text:
22.12.2001 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 369/9
 er bestridt af Nederlandene — at ikke alene indførslen Skal artikel 145-151 i EF’s toldkodeks (forordning (EØF)
 af blandinger af sukker og kakao, som har EF/OLT- nr. 2913/92 (1)) vedrørende proceduren for tresidet passiv
 kumulation af oprindelsen er skadelig for sukkersektoren, forædling fortolkes således, at en erhvervsdrivende, når foræd-
 men også indførslen af blandinger af sukker og kakao, lingsprodukterne bringes i fri omsætning, er udelukket fra at
 som har AVS-OLT-kumulation af oprindelsen. Kommis- fradrage det beløb i importafgifter, som skulle betales for
 sionen har ikke fremlagt nogen dokumentation herfor. midlertidigt udførte varer ifølge disses korrekte position,
 såfremt den position, der blev angivet ved udførslen, var
 forskellig, idet den var fejlagtig?
 — Tilsidesættelse af artikel 109, stk. 2, i OLT-afgørelsen.
 Kommissionen har undladt undersøge, om de beskyttel-
 sesforanstaltninger, der er blevet truffet i henhold til den
 anfægtede forordning, bringer mindst mulig forstyrrelse i (1) Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12.10.1992 om indførelse
 associeringens funktion. Kommissionen har heller ikke af en EF-toldkodeks (EFT L 302 af 19.10.1992, s. 1).
 undersøgt, om de pågældende trufne beskyttelsesforan-
 staltninger har haft den ønskede virkning. Endelig går de
 trufne foranstaltninger ud over, hvad der er nødvendigt.
 En beskyttelsesforanstaltning, der alene fastsætter en
 minimums indførselspris for AVS/OLT-blandinger, skulle
 være tilstrækkelig til opnå det tilstræbte formål, og den
 ville have været mindre belastende for OLT og de berørte
 virksomheder.
 — Misbrug af beføjelser. Artikel 109 tildeler ikke Kommis-
 sionen nogen skønsmæssige beføjelser til at ændre eller
 udvide muligheden for AVS-OLT-kumulation af oprindel- Sag anlagt den 19. oktober 2001 af Kommissionen for De
 sen, der er fastsat af Rådet, når anvendelsen af denne Europæiske Fællesskaber mod Kongeriget Belgien
 mulighed har følger, der var forudset eller endda tilstræbt,
 da LGO-afgørelsen blev truffet.
 (Sag C-415/01)
 — Tilsidesættelse af princippet om beskyttelse af den beretti-
 gede forventning
 (2001/C 369/16)
 — Tilsidesættelse af artikel 235 EF. De pågældende beskyttel-
 sesforanstaltninger er hverken underbygget med faktiske
 omstændigheder eller tal.
 (1) EFT C ... af ..., s. ... Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 19. okto-
 ber 2001 anlagt sag mod Kongeriget Belgien af Kommissionen
 for De Europæiske Fællesskaber ved G.V. Jordana og J. Adda,
 som befuldmægtiget, og med valgt adresse i Luxembourg.
 Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved dom
 afsagt den 8. oktober 2001 af Tribunal d’instance de Metz — Det fastslås, at Kongeriget Belgien har tilsidesat sine
 i sagen SA GEFCO mod Receveur Principal des Douanes forpligtelser i henhold til artikel 4, stk. 1 og 2, i
 direktiv 79/409/EØF (1) om beskyttelse af vilde fugle,
 sammenholdt med direktivets artikel 4, stk. 4, som delvis
 (Sag C-411/01) ændret i medfør af artikel 7 i direktiv 92/43/EØF (2) ved
 artikel 6, stk. 2, 3 og 4 i samme direktiv, idet Regionen
 (2001/C 369/15) Flandern og Regionen Wallonien hverken har gennemført
 artikel 4, stk. 1 og 2, i direktiv 79/409/EØF samt
 bilag I til direktivet, eller har afgrænset særligt beskyttede
 områder på deres territorier, og som kan gøres gældende
 over for tredjemand, eller har vedtaget de nødvendige
 Ved dom afsagt den 8. oktober 2001, indgået til Domstolens foranstaltninger for at sikre at en klassificering af et
 Justitskontor den 17. oktober 2001, har Tribunal d’instance område som et særligt beskyttet område automatisk og
 de Metz i sagen SA GEFCO mod Receveur Principal des øjeblikkeligt medfører, at beskyttelses- og bevaringsbe-
 Douanes forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en stemmelser, der er i overensstemmelse med fællesskabs-
 anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål: retten, finder anvendelse.
