2016 om statsstøtte SA.29769 (2013/C) (ex 2013/NN), som Spanien har indrømmet visse fodboldklubber. Hvad angår sagsøgeren består denne støtte i en skattefordel, som klubben har opnået i den pågældende periode, idet den er blevet beskattet som en nonprofitforening og ikke på grundlag af den almindelige selskabsbeskatningssats.
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat fem anbringender.
 1.
 Første anbringende om en tilsidesættelse af artikel 107, stk. 1, TEUF
 —
 Det gøres i denne forbindelse gældende, at den i afgørelsen undersøgte foranstaltning inden for den geografiske referenceramme (Vizcaya) ikke kan anses for at være selektiv, eftersom alle fodboldklubber er nonprofitvirksomheder, som er underlagt den samme ordning og selskabsskattesats.
 2.
 Andet anbringende om en tilsidesættelse af artikel 107, stk. 1, TEUF
 —
 Det gøres i denne forbindelse gældende, at forskellen i beskatningen af nonprofitvirksomheder og aktieselskaber er begrundet af de grundlæggende eksisterende forskelle mellem disse typer enheder.
 3.
 Tredje anbringende om en tilsidesættelse af artikel 107, stk. 1, TEUF
 —
 Det gøres i denne forbindelse gældende, at den i afgørelsen undersøgte foranstaltning hverken fordrejer konkurrencen eller påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne.
 4.
 Fjerde anbringende om en tilsidesættelse af artikel 108 TEUF og artikel 1, litra b), nr. i), og artikel 17, 18 og 19 i Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22. marts 1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93 (EFT 1999, L 83, s. 1).
 —
 Det gøres i denne forbindelse gældende, at såfremt den i afgørelsen undersøgte foranstaltning skal anses for statsstøtte, skal den under alle omstændigheder behandles som eksisterende statsstøtte.
 5.
 Femte anbringende om en tilsidesættelse af artikel 296 TEUF og af artikel 41, stk. 1, litra c), i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder
 —
 Det gøres i denne forbindelse gældende, at den anfægtede afgørelse er behæftet med en begrundelsesmangel, idet der ikke er foretaget en undersøgelse af de grundlæggende krav for at fastslå en statsstøtte, og idet der ikke er givet et svar på de begrundede argumenter, som parterne har fremsat, hvorved afgørelsen har tilsidesat de grundlæggende krav til bevisbyrden.


text:
30.12.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 326/83
 EU-Personalerettens dom (Første Afdeling) af 14. november 2006 — Villa m.fl. mod Parlamentet
 (Sag F-4/06) (1)
 (Pension - overførsel af pensionsrettigheder - beregning af den allerede opnåede godtgørelse)
 (2006/C 326/168)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøgere: Renata Villa (Senningerberg, Luxembourg) m.fl. (ved avocats G. Bouneou og F. Frabetti)
 Sagsøgt: Europa-Parlamentet (ved J.F. De Wachter og M. Mustapha-Pacha, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Annullation af afgørelserne af 8. februar 2005, hvorved Europa-Parlamentets ansættelsesmyndighed afslår at tilbagebetale sagsøgerne den overskydende godtgørelse, som følger af forskellen mellem de rettigheder, der er erhvervet i løbet af de år, sagsøgerne var tilknyttet pensionsordningen i Italien, og det antal pensionsgivende tjenesteår, der er overført til Fællesskabernes ordning, efter en ny beregning af overførslen af sagsøgernes pensionsrettigheder.
 Konklusion
 1)
 Europa-Parlamentet frifindes.
 2)
 Hver part bærer sine egne omkostninger.
 (1) EUT C 74 af 25.3.2006, s. 34.


text:
23.1.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 22/52
 Sag anlagt den 24. november 2016 — Republikken Cypern mod EUIPO — POCF (Pallas Halloumi)
 (Sag T-825/16)
 (2017/C 022/70)
 Stævningen er affattet på engelsk
 Parter
 Sagsøger: Republikken Cypern (ved S. Malunicz, QC og Solicitor V. Marsland)
 Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: Pancyprian Organisation of Cattle Farmers (POCF) (Latsia, Cypern)
 Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO
 Ansøger af det omtvistede varemærke: Pancyprian Organisation of Cattle Farmers
 Det omtvistede varemærke: EU-figurmærke, der indeholder ordbestanddelene »Pallas Halloumi« — registreringsansøgning nr. 11 180 536
 Sagen for EUIPO: Indsigelsessag
 Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 22. september 2016 af Fjerde Appelkammer ved EUIPO (sag R 2065/2014-4)
 Påstande
 —
 Den anfægtede afgørelse annulleres.
 —
 EUIPO og Pancyprian Organisation of Cattle Farmers tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Anbringende
 —
 Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009.


text:
23.10.2004
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 262/46
 Sag anlagt den 2. august 2004 af Wam SpA mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 (Sag T-316/04)
 (2004/C 262/88)
 Processprog: italiensk
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der den 2. august 2004 anlagt sag mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber af Wam SpA ved avvocato Ernesto Giuliani.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 —
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskabers beslutning nr. K(2004) 1812 endelig udg. af 19. maj 2004 om statsstøtte ydet af Italien til Wam SpA i perioden 1995 til 2000 annulleres, for så vidt som Wam SpA anser og erklærer støtten for forenelig med fællesmarkedet.
 —
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Som følge af en klage indgivet af selskabet Morton Machine Company Limited, besluttede Kommissionen at indlede undersøgelsesproceduren i artikel 88, stk. 2, EF vedrørende to lån med nedsat rente, som Italien havde ydet Wam SpA mellem 1995 og 2000. I den anfægtede beslutning har Kommissionen anset disse foranstaltninger for statsstøtte, der er uforenelig med fællesmarkedet, idet foranstaltningerne er i strid med artikel 87 EF.
 Sagsøgeren har til støtte for sin påstand gjort følgende anbringender gældende:
 —
 Kommissionen har tilsidesat de generelle principper om upartiskhed, selvstændighed, uafhængighed, rimelighed og billighed ved udførelsen af sin funktion ved ikke at behandle klagen fra Morton Machine Limited objektivt og ved uden begrundelse at afvise Wam SpA's forslag om at godtgøre forskellen mellem den markedsrente, Wam SpA anvendte på tidspunktet, hvor hvert lån blev ydet Wam SpA, og den rente, der anvendtes for de to omhandlede lån med nedsat rente.
 —
 Kommissionen har tilsidesat EF-traktatens artikel 87 eller anvendt bestemmelsen urigtigt, ved at erklære støtten ydet til Wam SpA for uforenelig med fællesmarkedet, for så vidt som den kan fordreje konkurrencen mellem medlemsstaterne, når der ikke findes et konkurrenceforhold mellem Wam SpA og Morton Machine Limited, idet Wam SpA ikke producerer eller handler med industrielle blandingsmaskiner, og Wam SpA Engineering Limited var ikke et datterselskab af Wam SpA, men et uafhængigt selskab med hovedsæde i England og underlagt engelsk ret.
 —
 Kommissionen har tilsidesat EF-traktatens artikel 88, stk. 2, ved at have erklæret statsstøtten til Wam SpA, som er ydet i henhold til en italiensk lov, nemlig lov nr. 394 af 29. juli 1981, for ulovlig, selv om Kommissionen selv har erklæret loven forenelig med fællesskabsretten. Under alle omstændigheder har Kommissionen tilsidesat det fællesskabsretlige retssikkerhedsprincip, for så vidt som den ikke har vedtaget nogen bestemmelser om støtte til økonomisk indtrængen i lande uden for EU.
 —
 Kommissionen har tilsidesat EF-traktatens artikel 87 og 88 eller anvendt bestemmelserne urigtigt ved at fastslå, at retsgrundlaget for den tildelte støtte ikke er blevet meddelt, og ved at erklære støtten uforenelig med fællesmarkedet på grund af denne udeladelse og ikke ved at foretage en juridisk realitetsvurdering.
 —
 Kommissionen har tilsidesat EF-traktatens artikel 87 og artikel 2, litra b), i forordning (EF) nr. 69/2001 ved at erklære, at der er tale om eksportstøtte, der som sådan er undtaget fra »de minimis«-reglen, selv om støtten ikke er forbundet med nogen eksporteret mængde af produkter, men blot med forsøg på at trænge ind på markeder uden for EU.
 Sagsøgeren har endvidere anført, at der foreligger forskellige former for tilsidesættelse af kravet om begrundelse af retsakter og en tilsidesættelse af retsprincippet, princippet om rimelighed og om god forvaltning.


