text:
C 34/14 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 5.2.2000
 2. Såfremt spørgsmål 1 besvares benægtende: Sag anlagt den 22. november 1999 af Kommissionen for
 De Europæiske Fællesskaber mod Den Italienske Republik
 En medlemsstat har gennemført Rådets direktiv
 80/987/EØF og udpeget staten som ansvarlig for betaling
 af arbejdstageres krav mod en arbejdsgiver, der er erklæret (Sag C-444/99)
 konkurs. Har direktivet i et sådant tilfælde den virkning, at
 en ansat kan kræve dækning i henhold til løngarantien på
 trods af en national bestemmelse, som afskærer visse (2000/C 34/27)
 kategorier af arbejdstagere herfra, men som ikke er i
 overensstemmelse med de for den pågældende medlems-
 stat gældende undtagelser fra direktivet? Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 22. no-
 vember 1999 anlagt sag mod Den Italienske Republik af
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved Marie
 (1) EFT L 283 af 28.10.1980, s. 23. Wolfcarius og Stefania Dragone, Kommissionens Juridiske
 Tjeneste, som befuldmægtigede, og med valgt adresse i Luxem-
 bourg hos Carlos Gómez de la Cruz, Wagnercentret, Kirchberg.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel- 1. Det fastslås, at Den Italienske Republik har tilsidesat
 se afsagt den 5. november 1999 af Oberlandesgericht sine forpligtelser efter Rådets direktiv 92/106/EØF (1) af
 Wien i sagen Merck, Sharp & Dohme GmbH mod PARA- 7. december 1992 om indførelse af fælles regler for visse
 NOVA Pharmazeutika Handels GmbH former for kombineret godstransport mellem medlemssta-
 terne, navnlig direktivets artikel 2, da den har opretholdt
 (Sag C-443/99) en bevillings- og kontingentordning for kombinerede
 transportformer.
 (2000/C 34/26)
 2. Den Italienske Republik tilpligtes at betale sagens omkost-
 Ved kendelse afsagt den 5. november 1999, indgået til ninger.
 Domstolens Justitskontor den 22. november 1999, har Ober-
 landesgericht Wien i sagen Merck, Sharp & Dohme GmbH
 mod PARANOVA Pharmazeutika Handels GmbH forelagt
 De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 Ifølge artikel 2 i direktiv 92/106/EØF skulle hver medlemsstat
 Skal artikel 7, stk. 2, i Rådets første direktiv 89/104/EØF (1) af
 senest den 1. juli 1993 have fritaget kombinerede transportfor-
 21. december 1988 om indbyrdes tilnærmelse af medlemssta-
 mer for enhver kontingent- eller bevillingsordning.
 ternes lovgivning om varemærker fortolkes således, at en
 varemærkeindehaver kan modsætte sig salg af et lægemiddel,
 som er bragt i omsætning under hans varemærke, når importø-
 ren har ompakket det og genanbragt varemærket på det samt Den Italienske Republik har tilsidesat denne bestemmelse, da
 har opfyldt de yderligere krav, EF-Domstolen har fastsat i den har opretholdt en bevillingsordning for kombinerede
 afgørelserne i sagerne C-427/93, C-429/93 og C-436/93 (2) transportformer, selv om ordningen for meddelelse af særlige
 (ikke berørt den i emballagen indeholdte vare, klart angivet godkendelser til udførelse af kombineret transport er blevet
 producent og oprindelsessted, ikke skadet varemærket og ændret til en ordning med generelle godkendelser.
 indehaverens omdømme ved en dårlig ompakning samt un-
 derrettet varemærkeindehaveren om salget af det ompakkede
 lægemiddel), og når varen ville være sværere at sælge, hvis ikke Den Italienske Republik har endvidere tilsidesat direktivets
 den var ompakket, men udelukkende fordi en ikke uvæsentlig artikel 2 ved ikke at meddele nogen generelle godkendelser i
 del af forbrugerne af lægemidler i importstaten nærer mistro overensstemmelse med artikel 1 i dekretet af 27. juni 1992
 over for lægemidler, der klart fremgår at være fremstillet for med henblik på at give transportvirksomheder mulighed for
 markedet i en anden (fremmedsproget) stat, og hvorved at udføre kombineret transport, da den har opretholdt en
 tilpasningen af emballagerne til de nationale forskrifter, som kontingentordning for kombineret transport.
 gælder for salg af lægemidler, kun er sket ved påsætning af
 selvklæbende mærkater?
 (1) EFT L 368 af 17.12.1992, s. 38.
 (1) EFT L 40 af 11.2.1989, s. 1.
 (2) Sml. 1996 I, s. 3457.


text:
25.2.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 48/36
 Sag anlagt den 18. november 2005 — Bain m.fl. mod Kommissionen
 (Sag T-419/05)
 (2006/C 48/71)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøgere: Neil Bain (Bruxelles, Belgien), Obhijit Chatterjee (Bruxelles, Belgien), Richard Fordham (Bergen, Nederlandene) og Roger Hurst (Bergen, Nederlandene (ved: avocat N. Lhoëst)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Sagsøgernes påstande
 —
 Annullation af sagsøgernes lønsedler for februar, marts og april 2005, og af alle efterfølgende lønsedler, idet der heri anvendes ulovlige bestemmelser i forordning nr. 723/2004 af 22. marts 2004 om ændring af vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber, samt i forordning nr. 856/2004 om fastsættelse af de nye justeringskoefficienter og i forordning nr. 31/2005 om tilpasning heraf.
 —
 Om fornødent: Annullation af ansættelsesmyndighedens afgørelser af 29. juli 2005 om afvisning af sagsøgernes klager (R/458.14/05, R/458.5/05, R/458.12/05 og R/458.2/05).
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 De af sagsøgerne påberåbte søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter er identiske med dem, der er påberåbt af sagsøgeren i sag T-393/05.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
1 . 11 . 97 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 331 /7
 3 ) En afgift, der alene opkræves af visse produkter, som offentlige bygge- og anlægskontrakter samt indkøbskon
 hverken er proportional med disse produkters pris eller trakter, ved manglende gennemførelse af dette direktiv
 opkræves i hvert led af produktions- og omsætnings inden for den fastsatte frist også kan behandle klager
 forløbet, og som ikke finder anvendelse på produkter vedrørende fremgangsmåder for indgåelse af offentlige tje
 nes merværdi, har ikke karakter af omsætningsafgift i nesteydelsesaftaler. Imidlertid følger det af kravet om, at
 den forstand, hvori dette udtryk er anvendt i artikel 33 national ret skal fortolkes i overensstemmelse med direktiv
 i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 92/50/EØF, og af kravet om en effektiv beskyttelse af bor
 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om gernes rettigheder, at den nationale domstol skal
 omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssy bedømme, om de relevante regler i national ret giver
 stem: ensartet beregningsgrundlag. mulighed for at indrømme borgerne en klageadgang i
 sager vedrørende indgåelse af offentlige tjenesteydelsesafta
 (') EFT C 77 af 16 . 3 . 1996 . ler. Under omstændigheder som de i denne sag forelig
 gende har den nationale domstol navnlig pligt til at
 bedømme, om den nævnte klageadgang kan udøves for de
 samme instanser som dem, der er oprettet for sager vedrø
 rende indgåelse af offentlige indkøbskontrakter samt
 bygge- og anlægskontrakter.
 ■ DOMSTOLENS DOM (') EFT C 108 af 13 . 4 . 1996 .
 af 17. september 1997
 i sag C-54/96, Dorsch Consult Ingenieurgesellschaft mbH
 mod Bundesbaugesellschaft Berlin mbH ( anmodning om
 præjudiciel afgørelse fra Vergabeüberwachungsausschuß
 des Bundes ) (')
 (Begrebet »national ret« i henhold til traktatens artikel 1 77 DOMSTOLENS DOM
 — fremgangsmåder ved indgåelse af offentlige tjeneste
 (Første Afdeling)
 ydelsesaftaler — direktiv 92/50/EØF — national kontrol
 myndighed) af 17. september 1997
 ( 97/C 331/11 ) i sag C-83/96, Provincia autonoma di Trento et Ufficio
 del medico provinciale di Trento mod Dega di Depretto
 Gino Sne ( anmodning om præjudiciel afgørelse fra Corte
 (Processprog: tysk) suprema di cassazione) ( ] )
 (Beskyttelse af forbrugerne — mærkning af levnedsmidler
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive — Rådets direktiv 79/112/EØF)
 offentliggjort i Samling af Afgørelser) 97/C 331 / 12 )
 I sag C-54/96, angående en anmodning, som Vergabeüber
 wachungsausschuß des Bundes (Tyskland ) i medfør af EF- (Processprog: italiensk)
 traktatens artikel 177 har indgivet til Domstolen for i den
 for nævnte ret verserende sag Dorsch Consult Ingenieurge
 sellschaft mbH mod Bundesbaugesellschaft Berlin mbH at
 opnå en præjudiciel afgørelse vedrørende fortolkningen af (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive
 artikel 41 i Rådets direktiv 92/50/EØF af 18 . juni 1992 offentliggjort i Samling af Afgørelser)
 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af
 offentlige tjenesteydelsesaftaler ( EFT L 209 af 24 . 7. 1992,
 s. 1 ), har Domstolen, sammensat af præsidenten, G. C. I sag C-83/96, angående en anmodning, som Italiens Corte
 Rodríguez Iglesias, afdelingsformændene G. F. Mancini , suprema di cassazione i medfør af EF-traktatens
 J. C. Moitinho de Almeida, J. L. Murray og L. Sevón samt artikel 177 har indgivet til Domstolen for i den for nævnte
 dommerne C. N. Kakouris, P. J. G. Kapteyn, C. Gulmann, ret verserende sag, Provincia autonoma di Trento et Uffi
 D. A. O. Edward, J.-P. Puissochet, G. Hirsch, P. Jann (refe cio del medico provinciale di Trento mod Dega di
 rerende dommer), H. Ragnemalm, M. Wathelet og R. Depretto Gino Sne, at opnå en præjudiciel afgørelse vedrø
 Schintgen; generaladvokat: G. Tesauro; justitssekretær: rende fortolkningen af artikel 3 , stk . 1 , nr. 6, i Rådets
 ekspeditionssekretær H. A. Rühl, den 17. september 1997 direktiv 79/112/EØF af 18 . december 1978 om mærkning
 afsagt dom, hvis konklusion lyder således : af og præsentationsmåder for levnedsmidler bestemt til
 den endelige forbruger samt om reklame for sådanne lev
 nedsmidler ( EFT L 33 af 8 . 2 . 1979 , s . 1 ), har Domstolen
 Det følger ikke af artikel 41 i Rådets direktiv 92/50/EØF ( Første Afdeling ), sammensat af afdelingsformanden, L.
 af 18. juni 1992 om samordning af fremgangsmåderne ved Sevón, og dommerne P. Jann og M. Wathelet ( refererende
 indgåelse af offentlige tjenesteydelsesaftaler, at de instan dommer); generaladvokat: P. Leger; justitssekretær: fuld
 ser, som af medlemsstaterne er oprettet til at behandle kla mægtig L. Hewlett, den 17. september 1997 afsagt dom,
 gesager vedrørende fremgangsmåderne ved indgåelse af hvis konklusion lyder således:
 ---pagebreak--- C 331 /8 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 1 . 11 . 97
 Artikel 3, stk. 1 , nr. 6, i Rådets direktiv 79/112/EØF af betalingen af arbejdstagerens tilgodehavender i tilfælde af
 18. december 1978 om tilnærmelse af medlemsstaternes arbejdsgiverens insolvens, den, på hvis område der, jf.
 lovgivning om mærkning af og præsentationsmåder for direktivets artikel 2, stk. 1 , enten er truffet afgørelse om
 levnedsmidler bestemt til den endelige forbruger samt om indledning af den procedure, der sigter mod en samlet fyl
 reklame for sådanne levnedsmidler skal fortolkes således, destgørelse af arbejdsgiverens kreditorer, eller det er kon
 at det heri anvendte udtryk » etableret inden for Fællesska stateret, at arbejdsgiverens virksomhed eller bedrift er luk
 bet« udelukkende vedrører forhandleren. ket.
 (•) EFT C 145 af 18 . 5 . 1996 . H EFT C 158 af 1 . 6 . 1996 .
 DOMSTOLENS DOM
 DOMSTOLENS DOM
 af 17. september 1997
 (Femte Afdeling)
 i sag C-141/96, Finanzamt Osnabrück-Land mod Bern
 af 17. september 1997 hard Langhorst ( anmodning om præjudiciel afgørelse fra
 Bundesfinanzhof ( : )
 i sag C- 117/96, Danmarks Aktive Handelsrejsende som
 mandatar for Carina Mosbæk mod Lønmodtagernes (Merværdiafgift — fortolkning af artikel 21, nr. 1, litra c),
 Garantifond (anmodning om præjudiciel afgørelse fra og artikel 22, stk. 3, litra c), i sjette direktiv 77/388/EØF
 Østre Landsret ) ( J ) — dokument, der kan anses for svarende til en faktura —
 kreditnota, der er udstedt af køberen, og som sælgeren
 (Socialpolitik — beskyttelse af arbejdstagerne i tilfælde af ikke har gjort indsigelse mod for så vidt angår det deri
 arbejdsgiverens insolvens — direktiv 80/987/EØF — anførte afgiftsbeløb)
 arbejdstager, der har bopæl og udøver lønnet beskæftigelse
 i en anden medlemsstat end den, hvor arbejdsgiveren har ( 97/C 331 /14 )
 hjemsted — garantiinstitution)
 ( 97/C 331 /13 ) (Processprog: tysk)
 (Processprog: dansk) (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive
 offentliggjort i Samling af Afgørelser)
 I sag C- 11 7/96, angående en anmodning, som Østre
 Landsret i medfør af EF-traktatens artikel 177 har indgivet I sag C-141/96, angående en anmodning, som Bundesfi
 til Domstolen for i den for nævnte ret verserende sag Dan nanzhof i medfør af EF-traktatens artikel 177 har indgivet
 marks Aktive Handelsrejsende som mandatar for Carina til Domstolen for i den for nævnte ret verserende sag
 Mosbæk mod Lønmodtagernes Garantifond at opnå en Finanzamt Osnabrück-Land mod Bernhard Langhorst at
 præjudiciel afgørelse vedrørende fortolkningen af artikel 3 opnå en præjudiciel afgørelse vedrørende fortolkningen af
 i Rådets direktiv 80/987/EØF af 20 . oktober 1980 om ind artikel 21 , nr. 1 , litra c), og artikel 22, stk. 3 , litra c), i
 byrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om
 beskyttelse af arbejdstagerne i tilfælde af arbejdsgiverens harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsæt
 insolvens ( EFT L 283 af 20. 10 . 1980, s . 23 ), har Domsto ningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem : ensartet
 len ( Femte Afdeling ), sammensat af afdelingsformanden, beregningsgrundlag ( EFT L 145 af 13 . 6 . 1977, s. 1 ), har
 J. C. Moitinho de Almeida, og dommerne L. Sevón, Domstolen, sammensat af præsidenten, G. C. Rodríguez
 D. A. O. Edward, P. Jann og M. Wathelet ( refererende Iglesias, afdelingsformændene G. F. Mancini, J. C. Moi
 dommer ); generaladvokat: G. Cosmas; justitssekretær: tinho de Almeida ( refererende dommer ), J. L. Murray og
 L. Sevón og dommerne P. J. G. Kapteyn, C. Gulmann,
 assisterende justitssekretær H. von Holstein, den 17. sep
 tember 1997 afsagt dom, hvis konklusion lyder således : D. A. O. Edward, J.-R Puissochet, G. Hirsch, P. Jann, H.
 Ragnemalm og M. Wathelet; generaladvokat P. Leger;
 justitssekretær: ekspeditionssekretær H. A. Rühl, den
 17. september 1997 afsagt dom, hvis konklusion lyder
 således :
 Såfremt arbejdsgiveren er etableret i en anden medlemsstat
 end den, på hvis område arbejdstageren har bopæl og
 udøvede lønnet beskæftigelse, er den institution, der i med
 før af artikel 3 i Rådets direktiv 80/987/EØF af 20. okto 1 ) I medfør af artikel 22, stk . 3, litra c), i Rådets sjette
 ber 1980 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1997 om harmonise
 lovgivning om beskyttelse af arbejdstagerne i tilfælde af ring af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsaf
 arbejdsgiverens insolvens er kompetent med hensyn til gifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet


text:
C 4/2 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 6.1.2001
 Sag anlagt den 20. oktober 2000 af Kommissionen for Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel-
 De Europæiske Fællesskaber mod Forbundsrepublikken se afsagt den 19. september 2000 af Tribunale di Bari —
 Tyskland Sezione distaccata di Rutigliano — i sagerne Giovanni
 Colapietro mod Ispettorato Generale Repressione Frodi
 og Giovanni Colapietro mod Landbrugsministeriet
 (Sag C-389/00)
 (2001/C 4/02) (Sag C-390/00 og C-391/00)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 20. okto-
 (2001/C 4/03)
 ber 2000 anlagt sag mod Forbundsrepublikken Tyskland af
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved Josef
 Christian Schieferer, Kommissionens Juridiske Tjeneste, som
 befuldmægtiget, og med valgt adresse i Luxembourg hos Ved kendelse afsagt den 19. september 2000, indgået til
 Carlos Gómez de la Cruz, Kommissionens Juridiske Tjeneste, Domstolens Justitskontor den 24. oktober 2000, har Tribunale
 Wagnercentret C 254, Kirchberg. di Bari — Sezione distaccata di Rutigliano, i sagerne mod
 Giovanni Colapietro mod Ispettorato Generale Repressione
 Frodi og Giovanni Colapietro mod Landbrugsministeriet fore-
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande: lagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om
 præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 1. Det fastslås, at Forbundsrepublikken Tyskland har tilside-
 sat sine forpligtelser i henhold til artikel 23 og 25 EF, idet 1) Kan lov nr. 460/87 med artikel 4 — der er en sanktionsre-
 den har udstedt Abfallverbringungsgesetz af 30. septem- gel i relation til de regler, EØF fastsatte ved nu ophævede
 ber 1994, hvorved der etableres en solidaritetsfond for forordninger (1) — finde anvendelse for at sanktionere
 returnering af affald (Solidarfonds Abfallrückführung). overtrædelser i henhold til nye forordninger, og
 2. Forbundsrepublikken Tyskland tilpligtes at betale sagens 2) må den pålagte administrative sanktion faktisk bedømmes
 omkostninger. som uforholdsmæssig i forhold til overtrædelsen, og
 krænker den princippet om rimelige straffe?
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 (1) Der er navnlig tale om Rådets forordning 822/87 af 16. marts
 1987, EFT L 84 af 27.3.1987, s. 1.
 Kommissionen anser den forpligtelse, der i henhold til den
 tyske Abfallverbringungsgesetz består for eksportører af affald
 til som medlemmer af solidaritetsfonden at yde bidrag til
 denne, for ikke at være forenelig med fællesskabsretten, for så
 vidt som solidaritetsfonden overtager omkostningerne ved
 returnering af affald (incl. dets bortskaffelse og nyttiggørelse) i
 de tilfælde, der er omfattet af artikel 25 og 26 i Rådets
 forordning nr. 259/93 (1), hvor omkostningerne pålægges
 udførselsmedlemsstaten, når de ikke afholdes af anmelderen
 (artikel 33, stk. 2, i forordning nr. 259/93). For så vidt
 betyder bidraget, på grund af grænseoverskridelsen, en ensidig
 belastning for indenlandske varer. Den tilsvarende del af
 bidraget kan i modsætning til Forbundsrepublikken Tysklands Sag anlagt den 13. november 2000 af Kommissionen for
 opfattelse ikke anses for en passende betaling fra de erhvervs- De Europæiske Fællesskaber mod Den Franske Republik
 drivendes side for en faktisk og individuel ydelse fra forvaltnin-
 gen. Den subsidiære hæftelse for medlemsstaterne, der udtryk-
 keligt er foreskrevet i artikel 33, stk. 2, kan ikke betegnes som (Sag C-418/00)
 en »særlig eller individuel fordel«.
 (2001/C 4/04)
 (1) Rådets forordning (EØF) nr. 259/93 af 1.2.1993 om overvågning
 af og kontrol med overførsel af affald inden for, til og fra Det
 Europæiske Fællesskab, EFT L 30 af 6.2.1993, s. 1, som ændret Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 13. no-
 ved Kommissionens forordning (EF) nr. 2408/98 af 6.11.1998, vember 2000 anlagt sag mod Den Franske Republik af
 EFT L 298 af 7.11.1998, s. 19. Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved juridisk
 konsulent Th. van Rijn og B. Mongin, Kommissionens Juridiske
 Tjeneste, som befuldmægtigede, og med valgt adresse i Luxem-
 bourg hos C. Gómez de la Cruz, Kommissionen Juridiske
 Tjeneste, Wagnercentret, Kirchberg.


text:
22.12.2007
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 315/9
 Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 25. oktober 2007 — Agenzia delle Entrate Ufficio Genova 1 mod Porto Antico di Genova SpA (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Commissione tributaria regionale di Genova (Italien))
 (Sag C-427/05) (1)
 (Strukturfonde - forordning (EØF) nr. 4253/88 - artikel 21, stk. 3, andet afsnit - forbud mod fradrag - beregningen af skattepligtig indkomst - medregning af fællesskabsstøtte i beregningen)
 (2007/C 315/14)
 Processprog: italiensk
 Den forelæggende ret
 Commissione tributaria regionale di Genova
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Agenzia delle Entrate Ufficio Genova 1
 Sagsøgt: Porto Antico di Genova SpA
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Commissione Tributaria Regionale di Genova (Italien) — fortolkning af artikel 21, stk. 3, i Rådets forordning (EØF) nr. 2082/93 af 20. juli 1993 om ændring af forordning (EØF) nr. 4253/88 om gennemførelsesbestemmelser til forordning (EØF) nr. 2052/88 for så vidt angår samordningen af de forskellige strukturfondes interventioner indbyrdes såvel som med interventionerne fra Den Europæiske Investeringsbank og de øvrige eksisterende finansielle instrumenter (EFT L 193, s. 20) — foreneligheden af en national bestemmelse, hvorefter modtagen fællesskabsstøtte indgår i beregningen af den skattepligtige indkomst
 Konklusion
 Artikel 21, stk. 3, andet afsnit, i Rådets forordning (EØF) nr. 4253/88 af 19. december 1988 om gennemførelsesbestemmelser til forordning (EØF) nr. 2052/88 for så vidt angår samordningen af de forskellige strukturfondes interventioner indbyrdes såvel som med interventionerne fra Den Europæiske Investeringsbank og de øvrige eksisterende finansielle instrumenter, som ændret ved Rådets forordning (EØF) nr. 2082/93 af 20. juli 1993, skal fortolkes således, at bestemmelsen ikke er til hinder for en national skattelovgivning, såsom artikel 55, stk. 3, litra b), i præsidentens dekret nr. 917/86 af 22. december 1986, hvorefter beløb udbetalt fra fællesskabsfondene skal medregnes ved ansættelsen af den skattepligtige indkomst.
 (1) EUT C 36 af 11.2.2006.


text:
C 72/2 DA De Europñiske Fñllesskabers Tidende 7.3.98
 dende moms normalt skulle vñre tilbagebetalt, des- DOMSTOLENS DOM
 uden i strid med proportionalitetsprincippet.
 (Anden Afdeling)
 (1) EFT C 370 af 24.12.1994. af 15. januar 1998
 EFT C 333 af 9.12.1995.
 EFT C 46 af 17.2.1996. i sag C-113/97, Henia Babahenini mod EÂtat belge
 EFT C 95 af 30.3.1996. (anmodning om prñjudiciel afgùrelse fra Tribunal de
 travail de Charleroi) (1)
 (Samarbejdsaftalen EéF-Algeriet Ð artikel 39, stk. 1 Ð
 princip om forbud mod forskelsbehandling med hensyn til
 social sikring Ð direkte virkning Ð anvendelsesområde Ð
 ydelse til handicappede)
 DOMSTOLENS DOM
 (Anden Afdeling) (98/C 72/03)
 af 15. januar 1998
 i sag C-125/96, Hartmut Simon mod Hauptzollamt
 Frankfurt am Main (anmodning om prñjudiciel afgùrelse (Processprog: fransk)
 fra Hessisches Finanzgericht, Kassel) (1)
 (Tillñgsafgift på mñlk Ð forfaldsdato Ð artikel 15, stk. 4,
 i forordning (EéF) nr. 1546/88 Ð begrebet »det afgifts-
 belùb, de eventuelt skylder«) (Forelùbig oversñttelse. Den endelige oversñttelse vil blive
 offentliggjort i Samling af Afgùrelser)
 (98/C 72/02)
 (Processprog: tysk)
 I sag C-113/97, angående en anmodning, som Tribunal de
 travail de Charleroi (Belgien) i medfùr af EF-traktatens
 (Forelùbig oversñttelse. Den endelige oversñttelse vil blive artikel 177 har indgivet til Domstolen for i den for nñvnte
 offentliggjort i Samling af Afgùrelser) ret verserende sag, Henia Babahenini mod EÂtat belge, at
 opnå en prñjudiciel afgùrelse vedrùrende fortolkningen af
 I sag C-125/96, angående en anmodning, som Hessisches artikel 39, stk. 1, i samarbejdsaftalen mellem Det Europñ-
 Finanzgericht, Kassel (Tyskland), i medfùr af EF-traktatens iske ékonomiske Fñllesskab og Den Demokratiske Folke-
 artikel 177 har indgivet til Domstolen for i den for nñvnte republik Algeriet, undertegnet i Algier den 26. april 1976
 ret verserende sag, Hartmut Simon mod Hauptzollamt og godkendt på Fñllesskabets vegne ved Rådets forordning
 Frankfurt am Main, at opnå en prñjudiciel afgùrelse (EéF) nr. 2210/78 af 26. september 1978 (EFT L 263 af
 vedrùrende fortolkningen af artikel 15, stk. 4, i Kommis- 27.9.1978, s. 1), har Domstolen (Anden Afdeling), sam-
 sionens forordning (EéF) nr. 1546/88 af 3. juni 1988 om mensat af afdelingsformanden, R. Schintgen (refererende
 gennemfùrelsesbestemmelserne for den tillñgsafgift, der er dommer), og dommerne G. F. Mancini og G. Hirsch; gene-
 omhandlet i artikel 5c i forordning (EéF) nr. 804/68 (EFT raladvokat: F. G. Jacobs; justitssekretñr: R. Grass, den
 L 139 af 4.6.1988, s. 12), har Domstolen (Anden Afde- 15. januar 1998 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 ling), sammensat af afdelingsformanden, R. Schintgen, og
 dommerne H. Ragnemalm og G. F. Mancini (refererende
 dommer); generaladvokat: M. B. Elmer; justitssekretñr:
 Bestemmelsen i artikel 39, stk. 1, i samarbejdsaftalen mel-
 assisterende justitssekretñr H. von Holstein, den 15. januar
 lem Det Europñiske ékonomiske Fñllesskab og Den
 1998 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 Demokratiske Folkerepublik Algeriet, undertegnet i Algier
 den 26. april 1996 og godkendt på Fñllesskabets vegne
 Artikel 15, stk. 4, i Kommissionens forordning (EéF) ved Rådets forordning (EéF) nr. 2210/78 af 26. september
 nr. 1546/88 af 3. juni 1988 om gennemfùrelsesbestemmel- 1978, skal fortolkes således, at den er til hinder for, at en
 serne for den tillñgsafgift, der er omhandlet i artikel 5c i medlemsstat afslår at tildele en ydelse som ydelsen til han-
 forordning (EéF) nr. 804/68, skal fortolkes således, at det dicappede Ð der er foreskrevet i medlemsstatens lovgiv-
 eventuelt skyldige afgiftsbelùb ved anvendelsen af formel A ning til fordel for statsborgere, som er bosat i denne stat,
 for det fùrste er det belùb, mñlkeproducenten objektivt uanset om de udùver lùnnet beskñftigelse Ð til en pensio-
 skylder som fùlge af en faktisk overskridelse af hans refe- neret algerisk arbejdstagers handicappede ñgtefñlle, som
 rencemñngde, selv om det nùjagtige belùb fùrst fastlñgges er bosat med sin mand i den pågñldende medlemsstat,
 efter en kontrol af de leverede mñngder, og for det andet med den begrundelse, at hun er algerisk statsborger og
 forfalder på det i den pågñldende bestemmelse fastsatte aldrig har udùvet erhvervsmñssig beskñftigelse.
 tidspunkt, nemlig senest tre måneder efter udlùbet af hver
 tolvmåneders periode, dvs. den fùlgende 30. juni.
 (1) EFT C 142 af 10.5.1997.
 ( ) EFT C 158 af 1.6.1996.
 1