 ---pagebreak--- C 369/10 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 22.12.2001
 — Kongeriget Belgien tilpligtes at betale sagens omkost- Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved G. zur
 ninger. Hausen, som befuldmægtiget, bistået af avocats H. van der
 Woude og V. Landes, og med valgt adresse i Luxembourg.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
 — Den omstændighed, at der er blevet udlagt bestemt antal
 beskyttelsesområder, udgør ikke i sig selv en fuldstændig
 og korrekt gennemførelse af direktivets artikel 4, stk. 1 — Det fastslås, at Den Franske Republik har tilsidesat sine
 og 2, idet disse udlægninger kun har til formål at forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 90/219/EØF af
 gennemføre de generelle forpligtelser i henhold til direkti- 23. april 1990 om indesluttet anvendelse af genetisk
 vet. Der foreligger derimod ingen bindende retsregler, der modificerede mikroorganismer (1), som ændret, og arti-
 finder anvendelse på nogen af de to regioners område, og kel 249 EF, idet den hverken har gennemført artikel 14,
 hvorefter regionerne som særligt beskyttede områder skal litra a) og b), artikel 15, stk. 1 og 2, artikel 16, stk. 1, og
 udlægge de områder, som med hensyn til antal og artikel 19, stk. 2, 3 og 4, korrekt eller fuldstændigt, og
 overfladeareal er bedst egnede til beskyttelse af de fuglear- idet den ikke har gennemført direktivets bestemmelser
 ter, der er benævnt i bilag I, samt de regelmæssigt for visse indesluttede anvendelser, der foretages af for-
 tilbagevendende trækfuglearter, der ikke er anført i bilag I, svarsministeriet.
 for så vidt angår de pågældende arters yngle-, fjerskifte-
 og overvintringsområder samt rasteområderne inden for
 deres trækruter. — Den Franske Republik tilpligtes at betale sagens omkost-
 ninger.
 — Regionernes udlægning af de særligt beskyttede områder
 kan ikke gøres gældende over for tredjemand, idet de ikke
 er blevet offentliggjort, og der ikke er blevet vedtaget
 nationale bestemmelser, der udtrykkeligt fastsætter, at en
 offentliggørelse af bestemmelserne uden kort er uden
 betydning for deres bindende virkning overfor tredje-
 mand. Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 — For så vidt angår Regionen Flandern har de særligt
 beskyttede områder ikke den beskyttelses- og bevarings-
 status, der er fastsat i fællesskabsretten på dette område,
 idet de eneste foranstaltninger, der finder anvendelse, Kommissionen gør gældende, at de af de franske myndigheder
 er spredte og enkeltstående eller tværtimod er yderst meddelte foranstaltninger gennemfører visse af direktivets
 generelle, og har nøjagtig den samme gyldighed uden for bestemmelser ufuldstændigt, nemlig:
 som inden for de særligt beskyttede områder.
 — Artikel 14, litra a), for så vidt angår den anvendelse
 (1) Rådets direktiv 79/409/EØF af 2.4.1979 om beskyttelse af vilde af genetisk modificerede mikroorganismer, der tilhører
 fugle (EFT L 103 af 25.4.1979, s. 1). gruppe I og II for undervisning, forskning og udvikling,
 (2) Rådets direktiv 92/43/EØF af 21.5.1992 om bevaring af naturty-
 per samt vilde dyr og planter (EFT L 206 af 22.7.1992, s. 7).
 og for så vidt angår andre anlæg end dem, der kræver
 godkendelse, den anvendelse, der foretages med ikke-
 industrielle eller ikke kommercielle formål.
 — Artikel 14, litra b), for så vidt angår anlæg, der er omfattet
 af en erklæringspligt, og for så vidt angår underretning af
 de øvrige berørte medlemsstater om visse oplysninger
 Sag anlagt den 5. november 2001 af Kommissionen for om sikkerhedsforanstaltninger og om korrekt adfærd i
 De Europæiske Fællesskaber mod Den Franske Republik tilfælde af uheld.
 (Sag C-429/01) — Artikel 15, stk. 1, for så vidt som de af de franske
 myndigheder iværksatte foranstaltninger ikke angiver
 (2001/C 369/17) listen over de oplysninger, brugeren skal angive.
 — Artikel 15, stk. 2, for så vidt angår etableringen af en
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 5. no- ramme for de foranstaltninger, der har til formål at advare
 vember 2001 anlagt sag mod Den Franske Republik af alle de medlemsstater, der kan blive berørt af et uheld.


text:
14.11.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 419/18
 Domstolens dom (Tiende Afdeling) af 14. september 2016 — Florentina Martínez Andrés mod Servicio Vasco de Salud (sag C-184/15) og Juan Carlos Castrejana López mod Ayuntamiento de Vitoria (sag C-197/15) (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunal Superior de Justicia del País Vasco — Spanien)
 (Forenede sager C-184/15 og C-197/15) (1)
 ((Præjudiciel forelæggelse - socialpolitik - direktiv 1999/70/EF - rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP - § § 5 og 8 - anvendelse af flere på hinanden følgende tidsbegrænsede ansættelseskontrakter - foranstaltninger med henblik på at forhindre misbrug af flere på hinanden følgende tidsbegrænsede kontrakter eller ansættelsesforhold - sanktioner - ændring af et tidsbegrænset ansættelsesforhold til en »tidsubegrænset ansættelseskontrakt uden fastansættelse« - effektivitetsprincippet))
 (2016/C 419/22)
 Processprog: spansk
 Den forelæggende ret
 Tribunal Superior de Justicia del País Vasco
 Parter i hovedsagen
 Sagsøgere: Florentina Martínez Andrés (sag C-184/15) og Juan Carlos Castrejana López (sag C-197/15)
 Sagsøgte: Servicio Vasco de Salud (sag C-184/15) og Ayuntamiento de Vitoria (sag C-197/15)
 Konklusion
 1)
 § 5, stk. 1, i rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, indgået den 18. marts 1999, der er knyttet som bilag til Rådets direktiv 1999/70/EF af 28. juni 1999 om rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP, skal fortolkes således, at den er til hinder for, at en national lovgivning som den i hovedsagerne omhandlede anvendes ved den berørte medlemsstats nationale domstole på en sådan måde, at personer, der er ansat af en myndighed på grundlag af en ansættelseskontrakt, der er omfattet af de arbejdsretlige regler, har ret til at opretholde ansættelsesforholdet i tilfælde af misbrug af flere på hinanden følgende tidsbegrænsede ansættelseskontrakter, mens en sådan ret generelt ikke anerkendes personer, der er ansat af denne myndighed i henhold til de forvaltningsretlige regler, medmindre der eksisterer en anden effektiv foranstaltning i den nationale retsorden med henblik på at sanktionere et sådant misbrug over for disse ansatte, hvilket det tilkommer den nationale domstol at undersøge.