text:
14.7.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 223/6
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Audiencia Provincial Navarra (Spanien) den 25. april 2014 — Antonia Valdivia Reche mod Banco de Valencia S.A.
 (Sag C-208/14)
 2014/C 223/08
 Processprog: spansk
 Den forelæggende ret
 Audiencia Provincial Navarra
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Antonia Valdivia Reche
 Sagsøgt: Banco de Valencia S.A.
 Præjudicielt/Præjudicielle spørgsmål
 Er den nationale ret forpligtet til i henhold til artikel 6 i direktiv 93/13 (1), efter at have vurderet, at det vilkår, der fastsætter morarentesatsen til 29 %, er urimeligt, at erklære dette vilkår ugyldigt uden mulighed for at ændre den aftalte rentesats, selv om en af de sagsøgte forbrugere udtrykkeligt har nedlagt påstand herom?
 (1) Rådets direktiv 93/13/EØF af 5.4.1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler (EFT L 95, s. 29).


text:
3.8.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 226/9
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Sozialgericht Leipzig (Tyskland) den 19. juni 2013 — Elisabeta Dano og Florin Dano mod Jobcenter Leipzig
 (Sag C-333/13)
 (2013/C 226/18)
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Sozialgericht Leipzig
 Parter i hovedsagen
 Sagsøgere: Elisabeta Dano og Florin Dano
 Sagsøgt: Jobcenter Leipzig
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Omfatter det personelle anvendelsesområde for artikel 4 i forordning nr. 883/3004 (1) personer, der ikke ønsker at fremsætte krav om ydelser af socialsikringsretlig eller familieunderstøttende art som omhandlet i forordningens artikel 3, stk. 1, men derimod om en særlig ikke-bidragspligtig ydelse som omhandlet i artikel 3, stk. 3, sammenholdt med artikel 70 i forordningen?
 2)
 For det tilfælde, at spørgsmål 1 besvares bekræftende: er det som følge af artikel 4 i forordning nr. 883/2004 forbudt for medlemsstaterne helt eller delvis at udelukke dårligt stillede EU-borgere fra at opnå ikke-bidragspligtige sociale ydelser, der muliggør et eksistensminimum, i henhold til forordningens artikel 70, for derved at hindre, at der fremsættes urimelige krav om sådanne ydelser, der bevilges egne statsborgere i en lignende situation?
 3)
 For det tilfælde, at spørgsmål 1) eller 2 besvares benægtende: Er det i henhold til a) artikel 18 TEUF og/eller b) artikel 20, stk. 2, andet punktum, litra a), TEUF, sammenholdt med artikel 20, stk. 2, tredje punktum, TEUF og artikel 24, stk. 2, i direktiv 2004/38 (2) forbudt for medlemsstaterne helt eller delvis at udelukke dårligt stillede EU-borgere fra at opnå ikke-bidragspligtige sociale ydelser, der muliggør et eksistensminimum, i henhold til artikel 70 i forordning nr. 883/2004, for derved at hindre, at der fremsættes urimelige krav om sådanne ydelser, der bevilges egne statsborgere i en lignende situation?
 4)
 For det tilfælde, at det følger af besvarelsen af ovennævnte spørgsmål, at en delvis udelukkelse fra at opnå ydelser, der muliggør et eksistensminimum, er i overensstemmelse med EU-retten: må bevillingen af ikke-bidragspligtige ydelser, der muliggør et eksistensminimum, til EU-borgere i andre situationer end akutte nødstilfælde begrænses til at stille de midler, der er nødvendige, for at vedkommende kan vende tilbage til hjemlandet, til rådighed, eller kræver artikel 1, 20 og 51 i chartret om grundlæggende rettigheder, at der stilles videregående ydelser til rådighed, som gør det muligt at tage permanent ophold?
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 883/2004 af 29.4.2004 om koordinering af de sociale sikringsordninger (EUT L 166, s. 1).
 (2) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/38/EF af 29.4.2004 om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område, om ændring af forordning (EF) nr. 1612/68 og om ophævelse af direktiv 64/221/EØF, 68/360/EØF, 72/194/EØF, 73/148/EØF, 75/34/EØF, 75/35/EØF, 90/364/EØF, 90/365/EØF og 93/96/EØF (EUT L 158, s. 77).


text:
28.4.2007
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 96/3
 Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 29. marts 2007 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland
 (Sag C-64/04) (1)
 (Traktatbrud - fiskerilicenser - forordning (EF) nr. 3690/93 - fartøjerne Cleopatra og Ocean Quest - endelig overførsel af fartøjer til Argentina)
 (2007/C 96/03)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved T. van Rijn og B. Doherty, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland (ved M. Bethell, som befuldmægtiget)
 Sagens genstand
 Traktatbrud — tilsidesættelse af artikel 5 i Rådets forordning (EF) nr. 3690/93 af 20. december 1993 om en fællesskabsordning om regler for det minimum af oplysninger, der skal angives i fiskerilicenser (EFT L 341, s. 93) — manglende tilbagekaldelse af fiskerilicenser for fartøjerne CLEOPATRA og OCEAN QUEST, efter at de blev flyttet endeligt til Argentina
 Konklusion
 1)
 Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland frifindes.
 2)
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 94 af 17.4.2004.


text:
10.12.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 362/22
 Personalerettens dom (Tredje Afdeling) af 13. september 2011 — Michail mod Kommissionen
 (Sag F-100/09) (1)
 (Personalesag - tjenestemand - retskraft - bistandspligt - vedtægtens artikel 24 - psykisk chikane)
 2011/C 362/35
 Processprog: græsk
 Parter
 Sagsøger: Michail (Bruxelles, Belgien) (ved advokat C. Meïdanis)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (ved J. Currall og J. Baquero Cruz, som befuldmægtigede, bistået af advokaterne E. Bourtzalas og E. Antypa)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af Europa-Kommissionens afslag på sagsøgerens anmodning om bistand i henhold til vedtægtens artikel 24 som følge af den psykiske chikane, som han hævder at have været udsat for.
 Konklusion
 1)
 Europa-Kommissionen frifindes.
 2)
 Michail bærer sine egne omkostninger og betaler Kommissionens sagsomkostninger.
 (1) EUT C 63 af 13.3.2010, s. 52.