text:
2.4.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 82/23
 Sag anlagt den 14. februar 2005 af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Storhertugdømmet Luxembourg
 (Sag C-71/05)
 (2005/C 82/47)
 Processprog: fransk
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 14. februar 2005 anlagt sag mod Storhertugdømmet Luxembourg af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved Mikko Huttunen, som befuldmægtiget, og med valgt adresse i Luxembourg.
 Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
 1.
 Det fastslås, at Storhertugdømmet Luxembourg har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/30/EF af 26. marts 2002 med henblik på bestemmelser og procedurer for indførelse af støjrelaterede driftsrestriktioner i Fællesskabets lufthavne (1), idet det ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet, eller under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom.
 2.
 Storhertugdømmet Luxembourg tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Fristen for gennemførelsen af direktivet udløb den 28. september 2003.
 (1) EFT L 85 af 28.3.2002, s. 40.


text:
19.6.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 195/34
 Sag anlagt den 7. april 2017 — Mabrouk mod Rådet
 (Sag T-216/17)
 (2017/C 195/47)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Mohamed Marouen Ben Ali Ben Mohamed Mabrouk (Tunis, Tunesien) (ved advokaterne J-R. Farthouat og N. Boulay samt solicitor S. Crosby)
 Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union
 Sagsøgerens påstande
 —
 Rådets afgørelse (FUSP) 2017/153 af 27. januar 2017 om ændring af afgørelse 2011/72/FUSP om restriktive foranstaltninger over for visse personer og enheder på baggrund af situationen i Tunesien (EUT 2017, L 23, s. 19) annulleres, i det omfang den finder anvendelse over for sagsøgeren.
 —
 Sagsøgte tilpligtes at betale sagsomkostningerne.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført fire anbringender.
 1.
 Første anbringende om, at indefrysningen af sagsøgerens midler er en tilsidesættelse af princippet om en rimelig frist i henholdsvis EMRK’s artikel 6 og artikel 47 i EU’s charter om grundlæggende rettigheder.
 2.
 Andet anbringende om, at der ikke er tilstrækkeligt grundlag for indefrysningen:
 —
 I modsætning til de beviser, som sagsøgeren har fremlagt, har Rådet fundet, at sagsøgerens midler er uretmæssige, men har undladt at give en begrundelse herfor.
 —
 Idet Rådet har fundet, at sagsøgerens midler er uretmæssige, har Rådet foretaget et faktuelt urigtigt skøn, i det omfang det har foretaget et skøn.
 —
 Indefrysningen er formålsløs, idet den har til formål at bistå Tunesien med inddrivelsen af uretmæssigt tilegnede midler. Imidlertid er ingen af sagsøgerens midler tilegnet uretmæssigt.
 3.
 Tredje anbringende om, at indefrysningen af sagsøgerens midler efter præsident Ben Alis fald er en tilsidesættelse af sagsøgerens ret til at arbejde.
 4.
 Fjerde anbringende om, at indefrysningen under alle omstændigheder er uforholdsmæssig og er en tilsidesættelse af sagsøgerens ejendomsret.


text:
21.5.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 152/33
 Sag anlagt den 7. marts 2011 — Nicolas Katrakasas mod Kommissionen
 (Sag F-24/11)
 2011/C 152/60
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Nicolas Katrakasas (Bruxelles, Belgien) (ved advokat L. Levi)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Søgsmålets genstand og beskrivelse af tvisten
 Påstand om annullation af udvælgelseskomitéens afgørelse om ikke at opføre sagsøgeren på reservelisten i forbindelse med udvælgelsesprøve KOM/INT/OLAF/09/AD8.
 Sagsøgerens påstande
 —
 Annullation af udvælgelseskomitéens afgørelse af 11. maj 2010, hvori udvælgelseskomitéen efter fornyet behandling stadfæster sin afgørelse af 9. marts 2010 om ikke at opføre sagsøgeren på reservelisten i forbindelse med udvælgelsesprøve »KOM/INT/OLAF/09/AD10 — Fuldmægtige, der er specialiserede i bekæmpelse af svig«.
 —
 Om fornødent annullation af Europa-Kommissionens afgørelse af 25. november 2010 om afslag på sagsøgerens klage.
 —
 Annullation af reservelisten for så vidt som sagsøgerens navn ikke er opført herpå og af alle de afgørelser, der er truffet på grundlag heraf.
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.


text:
24.6.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 194/20
 Rettens dom af 30. april 2014 — Euris Consult mod Parlamentet
 (Sag T-637/11) (1)
 ((Offentlige tjenesteydelseskontrakter - udbudsprocedure - levering af oversættelsestjenester til maltesisk - regler om fremgangsmåden for indgivelse af bud - afvisning af en tilbudsgivers bud - manglende overholdelse af reglerne om indgivelse, der skal sikre fortroligheden af indholdet af buddene inden åbningen - uanvendelighedsindsigelse - proportionalitet - ligebehandling - ret til forsvar - begrundelsespligt - artikel 41 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder - artikel 98, stk. 1, i forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002 - artikel 143 i forordning (EF, Euratom) nr. 2342/2002))
 2014/C 194/25
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Euris Consult Ltd (Floriana, Malta) (ved advokat F. Moyse)
 Sagsøgt: Europa-Parlementet (ved L. Darie og F. Poilvache, som befuldmægtigede)
 Intervenient til støtte for sagsøgte: Europa-Kommissionen (ved R. Lyal og F. Dintilhac, som befuldmætigede)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af Parlamentets afgørelse af 18. oktober 2011 om afvisning af det af sagsøgeren afgivne bud i forbindelse med proceduren for indgåelse af den interinstitutionelle offentlige tjenesteydelseskontrakt MT/2011/EU vedrørende levering af oversættelsestjenester til maltesisk.
 Konklusion
 1)
 Parlamentet frifindes.
 2)
 Euris Consult Ltd betaler sagens omkostninger
 (1) EUT C 32 af 4.2.2012.


text:
11.3.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 60/22
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved afgørelse afsagt den 16. november 2005 af Oberster Gerichtshof i sagen Mohamed Jouini, Okay Gönen, Hasan Bajric, Gerald Huber, Manfred Ortner, Sükran Karacatepe, Franz Mühlberger, Nakil Bakii, Hannes Kranzler, Jürgen Mörth, Anton Schneeberger, Dietmar Susteric, Sascha Wörnhör, Aynur Savci, Elena Peter, Egon Schmöger, Mehmet Yaman, Dejan Preradovic, Andreas Mitter, Wolfgang Sorger, Franz Schachenhofer, Herbert Weiss, Harald Kaineder, Ognen Stajkovski und Jovica Vidovic mod PPS Princess Personal Service GmbH
 (Sag C-458/05)
 (2006/C 60/43)
 Processprog: tysk
 Ved afgørelse afsagt den 16. november 2005, indgået til Domstolens Justitskontor den 4. januar 2006, har Oberster Gerichtshof (Østrig) i sagen Mohamed Jouini m.fl. mod PPS Princess Personal Service GmbH forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 Er der tale om en overførsel af en bedrift eller af en del af en bedrift i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i Rådets direktiv 2001/23/EF af 12. marts 2001 (1) om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varetagelse af arbejdstagernes rettigheder i forbindelse med overførsel af virksomheder eller bedrifter eller af dele af virksomheder eller bedrifter, når en kontoransat, en filialdirektør samt kunderådgivere og direktøren — i samvirke mellem to personaleudlejningsvirksomheder — skifter arbejdsplads fra den første personaleudlejningsvirksomhed, som ikke har en organisationsstruktur, der kan afgrænses, til den anden personaleudlejningsvirksomhed og dér udøver tilsvarende opgaver, og når — ligeledes i samvirke mellem begge virksomheder — ca. en tredjedel af de udlejede arbejdstagere samt dertilhørende kunder (med forskellige kontraktstørrelser fra tre udlejede arbejdstagere til halvtreds udlejede arbejdstagere) til dels eller fuldstændigt skifter arbejdsplads sammen med disse?
 (1) EFT L 82 s. 16.


text:
7.2.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 32/26
 Dom afsagt af Retten i Første Instans den 10. december 2008 — JTEKT mod KHIM (IFS)
 (Sag T-462/05) (1)
 (EF-varemærker - ansøgning om EF-ordmærket IFS - absolut registreringshindring - manglende fornødent særpræg - artikel 7, stk. 1, litra c), i forordning (EF) nr. 40/94)
 (2009/C 32/47)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: JTEKT Corp., tidligere Toyoda Koki Kabushiki Kaisha (Aichi-ken, Japan) (først ved avocats J. Wachinger og M. Zöbisch, derefter ved avocats M. De Zorti, M. Koch og T. Grimm)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (ved A. Folliard-Monguiral, som befuldmægtiget)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelse truffet den 14. september 2005 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1157/2004-1) vedrørende en ansøgning om registrering af ordmærket IFS som EF-varemærke.
 Konklusion
 1)
 Afgørelse truffet den 14. september 2005 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (sag R 1157/2004-1) annulleres.
 2)
 Harmoniseringskontoret bærer sine egne omkostninger og betaler de af JTEKT Corp. afholdte omkostninger.
 (1) EUT C 74 af 25.3.2006.


text:
16.12.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 310/15
 Dom afsagt af Retten i Første Instans den 17. oktober 2006 — Armour Pharmaceutical mod KHIM — Teva Pharmaceutical Industries (GALZIN)
 (Sag T-483/04) (1)
 (EF-varemærker - indsigelsessag - ansøgning om EF-ordmærket GALZIN - det ældre nationale ordmærke CALSYN - relativ registreringshindring - risiko for forveksling - lighed mellem varerne og tegnene - artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 40/94 - artikel 43, stk. 2 og 3, i forordning nr. 40/94 - Harmoniseringskontorets afgørelser - formaliteten)
 (2006/C 310/28)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Armour Pharmaceutical CO. (Bridgewater, New Jersey, USA) (ved avocat R. Gilbey)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (ved S. Pétrequin, som befuldmægtiget)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: Teva Pharmaceutical Industries Ltd (Jerusalem, Israel)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelse truffet den 7. september 2004 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 295/2003-4) vedrørende en indsigelsessag mellem Armour Pharmaceutical Co. og Teva Pharmaceutical Industries Ltd
 Konklusion
 1.
 Afgørelsen, der blev truffet den 7. september 2004 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 295/2003-4), annulleres.
 2.
 Harmoniseringskontoret bærer sine egne omkostninger og betaler sagsøgerens omkostninger.
 (1) EUT C 69 af 19.3.2005.