 2)
 Bestemmelserne i rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er knyttet som bilag til direktiv 1999/70, sammenholdt med effektivitetsprincippet, skal fortolkes således, at disse er til hinder for nationale processuelle regler, der forpligter den arbejdstager, der er ansat tidsbegrænset, til at anlægge et nyt søgsmål med henblik på fastlæggelse af den passende sanktion, når det af en domstol er blevet konstateret, at der foreligger misbrug i form af anvendelse af flere på hinanden følgende tidsbegrænsede ansættelseskontrakter, for så vidt som dette for arbejdstageren medfører processuelle ulemper, bl.a. i form af omkostninger, varighed og repræsentationsregler, som kan gøre det uforholdsmæssigt vanskeligt for den pågældende at udøve de rettigheder, som tillægges ved Unionens retsorden.
 (1) EUT C 236 af 20.7.2015.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
29.3.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 79/5
 Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 14. februar 2008 — Sophiane Gysen mod Groupe S-Caisse d'Assurances sociales pour indépendants (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunal du travail de Bruxelles (Belgien))
 (Sag C-449/06) (1)
 (Tjenestemænd - vederlag - vedtægt - familietillæg - fastsættelse af størrelsen af nationale familietillæg - fastlæggelse af de børn, for hvem der kan udbetales tillæg - barn, der giver ret til familietillæg efter vedtægten)
 (2008/C 79/08)
 Processprog: fransk
 Den forelæggende ret
 Tribunal du travail de Bruxelles (Belgien)
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Sophiane Gysen
 Sagsøgt: Groupe S-Caisse d'Assurances sociales pour indépendants
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Tribunal du travail de Bruxelles — fortolkning af artikel 67 i Rådets forordning (EØF, Euratom, EKSF) nr. 259/68 af 29. februar 1968 om vedtægten for tjenestemænd i De europæiske Fællesskaber og om ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i disse Fællesskaber samt om særlige midlertidige foranstaltninger for tjenestemænd i Kommissionen (tjenestemandsvedtægten) (EFT 1968 I, s. 30) — familietillæg — lovligheden af en national ordning for familietillæg, som medfører, at børn, for hvem der udbetales familietillæg i henhold til tjenestemandsvedtægten, ikke kan medregnes i den gruppe af børn, som giver ret til familietillæg — retlig kvalifikation af tjenestemandsvedtægten i national ret
 Konklusion
 Rådets forordning (EØF, Euratom, EKSF) nr. 259/68 af 29. februar 1968 om vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber og om ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i disse Fællesskaber samt om særlige midlertidige foranstaltninger for tjenestemænd i Kommissionen, som ændret ved Rådets forordning (EØF, Euratom, EKSF) nr. 2074/83 af 21. juli 1983 har generel rækkevidde, er bindende i alle enkeltheder og finder umiddelbar anvendelse i alle medlemsstater. Henset til den omstændighed, at forordningen er umiddelbart anvendelig i medlemsstaterne, skal det barn, der giver ret til familietillæg i medfør af vedtægten, ligestilles med et barn, der giver ret til sådanne tillæg i medfør af national ret eller en international overenskomst om social sikring, der er gældende i den berørte medlemsstat.
 (1) EUT C 326 af 30.12.2006.