text:
C 163/30 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 10.6.2000
 — Kommissionen betaler sagens omkostninger. Under den nu anlagte sag har sagsøgerne nedlagt påstand om,
 at Kommissionens beslutning, der er rettet til medlemsstaterne,
 om at tilbagekalde tilladelser vedrørende humanmedicinske
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter lægemidler, der indeholder denne substans, annulleres.
 Sagsøgerne er farmaceutiske virksomheder, der markedsfører Søgsmålsgrundene og argumenterne er i det væsentligste de
 norpseudoephedrin-holdige lægemidler i forskellige medlems- samme som i sag T-76/00.
 stater.
 Under den nu anlagte sag har sagsøgerne nedlagt påstand om,
 at Kommissionens beslutning, der er rettet til medlemsstaterne,
 om at tilbagekalde tilladelser vedrørende humanmedicinske
 lægemidler, der indeholder denne substans, annulleres.
 Søgsmålsgrundene og argumenterne er i det væsentligste de
 samme som i sag T-76/00. Sag anlagt den 6. april 2000 af Laboratórios Roussel,
 Limitada, og Roussel Iberica S.A. mod Kommissionen for
 De Europæiske Fællesskaber
 (Sag T-85/00)
 (2000/C 163/60)
 Sag anlagt den 6. april 2000 af Laboratórios Roussel,
 Limitada, og Laboratoires Roussel Diamant S.a.r.l. mod
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (Processprog: tysk)
 (Sag T-84/00) Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 den 6. april 2000 anlagt sag mod Kommissionen for De
 (2000/C 163/59) Europæiske Fællesskaber af Laboratórios Roussel, Limitada,
 Mem Martins Codex (Portugal), og Roussel Iberica S.A.,
 Barcelona (Spanien), ved advokat Burchard Sträter, Bonn
 (Forbundsrepublikken Tyskland).
 (Processprog: tysk)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der Sagsøgerne har nedlagt følgende påstande:
 den 6. april 2000 anlagt sag mod Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber af Laboratórios Roussel, Limitada, — Det fastslås, at Kommissionens beslutning af 9. marts 2000
 Mem Martins Codex (Portugal), og Laboratoires Roussel Dia- (K (2000) 608) er ugyldig.
 mant S.a.r.l., Puteaux (Frankrig), ved advokat Burchard Sträter,
 Bonn (Forbundsrepublikken Tyskland).
 — Subsidiært fastslås, at beslutningen er ugyldig, i det omfang
 det ved dens artikel 1, sammenholdt med dens bilag I,
 Sagsøgerne har nedlagt følgende påstande: pålægges medlemsstaterne Portugal og Spanien at tilbage-
 kalde tilladelserne vedrørende sagsøgernes fenproporex-
 — Det fastslås, at Kommissionens beslutning af 9. marts 2000 holdige lægemidler.
 (K (2000) 608) er ugyldig.
 — Kommissionen betaler sagens omkostninger.
 — Subsidiært fastslås, at beslutningen er ugyldig, i det omfang
 det ved dens artikel 1, sammenholdt med dens bilag I,
 pålægges medlemsstaterne Frankrig og Portugal at tilbage-
 kalde tilladelserne vedrørende sagsøgernes clobenzorex- Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 holdige lægemidler.
 — Kommissionen betaler sagens omkostninger. Sagsøgerne er farmaceutiske virksomheder, der markedsfører
 fenproporex-holdige lægemidler i forskellige medlemsstater.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Under den nu anlagte sag har sagsøgerne nedlagt påstand om,
 at Kommissionens beslutning, der er rettet til medlemsstaterne,
 Sagsøgerne er farmaceutiske virksomheder, der markedsfører om at tilbagekalde tilladelser vedrørende humanmedicinske
 clobenzorex-holdige lægemidler i forskellige medlemsstater. lægemidler, der indeholder denne substans, annulleres.
 ---pagebreak--- 10.6.2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 163/31
 Søgsmålsgrundene og argumenterne er i det væsentligste de Sag anlagt den 13. april 2000 af Mag Instrument, Inc. mod
 samme som i sag T-76/00. Harmoniseringskontoret for det Indre Marked (varemær-
 ker, mønstre og modeller)
 (Sag T-88/00)
 (2000/C 163/62)
 Sag anlagt den 11. april 2000 af Bank für Arbeit und
 Wirtschaft Aktiengesellschaft mod Harmoniseringskon-
 toret for det Indre Marked (varemærker, mønstre og (Processprog: tysk)
 modeller)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 (Sag T-87/00)
 den 13. april 2000 anlagt sag mod Harmoniseringskontoret
 for det Indre Marked (varemærker, mønstre og modeller) af
 (2000/C 163/61) Mag Instrument, Inc., Ontario, Californien (USA), ved advokat
 Wedig von der Osten-Sacken, Hoffmann Eitle, München
 (Forbundsrepublikken Tyskland).
 (Processprog: tysk)
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 den 11. april 2000 anlagt sag mod Harmoniseringskontoret
 — Den af Andet Appelkammer ved Harmoniseringskontoret
 for det Indre Marked (varemærker, mønstre og modeller) af
 trufne afgørelse af 14. februar 2000 annulleres for så vidt
 Bank für Arbeit und Wirtschaft Aktiengesellschaft ved advokat
 angår
 Guido Kucsko, Schönherr Barfuss Torggler & Partner, Wien.
 — sag R237/1999-2, sagsøgerens lommelygte Mini Mag-
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 lite’s form;
 — Den af Tredje Appelkammer ved Harmoniseringskontoret
 for det Indre Marked trufne afgørelse af 31. januar 2000 — sag R238/1999-2, sagsøgerens lommelygte 3 C Cell
 vedrørende EF-varemærkeansøgning nr. 000387233 EA- Maglite’s form;
 SYBANK annulleres;
 — sag R239/1999-2, sagsøgerens lommelygte 3 D Cell
 — Harmoniseringskontoret for det Indre Marked tilpligtes at Maglite’s form;
 betale sagens omkostninger.
 — sag R240/1999-2, sagsøgerens lommelygte Mag Char-
 ger’s form;
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 — sag R241/1999-2, sagsøgerens lommelygte Solitaire’s
 Det omhandlede vare- ordmærket »EASYBANK« — an- form.
 mærke: søgning nr. 387233
 Vare eller tjenesteydelse: Varer og tjenesteydelser i klasse — Sagsøgte tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 36 (tjenesteydelser fra en direkte
 bank, særligt elektroniske banktje-
 nesteydelser) Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Den for appelkammeret Undersøgerens afslag på registre-
 påklagede afgørelse: ring De omhandlede vare- tredimensionale varemærker be-
 mærker: stående i lommelygters form —
 Søgsmålsgrunde: — Urigtig anvendelse af artikel 7, registreringsansøgning nr.
 stk. 1, litra b), i forordning EF 139527, 119552, 206789,
 nr. 40/94 206689, 206870
 — Urigtig anvendelse af artikel 7,
 stk. 1, litra c), i forordning EF Vare eller tjenesteydelse: varer i klasse 9 og 11 (særligt
 nr. 40/94 lommelygter og tilbehør)
 Den for appelkammeret undersøgerens registreringsnæg-
 påklagede afgørelse: telse


text:
11.5.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 136/9
 Anmodning indgivet af Héraðsdómur Reykjavíkur den 16. december 2011 om en rådgivende udtalelse fra EFTA-Domstolen i sagen Vín Tríó ehf. mod den islandske stat
 (Sag E-19/11)
 2012/C 136/06
 Héraðsdómur Reykjavíkur (Reykjavík herredsret) har ved skrivelse af 16. december 2011, som indgik til EFTA-Domstolens justitskontor den 26. december 2011, anmodet om en rådgivende udtalelse i sagen Vín Tríó ehf. mod den islandske stat om følgende spørgsmål:
 1)
 Strider det mod artikel 11 eller mod artikel 16, stk. 1, i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, hvis en kontraherende part i sin lovgivning eller gennem forvaltningsakter fastsætter, at et organ, som har statsligt monopol på detailsalg af alkohol, kan nægte at modtage alkoholiske drikke, der indeholder stimulanser som koffein, til salg i sine detailforretninger?
 2)
 Hvis EFTA-Domstolen mener, at en ordning som den, der er beskrevet i det første spørgsmål, udgør en kvantitativ importrestriktion eller en foranstaltning med tilsvarende virkning, jf. artikel 11 i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, anmodes der om svar på spørgsmålet om, hvorvidt en sådan ordning alligevel kan anses for at være berettiget under henvisning til aftalens artikel 13.
 3)
 Hvis en ordning som den, der er beskrevet i det første spørgsmål, anses for at være i strid med artikel 11 eller artikel 16, stk. 1, i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, anmodes der om svar på spørgsmålet om, hvorvidt EFTA-Domstolen mener (i det omfang, den vurderer sådanne spørgsmål), at de betingelser, som sagsøger skal opfylde for at få ret til erstatning fra EFTA-staten på grund af krænkelse af aftalen, er opfyldt.


text:
29.2.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 78/5
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af cour d’appel de Versailles (Frankrig) den 14. december 2015 — Electricité Réseau Distribution France SA (ERDF) mod Axa Corporate Solutions SA og Ombrière Le Bosc SAS
 (Sag C-669/15)
 (2016/C 078/06)
 Processprog: fransk
 Den forelæggende ret
 Cour d’appel de Versailles
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Electricité Réseau Distribution France SA (ERDF)
 Sagsøgte: Axa Corporate Solutions SA og Ombrière Le Bosc SAS
 Præjudicielt spørgsmål
 Er bekendtgørelserne af 10. juli 2006 og 12. januar 2010, udstedt i medfør af dekret 2000-1196 af 6. december 2000 og dekret 2001-410 af 10. maj 2001, der selv er vedtaget i henhold til lov 2000-108 af 10. februar 2000, i strid med artikel 107 og 108 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (tidligere artikel 87 og 88 i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab), for så vidt som de kan udgøre statsstøtte, der, såfremt dette er tilfældet, kan påvirke bekendtgørelsens gyldighed, idet den ikke forudgående blev anmeldt til Kommissionen i henhold til traktatens artikel 108, stk. 3?


text:
8.4.2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 102/1
 I
 (Meddelelser)
 DOMSTOLEN
 DOMSTOLEN
 DOMSTOLENS DOM de Almeida, og dommerne, C. Gulmann og J.-P. Puissochet
 (refererende dommer); generaladvokat: D. Ruiz-Jarabo Colo-
 mer; justitssekretær: R. Grass, den 20. januar 2000 afsagt dom,
 (Tredje Afdeling) hvis konklusion lyder således:
 af 20. januar 2000
 1) Artikel 16, stk. 1, i Kommissionens forordning (EØF)
 i sag C-414/98, Landerzeugergemeinschaft eG Groß Go- nr. 4115/88 af 21. december 1988 om gennemførelsesbestem-
 dems mod Amt für Landwirtschaft Parchim (anmodning melser for ordningen med støtte til ekstensivering af produktionen,
 om præjudiciel afgørelse fra Verwaltungsgericht Schwe- som ændret ved Kommissionens forordning (EØF) nr. 838/93
 rin) (1) af 6. april 1993, skal fortolkes således, at de deri fastsatte
 bestemmelser om beregning af nedsættelsen af ekstensiverings-
 støtten finder anvendelse, når forskellen mellem det antal enheder,
 (»Landbrug — forordning (EØF) nr. 4115/88 — støtte til der er ansøgt om støtte for, og det konstaterede antal enheder
 ekstensivering af produktionen — sanktioner«) udgør mere end 2 ha, men dog mindre end 10 % af det areal,
 der er ansøgt om støtte for.
 (2000/C 102/01)
 2) Nedsættelsen af ekstensiveringsstøtten i henhold artikel 16,
 (Processprog: tysk) stk. 1, andet punktum, i forordning nr. 4115/88, som ændret
 ved forordning nr. 838/93, vedrører hele den periode, for hvilken
 den af støttemodtageren indgåede forpligtelse gælder, medmindre
 modtageren kan godtgøre, at uoverensstemmelsen mellem det
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig- antal enheder, som der er ansøgt om støtte for, og det konstaterede
 gjort i Samling af Afgørelser) antal enheder ikke var forsætlig eller skyldtes uagtsomhed fra
 hans side.
 I sag C-414/98, angående en anmodning, som Verwaltungsge-
 richt Schwerin (Tyskland) i medfør af EF-traktatens artikel 177
 (nu artikel 234 EF) har indgivet til Domstolen for i den for
 nævnte ret verserende sag, Landerzeugergemeinschaft eG Groß
 Godems mod Amt für Landwirtschaft Parchim, at opnå en (1) EFT C 33 af 6.2.1999.
 præjudiciel afgørelse vedrørende fortolkningen af artikel 16 i
 Kommissionens forordning (EØF) Nr. 4115/88 af 21. decem-
 ber 1988 om gennemførelsesbestemmelser for ordningen med
 støtte til ekstensivering af produktionen (EFT L 361, s. 13),
 som ændret ved Kommissionens forordning (EØF) nr. 838/93
 af 6. april 1993 (EFT L 88, s. 16), har Domstolen (Tredje
 Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, J.C. Moitinho