text:
18.4.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 90/11
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af VAT and Duties Tribunal, Manchester (Det Forenede Kongerige) den 29. januar 2009 — Astra Zeneca UK Limited mod Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs
 (Sag C-40/09)
 2009/C 90/17
 Processprog: engelsk
 Den forelæggende ret
 VAT and Duties Tribunal, Manchester
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Astra Zeneca UK Limited
 Sagsøgt: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Skal artikel 2, nr. 1, i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF (1) [nu artikel 2, stk. 1, litra c), i direktiv 2006/112/EF] under de i denne sag foreliggende omstændigheder, hvor en ansat i henhold til sin ansættelsesaftale har ret til at vælge at modtage en del af sin løn i form af en værdikupon med en pålydende værdi, fortolkes således, at arbejdsgiverens levering af en sådan værdikupon til den ansatte udgør en levering af tjenesteydelser mod vederlag?
 2)
 Hvis det første spørgsmål besvares benægtende, skal [sjette direktivs] artikel 6, stk. 2, litra b), [nu artikel 26, stk. 1, litra b) [i direktiv 2006/112/EF]] da fortolkes således, at arbejdsgiverens levering af værdikuponen til den ansatte i henhold til ansættelsesaftalen skal behandles som en levering af tjenesteydelser, når værdikuponen er bestemt til at anvendes af den ansatte til private formål?
 3)
 Hvis leveringen af værdikuponen hverken er en levering af tjenesteydelser mod vederlag som omhandlet i [sjette direktivs] artikel 2, nr. 1, eller skal behandles som en levering af tjenesteydelser i henhold til [sjette direktivs] artikel 6, stk. 2, litra b), skal [sjette direktivs] artikel 17, stk. 2, (nu artikel 168 [i direktiv 2006/112/EF]) da fortolkes således, at arbejdsgiveren i henhold til denne bestemmelse kan få tilbagebetalt den merværdiafgift, som denne har erlagt i forbindelse med indkøb og levering af værdikuponen til den ansatte i henhold til ansættelsesaftalen, når værdikuponen er bestemt til at anvendes af den ansatte til private formål?
 (1) Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17.5.1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (EFT L 145, s. 1).


text:
C 158/18 DA Den Europæiske Unions Tidende 5.7.2003
 Kommissionen er af den opfattelse, at der ikke er et argument, lægemidler. Med hensyn til beskyttelsen af den offentlige
 der begrunder den omtvistede procedure for forudgående sundhed kan tilfældet af indførsler af lægemidler, der
 tilladelse. For det første kan denne ikke begrundes i hensynet ikke er godkendt i Frankrig, imidlertid begrunde en
 til kontrol af, at lægemidlet er fremstillet efter god fremstillings- differentieret tilgang i forhold til tilfældet af lægemidler,
 praksis, der er fastsat i fællesskabslovgivningen. Det indførte der er godkendt i Frankrig og i udførselsmedlemsstaten
 lægemiddel er nemlig godkendt eller registreret i udførselsmed- eller tilfældet af homøopatiske lægemidler, der er registre-
 lemsstaten, der har til opgave at sørge for, at denne praksis ret i en medlemsstat. Idet det erkendes, at en procedure
 overholdes. Enhver yderligere kontrol foretaget i Frankrig er i for forudgående tilladelse principielt kan være begrundet
 strid med princippet om gensidig anerkendelse og målet om at ved privatpersoners indførsel af sådanne produkter, skal
 sikre den frie bevægelighed af lægemidler. Dernæst, skal der denne procedure ikke desto mindre være lettilgængelig,
 ifølge Kommissionen, for så vidt angår en eventuel begrundelse afsluttes inden for en rimelig frist og føre til en tilladelse
 i andre hensyn til den offentlige sundhed, sondres mellem tre til indførsel af lægemidler, der ikke udgør en risiko for
 typer lægemidler: den offentlige sundhed. Den procedure for forudgående
 tilladelse, der anvendes i Frankrig, på privatpersoners
 indførsel af lægemidler opfylder imidlertid ikke disse
 kriterier og er således uproportional med det tilsigtede
 formål.
 — lægemidler, der er godkendt efter direktiv 65/65 som
 ændret, siden direktiv 2001/83/EF, såvel i Frankrig som i (1 ) Rådets direktiv 65/65/EØF af 26.1.1965 om tilnærmelse af
 den medlemsstat, hvor de er købt, [eller for hvilke der lovgivning om lægemidler (EFT 1965-1966, s. 17).
 er udstedt en fællesskabsmarkedsføringstilladelse]. De (2 ) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/83/EF af 6.11.2001
 franske myndigheder har erkendt, at der kræves en om oprettelse af en fællesskabskodeks for humanmedicinske
 indførselstilladelse i tilfælde af privatpersoners indførsel af lægemidler (EFT L 311 af 28.11.2001, s. 67).
 (3 ) Rådets direktiv 92/73/EØF af 22.9.1992 om udvidelse af anven-
 lægemidler, der har en markedsføringstilladelse i Frankrig.
 delsesområdet for direktiv 65/65/EØF og 75/319/EØF om tilnær-
 Henset til det fremtrædne stade harmoniseringen indenfor melse af lovgivning om farmaceutiske præparater, og om fastsæt-
 lægemiddelsektoren er på, er der imidlertid tilvejebragt telse af supplerende bestemmelser for homøopatiske lægemidler
 betydelige garantier for beskyttelsen af patienternes sund- (EFT L 297 af 13.10.1992, s. 8).
 hed. Hertil kommer den omstændighed, at indførslen kun
 sker efter behørig recept og i mængder, der ikke overstiger
 behandlingsbehovene. Det følger heraf, at den omhandle-
 de procedure for forudgående tilladelse ikke er begrundet.
 — homøopatiske lægemidler, der er registreret i en medlems-
 stat efter direktiv 92/73/EØF, erstattet af direktiv 2001/
 83/EF. Når et homøopatisk lægemiddel registreres i en Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved dom
 medlemsstat, udgør det a priori ikke en sundhedsrisiko, afsagt den 6. maj 2003 af Cour de cassation (Frankrig),
 idet det bemærkes, at reglerne om fremstilling, kontrol Første Afdeling for Civilsager, i sagen Syndicat profession-
 og inspektion af denne type lægemidler er blevet harmo- nel coordination des pêcheurs de l’Etang de Berre et de la
 niseret. Desuden har direktiv 92/73/EØF liberaliseret région mod Electricité de France
 patienternes adgang til de af dem valgte lægemidler. En
 procedure for forudgående tilladelse til privatpersoners
 indførsel af registrerede homøopatiske lægemidler er (Sag C-213/03)
 således åbenbart ubegrundet.
 (2003/C 158/30)
 — lægemidler, der ikke er godkendt i Frankrig, men som er
 godkendt i den medlemsstat, hvor de er købt. Den
 omtvistede procedure for forudgående tilladelse er ikke Ved dom afsagt den 6. maj 2003, indgået til Domstolens
 en nødvendig foranstaltning i bekæmpelsen af risikoen Justitskontor den 19. maj 2003, har Cour de cassation
 for svig og bedrageri mod markedsføringstilladelsesord- (Frankrig), Første Afdeling for Civilsager, i sagen Syndicat
 ningen, da den almindelige lovgivning, der betinger professionnel coordination des pêcheurs de l’Etang de Berre et
 import af lægemidler med henblik på markedsføring de la région mod Electricité de France forelagt De Europæiske
 heraf af en forudgående godkendelse, og kontrol i marken Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse
 er tilstrækkeligt til at bekæmpe ulovlige indførsler af af følgende spørgsmål:
 ---pagebreak--- 5.7.2003 DA Den Europæiske Unions Tidende C 158/19
 1. Skal artikel 6, stk. 3, i Athen-protokollen af 17. maj 2. ikke har gennemført definitionerne af udtrykkene
 1980 om beskyttelse af Middelhavet mod landbaseret »nyt anlæg« og »bestående anlæg«, jf. direktivets
 forurening (Barcelona-konventionen), nu artikel 6, stk. 1, artikel 2, nr. 9 og nr. 10, i den relevante østrigske
 i den ændrede affattelse, anses for at have direkte virkning, lovgivning (Luftreinhaltegesetz für Kesselanlagen —
 således, at enhver person, der berøres heraf, ved de LRG-K og LRV-K)
 nationale domstole kan påberåbe sig bestemmelsen til
 støtte for en sag anlagt med henblik på at standse 3. på ufuldstændig måde — navnlig som følge af, at
 udledning af vand, som der ikke er meddelt tilladelse til det østrigske brændselsbegreb ikke er det samme
 efter den deri fastsatte procedure og på de deri fastsatte som brændselsbegrebet i henhold til direktivets
 betingelser? artikel 2, nr. 6 — har indført grænseværdierne
 for emission for svovldioxid, nitrogenoxider og
 svævestøv, jf. direktivets artikel 4, stk. 1, sammen-
 2. Skal bestemmelsen fortolkes således, at den forbyder holdt med bilag III-VII, i den relevante lovgivning
 udledning af stoffer, der selv om de ikke er giftige, har en vedrørende luftforurening
 skadelig virkning på iltindholdet i havmiljøet, i kystsøer,
 der står i forbindelse med Middelhavet, når de kompetente
 4. ikke på korrekt vis har gennemført direktivets
 myndigheder i medlemsstaterne ikke har meddelt tilladel- artikel 9, stk. 2, og 3, vedrørende beregning af
 se hertil, under hensyntagen til bestemmelserne i oven-
 grænseværdierne for emission for blandede anlæg,
 nævnte protokol og bilag III C hertil (nu bilag II)?
 hvori der alene eller sammen med andet brændsel
 anvendes destillations- og omdannelsesrestproduk-
 ter fra råolieraffinering til eget forbrug, i LRG-K og
 LRV-K.
 II. Republikken Østrig tilpligtes at betale sagens omkost-
 ninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Sag anlagt den 19. maj 2003 af Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber mod Republikken Østrig Kommissionen har gjort gældende, at Republikken Østrig har
 tilsidesat sine forpligtelser, idet den
 (Sag C-214/03) — ikke har gennemført direktivets artikel 2, nr. 8, vedrøren-
 de udtrykket »blandet anlæg« korrekt, idet den har fastsat
 en begrænsning — som ikke er foreskrevet i direktivet —
 (2003/C 158/31) til anlæg, hvori andelen af andet brændsel udgør mindst
 20 % af brændslets termiske effekt, og derved på dette
 punkt har indskrænket direktivets anvendelsesområde
 — ikke har gennemført direktivets artikel 2, nr. 9 og 10,
 vedrørende definitionerne af udtrykkene »nyt anlæg« og
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 19. maj »bestående anlæg«
 2003 anlagt sag mod Republikken Østrig af Kommissionen
 for De Europæiske Fællesskaber ved Josef Christian Schieferer — på ufuldstændig måde har gennemført grænseværdierne
 og Gregorio Valero Jordana, Kommissionens Juridiske Tjeneste,
 for emission for svovldioxid, nitrogenoxider og svæve-
 som befuldmægtigede, og med valgt adresse i Luxembourg. støv, jf. direktivets artikel 4, stk. 1, sammenholdt med
 bilag III-VII, navnlig i lyset af den i de østrigske retsfor-
 skrifter indskrænkede definition af brændsel til »konven-
 Kommissionen har nedlagt følgende påstande: tionelt brændsel«, hvorved kun en del af direktivets
 anvendelsesområde er gennemført
 I. Det fastslås, at Republikken Østrig har tilsidesat sine — ikke har gennemført direktivets artikel 9, stk. 2, og 3,
 forpligtelser i henhold til artikel 2, nr. 6, 8, 9 og 10, vedrørende beregning af grænseværdierne for blandede
 artikel 4, stk. 1, sammenholdt med bilag III-VII, og anlæg i forbindelse med raffinaderier korrekt.
 artikel 9, stk. 2 og 3, i Rådets direktiv 88/609/EØF af
 24. november 1988 om begrænsning af visse luftforure- Republikken Østrig har således ikke tilpasset den nationale ret
 nende emissioner fra store fyringsanlæg (1), som ændret, til direktivet, som derfor er blevet gennemført ukorrekt og
 idet den ufuldstændigt.
 1. i § 22, stk. 1, i Luftreinhalteverordnung für Kesselan-
 lagen (LRV-K) har fastsat en definition af udtrykket (1 ) EFT L 336, s. 1.
 »blandet anlæg«, der ikke svarer til definitionen i
 direktivets artikel 2, nr. 8


text:
1.8.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 279/27
 Rettens kendelse af 7. juni 2016 — Beele Engineering mod EUIPO (WE CARE)
 (Sag T-220/15) (1)
 ((EU-varemærker - ansøgning om registrering af EU-figurmærket WE CARE - absolut registreringshindring - mangel på fornødent særpræg - artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 207/2009))
 (2016/C 279/40)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Beele Engineering BV (Aalten, Nederlandene) (ved advokat M. Ring)
 Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) (ved H. O’Neill, som befuldmægtiget)
 Sagens genstand
 Søgsmål anlagt til prøvelse af afgørelse truffet den 15. januar 2015 af Femte Appelkammer ved EUIPO (sag R 1424/2014-5) vedrørende en ansøgning om registrering af figurtegnet WE CARE som EU-varemærke.
 Konklusion
 1)
 Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) frifindes.
 2)
 Beele Engineering BV betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 228 af 13.7.2015.