text:
C 323/10 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 21.12.2002
 DOMSTOLENS DOM — at indlede administrativ eller strafferetlig påtale over for
 de skippere, som har overtrådt forordningerne eller
 over for enhver anden person, der er ansvarlig for
 (Femte Afdeling) overtrædelserne,
 af 14. november 2002 har Domstolen (Femte Afdeling), sammensat af afdelingsfor-
 manden, M. Wathelet, og dommerne C.W.A. Timmermans,
 A. La Pergola (refererende dommer), P. Jann og S. von Bahr;
 i sag C-454/99, Kommissionen for De Europæiske Fælles-
 generaladvokat: C. Stix-Hackl; justitssekretær: R. Grass, den
 skaber mod Det Forenede Kongerige Storbritannien og
 14. november 2002 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 Nordirland (1)
 (»Traktatbrud — fiskeri — bevarelse og forvaltning af 1) Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland har for
 ressourcerne — kontrolforanstaltninger over for fiskeriet«) hvert af årene 1985-1988 og for 1990 tilsidesat sine
 forpligtelser efter artikel 5, stk. 2, i Rådets forordning (EØF)
 nr. 170/83 af 25. januar 1983 om en fællesskabsordning for
 (2002/C 323/10) bevarelse og forvaltning af fiskeressourcerne, artikel 1, stk. 1, i
 Rådets forordning (EØF) nr. 2057/82 af 29. juni 1982 om
 fastsættelse af visse foranstaltninger til kontrol med fiskeri fra
 (Processprog: engelsk)
 fartøjer hjemmehørende i medlemsstaterne — med hensyn til
 perioden indtil den 1. august 1987 — og artikel 1, stk. 1, i
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig- Rådets forordning (EØF) nr. 2241/87 af 23. juli 1987 om
 gjort i Samling af Afgørelser) fastsættelse af visse foranstaltninger til kontrol af fiskeri —
 med hensyn til den efterfølgende periode — samt artikel 10,
 stk. 2, i forordning nr. 2057/82 — med hensyn til perioden
 indtil 1. august 1987 — og artikel 11, stk. 2, i forordning
 nr. 2241/87 — med hensyn til den efterfølgende periode —
 I sag C-454/99, Kommissionen for De Europæiske Fællesska- artikel 9, stk. 1 og 2, i forordning nr. 2241/87 og artikel 1,
 ber (befuldmægtigede: T. van Rijn og K. Fitch) mod Det stk. 2, i forordning nr. 2057/82, som ændret ved Rådets
 Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland (befuldmæg- forordning (EØF) nr. 3723/85 af 20. december 1985, og
 tiget: R. Magrill, bistået af barrister M. Hoskins), angående en Rådets forordning nr. 4027/86 af 18. december 1986 —
 påstand om, at det fastslås, at Det Forenede Kongerige med hensyn til perioden indtil den 1. august 1987 — tillige
 Storbritannien og Nordirland for hvert af årene 1985-1988 og med artikel 1, stk. 2, i forordning nr. 2241/87 — med hensyn
 for 1990 har tilsidesat sine forpligtelser efter artikel 5, stk. 2, i til den efterfølgende periode — da det har forsømt
 Rådets forordning (EØF) nr. 170/83 af 25. januar 1983 om en
 fællesskabsordning for bevarelse og forvaltning af fiskeressour-
 cerne (EFT L 24, s. 1), artikel 1, stk. 1, i Rådets forordning — at fastsætte særlige regler for udnyttelsen af de kvoter, det
 (EØF) nr. 2057/82 af 29. juni 1982 om fastsættelse af har fået tildelt, og at gennemføre inspektioner og de
 visse foranstaltninger til kontrol med fiskeri fra fartøjer øvrige kontrolforanstaltninger, som er foreskrevet i de
 hjemmehørende i medlemsstaterne (EFT L 220, s. 1) med pågældende fællesskabsbestemmelser
 hensyn til perioden indtil den 1. august 1987, og artikel 1,
 stk. 1, i Rådets forordning (EØF) nr. 2241/87 af 23. juli 1987
 — midlertidigt at forbyde visse fiskeriaktiviteter, når kvoterne
 om fastsættelse af visse foranstaltninger til kontrol af fiskeri
 var opbrugt
 (EFT L 207, s. 1) med hensyn til den efterfølgende periode,
 samt artikel 10, stk. 2, i forordning nr. 2057/82 og artikel 11,
 stk. 2, i forordning nr. 2241/87, artikel 9 i forordning — at træffe tilstrækkelige foranstaltninger (kun i 1988) for
 nr. 2241/87, artikel 1, stk. 2, i forordning nr. 2057/82 eller at undgå fejlagtige indberetninger vedrørende landinger af
 artikel 1, stk. 2, i forordning nr. 2241/87, jf. artikel 5, stk. 2, i makrel, og
 forordning nr. 170/83, da det har forsømt
 — at indlede strafferetlig eller administrativ påtale over for
 — at fastsætte særlige regler for udnyttelsen af de kvoter, det de skippere, som har overtrådt forordningerne, eller
 har fået tildelt
 over for enhver anden person, der er ansvarlig for
 overtrædelserne.
 — at gennemføre inspektioner og de øvrige kontrolforan-
 staltninger, som er foreskrevet i de pågældende fælles-
 skabsbestemmelser 2) Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland betaler
 sagens omkostninger.
 — midlertidigt at indstille visse fiskeriaktiviteter, når kvoter-
 ne var opbrugt
 (1 ) EFT C 34 af 5.2.2000.
 — at træffe tilstrækkelige foranstaltninger (kun i 1988) for
 at undgå fejlagtige indberetninger vedrørende landinger
 af makrel, og


text:
10. 1. 98 DA De Europñiske Fñllesskabers Tidende C 7/17
 en tilpasning af justeringskoefficienterne, således at der at tage hensyn til en lñgeattest eller bestemmer, at der
 endog i tilfñlde af vñsentlige ñndringer i leveomkostnin- kun kan ydes sygeorlov, såfremt behandlingen er en
 gerne er mulighed for inden for disse perioder på seks fùlge af en sygdom, som godtgùres med 100 %, hvor-
 måneder at trñffe bestemmelse om tilpasninger. Når hen- ved tildeling af en sygeorlov, som er ordineret med
 ses til, at Kommissionen i mere end to år undlod at tage henblik på en badekurbehandling, gùres afhñngig af
 skridt til de omhandlede tilpasninger med seks måneders supplerende betingelser, som ikke er fastsat i vedtñg-
 mellemrum af justeringskoefficienterne, savner det begrun- tens artikel 59. I henhold til denne bestemmelse ydes
 delse efterfùlgende at tilbagesùge den angiveligt for meget der nemlig på grundlag af en formodning om en
 udbetalte lùn. lñgeattests rigtighed og ñgthed uden videre en sygeor-
 lov for hele den deri angivne periode.