text:
22.11.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 301/14
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale Amministrativo Regionale per la Sicilia (Italien) den 21. august 2008 — ERG Raffinerie Mediterranee SpA m.fl. mod Ministero dello Sviluppo Economico m.fl.
 (Sag C-378/08)
 (2008/C 301/26)
 Processprog: italiensk
 Den forelæggende ret
 Tribunale Amministrativo Regionale per la Sicilia
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: ERG Raffinerie Mediterranee SpA m.fl.
 Sagsøgt: Ministero dello Sviluppo Economico m.fl.
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Er princippet om, at »forureneren betaler« (jf. artikel 174 (tidligere artikel 130 R), stk. 2, i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab) og bestemmelserne i direktiv 2004/35/EF (1) af 21. april 2004 [om miljøansvar for så vidt angår forebyggelse og afhjælpning af miljøskader] til hinder for en national lovgivning, hvorefter de offentlige myndigheder kan udstede pålæg til private erhvervsdrivende — alene som følge af, at de udøver deres virksomhed i et område, som længe har været forurenet, eller et område, som grænser op hertil — om at træffe foranstaltninger til udbedring heraf uden at foretage nogen undersøgelse med henblik på at fastslå, hvem der er ansvarlig for forureningen?
 2)
 Er princippet om, at »forureneren betaler« (jf. artikel 174 (tidligere artikel 130 R), stk. 2, i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab) og bestemmelserne i direktiv 2004/35/EF af 21. april 2004 til hinder for en national lovgivning, hvorefter de offentlige myndigheder særskilt kan pålægge indehavere af fast ejendom og/eller personer, der udøver erhvervsvirksomhed i det forurenede område, ansvar for udbedring af miljøskader, uden at det er nødvendigt først at påvise en årsagsforbindelse mellem den pågældendes adfærd og forureningen, men alene i kraft af den »stilling« som den pågældende befinder sig i (som følge af, at denne udøver aktivitet inden for det omhandlede område)?
 3)
 Er Fællesskabets regler i artikel 174 (tidligere artikel 130 R), stk. 2, i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab og direktiv 2004/35/EF af 21. april 2004 til hinder for en national lovgivning, hvorefter de offentlige myndigheder uden hensyn til princippet om, at »forureneren betaler«, særskilt kan pålægge indehavere af fast ejendom og/eller virksomheder i det forurenede område ansvaret for udbedring af miljøskader, uden at det er nødvendigt først at påvise, dels at der er årsagsforbindelse mellem den pågældendes adfærd og forureningen, dels at den subjektive betingelse om forsæt eller uagtsomhed er opfyldt?
 4)
 Er Fællesskabets principper om beskyttelse af konkurrencen i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab og direktiverne 2004/18/EF (2), 93/97/EØF (3) og 89/665/EØF (4) til hinder for en national lovgivning, hvorefter de offentlige myndigheder kan overdrage udførelsen af opgaver på offentlig grund vedrørende undersøgelse, planlægning og gennemførelse af rensningsforanstaltninger — som dermed rettelig har karakter af offentlige opgaver — direkte til private (Società Sviluppo SpA og Sviluppo Italia Aree Produttive SpA), uden først at iværksætte de nødvendige procedurer om offentligt udbud?
 (1) EUT L 143, s. 56.
 (2) EUT L 134, s. 114.
 (3) EFT L 290, s. 1.
 (4) EFT L 395, s. 33.


text:
11.10.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 260/2
 Afdelingernes sammensætning efter tiltrædelsen af dommer K. O'Higgins
 (2008/C 260/02)
 Retten i Første Instans' plenum har som følge af, at K. O'Higgins er tiltrådt som dommer, den 17. september 2008 truffet beslutning om at ændre Rettens plenums beslutninger af 25. september 2007 og 8. juli 2008 om afdelingernes sammensætning.
 I tidsrummet 17. september 2008 — 30. september 2008, og derefter i tidsrummet 1. oktober 2008 — 31. august 2010 er afdelingernes sammensætning som følger:
 Tredje Udvidede Afdeling, som sættes med fem dommere:
 Afdelingsformanden, J. Azizi, og dommerne E. Cremona, I. Labucka, S. Frimodt Nielsen og K. O'Higgins
 Fjerde Udvidede Afdeling, som sættes med fem dommere:
 Afdelingsformanden, O. Czúcz, og dommerne E. Cremona, I. Labucka, S. Frimodt Nielsen og K. O'Higgins
 Fjerde Afdeling, som sættes med tre dommere:
 Afdelingsformand O. Czúcz
 Dommer I. Labucka
 Dommer K. O'Higgins


text:
7.11.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 267/45
 Appel iværksat den 2. september 2009 af Perfetti van Melle SpA til prøvelse af dom afsagt den 1. juli 2009 af Retten i Første Instans (Ottende Afdeling) i sag T-16/08, Perfetti Van Melle SpA mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM), Cloetta Fazer AB
 (Sag C-353/09 P)
 2009/C 267/78
 Processprog: engelsk
 Parter
 Appellant: Perfetti Van Melle SpA (ved avvocati P. Perani og P. Pozzi)
 De andre parter i appelsagen: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM), Cloetta Fazer AB
 Appellanten har nedlagt følgende påstande
 —
 Appelsagen antages til realitetsbehandling og den appellerede dom afsagt af Retten i Første Instans i sag T-16/08 ophæves i sin helhed i overensstemmelse med artikel 61 i statutten for Domstolen og procesreglementets artikel 113.
 —
 Domstolen træffer endelig afgørelse, hvis sagen er moden til påkendelse, således at afgørelsen truffet af annullationsafdelingen ved KHIM den 24. november 2005 vedrørende ugyldighedsbegæring nr. 941 C 973065 annulleres, og således at de sagsøgte tilpligtes at betale sagsomkostningerne for Retten i Første Instans og Domstolen såvel som sagsomkostningerne i forbindelse med sagen om ugyldighed ved KHIM.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 1. Anbringender
 I den foreliggende sag har Perfetti Van Melle SpA iværksat appel til prøvelse af dom afsagt af Retten i Første Instans den 1. juli 2009 i sag T-16/08, forkyndt den 2. juli 2009.
 Til støtte for appellen gør appellanten gældende, at den appellerede dom afsagt af Retten i Første Instans i dette tilfælde er behæftet med urigtig fortolkning og retsanvendelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i Rådets forordning (EF) nr. 40/94 af 20. december 1993 om EF-varemærker (1), sammenholdt med samme forordnings artikel 53, stk. 1.
 1.1 Første indsigelse. Appellanten gør gældende, at Retten i Første Instans ikke har undersøgt de omhandlede mærker ud fra en »helhedsvurdering« eller et »helhedsindtryk«.
 Det er et vedtaget princip, at helhedsvurderingen af risikoen for forveksling vedrørende den visuelle, lydmæssige eller begrebsmæssige lighed af de omhandlede mærker, skal baseres på et helhedsindtryk af mærkerne, navnlig under hensyntagen til de bestanddele, der har særpræg eller er dominerende. Appellanten gør gældende, at Retten i Første Instans undlod at anvende ovennævnte princip, og navnlig at Retten fandt, at der bestod en risiko for forveksling, idet Retten udelukkende baserede sin vurdering på, at mærkerne havde fællestrækket »CENTER«.
 I den appellerede dom har man forsømt at foretage en vurdering af mærkerne ud fra en »helhedsvurdering« og et »helhedsindtryk« af disse. I stedet er der i den appellerede dom anvendt en analytisk tilgang og foretaget en vurdering af på den ene side mærket »CENTER« og på den anden side den første orddel »CENTER« af det anfægtede mærke, uden at tillægge den anden orddel »SHOCK« nogen betydning. Det er korrekt, at kriterierne helhedsvurdering og helhedsindtryk nævnes i den appellerede dom, men er også korrekt, at det ikke er tilstrækkeligt at nævne og gengive et kriterium fra retspraksis. For at gøre det rigtige er det vigtigt at handle i overensstemmelse med princippet og anvende det korrekt i det konkrete tilfælde. Dette er ikke sket i den appellerede dom. I den appellerede dom har man indskrænket sig til at konstatere, at de to mærker, der sammenlignes, begge har orddelen »CENTER«, uden at forklare, hvorfor orddelen »SHOCK« ikke er tilstrækkelig til at udelukke en risiko for forveksling.
 Af de ovennævnte grunde gør appellanten også gældende, at man i den appellerede dom forvrænger faktum og tilsidesætter begrundelsespligten.
 1.2 Anden indsigelse. Appellanten gør gældende, at Retten i Første Instans i den appellerede dom har forsømt at tage visse meget vigtige og relevante omstændigheder i betragtning.
 Ved den appellerede dom er artikel 8, stk. 1, litra b), overtrådt, idet Retten ikke foretog en vurdering af omstændigheder, der var særdeles relevante med henblik på at afgøre, om der forelå en risiko for forveksling mellem mærkerne. Retten i Første Instans har navnlig ikke taget højde for den lange eksistens side om side af de mærker, der sammenlignes, og for det forhold, at der ikke har været nogen konkret forveksling som nøje redegjort for i stævningen indgivet til Retten i Første Instans.
 Hertil kommer, at Retten i Første Instans ikke har foretaget en korrekt vurdering af en anden vigtig omstændighed i form af den relevante kundekreds’ grad af opmærksomhed. Det er ulogisk, når Retten i Første Instans finder, at en almindeligt oplyst, rimeligt opmærksom og velunderrettet forbruger ikke ville bemærke tilstedeværelsen af ordet »SHOCK«, og anerkender, at de mærker, der vurderes, ikke alene har visuelle og fonetiske forskelle, men også forskellig betydning, idet mærket »CENTER« er et ord, der fremkalder ideen om »midterpunktet af noget«, og idet mærket »CENTER SHOCK« i kraft af tilstedeværelsen af den mest karakteristiske del »SHOCK« er et udtryk, der fremkalder ideen om en stærk fornemmelse (shock), som forbrugeren vil føle, når denne tygger i midten af tyggegummiet.
 2. Påstande
 —
 Appelsagen antages til realitetsbehandling, således at den appellerede dom afsagt af Retten i Første Instans i sag T-16/08 ophæves i sin helhed i overensstemmelse med artikel 61 i statutten for Domstolen og procesreglementets artikel 113.
 —
 Domstolen træffer endelig afgørelse, hvis sagen er moden til påkendelse, således at afgørelsen truffet af annullationsafdelingen ved KHIM den 24. november 2005 vedrørende ugyldighedsbegæring nr. 941 C 973065 annulleres, og således at de sagsøgte tilpligtes at betale sagsomkostningerne for Retten i Første Instans og for Domstolen såvel som sagsomkostningerne i forbindelse med sagen om ugyldighed ved KHIM i overensstemmelse med procesreglementets artikel 122.
 —
 Subsidiært, såfremt sagen ikke er moden til påkendelse, hjemvises sagen til Retten i Første Instans til fornyet behandling i overensstemmelse med de bindene kriterier, der er fastsat af Domstolen.
 (1) EFT 1994 L 11, s. 1.