text:
13.8.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 238/30
 Sag anlagt den 13. juni 2011 — Eurallumina mod Kommissionen
 (Sag T-308/11)
 2011/C 238/52
 Processprog: italiensk
 Parter
 Sagsøger Eurallumina SpA (Portoscuso, Italien) (ved avvocato V. Leone)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgerens påstande
 —
 Principalt, den anfægtede afgørelse annulleres i sin helhed for så vidt angår Eurallumina.
 —
 Subsidiært annulleres artikel 2 i den anfægtede afgørelse, i forbindelse med foranstaltningen på grundlag af 2004-dekretet, og følgelig artikel 3 i den anfægtede afgørelse vedrørende tilbagesøgningskravet over for Eurallumina.
 —
 Mere subsidiært annulleres artikel 3 i den anfægtede afgørelse for så vidt angår den del, der vedrører tilbagesøgningskravet over for Eurallumina.
 —
 Under alle omstændigheder tilpligtes Europa-Kommissionen at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Der nedlægges påstand om annullation af den anfægtede beslutning, som
 anser den foranstaltning, der omhandles i artikel 1 i dekret nr. 14042 af 6. februar 2004 (herefter »2004-dekretet«) fra ministerrådets formand (Decreto del Presidente del Consiglio dei ministri) og i de beslutninger, som er vedtaget af Autorità per l’Energia Elettrica e il Gas (myndigheden for elektrisk energi og gas, herefter »AEEG«) til gennemførelse af samme (herefter samlet benævnt »foranstaltningen på grundlag af 2004-dekretet«) for ulovlig og uforenelig ny støtte samt kræver tilbagesøgning af støtten, og
 anser den foranstaltning, som Italien har givet meddelelse om, og som omhandles i artikel 11, stk. 12, i lov nr. 80 af 14. maj 2005 om ændring af lovdekret nr. 35 af 14. marts 2005 (herefter »lov nr. 80/2005«)og i den af AEEG vedtagne beslutning til gennemførelse af samme (herefter samlet benævnt »foranstaltningen på grundlag af lov nr. 80/2005«), for uforenelig ny støtte.
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat fem anbringender.
 1)
 Første anbringende om tilsidesættelse af grundsætningen om god forvaltningsskik
 Sagsøgeren har gjort gældende, at Kommissionen begik en fejl ved at vurdere de to ovennævnte foranstaltninger samlet, da de i stedet burde have medført en separat vurdering i overensstemmelse med deres objektivt forskellige situation med hensyn til det juridiske grundlag, adressaterne og den forudsete udligningsmekanisme. Dette har betydet en overlapning af de af Kommissionen anvendte argumenter, hvilket har vanskeliggjort forsvaret.
 2)
 Andet anbringende om tilsidesættelse og ukorrekt anvendelse af artikel 107, stk. 1, TEUF i forbindelse med definitionen af statsstøtte
 Sagsøgeren har gjort gældende, at Kommissionen begik en fejl ved at betragte de to foranstaltninger som statsstøtte, da de begge mangler betingelserne om fordel, der med hensyn til de normale markedsbetingelser truer med at fordreje konkurrencen, og om indvirkningen på samhandlen inden for Fællesskabet. I særdeleshed
 hvad angår foranstaltningen på grundlag af 2004-dekretet tilfører denne ingen fordel, da den blot udgør en subjektiv udvidelse af den foranstaltning, der er vurderet af Kommissionen til ikke at udgøre ny støtte i sagen »Alumix« (1), i hvilken Kommissionen udelukkede, at de eltakster, som blev anvendt over for Alumix, udgjorde en fordel for samme. Desuden. kan foranstaltningen på grundlag af 2004-dekretet ikke have nogen indflydelse på samhandlen — hvad angår Eurallumina — eftersom aluminiumsmarkedet inden for EU har deficit-karakter, og en eventuel reduktion af selskabets aktivitet ikke ville blive kompenseret ved en større eksport fra de andre medlemsstaters virksomheder, som allerede opererer med fuld kapacitet.
 Hvad angår foranstaltningen på grundlag af lov nr. 80/2011 tilfører denne ingen fordel med hensyn til de almindelige markedsbetingelser, da henvisningen til den europæiske prisdannelse på børserne — under hensyn til det afvigende energimarked i Italien, især Sardinien, hvor elektricitetsprisen holdes på et kunstigt højt niveau på grund af manglende samkøringskapacitet med kontinentet — udgør en gyldig henvisning til at betragte den anvendte takst som »markedsmæssig« for modtagernes virksomhed. Hvad angår samhandlen inden for Fællesskabet gælder de samme betragtninger, der udspringer af foranstaltningen på grundlag af 2004-dekretet.
 3)
 Tredje anbringende om tilsidesættelse og ukorrekt anvendelse af artikel 107, stk. 3, TEUF i forbindelse med undtagelsen om regionsudvikling, der omhandles i litra a)
 Ifølge sagsøgeren begik Kommissionen begik en fejl ved at lægge til grund, at begge de to foranstaltninger ikke var forenelige som støtte til regionsudvikling. I særdeleshed med hensyn til
 forekomsten af et regionalt problem, der skyldes Sardiniens manglende samkøringskapacitet med kontinentet, hvilket gør energiforsyningen til modtagerne ufordelagtig, og den omstændighed, at de »energiforbrugende« modtagere udgør kernen i øens produktionsstruktur, hvilket markant bestemmer beskæftigelsesniveauerne,
 proportionaliteten og egnetheden af de pågældende foranstaltninger til at imødegå et sådant problem i form af midlertidige foranstaltninger til at undgå udflytning af brugerne i afventning af overskud ved allerede indledte og — dags dato — afsluttede initiativer fra den italienske stats side, som er egnede til at skaffe Sardinien en tilstrækkelig samkøringskapacitet, og ved særlige effektivitetsinvesteringer, som de samme virksomheder selv er forpligtet til at fremme, samt
 den rent faktisk midlertidige og aftagende karakter af de to foranstaltninger.
 4)
 Fjerde anbringende om tilsidesættelse af væsentlige formforskrifter — manglende begrundelse
 Sagsøgeren har gjort gældende, at Kommissionen ikke i tilstrækkelig grad har begrundet sin afgørelse, især for så vidt angår
 forskellen mellem foranstaltningen på grundlag af 2004-dekretet og foranstaltningen, der omhandles i »Alumix«-afgørelsen,
 forekomsten af et element af mulig konkurrencefordrejning samt forekomst af en indvirkning på samhandlen mellem medlemsstaterne, og
 proportionaliteten af foranstaltningen på grundlag af 2004-dekretet.
 5)
 Femte anbringende om fejl i vurderingen af betragtningen om omstændigheder, som begrunder en berettiget forventning
 Sagsøgeren har gjort gældende, at Kommissionen begik en fejl ved at vurdere, at der ikke forelå nogen omstændighed, der — for Euralluminas vedkommende — retfærdiggjorde en berettiget forventning om, at foranstaltningen på grundlag af 2004-dekretet ikke udgjorde støtte.
 (1) EFT C 288/4 af 1.10.1996.


text:
6.5.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 108/20
 Dom afsagt af Retten i Første Instans den 15. marts 2006 — Kimman mod Kommissionen
 (Sag T-44/04) (1)
 (»Tjenestemænd - udnævnelse - ændring af indplaceringen i lønklasse - vedtægtens artikel 31, stk. 2«)
 (2006/C 108/34)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Eugène Kimman (Overijse, Belgien) (ved avocats N. Lhoëst og É. De Schietere de Lophem)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved V. Joris og A. Bouquet, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af Kommissionens afgørelse af 20. december 2002 om endelig indplacering af sagsøgeren i lønklasse B5 og, om fornødent, om annullation af Kommissionens afgørelse af 1. oktober 2003 om afvisning af sagsøgerens klage.
 Konklusion
 1)
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes.
 2)
 Hver part bærer sine egne omkostninger.
 (1) EUT C 94 af 17.4.2004.


text:
21.4.2001 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 118/25
 Slettelse af sag C-232/00 (1) Slettelse af sag C-327/99 (1)
 (2001/C 118/52) (2001/C 118/55)
 Ved kendelse af 4. oktober 2000 har præsidenten for De Ved kendelse af 5. oktober 2000 har præsidenten for De
 Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-232/00, Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-327/99,
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den FILA Sport SpA mod New Times International Transport
 Hellenske Republik, skal slettes af registeret. Service Co. Ltd (anmodning om præjudiciel afgørelse fra
 Landesgericht Korneuburg (Østrig)), skal slettes af registeret.
 (1) EFT C 247 af 26.8.2000.
 (1) EFT C 333 af 20.11.1999.
 Slettelse af sag C-243/99 (1)
 Slettelse af sag C-362/99 (1)
 (2001/C 118/53)
 (2001/C 118/56)
 Ved kendelse af 5. oktober 2000 har præsidenten for De
 Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-243/99, Ved kendelse af 5. oktober 2000 har præsidenten for De
 FILA Sport SpA mod Beijing Metals & Minerals Import Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-362/99,
 & Export Corp. (anmodning om præjudiciel afgørelse fra SEIKO Kabushiki Kaisha mod Mohammed Ibrahim (anmod-
 Landesgericht Korneuburg (Østrig)), skal slettes af registeret. ning om præjudiciel afgørelse fra Landesgericht Korneuburg
 (Østrig)), skal slettes af registeret.
 (1) EFT C 246 af 28.8.1999.
 (1) EFT C 366 af 18.12.1999.
 Slettelse af sag C-284/99 (1)
 Slettelse af sag C-250/00 (1)
 (2001/C 118/54)
 (2001/C 118/57)
 Ved kendelse af 5. oktober 2000 har præsidenten for De
 Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-284/99, Ved kendelse af 6. oktober 2000 har præsidenten for De
 New Yorker S.H.K. Jeans GmbH mod Ing. Jaroslav Kupco Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-250/00,
 (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Landesgericht Kor- Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den
 neuburg (Østrig)), skal slettes af registeret. Portugisiske Republik, skal slettes af registeret.
 (1) EFT C 281 af 2.10.1999. (1) EFT C 233 af 12.8.2000.