 (1) EFT L 83 af 2. 4. 1996, s. 1, 4 og 7.
 Ð Princippet om retssikkerhed, om den berettigede for-
 ventning, om overholdelse af erhvervede rettigheder og
 om forbuddet mod at give retsakter tilbagevirkende
 kraft, samt vedtñgtens artikel 25, stk. 2, er blevet tilsi-
 desat. Sagsùgeren anfùrer herved, at ansñttelsesmyn-
 Sag anlagt den 30. juni 1997 af Donato Continolo mod digheden i sit klageafslag henholdt sig til kriterier for
 Kommissionen for De Europñiske Fñllesskaber tildeling af en sygeorlov, der dñkkede hele sagsùgerens
 (Sag T-196/97) fravñr i forbindelse med badekurbehandlingen uden
 dog klart at redegùre for disse kriterier eller angive
 (98/C 7/53) deres retlige grundlag. En sådan begrundelse er ikke
 relevant. Endvidere er ifùlge sagsùgeren, modsat det af
 (Processprog: fransk) ansñttelsesmyndigheden anfùrte i klageafslaget, krite-
 riet om alvorlig sygdom ikke kun et af de anvendte
 kriterier for at yde en supplerende orlov, men det ene-
 Ved De Europñiske Fñllesskabers Ret i Fùrste Instans er ste her anvendte kriterium. Hvis der var blevet anvendt
 der den 30. juni 1997 anlagt sag mod Kommissionen for andre kriterier, burde ansñttelsesmyndigheden ifùlge
 De Europñiske Fñllesskaber af Donato Continolo, Taino sagsùgeren klart og udtùmmende have bragt disse til
 (Italien), ved advokaterne Jean-NoeÈl Louis, Thierry Dema- personalets kendskab med henvisning til de bestemmel-
 seure og Ariane Tornel, Bruxelles, og med valgt adresse i ser, hvori de var fastsat.
 Luxembourg hos Fiduciaire Myson SARL, 30, rue de Ces-
 sange.
 Sagsùgeren anfùrer endvidere, at skùnt han gennemfùrte
 Sagsùgeren har nedlagt fùlgende påstande: sin badekurbehandling i maj og september 1995, stadfñ-
 stede administrationschefudvalget fùrst den 1. februar
 1996 det af det interinstitutionelle lñgeråd foreslåede kri-
 Ð Annullation af Kommissionens afgùrelse om ikke at terium for at yde den anden del af tjenestefriheden, nemlig
 tildele sagsùgeren hele den sygeorlov, som sagsùgerens at denne del kun ydes, såfremt der er tale om en badekur,
 behandlende lñge havde ordineret med henblik på som er en fùlge af en sygdom, der godtgùres med 100 %.
 badekurbehandling.
 Ð Sagsùgte tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Sùgsmålsgrunde og vñsentligste argumenter:
 Sag anlagt den 2. juli 1997 af Carmen JimeÂnez mod
 Harmoniseringskontoret for det indre marked (vare-
 Denne sag vedrùrer sagsùgtes afslag på at yde sagsùgeren mñrker og mùnstre)
 sygeorlov for hele hans fravñrsperiode i maj og september
 måned 1995, hvorunder sagsùgeren gennemgik en bade- (Sag T-200/97)
 kur, som var ordineret af den behandlende lñge og som
 den rådgivende lñge for den fñlles sygeforsikringsordning (98/C 7/54)
 havde anset for at vñre strengt nùdvendig.
 (Processprog: fransk)
 Sagsùgeren har til stùtte for sine påstande bl.a. fremfùrt
 fùlgende anbringender:
 Ved De Europñiske Fñllesskabers Ret i Fùrste Instans er
 Ð Administrationschefudvalgets konklusion nr. 207/94, der den 2. juli 1997 anlagt sag mod Harmoniseringskonto-
 Kommissionens interne direktiv nr. 8927 af 28. decem- ret for det indre marked (varemñrker og mùnstre) af Car-
 ber 1994 og administrationschefudvalgets konklusion men JimeÂnez, Luxembourg, ved advokat Georges Vander-
 af 1. februar 1996 er retsstridige, for så vidt nñvnte sanden, Bruxelles, og med valgt adresse i Luxembourg hos
 bestemmelser giver administrationen mulighed for ikke Fiduciaire Myson SARL, 30, rue de Cessange.