text:
6.9.2003 DA Den Europæiske Unions Tidende C 213/31
 2) Sagsøgeren betaler sagens omkostninger. 2) Sagsøgeren betaler sagens omkostninger.
 (1 ) EFT C 245 af 1.9.2001.
 ( 1) EFT C 227 af 11.8.2001.
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 den 9. juli 2003
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 i sag T-156/01, Laboratorios RTB, SL mod Kontoret
 den 3. juli 2003 for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og
 Design) (KHIM) (1)
 i sag T-129/01, José Alejandro, SL mod Kontoret for (»EF-varemærker — ugyldighedssag — artikel 52, stk. 1,
 Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og De- litra a), i forordning (EF) nr. 40/94 — ældre figurmærker og
 sign) (KHIM) (1) ordmærker, som indeholder ordet GIORGI — ansøgning om
 registrering af EF-ordmærket GIORGIO AIRE — relativ
 registreringshindring — artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning
 nr. 40/94 — bevis for brug — artikel 56, stk. 2 og 3, i
 (»EF-varemærker — indsigelsessag — ældre nationale ord- forordning nr. 40/94«)
 mærker BUD — ansøgning om BUDMEN som EF -ordmærke
 — relativ registreringshindring — artikel 8, stk. 1, litra b), i
 forordning (EF) nr. 40/94«) (2003/C 213/60)
 (2003/C 213/59) (Processprog: spansk)
 (Processprog: spansk)
 I sag T-156/01, Laboratorios RTB, SL, Bigues i Riells (Spanien),
 ved advokat A. Canela Giménez, mod Kontoret for Harmonise-
 ring i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)
 (befuldmægtigede: O. Montalto og J.F. Crespo Carrillo), angåen-
 de en påstand om annullation af afgørelsen, der blev truffet
 I sag T-129/01, José Alejandro SL, Alicante (Spanien), ved den 11. april 2001 (sag R 258/2000-1) af Første Appelkammer
 advokat I. Temiño Ceniceros, mod Kontoret for Harmonisering ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemær-
 i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (befuld- ker og Design), har Retten (Fjerde Afdeling), sammensat af
 mægtigede: F. López de Rego og J.F. Crespo Carrillo), støttet af afdelingsformanden, V. Tiili, og dommerne P. Mengozzi og
 Anheuser-Busch Inc., Saint Louis, Missouri (USA), ved advokat M. Vilaras; justitssekretær: assisterende justitssekretær B. Pastor,
 V. von Bomhard, angående en påstand om annullation af den 9. juli 2003 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 afgørelse af 20. marts 2001 truffet af Første Appelkammer ved
 Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (KHIM) i sag
 R 230/2000-1 vedrørende en indsigelsessag mellem Anheuser- 1) Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker
 Busch Inc. og José Alejandro SL, har Retten (Anden Afdeling), og Design) frifindes.
 sammensat af afdelingsformanden, N.J. Forwood, og dommer-
 ne J. Pirrung og A.W.H. Meij; justitssekretær: ekspeditionssekre- 2) Sagsøgeren betaler sagens omkostninger.
 tær J. Palacio González, den 3. juli 2003 afsagt dom, hvis
 konklusion lyder således:
 (1 ) EFT C 259 af 15.9.2001.
 1) Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker
 og Design) frifindes.


text:
9.11.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 325/19
 Rettens dom af 16. september 2013 — Spanien mod Kommissionen
 (Sag T-2/07) (1)
 (Samhørighedsfonden - forordning (EF) nr. 1164/94 - projekter vedrørende vandafledning fra Júcars flodseng (Spanien) - delvis ophævelse af finansiel støtte - offentlige bygge- og anlægskontrakter - kriterier for tildeling - det økonomisk mest fordelagtige tilbud - ligebehandling - gennemsigtighed - støtteberettigede udgifter - fastsættelsen af finansielle korrektioner - artikel H, stk. 2, i bilag II i forordning (EF) nr. 1164/94 - proportionalitet)
 2013/C 325/31
 Processprog: spansk
 Parter
 Sagsøger: Kongeriget Spanien (først ved abogado del Estado J.M. Rodríguez Cárcamo, derefter ved abogado del Estado A. Rubio González,)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (først ved A. Steiblytė og L. Escobar Guerrero, som befuldmægtigede, bistået af advokat M. Canal Fontcuberta, derefter ved A. Steiblytė og S. Pardo Quintillán, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af Kommissionens beslutning K(2006) 5102 af 20. oktober 2006, hvorved den støtte, som blev tildelt fra Samhørighedsfonden til en projektgruppe med referencen 2001.ES.16.C.PE.050 vedrørende spildevandsafledning fra Júcars flodseng (Spanien), blev nedsat.
 Konklusion
 1)
 Europa-Kommissionen frifindes.
 2)
 Kongeriget Spanien bærer sine egne omkostninger og betaler Kommissionens omkostninger.
 (1) EUT C 56 af 10.3.2007.


text:
9.2.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 37/26
 Sag anlagt den 30. november 2007 — Spa Monopole mod KHIM — De Francesco Import (SpagO)
 (Sag T-438/07)
 (2008/C 37/41)
 Stævningen er affattet på engelsk
 Parter
 Sagsøger: Spa Monopole, compagnie fermière de Spa SA/NV (Spa, Belgien) (ved lawyers L. de Brouwer, E. Cornu, E. De Gryse og D. Moreau)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: De Francesco Import GmbH (Nürnberg, Tyskland)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelse truffet den 13. september 2007 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1285/2006-2) annulleres.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Ansøger om EF-varemærket: De Francesco Import GmbH
 Det omhandlede EF-varemærke: Ordmærket »SpagO« for varer i klasse 33 — ansøgning nr. 2 320 844
 Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Spa Monopole
 Det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: EF-ord- og -figurmærkerne og de nationale og internationale ord- og figurmærker »SPA«, »SPA Citron« og »SPA Orange« for varer i klasse 32
 Indsigelsesafdelingens afgørelse: Medhold i indsigelsen i dens helhed
 Appelkammerets afgørelse: Indsigelsesafdelingens afgørelse annulleres og indsigelsen forkastes
 Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 5, i Rådets forordning nr. 40/94, idet appelkammeret har undervurderet SPA's renommé i Benelux og ikke taget tilstrækkeligt hensyn til:
 —
 de fonetiske og visuelle ligheder mellem de omhandlede varemærker
 —
 at brugen af varemærket »SpagO« i forbindelse med alkoholholdige drikke kan skade mineralvandet »SPA«'s renommé, som bygger på høj kvalitet, renhed og gavnlige virkninger for helbredet
 —
 at brugen af »SpagO« i forbindelse med drikkevarer utilbørligt vil udnytte varemærket »SPA«'s renommé og dets image af kvalitet og renhed.