text:
25.8.2007
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 199/19
 Sag anlagt den 6. juni 2007 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Forbundsrepublikken Tyskland
 (Sag C-269/07)
 (2007/C 199/30)
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved R. Lyal og W. Mölls, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Forbundsrepublikken Tyskland
 Sagsøgerens påstande
 —
 Forbundsrepublikken Tyskland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 39 EF, artikel 7 i Rådets forordning nr. 1612/68/EØF af 15. oktober 1968 (1), artikel 18 EF og artikel 12 EF, idet den har indført og opretholdt forskrifter om supplerende pension i §§ 79-99 i lov om indkomstbeskatning,
 der
 a)
 nægter grænsearbejdere (og deres ægtefæller) ret til tillæg, hvis de ikke er fuldt skattepligtige
 b)
 kun tillader, at den opsparede kapital anvendes til en bolig i eget hus, der tjener egne boligformål, hvis huset er beliggende i Tyskland
 c)
 fastsætter, at tillægget skal tilbagebetales ved den fulde skattepligts ophør.
 —
 Forbundsrepublikken Tyskland tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 I 2001 indførte Tyskland det såkaldte pensionstillæg, der skulle fremme opbygningen af en supplerende pension til kompensation for, at den lovbestemte pension bliver mindre. Imidlertid gives der kun tillæg, når den pågældende er fuldt skattepligtig i Tyskland, hvilket betyder, at i hvert fald grænsearbejdere, overfor hvilke bopælsstaten har beskatningsretten i henhold til en dobbeltbeskatningsoverenskomst, og som derfor ikke svarer skat i Tyskland, udelukkes fra at drage fordel af tillægget. Desuden gælder muligheden for at anvende en del af den opsparede kapital til erhvervelse af fast ejendom til egne boligformål kun, hvis ejendommen er beliggende i Tyskland og ikke i de tilstødende grænseområder i udlandet. Endelig skal tillægget tilbagebetales, når den pågældendes status som fuldt skattepligtig ophører.
 Efter Kommissionens opfattelse er disse forskrifter i strid med de fællesskabsretlige bestemmelser om forbud mod forskelsbehandling på grundlag af nationalitet, om arbejdskraftens frie bevægelighed henholdsvis om ligebehandling af arbejdstagere fra andre medlemsstater hvad angår sociale og skattemæssige begunstigelser. Forbuddet mod forskelsbehandling af arbejdstagere fra andre medlemsstater begrundet i deres nationalitet omfatter nemlig ikke alene åbenlys forskelsbehandling begrundet i nationalitet, men enhver form for skjult forskelsbehandling, som ved anvendelse af andre kriterier reelt fører til samme resultat. Det følger endvidere af Domstolens praksis, at grænsearbejdere i henhold til artikel 7, stk. 2, i forordning nr. 1612/68 også har krav på at drage fordel af sociale begunstigelser.
 Da pensionstillægget kan defineres som en »social begunstigelse«, skal dette også gives, når grænsearbejderen og/eller dennes ægtefælle slet ikke er skattepligtig i Tyskland. Begunstigelsen knytter sig nemlig til den objektive omstændighed, at den pågældende er arbejdstager. Den lovbestemte pension, der bliver mindre, og som tillægget derfor skal hjælpe med at supplere, angår i første række personer, der er i beskæftigelse, men også andre persongrupper berøres indirekte heraf. Derudover omfatter begrebet social begunstigelse også fordele, der udelukkende gives, fordi den begunstigede har bopæl i Tyskland. Det fremgår således, at grænsearbejdere som regel befinder sig i den samme situation som i Tyskland bosiddende arbejdstagere: begge grupper berøres af det faldende pensionsniveau i den tyske ordning, som de tilhører, og som de har indbetalt bidrag til. Begge grupper har en interesse i at opbygge en tillægspension til kompensation herfor i den periode, hvor de er erhvervsaktive. Den tyske lovgivning, hvorefter grænsearbejdere, hvis indkomst beskattes af bopælsstaten i henhold til en dobbeltbeskatningsoverenskomst, udelukkes fra denne begunstigelse, fører altså til skjult forskelsbehandling og er derfor i strid med artikel 39, stk. 2, EF og artikel 7, stk. 2, i forordning nr. 1612/68. Endelig er det uden betydning, om pensionstillægget kvalificeres som en »skattemæssig« eller som en »social« begunstigelse, idet grænsearbejdere også har krav på ligebehandling, når der foreligger »skattemæssige« begunstigelser.
 Hvad angår forbuddet mod, at den opsparede kapital anvendes til en bolig i eget hus, der tjener egne boligformål, hvis ikke huset er beliggende i Tyskland, gælder det tilsvarende, at der her er tale om en social begunstigelse. Selv om det skulle dreje sig om en skattemæssig begunstigelse, foreligger der ikke desto mindre en tilsidesættelse af den frie bevægelighed for arbejdstagere. Den geografiske betingelse begrænser nemlig muligheden for at udnytte en social begunstigelse, for den gør det umuligt for grænsearbejderen at anvende sin opsparede kapital til en bolig, der er beliggende i de tilstødende grænseområder i udlandet, hvilket man typisk må forvente af en sådan grænsearbejder. I forhold til den indenlandske arbejdstager har grænsearbejderen mindre fleksibilitet med hensyn til, hvordan tillægget skal anvendes, når pensionen kommer til udbetaling. Dermed bliver tillæggets værdi som en social begunstigelse forringet. Denne forfordeling af grænsearbejdere udgør således også skjult forskelsbehandling begrundet i nationalitet, der er i strid med artikel 39, stk. 2, EF og artikel 7, stk. 2, i forordning nr. 1612/68.
 Den i den tyske lovgivning fastsatte tilbagebetalingspligt ved den fulde skattepligts ophør berører først og fremmest udlændinge. Antallet af udlændinge, der vender tilbage til deres hjemland efter den erhvervsaktive periode, er nemlig mange gange større end det antal tyskere, der flytter til udlandet som pensionister. Desuden afskrækker tilbagebetalingspligten de berørte personer fra at flytte deres bopæl til en anden medlemsstat. Hertil kommer, at de omhandlede bestemmelser på forhånd gør værdien af tillægget mindre for den vandrende arbejdstager end for den indenlandske arbejdstager og dermed fører til skjult forskelsbehandling allerede på tildelingsstadiet. Dette angår de tilfælde, hvor den vandrende arbejdstager på forhånd vil undgå tilbagebetaling og derfor indledningsvis ikke gør krav på tillægget. I denne situation ses der heller ikke at foreligge noget hensyn, der kan begrunde bestemmelserne. For så vidt angår sammenhængen i beskatningsordningen, så sikres denne allerede gennem bestemmelserne i dobbeltbeskatningsoverenskomsten. Tilbagebetalingspligten ved den fulde skattepligts ophør udgør således også skjult forskelsbehandling begrundet i nationalitet og dermed en tilsidesættelse af artikel 39 EF, artikel 7, stk. 2, i forordning nr. 1612/68 samt artikel 12 EF og 18 EF.
 (1) EFT 1968 II, s. 467.


text:
C 163/24 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 10.6.2000
 RETTEN I FØRSTE INSTANS
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 den 27. januar 2000
 den 30. marts 2000
 i de forenede sager T-194/97 og T-83/98, Eugénio Branco
 i sag T-51/96, Miwon Co. Ltd mod Rådet for den Europæi- Lda mod Kommissionen for De Europæiske Fællesska-
 ske Union (1) ber (1)
 (Den Europæiske Socialfond — passivitetssøgsmål — forma-
 (Antidumping — misligholdelse af pristilsagn — skade for liteten — annullationssøgsmål — beslutning om at suspen-
 Fællesskabet) dere tilskud — medlemsstatens attestering — fejl i bedøm-
 melsen af de faktiske forhold — berettiget forventning —
 velerhvervede rettigheder — retssikkerhed — proportionali-
 (2000/C 163/46) tet)
 (2000/C 163/47)
 (Processprog: engelsk)
 (Processprog: portugisisk)
 I sag T-51/96, Miwon Co. Ltd, Seoul (Sydkorea), ved advokat
 J. F. Bellis, Bruxelles, og med valgt adresse i Luxembourg hos I de forenede sager T-194/97 og T-83/98, Eugénio Branco Lda,
 advokaterne Loesch og Wolter, 11, rue Goethe, mod Rådet for Lissabon, ved advokat B. Belchior, Vila Nova de Gaia, og med
 den Europæiske Union (befuldmægtigede: A. Tanca, H. J. Rabe valgt adresse i Luxembourg hos advokat J. Schroeder, 6, rue
 og G. Berrisch), støttet af Kommissionen for De Europæiske Heine, mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Fællesskaber (befuldmægtiget: N. Khan), angående en påstand (befuldmægtigede: i sag T-194/97 A. M. Alves Vieira og K. Si-
 om annullation af Rådets forordning (EF) nr. 81/96 af 19. janu- monsson, og i sag T-83/98 M. T. Figueira og K. Simonsson),
 ar 1996 om ændring af forordning (EØF) nr. 2455/96 angående en påstand i sag T-194/97 om, at det fastslås, at
 om indførelse af endelig antidumpingtold på importen af Kommissionen har udvist retsstridig passivitet, idet den har
 mononatriumglutamat med oprindelse i Indonesien, Republik- undladt at tage stilling til en anmodning om udbetaling af
 ken Korea og Taiwan og endelig opkrævning af den midlertidi- saldobeløbet af tilskud, som var ydet af Den Europæiske
 ge antidumpingtold og afslutning af proceduren for så vidt Socialfond i sag nr. 870301 P1 og nr. 870302 P3, og angående
 angår Thailand (EFT L 15, s. 20), i det omfang forordningen en påstand i sag T-83/98 om annullation af Kommissionens
 vedrører sagsøgeren, har Retten (Tredje Udvidede Afdeling), beslutninger K(1998) 47 og K(1998) 48 af 17. februar 1998
 sammensat af afdelingsformanden, M. Jaeger, og dommerne om at suspendere tilskuddene, har Retten (Tredje Afdeling),
 K. Lenaerts, V. Tiili, J. Azizi og P. Mengozzi; justitssekretær: sammensat af afdelingsformanden, M. Jaeger, og dommerne
 fuldmægtig A. Mair, den 30. marts 2000 afsagt dom, hvis K. Lenaerts og J. Azizi; justitssekretær: fuldmægtig A. Mair, den
 konklusion lyder således: 27. januar 2000 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 1. Sag T-194/97 og T-83/98 forenes med henblik på domsafsi-
 1. Rådet for Den Europæiske Union frifindes. gelsen.
 2. Sagsøgeren bærer sine egne samt Rådets omkostninger. 2. Den i sag T-194/97 nedlagte påstand om, at det fastslås, at der
 foreligger retsstridig passivitet, afvises.
 3. Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber bærer sine egne 3. Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes for den
 omkostninger. i sag T-83/98 nedlagte påstand om annullation.
 4. Kommissionen betaler sine egne omkostninger samt 10 % af
 sagsøgerens omkostninger.
 (1) EFT C 180 af 22.6.1996.
 (1) EFT C 252 af 16.8.1997 og C 278 af 5.9.1998.


text:
C 70/14 DA Den Europæiske Unions Tidende 22.3.2003
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter 3. Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens om-
 kostninger i begge instanser.
 Artikel 249 EF, der bestemmer, at et direktiv med hensyn til
 det tilsigtede mål er bindende for enhver medlemsstat, indebæ-
 rer en forpligtelse for medlemsstaterne til at overholde den
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 frist, der er fastsat i direktivet for gennemførelsen. Denne frist
 udløb den 10. juli 2001, uden at Irland havde truffet de
 foranstaltninger, der er nødvendige for at efterkomme det i — Fejlagtig for vid fortolkning af den absolutte registrerings-
 Kommissionens påstand nævnte direktiv. hindring i artikel 7, stk. 1, litra b), i Rådets forordning
 40/94 om EF-varemærker: Det varemærke, der søges
 registreret, er egnet til over for gennemsnitsforbrugeren
 ( 1) EFT L 175 af 10.7.1999, s. 43.
 at karakterisere de varer og tjenesteydelser, som ansøgnin-
 gen om registrering vedrører, som hidrørende fra appel-
 lanten, og følgelig at adskille disse varer og tjenesteydelser
 fra andre virksomheders. Når varemærkets form, der
 består af ord og tilføjede grafiske elementer, ikke er opløst
 i sine bestanddele, opfylder det uden videre den funktion
 at garantere, at alle varer eller tjenesteydelser, som det
 betegner, er blevet fremstillet eller præsteret under én
 virksomheds kontrol, og at denne kan stilles til ansvar for
 deres kvalitet.
 Appel iværksat den 3. februar 2003 af BioID AG under — Ved en korrekt fortolkning af registreringshindringen i
 insolvensbehandling til prøvelse af dom afsagt den 5. de- artikel 7, stk. 1, litra b), ville Retten have skullet gennemgå
 cember 2002 af De Europæiske Fællesskabers Ret i Første det andet anbringende om en tilsidesættelse af artikel 7,
 Instans (Anden Afdeling) i sag T-91/01, BioID AG under stk. 1, litra c), og ville være nået frem til det resultat, at
 insolvensbehandling mod Kontoret for Harmonisering i det varemærke, der søges registreret, på baggrund af de
 det Indre Marked (Varemærker og Design) faktiske omstændigheder heller ikke er omfattet af den
 absolutte registreringshindring, at de tegn eller angivelser,
 som varemærket består af, udelukkende er af beskrivende
 (Sag C-37/03 P) karakter. Sagen er således moden til, at der træffes
 afgørelse i henhold til artikel 54 i procesreglementet.
 (2003/C 70/23)
 (1 ) Ikke offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende endnu.
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 3. fe-
 bruar 2003 iværksat appel af BioID AG under insolvensbe-
 handling ved Rechtsanwalt Dr. Axel Nordemann, Boehmert &
 Boehmert, Meinekestr. 26, D-10719 Berlin, og med valgt
 adresse i Luxembourg, til prøvelse af dom afsagt den 5. decem-
 ber 2002 af De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans
 (Anden Afdeling) i sag T-91/01, BioID AG under insolvensbe-
 handling mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked Sag anlagt den 3. februar 2003 af Kommissionen for De
 (Varemærker og Design). Europæiske Fællesskaber mod Kongeriget Belgien
 (Sag C-38/03)
 Appellanten har nedlagt følgende påstande:
 (2003/C 70/24)
 1. Ophævelse af dom afsagt af Retten i Første Instans den
 5. december 2002 i sag T-91/01 (BioID AG mod Kontoret
 for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og
 Design) ( 1).
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 3. fe-
 2. Annullation af afgørelse truffet den 20. februar 2001 af bruar 2003 anlagt sag mod Kongeriget Belgien af Kommissio-
 Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i nen for De Europæiske Fællesskaber ved L. Ström og F. Simo-
 det Indre Marked (Varemærker og Design) i sag R 538/ netti, som befuldmægtigede, og med valgt adresse i Luxem-
 1999-2. bourg.


text:
11.2.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 36/31
 Kendelse afsagt af Retten i Første Instans den 16. november 2005 — Deutsche Post og Securicor Omega Express mod Kommissionen
 (Sag T-343/03) (1)
 (»Statsstøtte - artikel 88, stk. 3, EF - annullationssøgsmål - formaliteten - klage - afvisning - manglende genstand«)
 (2006/C 36/66)
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøgere: Deutsche Post AG (Bonn, Tyskland) og Securicor Omega Express (Sutton, Surrey, Det Forenede Kongerige) (ved: advokat T. Lübbig)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved: V. Kreuschitz, N. Khan og M. Niejahr, som befuldmægtigede)
 Intervenient til støtte for sagsøgte: Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland (ved: M. Bethell, som befuldmægtiget)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af Kommissionens beslutning K(2003)1652 endelig udg. af 27. maj 2003, der erklærede de foranstaltninger, som Det Forenede Kongerige påtænker at vedtage til fordel for Post Office Ltd, forenelige med fællesmarkedet (statsstøtte nr. 784/2002).
 Kendelsens konklusion
 1)
 Sagen afvises.
 2)
 Hver part bærer sine omkostninger.
 3)
 Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland bærer sine omkostninger i forbindelse med interventionen.
 (1) EUT C 7 af 7.1.2004.