 ---pagebreak--- C 7/18 DA De Europñiske Fñllesskabers Tidende 10. 1. 98
 Sagsùgeren har nedlagt fùlgende påstande: Sagsùgeren har nedlagt fùlgende påstande:
 Ð Harmoniseringskontoret tilpligtes at fremlñgge
 arbejdsdokumenterne fra udvñlgelseskomiteÂen for Ð Artikel 8 i Rådets forordning (EéF, Euratom, EKSF)
 udvñlgelsesprùven AT/C, herunder navnlig de af nr. 3947/92 af 21. december 1992 kendes anvendelig i
 udvñlgelseskomiteÂens medlemmer og bedùmmerne forhold til sagsùgeren.
 udfñrdigede bedùmmelser efter samtalen den 27. sep-
 tember 1996 tillige med komiteÂens endelige rapport.
 Ð Fùlgelig annulleres Kommissionens afgùrelse af
 Ð Annullation af udvñlgelseskomiteÂens afgùrelse om 21. oktober 1996 om afslag på sagsùgerens ansùgning
 ikke at opfùre sagsùgeren på den liste over egnede om ny indplacering efter vedtñgtens artikel 32, stk. 3.
 ansùgere, der blev opstillet som led i udvñlgelsesprù-
 ven.
 Ð Om fornùdent annulleres Kommissionens afgùrelse af
 2. april 1997, der udtrykkeligt afviser sagsùgerens
 Ð Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale samtlige
 klage.
 sagens omkostninger.
 Sùgsmålsgrunde og vñsentligste argumenter: Ð Sagsùgte tilpligtes at afholde sagens omkostninger.
 Sagsùgeren, der er tjenestemand i lùnklasse C 3 i Kommis-
 sionen, anfñgter Harmoniseringskontorets afgùrelse af Sùgsmålsgrunde og vñsentligste argumenter:
 30. oktober 1996 om ikke efter afholdelsen af udvñlgel-
 sesprùven AT/C at opfùre hende på den liste over personer,
 der blev anset for egnede til at besñtte stillinger som mid- Sagsùgeren, der som tidligere midtertidigt ansat var ind-
 lertidigt ansatte i kategori C med henblik på kontorarbejde placeret i lùnklasse A 6, lùntrin 4, blev udnñvnt til tjene-
 og administrative opgaver. Sagsùgerens anbringender til stemand ved Revisionsretten den 1. juli 1982 med indpla-
 stùtte herfor er fùlgende: cering i lùnklasse A 6, lùntrin 3, i overensstemmelse med
 de dagñldende regler. Den 1. september 1984 blev han
 Ð Det fùrste anbringende: Afgùrelsen er ikke blevet til- overfùrt til Kommissionen.
 strñkkeligt begrundet.
 Ð Det andet anbringende: Udvñlgelsesproceduren er Efter Rettens dom af 6. marts 1996 i sag T-93/94, Becker
 behñftet med mangler derved, at det medlem af mod Revisionsretten (1), ansùgte sagsùgeren Kommissio-
 udvñlgelseskomiteÂen, der blev udpeget af personaleud- nens ansñttelsesmyndighed om at ñndre hans indplacering
 valget, ikke havde stemmeret. på lùntrin. Han gùr gñldende, at Retten i den nñvnte dom
 fastslog, at tjenestemandsvedtñgtens artikel 32, som
 Ð Det tredje anbringende: Afgùrelsen strider mod prin- ñndret ved Rådets forordning (EéF, Euratom, EKSF)
 cippet om forbud mod forskelsbehandling. nr. 3947/92 af 21. december 1992 (2) også skulle finde
 anvendelse på midlertidigt ansatte, der var blevet udnñvnt
 Ð Det fjerde anbringende: UdvñlgelseskomiteÂen har til tjenestemñnd fùr tidspunktet for ñndringens ikrafttrñ-
 anlagt en åbenbar fejlvurdering ved ikke at antage, at delse. Kommissionen afviste ansùgningen som for sent ind-
 sagsùgeren er egnet til at varetage de pågñldende funk- givet og henviste herved til, at den skulle have vñret indgi-
 tioner (kontorarbejde og administrative opgaver hen- vet inden for en frist af tre måneder efter offentliggùrelsen
 hùrende under kategori C), selv om hun har udfùrt lig- af vedtñgtsñndringen.
 nende opgaver i en af Det Europñiske Fñllesskabs
 institutioner i mere end ti år.
 Sagsùgeren finder, at afgùrelsen tilsidesñtter vedtñgtens
 artikel 90, stk. 1, for så vidt som der heri ikke er fastsat
 nogen frist for at indgive en ansùgning. Han fremhñver
 tillige, at den omstñndighed, at han blev udnñvnt inden
 ikrafttrñdelsen af ñndringen af vedtñgtens artikel 32,
 Sag anlagt den 4. juli 1997 af Louis Koopman mod Kom- ikke kan hindre, at den nye bestemmelse anvendes til hans
 missionen for De Europñiske Fñllesskaber fordel, eftersom enhver anden fortolkning ville stride mod
 ligebehandlingsprincippet, hvilket Retten udtalte i den
 (Sag T-202/97) ovennñvnte dom. Endelig hñvder han, at Kommissionen
 (98/C 7/55) Ð ved ikke af egen drift at anvende den ñndrede bestem-
 melse i forhold til ham og derefter påberåbe sig, at ansùg-
 (Processprog: fransk) ningen om at blive omfattet af ñndringen er blevet for
 sent indgivet Ð ganske har tilsidesat sin omsorgspligt.