text:
11.6.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 143/16
 Appel iværksat den 12. januar 2005 af Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) til prøvelse af dom afsagt den 12. januar 2005 af De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans (Tredje Afdeling) i sag T-334/03, Deutsche Post Euro Express GmbH mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked
 (Sag C-121/05 P)
 (2005/C 143/24)
 Processprog: tysk
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 15. marts 2005 iværksat appel af Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked ved vicepræsident for Harmoniseringskontoret, A. von Mühlendahl, og fuldmægtig ved søgsmålsafdelingen for industriel ejendomsret, G. Schneider, til prøvelse af dom afsagt den 12. januar 2005 af De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans (Tredje Afdeling) i sag T-334/03, Deutsche Post Euro Express GmbH mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked.
 Appellanten har nedlagt følgende påstande:
 1.
 Den af De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans (Tredje Afdeling) afsagte dom af 12. januar 2005 i sag T-334/03 (1) ophæves og Harmoniseringskontoret frifindes.
 2.
 Sagen hjemvises til fornyet behandling ved Retten i Første Instans.
 Anbringender og væsentligste argumenter:
 Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) begrunder appellen af den ovennævnte dom som følger.
 Retten har med det i den anfægtede doms præmis 35 og 36 anførte tilsidesat artikel 7, stk. 1, litra c), i forordning nr. 40/94, idet den ganske vist har anset betegnelsen »EURO« som angivelse af den geografiske oprindelse for de pågældende varer eller tjenesteydelser, men dernæst fastslået, at denne betegnelse kun er udelukket fra registrering som EF-varemærke, når den geografiske oprindelse er »væsentlig« for det pågældende varemærkes tilsigtede kundekreds. Dette er i strid med den nævnte artikels entydige ordlyd, som uden videre forbehold udelukker angivelser af geografisk oprindelse fra registrering. Endvidere følger det af Domstolens dom af 12. februar 2004 i sag C-363/99, at alle tegn eller angivelser, der beskriver de anmeldte varers eller tjenesteydelsers egenskaber, er udelukket fra registrering, uanset om disse egenskaber er »væsentlige«.
 Retten har med det i den anfægtede doms præmis 33-43 anførte tilsidesat artikel 7, stk. 1, litra c), i forordning nr. 40/94, idet den ganske vist har taget stilling til kvalitetsangivelserne med betegnelsen »PREMIUM«, men samtidig har afvist at anvende denne bestemmelse på betegnelsen. Artikel 7, stk. 1, litra c), i forordning nr. 40/94 udelukker uden videre forbehold værdiangivelser fra registrering, eftersom enhver af varemærkeansøgerens konkurrenter skal have ret til at anvende værdiangivelser uden begrænsninger på grund af tredjemænds varemærkerettigheder til sådanne angivelser. Rettens argument (præmis 39) om, at betegnelser som »PREMIUM« (kun) kan undersøges i henhold til artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning nr. 40/94, er i det foreliggende tilfælde irrelevant. Eftersom betegnelsen »PREMIUM« allerede henhører under artikel 7, stk. 1, litra c), i forordning nr. 40/94 som kvalitetsangivelse, kræves der altså ikke nogen yderligere henvisning til forordningens artikel 7, stk. 1, litra b).
 Ifølge de i Domstolens praksis opstillede principper, som er nævnt i den anfægtede doms præmis 44, er et af beskrivende bestanddele sammensat varemærke også i sin helhed beskrivende, for så vidt det ikke fastslås, at betegnelsen i sin helhed har en anden betydning end de enkelte bestanddele. I det foreliggende tilfælde er det åbenbart, at betegnelsen »EUROPREMIUM« — en i overensstemmelse med almindelig sprogbrug dannet sammensætning af bestanddelene »EURO« og »PREMIUM« — heller ikke i denne sammenhæng angiver andet end, at det med de omfattede varer og tjenesteydelser drejer sig om sådanne af europæisk oprindelse og af en særlig kvalitet.
 Af de ovennævnte grunde hviler den anfægtede afgørelse derfor på en tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra c), i forordning nr. 40/94, og bør således ophæves.
 (1) EUT C 69, s. 14.


text:
17.7.1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 204/9
 DOMSTOLENS DOM DOMSTOLENS DOM
 (Sjette Afdeling) (Anden Afdeling)
 af 29. april 1999 af 29. april 1999
 i sag C-342/96, Kongeriget Spanien mod Kommissionen i sag C-136/97, Norbury Developments Ltd od Commis-
 for De Europæiske Fællesskaber (1) sioners of Customs & Excise (anmodning om præjudiciel
 afgørelse fra VAT and Duties Tribunal, Manchester Tribu-
 nal Centre) (1)
 (»Statsstøtte — anvendelse af den lovbestemte rentesats på
 aftaler om tilbagebetaling af løn og på betaling af skyldige
 bidrag til social sikring«) (»Moms — sjette direktiv — overgangsbestemmelser —
 opretholdelse af fritagelser — levering af en byggegrund«)
 (1999/C 204/16)
 (1999/C 204/17)
 (Processprog: spansk)
 (Processprog: engelsk)
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 gjort i Samling af Afgørelser) (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 gjort i Samling af Afgørelser)
 I sag C-342/96, Kongeriget Spanien (befuldmægtiget: Paloma
 Plaza Garcı́a) mod Kommissionen for De Europæiske Fælles- I sag C-136/97, angående en anmodning, som VAT and
 skaber (befuldmægtigede: Paul F. Nemitz og Fernando Castillo Duties Tribunal, Manchester Tribunal Centre (Det Forenede
 de la Torre), angående en påstand om, at Kommissionens Kongerige), i medfør af EF-traktatens artikel 177 har indgivet
 beslutning 97/21/EKSF, EF af 30. juli 1996 om statsstøtte til til Domstolen for i den for nævnte ret verserende sag, Norbury
 Compañı́a Española de Tubos por Extrusión SA i Llodio i Developments Ltd mod Commissioners of Customs & Excise,
 Álava (EFT 1997 L 8, s. 14) annulleres i medfør af EF-traktatens at opnå en præjudiciel afgørelse vedrørende fortolkningen af
 artikel 173, har Domstolen (Sjette Afdeling), sammensat af artikel 28, stk. 3, litra b), i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF
 formanden for Anden Afdeling, G. Hirsch (refererende dom- af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes
 mer), som fungerende formand for Sjette Afdeling, og dom- lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiaf-
 merne G.F. Mancini og H. Ragnemalm; generaladvokat: A. La giftssystem: ensartet beregningsgrundlag (EFT L 145, s. 1),
 Pergola; justitssekretær: ekspeditionssekretær H.A. Rühl, den sammenholdt med direktivets bilag F, punkt 16, har Dom-
 29. april 1999 afsagt dom, hvis konklusion lyder således: stolen (Anden Afdeling), sammensat af afdelingsformanden,
 G. Hirsch (refererende dommer), og dommerne G.F. Mancini
 og R. Schintgen; generaladvokat: N. Fennelly; justitssekretær:
 1) Kommissionens beslutning 97/21/EKSF, EF af 30. juli 1996 ekspeditionssekretær D. Louterman-Hubeau, den 29. april
 om statsstøtte til Compañı́a Española de Tubos por Extrusión 1999 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 SA i Llodia, Álava, annulleres i det omfang, den fastslår, at de
 foranstaltninger, som Kongeriget Spanien traf til fordel for
 Compañı́a Española de Tubos por Extrusión SA, er uforenelige En medlemsstat er i forbindelse med leveringen af en byggegrund
 med EF-traktatens artikel 92, eftersom den rentesats på 9 %, der berettiget til at afgiftsfritage denne levering in henhold til artikel 28,
 anvendtes på selskabets gæld til Fondo de Garantı́a Salarial stk. 3, litra b), i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj
 og socialsikringshovedkassen, var lavere end den gældende 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsæt-
 markedsrente. ningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet bereg-
 ningsgrundlag, sammenholdt med direktivets bilag F, punkt 16, selv
 2) I øvrigt frifindes Kommissionen. om staten efter vedtagelsen af det nævnte direktiv dels har indført
 mulighed for at give afkald på fritagelsen for merværdiafgift for
 sådanne leveringer, dels har begrænset det materielle anvendelsesom-
 3) Hver part bærer sine omkostninger. råde for afgiftsfritagelsen for disse leveringer, således at visse
 leveringer, som før var fritaget, nu er pålagt merværdiafgift.
 (1) EFT C 388 af 21.12.1996. (1) EFT C 166 af 31.5.1997.