text:
13 . 4 . 96 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 108/7
 Sag anlagt den 26. februar 1996 af Kongeriget Belgien mod Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 ( Sag C-58/96 ) Søgsmålsgrundene og de væsentligste argumenter svarer til
 dem, der er gjort gældende i sag C-407/95 ( 2 ).
 ( 96/C 108/12 )
 C ) EFT 1996 nr. L 20 , s . 17.
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den ( 2 ) EFT 1996 nr . C 46 , s . 11 .
 26. februar 1 996 anlagt sag mod Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber af Kongeriget Belgien ved be
 stuursdirecteur J. Devadder, Ministeriet for Udenrigsanlig
 gender, Udenrigshandel og Udviklingssamarbejde, og med
 valgt adresse i Luxembourg på Kongeriget Belgiens Ambas
 sade , 4 , rue des Girondins . Slettelse af sag C-390/93 ()
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande : ( 96/C 108/ 13 )
 Kommissionens forordning (EF ) nr. 127/96 (') af 25 . januar Ved kendelse af 17. januar 1996 har præsidenten for
 1996 om ekstraordinær tildeling af en supplerende mængde De Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag
 til importtoldkontingentet for bananer for første kvartal C-390/93 , Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 1 996 som følge af stormene Iris, Luis og Marilyn annulleres, mod Kongeriget Spanien, skal slettes af registeret.
 og Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostnin
 ger . (M EFT nr . C 261 af 25 . 9 . 1993 .
 RETTEN I FØRSTE INSTANS
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS 2 ) Hver part bærer sine egne omkostninger, herunder
 den 27. februar 1996 omkostningerne i forbindelse med sagen om foreløbige
 forholdsregler.
 i sag T-235/94 , Roberto Galtieri mod
 Europa-Parlamentet ( 1 ) (M EFT nr . C 202 af 23 . 7 . 1994 .
 (Tjenestemænd — husstandstillæg — tilbagesøgning af
 fejlagtigt udbetalt beløb — myndighedsmisbrug — beretti
 get forventning — erstatning)
 ( 96/C 108/ 14 )
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 (Processprog: fransk) den 28 . februar 1996
 i sag T-294/94 , Konstantinos Dimitriadis
 mod Revisionsretten for De Europæiske
 I sag T-235/94 , Roberto Galtieri, midlertidigt ansat ved Fællesskaber f 1 )
 Europa-Parlamentet, Bruxelles, ved advokat Harold Wou (Tjenestemænd — bistandspligt — vedtægtens artikel 24)
 ters og med valgt adresse i Luxembourg hos advokat
 Bertrand Assoignons, 8 , rue de Girondins mod Europa ( 96/C 108/ 15 )
 Parlamentet ( befuldmægtigede : Manfred Peter og Kieran
 Bradley), hvori der er nedlagt påstand om for det første, at (Processprog: græsk)
 Europa-Parlamentets afgørelse, meddelt ved skrivelse af
 19. januar 1994, om tilbagesøgning af det beløb, som I sag T-294/94, Konstantinos Dimitriadis, tidligere tjene
 sagsøgeren uberettiget har modtaget som husstandstillæg, stemand ved Revisionsretten for De Europæiske Fællesska
 annulleres, for det andet at Europa-Parlamentet dømmes til ber, med bopæl i Luxembourg, ved advokat Markos
 at tilbagebetale de beløb, der er indeholdt i hans månedlige Papazissis, Thessaloniki, og med valgt adresse i Luxem
 lønudbetalinger, og for det tredje, at Europa-Parlamentet bourg hos sagsøgeren, 4 A, boulevard Grande-Duchesse
 dømmes til at betale såvel erstatning som morarenter, har Charlotte, mod Revisionsretten for De Europæiske Fælles
 Retten ( Første Afdeling), sammensat af afdelingsforman skaber ( befuldmægtigede : Jean-Marie Stenier, Christos
 den, A. Saggio, og dommerne V. Tiili og R. M. Moura Komninos og Paolo Giusta ), hvori der for det første er
 Ramos; justitssekretær: B. Pastor, den 27. februar 1 996 nedlagt påstand om annullation af Revisionsrettens afgørel
 afsagt dom, hvis konklusion lyder således : ser nr. 8543 og 8912 af 8 , marts og 1 , juli 1994 om afvisning
 af henholdsvis sagsøgerens anmodning om bistand i hen
 hold til artikel 24, stk . 1 , i vedtægten for tjenestemænd i De
 1 ) Europa-Parlamentet frifindes. Europæiske Fællesskaber og af hans klage, og for det andet
 ---pagebreak--- Nr . C 108 /8 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 13 . 4 . 96
 om, at Revisionsretten tilpligtes at betale erstatning for den den portugisiske overscettelsesafdeling og af memoran
 skade, sagsøgeren mener at have lidt, dels på grund af de dum af 31 . maj 1991 fra direktøren for oversættelses
 anfægtede afgørelser, dels som følge af nogle påståede tjenesten, dels påstand om erstatning af det tab, som
 injurier fra hans overordnedes side , har Retten ( Tredje hævdes at være forvoldt ved disse to skrivelser.
 Afdeling ), sammensat af afdelingsformanden, C. P. Briët, og
 dommerne B. Vesterdorf og A. Potocki; justitssekretær :
 fuldmægtig J. Palacio Gonzalez, den 28 . februar 1996 afsagt 4 . Domstolens afgørelse af 16. juli 1993 annulleres i det
 dom, hvis konklusion lyder således : omfang, det heri fastslås, at det er ufornødent at træffe
 afgørelse om den del af klagen i klagesag nr. 11 /93-R,
 som er rettet mod sagsøgerens bedømmelsesrapport for
 1 . Sagen afvises, for så vidt angår påstanden om erstatning perioden 1991-1992 .
 i medfør af vedtægtens artikel 24 , stk . 2 .
 2 . I øvrigt frifindes Revisionsretten . 5 . I øvrigt frifindes Domstolen .
 3 . Sagsøgeren betaler samtlige sagens omkostninger. 6 . Hver part betaler sine omkostninger.
 C ) EFT nr . C 316 af 12 . 11 . 1994 . C ) EFT nr . C 319 af 26 . 11 . 1993 .
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 den 29 . februar 1996 DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 i sag T-547/93 , Orlando Lopes mod den 29 . februar 1996
 De Europæiske Fællesskabers Domstol (') i sag T-280/94 , Orlando Lopes mod
 (Tjenestemand — bedømmelsesrapport — afslag på ansøg De Europæiske Fællesskabers Domstol (')
 ninger om forfremmelse — påstand om annullation og (Tjenestemænd — afslag på ansøgning om forfremmelse —
 erstatning) flekstid — påstand om annullation og erstatning)
 ( 96/C 108 / 16 ) ( 96/C 108/ 17 )
 (Processprog: fransk)
 (Processprog: fransk)
 I sag T-547/93 , Orlando Lopes , tjenestemand ved De
 Europæiske Fællesskabers Domstol , Luxembourg, først I sag T-280/94, Orlando Lopes, tjenestemand ved De
 repræsenteret ved avokat Marco Fritsch og dernæst ved Europæiske Fællesskabers Domstol , Luxembourg, ved
 advokat Marc Kleyr, Luxembourg, og med valgt adresse i advokat Marc Kleyr, Luxembourg, og med valgt adresse i
 Luxembourg på dennes kontor, 17, rue Louvigny, mod De Luxembourg på dennes kontor, 17, rue Louvigny, mod De
 Europæiske Fællesskabers Domstol ( befuldmægtiget: Ti Europæiske Fællesskabers Domstol ( befuldmægtiget: Ti
 mothy Millett ), hvori der er nedlagt påstand om annullation mothy Millett ), hvori der er nedlagt påstand om annullation
 dels af to memoranda om kvaliteten af sagsøgerens arbejde, af to afslag på sagsøgerens ansøgning om forfremmelse og af
 dels om hans bedømmelsesrapport for perioden 1991-1992 en afgørelse, hvorved han blev nægtet tilladelse til at arbejde
 og endelig af to afslag på hans ansøgning om forfremmelse, på flekstid, samt erstatning af den økonomiske og ikke
 samt påstand om erstatning af den økonomiske og ikke økonomiske skade, som han hævder at have lidt som følge af
 økonomiske skade, som han hævder at have lidt som følge af sine overordnedes adfærd og af de anfægtede afgørelser, har
 sine overordnedes handlemåde og af de anfægtede afgørel Retten ( Tredje Afdeling ), sammensat af den fungerende
 ser, har Retten ( Tredje Afdeling ), sammensat af den afdelingsformand , C. P. Briët, og dommerne C. W. Bellamy
 fungerende afdelingsformand , C. P. Briët, og dommerne og J. Azizi ; justitssekretær: FL Jung, den 29 . februar 1996
 C. W. Bellamy og J. Aziz; justitssekretær : FL Jung, den afsagt dom, hvis konklusion lyder således :
 29 . februar 1996 afsagt dom, hvis konklusion lyder
 således :
 1 . Det dokument, der er vedlagt som bilag I til replikken,
 fjernes fra sagens akter.
 1 . Det dokument, der er vedlagt som bilag I til replikken,
 fjernes fra sagens akter. 2 . Domstolens anmodning af 19. januar 199S- om at
 trække et dokument tilbage fra sagens akter, som er
 2 . Sagsøgerens anmodning til Retten af 13 . oktober 1994 vedlagt replikken i sag T-280/94, og om at slette visse
 afslås, og det hertil vedlagte dokument fjernes fra sagens passager heri, afslås.
 akter.
 3 . Domstolens afgørelse, som blev meddelt sagsøgeren den
 3 . Sagen afvises i det omfang, den vedrører dels annulla 11 . februar 1994, om at afslå hans ansøgning til de
 tionen af memorandum af 30. maj 1991 fra chefen for stillinger, som blev opslået ledige ved avis nr. CJ 68/92,


text:
7.2.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 32/13
 Sag anlagt den 5. november 2008 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Kongeriget Belgien
 (Sag C-475/08)
 (2009/C 32/22)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved M. Patakia og B. Schima, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Kongeriget Belgien
 Sagsøgerens påstande
 —
 Det fastslås,
 at Kongeriget Belgien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/55/EF af 26. juni 2003 om fælles regler for det indre marked for naturgas og om ophævelse af direktiv 98/30/EF (1), idet:
 det ikke som fastsat i direktivets artikel 7 har udpeget systemoperatører.
 det i strid med artikel 18 i direktiv 2003/55/EF, sammenholdt med direktivets artikel 25, stk. 2, ikke udelukkende har fastsat en reguleret adgang til systemet, men også en adgang efter forhandling.
 det ikke har gennemført artikel 22, stk. 3, litra d) og e), og stk. 4, i direktiv 2003/55/EF.
 —
 Kongeriget Belgien tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet gør Kommissionen tre anbringender gældende.
 Den kritiserer for det første Kongeriget Belgien for ikke at have udpeget systemoperatører for transport og oplagring af gas og for terminaler til flydende naturgas, således som det er fastsat i artikel 7 og 11 i direktiv 2003/55/EF.
 Kongeriget Belgien kritiseres endvidere for at skabe retsusikkerhed i forhold til nye aktører på markedet, for så vidt som det frembringer det indtryk, at adgang til systemet efter forhandling udgør et alternativ til reguleret adgang. Det fremgår klart af artikel 18 og artikel 25, stk. 2, i direktiv 2003/55/EF, at den regulerede adgang er tredjemands eneste mulighed for adgang til systemet, og at det påhviler den regulerende myndighed at fastsætte eller godkende i det mindste de metoder, der anvendes til at beregne eller fastsætte tarifferne, inden de træder i kraft.
 Endelig gør Kommissionen gældende, at Kongeriget Belgien ved at fritage nye store naturgasanlæg fra direktivets anvendelsesområde ikke har foretaget en korrekt gennemførelse af direktivets artikel 22, stk. 3, litra d), for så vidt angår forpligtelsen til at offentliggøre beslutningen, og af samme direktivs artikel 22, stk. 3, litra e), vedrørende forpligtelsen om samråd med andre berørte medlemsstater eller regulerende myndigheder i tilfælde af sammenkobling af deres infrastruktur. Endvidere har Kongeriget Belgien i sin nationale lovgivning undladt at fastsætte den forpligtelse til straks at give Kommissionen meddelelse om beslutning om en sådan undtagelse samt om alle relevante oplysninger i forbindelse hermed, som er fastsat i direktivets artikel 22, stk. 4.
 (1) EUT L 176, s. 57.


text:
11.9.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 246/22
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Supremo (Spanien) den 21. juni 2010 — Administración General del Estado mod Red Nacional de Ferrocarriles Españoles (RENFE)
 (Sag C-303/10)
 ()
 2010/C 246/37
 Processprog: spansk
 Den forelæggende ret
 Tribunal Supremo
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Administración General del Estado
 Sagsøgt: Red Nacional de Ferrocarriles Españoles (RENFE)
 Præjudicielt spørgsmål
 Skal sætningen »inden for personbefordring og godstransport med jernbane«, i artikel 8, stk. 2, litra c), i Rådets direktiv 92/81/EØF af 19. oktober 1992 om harmonisering af punktafgiftsstrukturen for mineralolier (1), i forbindelse med definitionen af den afgiftsfritagelse, som medlemsstaterne kan indrømme inden for dette område, fortolkes snævert under hensyn til dens ordlyd eller i stedet fortolkes bredt, således at fritagelsen udvides til at omfatte brændstof anvendt til de maskiner, der bevæger sig på skinnerne med henblik på vedligeholdelse af jernbanenettets infrastruktur?
 (1) EFT L 316, s. 12.