 Ved De Europñiske Fñllesskabers Ret i Fùrste Instans er
 der den 4. juli 1997 anlagt sag mod Kommissionen for De (1) Sml. II, s. 141.
 Europñiske Fñllesskaber af Louis Koopman, Keerbergen (2) EFT L 404 af 31. 12. 1992, s. 1.
 (Belgien), ved advokat Nicolas LhoeÈst, Bruxelles, og med
 valgt adresse i Luxembourg hos Fiduciaire Myson SARL,
 30, rue de Cessange.


text:
C 97/18 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 20.4.2002
 Kommissionen har overskredet grænserne for sin skønsbeføjel- Sagsøgeren har til støtte for sit søgsmål fremført følgende:
 se, jf. EF-traktatens artikel 230, stk. 2. Formålet med Kommis-
 sionens fremgangsmåde var ikke at imødegå tilsidesættelser af — Tilsidesættelse af artikel 11, stk. 2, i vedtægtens bilag VIII.
 konkurrencereglerne, men at få sænket valutavekslingsgeby-
 rerne. — Tilsidesættelse af de almindelige gennemførelsesbestem-
 melser til artikel 11, stk. 2, i vedtægtens bilag VIII.
 Størrelsen af den pålagte bøde er også ulovlig. Kommissionen — Tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet og forbuddet
 har ikke anvendt principperne for fastsættelse af bøder korrekt. mod forskelsbehandling.
 Sag anlagt den 1. marts 2002 af Léopold Radauer mod
 Rådet for Den Europæiske Union
 Sag anlagt den 25. februar 2002 af Peter Finch mod
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (Sag T-67/02)
 (Sag T-55/02) (2002/C 97/33)
 (2002/C 97/32) (Processprog: fransk)
 (Processprog: fransk)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 den 1. marts 2002 anlagt sag mod Rådet for Den Europæiske
 Union af Léopold Radauer, Bruxelles, ved avocats Georges
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der Vandersanden og Laure Levi.
 den 25. februar 2002 anlagt sag mod Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber af Peter Finch, Luxembourg, ved
 avocat Jean-Noël Louis, og med valgt adresse i Luxembourg. Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 — Annullation af sagsøgtes afgørelse af 17. april 2001,
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande: hvorved de pensionsgivende tjenesteår, der skal medreg-
 nes ved sagsøgerens fællesskabspension, fastsættes til 3 år,
 — Annullation af Kommissionens afgørelse om godskriv- 10 måneder og 10 dage efter sagsøgerens overførelse af
 ning af tjenesteår, der skal medregnes ved anvendelsen af de pensionsrettigheder, han havde erhvervet i Østrig
 artikel 11, stk. 2, i vedtægtens bilag VIII, efter overførel- inden hans tiltrædelse i De Europæiske Fællesskabers
 sen til Fællesskabets pensionsordning af de pensionsrettig- tjeneste, og om fornødent annullation af afslaget fra Rådet
 heder, sagsøgeren har erhvervet inden hans tiltrædelse. for Den Europæiske Union af 15. november 2001 på
 sagsøgerens klage af 17. juli 2001.
 — Sagsøgte tilpligtes at afholde sagens omkostninger.
 — Sagsøgtes tilpligtes på ændret retligt grundlag af foretage
 en ny korrekt fastsættelse af de pensionsgivende tjene-
 steår, der skal tages i betragtning ved sagsøgerens fælles-
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter skabspension efter overførelse af hans pensionsrettighe-
 der fra Østrig.
 Sagsøgeren, der er tjenestemand ved den sagsøgte institution,
 og som inden tiltrædelsen af tjenesten havde arbejdet i — Sagsøgte tilpligtes at afholde samtlige sagens omkost-
 Frankrig, i Belgien og i Nederlandene, og dér erhvervet ninger
 pensionsrettigheder under disse landes forskellige pensionsord-
 ninger, bestrider den beregning af godskrivning af pensionsgi-
 vende tjenesteår, der er indeholdt i den anfægtede afgørelse, og Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 som vedrører godskrivning af alle hans overførte rettigheder.
 Sagsøgeren har konkret bestridt den omstændighed, at ansæt- Sagsøgeren har alene fremført et anbringende, som er identisk
 telsesmyndigheden har foretaget beregningen fra den dato, med anbringendet i sag T-204/01, Maria-Luise Lindorfer
 hvor han blev fastansat, og ikke fra datoen for hans tiltrædelse mod Rådet for De Europæiske Fællesskaber (EFT C 317 af
 af tjenesten. 10.11.2001, s. 32).


text:
28.11.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 441/22
 Appel iværksat den 19. september 2016 af HL til prøvelse af Personalerettens dom af 20. juli 2016 i sag F-112/15, HL mod Kommissionen
 (Sag T-668/16 P)
 (2016/C 441/26)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Appellant: HL (Bruxelles, Belgien) (ved advokat R. Rata)
 Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen
 Appellantens påstande
 —
 Personalerettens dom af 20. juli 2016 i sag F-112/15 ophæves.
 —
 Annullation af afgørelsen af 14. november 2014 truffet af Europa-Kommissionens ansættelsesmyndighed, meddelt ved personalemeddelelse nr. 41-2014, om udfærdigelse af listen over tjenestemænd, der blev forfremmet i forfremmelsesåret 2014, for så vidt som appellantens navn ikke er opført herpå.