text:
18.6.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 201/9
 DOMSTOLENS DOM
 af 28. januar 2015
 i sag E-15/14
 EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Island
 (En kontraherende parts manglende opfyldelse af sine forpligtelser — manglende gennemførelse — forordning (EU) nr. 1007/2011 om tekstilfiberbetegnelser og tilknyttet etikettering og mærkning af tekstilprodukters fibersammensætning — Kommissionens delegerede forordning (EU) nr. 286/2012)
 (2015/C 201/09)
 I sag E-15/14, EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Island, vedrørende en påstand om, at det fastslås, at Island har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EØS-aftalens artikel 7, idet Island ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de foranstaltninger, der nødvendige for i sin nationale retsorden at gennemføre den retsakt, der er omhandlet i punkt 4d i kapitel XI i bilag II til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1007/2011 af 27. september 2011 om tekstilfiberbetegnelser og tilknyttet etikettering og mærkning af tekstilprodukters fibersammensætning og om ophævelse af Rådets direktiv 73/44/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 96/73/EF og 2008/121/EF, som ændret ved Kommissionens delegerede forordning (EU) nr. 286/2012 af 27. januar 2012 om ændring af bilag I til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1007/2011 om tekstilfiberbetegnelser og tilknyttet etikettering og mærkning af tekstilprodukters fibersammensætning for at optage et nyt tekstilfibernavn og af bilag VIII og IX til samme forordning for at tilpasse dem til den tekniske udvikling) som tilpasset EØS-aftalen ved protokol 1 hertil, har Domstolen, sammensat af præsidenten Carl Baudenbacher (refererende dommer) og dommerne Per Christiansen og Páll Hreinsson afsagt dom den 28. januar 2015.
 Domskonklusionen lyder således:
 1.
 Island har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EØS-aftalens artikel 7, idet Island ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de foranstaltninger, der nødvendige for i sin nationale retsorden at gennemføre den retsakt, der er omhandlet i punkt 4d i kapitel XI i bilag II til aftalen, dvs. Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1007/2011 af 27. september 2011 om tekstilfiberbetegnelser og tilknyttet etikettering og mærkning af tekstilprodukters fibersammensætning og om ophævelse af Rådets direktiv 73/44/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 96/73/EF og 2008/121/EF, som ændret ved Kommissionens delegerede forordning (EU) nr. 286/2012 af 27. januar 2012 om ændring af bilag I til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1007/2011 om tekstilfiberbetegnelser og tilknyttet etikettering og mærkning af tekstilprodukters fibersammensætning for at optage et nyt tekstilfibernavn og af bilag VIII og IX til samme forordning for at tilpasse dem til den tekniske udvikling, som tilpasset EØS-aftalen ved protokol 1 hertil.
 2.
 Island betaler sagens omkostninger.


text:
28.10.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 261/8
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Verwaltungsgericht Köln (Tyskland) den 3. juli 2006 — Marketing Service Magdeburg GmbH mod Forbundsrepublikken Tyskland, adciteret: Deutsche Post AG ved direktionen
 (Sag C-290/06)
 (2006/C 261/14)
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Verwaltungsgericht Köln.
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Marketing Service Magdeburg GmbH.
 Sagsøgt: Forbundsrepublikken Tyskland.
 Adciteret: Deutsche Post AG ved direktionen
 Præjudicielle spørgsmål
 Skal artikel 47, stk. 2, EF, sammenholdt med artikel 95 EF samt artikel 12, femte led, og artikel 7, stk. 1, i direktiv 97/67/EF, som affattet ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/39/EF af 10. juni 2002 (1), fortolkes således, at en befordringspligtig virksomhed, som anvender særlige takster for erhvervskunder, der indleverer forsorterede postforsendelser til postnettet i brevcentre, er forpligtet til også at anvende disse særlige takster over for virksomheder, som afhenter postforsendelser hos afsenderen og indleverer disse forsorteret til postnettet på det samme indleveringssted og på de samme betingelser som erhvervskunderne, og at den befordringspligtige virksomhed ikke kan nægte dette under henvisning til, at den er forpligtet til at udføre befordringspligtige ydelser?
 (1) EFT L 176, s. 21.


text:
14.8.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 221/51
 Sag anlagt den 7. juni 2010 — Microban International og Microban (Europe) mod Kommissionen
 (Sag T-262/10)
 ()
 2010/C 221/82
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøgere: Microban International Ltd. (Huntersville, De Forenede Stater) og Microban (Europe) Ltd. (Heath Hayes, Det Forenede Kongerige) (ved lawyer M.S. Rydelski)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgernes påstande
 —
 Kommissionens afgørelse nr. 2010/169 af 19. marts 2010 om afvisning af at optage 2,4,4’-trichlor-2’-hydroxydiphenylether på EU-listen over additiver, der kan anvendes ved fremstilling af plastmaterialer og -genstande bestemt til kontakt med fødevarer, jf. direktiv 2002/72/EF (EUT 2010 L 75, s. 25) annulleres
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Med sin stævning har sagsøgerne i henhold til artikel 263 TEUF nedlagt påstand om annullation af Kommissionens afgørelse nr. 2010/169 af 19. marts 2010 om afvisning af at optage 2,4,4’-trichlor-2’-hydroxydiphenylether på EU-listen over additiver, der kan anvendes ved fremstilling af plastmaterialer og -genstande bestemt til kontakt med fødevarer, jf. direktiv 2002/72/EF (1) (EUT 2010 L 75, s. 25), der er meddelt under nummer K(2010) 1613.
 Sagsøgerne t gør til støtte for søgsmålet følgende anbringender gældende:
 For det første at den omtvistede afgørelse ikke er i overensstemmelse med godkendelsesproceduren i henhold til rammeforordningen (2), idet den savner tilstrækkelig hjemmel for sin vedtagelse.
 For det andet er den afgørelse, der er vedtaget af sagsøgte, om ikke at optage det pågældende produkt på EU-listen over additiver uden en risikostyringsbeslutning, der alene er baseret på tilbagekaldelsen af den oprindelige ansøgning om godkendelse, i strid med godkendelsesproceduren for det pågældende produkt.
 For det tredje tilsidesatte sagsøgte sagsøgernes berettigede forventninger ved ikke at give selskaberne mulighed for at træde i stedet for det pågældende produkts oprindelige ansøger.
 Endelig var den procedure, der førte til den omtvistede afgørelse, ikke i overensstemmelse med EU-rettens almindelige principper såsom principperne om god forvaltningsskik, gennemsigtighed og retssikkerhed.
 (1) Kommissionens direktiv 2002/72/EF af 6.8.2002 om plastmaterialer og -genstande bestemt til at komme i berøring med levnedsmidler (EFT 2002 L 220, s. 18).
 (2) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1935/2004 af 27.10.2004 om materialer og genstande bestemt til kontakt med fødevarer og om ophævelse af direktiv 80/590/EØF og 89/109/EØF (EUT 2004 L 338, s. 4).


text:
19.12.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 312/13
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Fővárosi Ítélőtábla (Republikken Ungarn) den 7. september 2009 — Dr. Donat Cornelius Ebert mod Budapesti Ügyvédi Kamara
 (Sag C-359/09)
 2009/C 312/20
 Processprog: ungarsk
 Den forelæggende ret
 Fővárosi Ítélőtábla
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Dr. Donat Cornelius Ebert
 Sagsøgt: Budapesti Ügyvédi Kamara
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Kan Rådets direktiv 89/48/EØF (1) og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/5/EF (2) fortolkes således, at appellanten, der er tysk statsborger med beskikkelse til at udøve advokatvirksomhed i Tyskland, hvor han er medlem af den tyske advokatforening, men som har opholds- og arbejdstilladelse i Ungarn, har ret til i retssager og forvaltningsretssager at anvende titlen »ügyvéd« (advokat), som er den officielle betegnelse i værtsmedlemsstaten (Ungarn), samtidig med den tyske titel »Rechtsanwalt« (advokat) og den ungarske titel »európai közösségi jogász« (fællesskabsjurist), selv om han ikke er medlem af Ungarns Advokatforening som beskikket advokat eller har opnået nogen form for autorisation?
 2)
 Supplerer direktiv 98/5/EF direktiv 89/4[8]/EØF i den forstand, at direktiv 98/5/EF om udøvelse af advokaterhvervet udgør en lex specialis på området for advokatvirksomhed, mens direktiv 89/4[8]/EØF alene regulerer anerkendelsen af eksamensbeviser for videregående uddannelser generelt?
 (1) Rådets direktiv 89/48/EØF af 21.12.1988 om indførelse af en generel ordning for gensidig anerkendelse af eksamensbeviser for erhvervskompetencegivende videregående uddannelser af mindst tre års varighed, EFT L 19, s. 16.
 (2) Europa-parlamentets og Rådets direktiv 98/5/EF af 16.2.1998 om lettelse af adgangen til varig udøvelse af advokaterhvervet i en anden medlemsstat end den, hvor beskikkelsen er opnået, EFT L 77, s. 36.