text:
30.12.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 331/14
 Domstolens dom (Anden Afdeling) af 23. november 2006 — Lidl Italia Srl mod Comune di Arcole (VR) (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Giudice di pace di Monselice — Italien)
 (Sag C-315/05) (1)
 (Direktiv 2000/13/EF - mærkning af levnedsmidler, der er bestemt til i uforandret stand at leveres til den endelige forbruger - rækkevidden af kravene i artikel 2, 3 og 12 - obligatorisk angivelse af alkoholindholdet udtrykt i volumen for visse alkoholholdige drikkevarer - alkoholholdig drikkevare fremstillet i en anden medlemsstat end den, hvor forhandleren er etableret - »Amaro alle erbe« - det virkelige alkoholindhold udtrykt i volumen mindre end det på etiketten anførte - overskridelse af tolerancetærsklen - administrativ bøde - forhandlerens ansvar)
 (2006/C 331/23)
 Processprog: italiensk
 Den forelæggende ret
 Giudice di pace di Monselice
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Lidl Italia Srl
 Sagsøgt: Comune di Arcole (VR)
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Guidice di Pace di Monselice — fortolkning af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/13/EF af 20. marts 2000 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om mærkning af og præsentationsmåder for levnedsmidler samt om reklame for sådanne levnedsmidler (EFT L 109, s. 29) — rækkevidden af pligterne efter direktivets artikel 2, 3 og 12 — alkoholholdig drikkevare forestillet og emballeret i en anden medlemsstat, med et lavere alkoholindhold end anført på etiketten — »Amaro alle erbe«
 Konklusion
 Artikel 2, artikel 3 og artikel 12 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/13/EF af 20. marts 2000 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om mærkning af og præsentationsmåder for levnedsmidler samt om reklame for sådanne levnedsmidler skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for lovgivning i en medlemsstat som den i hovedsagen omhandlede, hvorved en erhvervsdrivende etableret i denne medlemsstat, der leverer en alkoholholdig drikkevare bestemt til salg i uforandret stand som omhandlet i direktivets artikel 1, og som er fremstillet af en erhvervsdrivende etableret i en anden medlemsstat, kan ifalde ansvar for en tilsidesættelse af den nævnte lovgivning, hvilken tilsidesættelse er fastslået af en offentlig myndighed, som følge af unøjagtigheder i det alkoholindhold udtrykt i volumen, producenten har anført på varens etiket, og følgelig sanktioneres i form af en administrativ bøde, selv om vedkommende blot som almindelig forhandler har markedsført varen i den stand, i hvilken den blev leveret af producenten.
 (1) EUT C 281 af 12.11.2005.


text:
28.9.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 320/17
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Verwaltungsgerichtshof (Østrig) den 13. juli 2015 — Bietergemeinschaft Technische Gebäudebetreuung GesmbH og Caverion Österreich GmbH
 (Sag C-355/15)
 (2015/C 320/24)
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Verwaltungsgerichtshof
 Parter i hovedsagen
 Sagsøgere: Bietergemeinschaft Technische Gebäudebetreuung GesmbH og Caverion Österreich GmbH
 Procesdeltagere: Universität für Bodenkultur Wien og VAMED Management und Service GmbH & Co KG in Wien
 Præjudicielt spørgsmål
 1)
 Skal artikel 1, stk. 3, i direktiv 89/665/EØF om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende anvendelsen af klageprocedurerne i forbindelse med indgåelse af offentlige indkøbs- samt bygge- og anlægskontrakter (1), ændret ved direktiv 2007/66/EG om ændring af Rådets direktiv 89/665/EØF og 92/13/EØF for så vidt angår forbedring af effektiviteten af klageprocedurerne i forbindelse med indgåelse af offentlige kontrakter (2) (direktiv 89/665) på baggrund af principperne i Domstolens dom af 4. juli 2013 i sag C-100/12 (3), Fastweb SpA, fortolkes således, at en tilbudsgiver, hvis bud retskraftigt er blevet udelukket af ordregiveren, og som derfor ikke er berørt tilbudsgiver i henhold til artikel 2a i direktiv 89/665, kan nægtes adgang til at klage over en tildelingsbeslutning (beslutning om indgåelse af en rammeaftale) og indgåelsen af en kontrakt (herunder den i henhold til direktivets artikel 2, stk. 7, krævede ydelse af skadeserstatning), selv om kun to tilbudsgivere har afgivet bud og buddet afgivet af den valgte tilbudsgiver, hvis bud er blevet antaget, ifølge den ikke-berørte tilbudsgivers anbringender ligeledes burde have været udelukket?
 Såfremt spørgsmål 1 besvares benægtende:
 2)
 Skal artikel 1, stk. 3, i direktiv 89/66 på baggrund af principperne i Domstolens dom af 4. juli 2013 i sag C-100/12, Fastweb SpA, fortolkes således, at den ikke-berørte tilbudsgiver (i henhold til direktivets artikel 2a) da kun skal indrømmes adgang til at klage,
 a)
 såfremt det af klageprocedurens sagsakter klart fremgår, at den valgte tilbudsgivers bud ikke er lovligt?
 b)
 såfremt det af andre grunde fremgår, at den valgte tilbudsgivers bud ikke er lovligt?
 (1) EFT L 395, s. 33.
 (2) EFT L 335, s. 31.
 (3) ECLI:EU:C:2013:448


text:
24.9.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 282/10
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal de Pequena Instância Cível de Lisboa (Portugal)den 8. juli 2011 — João Nuno Esteves Coelho dos Santos mod TAP Portugal
 (Sag C-365/11)
 2011/C 282/18
 Processprog: portugisisk
 Den forelæggende ret
 Tribunal de Pequena Instância Cível de Lisboa
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: João Nuno Esteves Coelho dos Santos
 Sagsøgt: TAP Portugal
 Præjudicielt spørgsmål
 Skal artikel 5, 6 og 7 i forordning nr. 261/2004 (1), i lyset af Domstolens dom af 19. november 2009 (forenede sager C-402/07 og C-432/07) (2), hvori det fastslås, at nævnte bestemmelser skal fortolkes således, at passagerer på forsinkede flyafgange kan sidestilles med passagerer på aflyste flyafgange i forhold til anvendelsen af retten til kompensation, når de som følge af en forsinket flyafgang lider et tab af tid på tre timer eller mere, fortolkes på samme måde, når et fly, som er afgået til tiden fra afgangsstedet, er blevet forsinket i tre timer og 55 minutter i en lufthavn, hvor det har foretaget en mellemlanding, før det fløj videre, fordi luftfartsselskabet af operationelle grunde har besluttet at udskifte maskinen i en situation, hvor erstatningsmaskinen allerede var i stykker før mellemlandingen, og en reparation var nødvendig, således at flyet nåede frem til bestemmelsesstedet med nævnte forsinkelse på tre timer og 55 minutter?
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 261/2004 af 11.2.2004 om fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 295/91
 (2) EUT C 24 af 30.1., s. 4. (EFT L 46, s. 1).


text:
30.1.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 24/51
 Kendelse afsagt af Retten i Første Instans den 20. november 2009 — IPK International — World Tourism Marketing Consultants mod Kommissionen
 (Sag T-41/07) (1)
 (Ecodata-projektet - Kommissionens forberedende beslutning om tvangsfuldbyrdelse af en fordring i henhold til en tidligere beslutning - tvistens genstand bortfaldet - ufornødent at træffe afgørelse)
 2010/C 24/90
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: IPK International — World Tourism Marketing Consultants GmbH (München, Tyskland) (ved avocat C. Pitschas)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved B. Schima, som befuldmægtiget, bistået af avocat C. Arhold)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af Kommissionens beslutning K(2006) 6452 af 4. december 2006 om tilbagesøgning af forskud på 318 000 EUR, som under anvendelse af beslutningen om tildeling af finansiel støtte af 4. august 1992 er udbetalt til IPK International — World Tourism Marketing Consultants GmbH til Ecodata-projektet før annullationen af den finansielle støtte ved Kommissionens beslutning af 13. maj 2005.
 Konklusion
 1)
 Det er ufornødent at træffe afgørelse i sagen.
 2)
 IPK International — World Tourism Marketing Consultants GmbH og Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber bærer hver deres egne omkostninger.
 (1) EUT C 82 af 14.4.2007.


text:
23.6.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 184/2
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesfinanzhof (Tyskland) den 8. marts 2012 — Edgar Brück mod Agentur für Arbeit Villingen-Schwenningen — Familienkasse
 (Sag C-126/12)
 2012/C 184/03
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Bundesfinanzhof
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Edgar Brück
 Sagsøgt: Agentur für Arbeit Villingen-Schwenningen — Familienkasse
 Præjudicielt spørgsmål
 Skal artikel 13, stk. 1 og artikel 13, stk. 2, litra a), i forordning nr. 1408/71 (1) fortolkes således, at bestemmelsen er til hinder for bevilling af (difference)børnetilskud fra en bopælsmedlemsstat i de tilfælde, hvor en børnetilskudsberettiget — ligesom den anden forælder — i sin egenskab af grænsegænger, der har lønnet beskæftigelse i Schweiz, fra denne stat modtager familieydelser til sine i bopælsmedlemsstaten bosatte børn, når disse familieydelser er lavere end det børnetilskud, som er fastsat i bopælsmedlemsstaten?
 (1) Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14.6.1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet (EFT L 149, s. 2), som ændret ved forordning Rådets forordning (EF) nr. 118/97 af 2.12.1996 (EFT L 28, s. 1), og af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 647/2005 af 13.4.2005 (EUT L 117, s. 1).


text:
C 163/32 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 10.6.2000
 Søgsmålsgrunde: — de fem appelsager blev forenet Påstanden støttes på følgende søgsmålsgrunde:
 af appelkammeret uden par-
 ternes godkendelse
 — Rådet gjorde sig skyld i åbenbar urigtig retsanvendelse, da
 — urigtig anvendelse af artikel 4 det fastsatte datoen for forordningens tilbagevirkende
 i forordning (EF) nr. 40/94 gyldighed. Som det fremgår af betragtning 134 til forord-
 — urigtig anvendelse af artikel 7, ningen, blev anti-dumping proceduren afsluttet med hen-
 stk. 1, litra b), i forordning blik på at sikre, at princippet om forbud mod forskelsbe-
 (EF) nr. 40/94 handling blev overholdt for så vidt angik import fra andre
 tredjelande. Sagsøgeren har gjort gældende, at denne
 — urigtig anvendelse af artikel 7, forskelsbehandling har bestået siden de oprindelige foran-
 stk. 1, litra c), i forordning (EF) staltninger mod Japan ophørte den 4. december 1997.
 nr. 40/94. Afslutningen af proceduren med tilbagevirkende gyldighed
 bør derfor gælde fra denne dato.
 — Rådet har undladt at give en tilstrækkelig begrundelse for
 sin fastsættelse af anvendelsesdatoen for den omtvistede
 forordning.
 (1) EFT L 22 af 27.1.2000, s. 1.
 Sag anlagt den 14. april 2000 af Europe Chemi-Con
 (Deutschland) GmbH mod Rådet for Den Europæiske
 Union
 (Sag T-89/00)
 (2000/C 163/63)
 Sag anlagt den 18. april 2000 af Lars Bo Rasmussen mod
 (Processprog: engelsk) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 den 14. april 2000 anlagt sag mod Rådet for Den Europæiske (Sag T-90/00)
 Union af Europe Chemi-Con (Deutschland) GmbH (Nürnberg,
 Tyskland) ved Dr. Konstantinos Adamantopoulos og Juan José
 (2000/C 163/64)
 Gutiérrez Gisbert, Hammond Suddards, Bruxelles.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande: (Processprog: fransk)
 — Artikel 3, stk. 2, i Rådets forordning (EF) nr. 173/2000
 annulleres, for så vidt som det ikke heri fastslås, at Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 forordningen skal finde anvendelse med tilbagevirkende den 18. april 2000 anlagt sag mod Kommissionen for De
 gyldighed fra den 4. december 1997. Europæiske Fællesskaber af Lars Bo Rasmussen, Dalheim
 (Storhertugdømmet Luxembourg) ved advokaterne Michel
 Karp og Joëlle Choucroun, Luxembourg.
 — Rådet tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 — Annullation af Kommissionens afgørelse af 2. august 1999
 om at anvende vedtægtens artikel 85 på den tjenesterejse,
 Sagsøgeren har nedlagt påstand om annullation af artikel 3 i som sagsøgeren foretog i tidsrummet 7.-11. marts 1998
 Rådets forordning (EF) nr. 173/2000 af 24. januar 2000 om til Dublin.
 afslutning af antidumpingprocedurerne vedrørende importen
 af visse store elektrolytkondensatorer med aluminiumplade
 — Sagsøgte tilpligtes at betale sagsøgeren 1 FLUX i symbolsk
 med oprindelse i Japan, Republikken Korea og Taiwan (1).
 erstatning for den af ham lidte ikke-økonomiske skade.
 Selskabet anfægter den af Rådet fastsatte dato for anvendelse af
 forordningen med tilbagevirkende gyldighed til den 28. februar
 1999. — Sagsøgte tilpligtes at afholde sagen omkostninger.