text:
16.10.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 347/19
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Finanzgericht Düsseldorf (Tyskland) den 17. august 2017 — Deutsche Post AG mod Hauptzollamt Köln
 (Sag C-496/17)
 (2017/C 347/25)
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Finanzgericht Düsseldorf
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Deutsche Post AG
 Sagsøgt: Hauptzollamt Köln
 Præjudicielt spørgsmål
 Skal artikel 24, stk. 1, i Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2015/2447 (1) af 24. november 2015 om gennemførelsesbestemmelser til visse bestemmelser i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 952/2013 om EU-toldkodeksen fortolkes således, at toldmyndighederne kan opfordre en ansøger til at give de for beregningen af indkomstskat kompetente skattemyndigheder meddelelse om de skatteregistreringsnumre, som Bundeszentralamt für Steuer [det centrale forbundsskattekontor] har tildelt ansøgerens bestyrelsesmedlemmer, administrerende direktører, afdelingschefer, økonomidirektører, chef for toldafdelingen samt de personer, der er ansvarlige for toldanliggender, og de personer, der behandler toldanliggender, med henblik på opkrævning af indkomstskat?
 (1) EUT 2015, L 343, s. 558.


text:
31.7.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 209/26
 Sag anlagt den 19. maj 2010 — Europa-Kommissionen Den Hellenske Republik
 (Sag C-248/10)
 ()
 2010/C 209/36
 Processprog: græsk
 Parter
 Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved M. Karanassou-Apostolopoulou og A. Nijenhuis, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Den Hellenske Republik
 Sagsøgerens påstande
 —
 Det fastslås, at Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2007/44/EF af 5. september 2007 om ændring af Rådets direktiv 92/49/EØF og direktiv 2002/83/EF, 2004/39/EF, 2005/68/EF og 2006/48/EF hvad angår procedurereglerne og kriterierne for tilsynsmæssig vurdering af erhvervelser og forøgelse af kapitalandele i den finansielle sektor (1), idet det ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet eller under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom.
 —
 Den Hellenske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Fristen for gennemførelse af direktiv 2007/44/EF i national ret udløb den 21. marts 2009.
 (1) EUT L 247 af 21.9.2007, s. 1.


text:
8.8.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 287/26
 Sag anlagt den 14. juni 2016 — Lidl Stiftung mod EUIPO — Primark Holdings (LOVE TO LOUNGE)
 (Sag T-305/16)
 (2016/C 287/32)
 Stævningen affattet på engelsk
 Parter
 Sagsøger: Lidl Stiftung & Co. KG (Neckarsulm, Tyskland) (ved advokaterne M. Kefferpütz og A. Berger)
 Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: Primark Holdings (Dublin, Irland)
 Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO
 Ansøger af det omtvistede varemærke: Primark Holdings
 Det omtvistede varemærke: EU-ordmærket »LOVE TO LOUNGE« EU-varemærkeregistrering nr. 8 500 548
 Sagen for EUIPO: Ugyldighedssag
 Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 9. marts 2016 af Andet Appelkammer ved EUIPO (sag R 489/2015-2)
 Påstande
 —
 Den anfægtede afgørelse annulleres og EU-varemærke nr. 8 500 548 erklæres ugyldigt
 —
 EUIPO tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 —
 Intervenienten tilpligtes at betale omkostningerne forbundet med sagens behandling ved EUIPO.
 Anbringender
 —
 Tilsidesættelse af artikel 75 og 76 i forordning nr. 207/2009
 —
 Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra b) og c), i forordning nr. 207/2009.


text:
5.6.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 148/25
 Rettens dom af 28. april 2010 — BST mod Kommissionen
 (Sag T-452/05) (1)
 (Konkurrence - karteller - det europæiske marked for industritråd - beslutning, der fastslår en overtrædelse af artikel 81 EF og EØS-aftalens artikel 53 - bøder - overtrædelsens grovhed - formildende omstændigheder - samarbejde - ansvar uden for kontraktforhold - udbredelse af fortrolige oplysninger - skade - årsagsforbindelse)
 2010/C 148/43
 Processprog: nederlandsk
 Parter
 Sagsøger: Belgian Sewing Thread (BST) NV (Deerlijk, Belgien) (ved advocats H. Gilliams og J. Bocken)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (ved A. Bouquet og K. Mojzesowicz, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Påstand dels om annullation af Kommissionens beslutning K(2005) 3452 af 14. september 2005 vedrørende en procedure i henhold til artikel 81 [EF] og EØS-aftalens artikel 53 (sag COMP/38.337 — PO/Tråd), som ændret ved Kommissionens beslutning K(2005) 3765 af 13. oktober 2005, og subsidiært en påstand om nedsættelse af den bøde, som sagsøgeren er blevet pålagt ved den nævnte beslutning, dels en påstand om, at Kommissionen tilpligtes at betale erstatning for den af sagsøgeren lidte skade på grundlag af Det Europæiske Fællesskabs ansvar uden for kontraktforhold
 Konklusion
 1)
 Bøden, der er pålagt Belgian Sewing Thread (BST) NV i artikel 2 i Kommissionens beslutning K(2005) 3452 af 14. september 2005 vedrørende en procedure i henhold til artikel 81 [EF] og EØS-aftalens artikel 53 (sag COMP/38.337 — PO/Tråd), fastsættes til 856 800 EUR.
 2)
 I øvrigt tages annullationspåstanden ikke til følge.
 3)
 Sagsøgerens erstatningspåstand afvises.
 4)
 BST bærer 90 % af sine egne omkostninger og betaler 90 % af de omkostninger, der er afholdt af Europa-Kommissionen, mens sidstnævnte bærer 10 % af sine egne omkostninger og betaler 10 % af de omkostninger, der er afholdt af BST.
 (1) EUT C 60 af 11.3.2006.


text:
3.9.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 217/5
 DOMSTOLENS DOM
 (Første Afdeling)
 af 14. juli 2005
 i sag C-135/03, Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Kongeriget Spanien (1)
 (Traktatbrud - fællesskabsregler om økologisk produktionsmetode for landbrugsprodukter og om angivelse heraf på landbrugsprodukter og levnedsmidler - national lovgivning, der tillader udtrykket »bio« for produkter, som ikke er fremstillet efter en økologisk produktionsmetode)
 (2005/C 217/09)
 Processprog: spansk
 I sag C-135/03, angående et traktatbrudssøgsmål i henhold til artikel 226 EF, anlagt den 26 marts 2003, Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (befuldmægtigede: G. Berscheid, B. Doherty og F. Jimeno Fernandez samt S. Pardo Quintillán), mod Kongeriget Spanien (befuldmægtigede: N. Díaz Abad og M.E. Braquehais Conesa), har Domstolen (Første Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, P. Jann (refererende dommer), og dommerne K. Lenaerts, J.N. Cunha Rodrigues, M. Ilešič og E. Levits; generaladvokat: J. Kokott; justitssekretær: ekspeditionssekretær M. Ferreira, den 14. juli 2005 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 1)
 Kongeriget Spanien frifindes.
 2)
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 146 af 21.6.2003.


text:
10.8.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 262/9
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen (Belgien) den 29. maj 2015 — Vivium SA mod Belgische Staat
 (Sag C-250/15)
 (2015/C 262/12)
 Processprog: nederlandsk
 Den forelæggende ret
 Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Vivium SA
 Sagsøgt: Belgische Staat
 Præjudicielt spørgsmål
 Er EU-retten, særligt effektivitetsprincippet og ækvivalensprincippet, til hinder for anvendelse af en medlemsstats lovgivning, hvorefter fristerne for de administrative klagemuligheder og retslige retsmidler, hvormed forvaltningsorganers retsakter og handlinger, der støttes på en bestemmelse i national ret, kan anfægtes, ikke genåbnes, såfremt det i en dom fra Den Europæiske Unions Domstol i henhold til artikel 267 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (tidligere artikel 34 EF) bestemmes, at en forskrift i den nationale ret er i strid med EU-retten, hvorimod enhver, der er berørt, kan anlægge sag ved den nationale forfatningsdomstol med henblik på ophævelse af en bestemmelse i national ret, såfremt det i en dom fra denne forfatningsdomstol, der er afsagt i anledning af et præjudicielt spørgsmål fra en national retsinstans, er blevet fastslået, at denne nationalretlige bestemmelse er forfatningsstridig, og denne annullationsdom fra forfatningsdomstolen genåbner fristerne for de administrative klagemuligheder og retslige retsmidler til anfægtelse af forvaltningsorganers retsakter og handlinger, som støttes på den ophævede nationale retsforskrift?