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 Til støtte for appellen har appellanten fremført tre anbringender.
 1.
 Det første anbringende er, at Personaleretten begik retlige fejl, da den forkastede appellantens første anbringende som ugrundet. Appellanten har gjort gældende, at Personaleretten begik fire væsentlige fejl med hensyn til hans første anbringende:
 —
 for det første fastslog Personaleretten i strid med gældende retspraksis, at den ikke behøver at efterprøve lovligheden af ansættelsesmyndighedens handlinger, hvis ansættelsesmyndigheden erklærer, at den har overholdt dens opgaver og forpligtelser i henhold til loven.
 —
 for det andet begik Personaleretten en fejl ved at afvise det paritetiske forfremmelsesudvalgs rapport som bevis og ved ikke rent faktisk at tage hensyn til den påviste uforenelighed mellem de informationskilder, som ansættelsesmyndigheden havde anvendt.
 —
 for det tredje bortså Personaleretten med urette — uden begrundelse — fra det argument og bevis, appellanten fremlagde hvad angår matematiske bedømmelse af ansættelsesmyndighedens ordlydsbaserede bedømmelsesmetode og fra hele det andet led i appellantens første anbringende.
 —
 for det fjerde begik Personaleretten en fejl ved at antage, at en manglende faktisk bedømmelse af sammenlignelige fortjenester ikke kan medføre annullation af en afgørelse om forfremmelse.
 2.
 Med det andet anbringende har appellanten gjort gældende, at Personaleretten begik en retlig fejl for så vidt angår hans andet anbringende:
 —
 for det første da den vilkårligt indskrænkede anvendelsesområdet for og anvendeligheden af tjenestemandsvedtægtens artikel 25 samt appellantens grundlæggende rettigheder i henhold til EU-retten på en måde, som er uforenelig med EU-lovgivers ønske.
 —
 for det andet forkastede appellantens andet anbringende som ugrundet på et åbenbart urigtigt grundlag.
 3.
 Med det tredje anbringende har appellanten med henvisning til, at der ikke blev foretaget en upartisk og effektiv domstolsprøvelse, således at hans ret til effektive retsmidler blev tilsidesat, gjort gældende:
 —
 for at første at den rapporterende dommer i den forberedende rapport fremkom med skadelige udtalelser, hvoraf fremgik, at den ikke var uvildig, og at udfaldet af appellantens anbringende var afgjort på forhånd.
 —
 for det andet at Personalerettens formand undlod at fjerne dommeren og at henvise sagen til en anden afdeling samt at anerkende, at de anfægtede skadelige udtalelser var kopieret og indsat fra en anden sag med andre sagsøgere.
 —
 for det tredje at Personaleretten selektivt bortså fra og forkastede vigtige argumenter og beviser uden at tage hensyn hertil eller efterprøve disse. Endeligt har appellanten gjort gældende, at hans ret til effektive retsmidler blev tilsidesat af Personaleretten, idet den fejlagtigt undlod at foretage en upartisk og effektiv domstolsprøvelse.


text:
10.3.2007
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 56/12
 Domstolens kendelse (Femte Afdeling) af 11. januar 2007 — Jan Vorel mod Nemocnice Český Krumlov (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Okresní soud v Českém Krumlově (Den Tjekkiske Republik))
 (Sag C-437/05) (1)
 (Procesreglementets artikel 104, stk. 3, første afsnit - socialpolitik - beskyttelse af arbejdstageres sikkerhed og sundhed - direktiv 93/104/EF og 2003/88/EF - begrebet »arbejdstid« - perioder uden beskæftigelse under en læges vagttjeneste på arbejdspladsen - kvalifikation - betydning for den berørtes vederlag)
 (2007/C 56/20)
 Processprog: tjekkisk
 Den forelæggende ret
 Okresní soud v Českém Krumlově
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Jan Vorel
 Sagsøgt: Nemocnice Český Krumlov
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Okresní soud, Český Krumlov — fortolkning af artikel 2, stk. 1, og artikel 18 i Rådets direktiv 93/104/EF af 23. november 1993 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden (EFT L 307, s. 18) — begrebet »arbejdstid« — national lovgivning, hvorefter perioder, hvori en læge med vagttjeneste på sin arbejdsplads ikke udfører arbejde, ikke udgør en del af arbejdstiden
 Konklusion
 1)
 Rådets direktiv 93/104/EF af 23. november 1993 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/34/EF af 22. juni 2000, og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/88/EF af 4. november 2003 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden skal fortolkes således, at
 —
 de er til hinder for en medlemsstats retsforskrifter, i henhold til hvilke den vagttjeneste, en læge udfører i henhold til ordningen med fysisk tilstedeværelse på selve arbejdspladsen, men hvorunder lægen ikke reelt udfører arbejde, ikke fuldt ud anses for »arbejdstid« i disse direktivers forstand
 —
 de ikke er til hinder for, at en medlemsstat anvender retsforskrifter, der med henblik på betaling af vederlag til arbejdstageren og hvad angår den vagttjeneste, vedkommende har udført på sin arbejdsplads, på forskellig måde tager hensyn til de perioder, hvorunder der reelt udføres arbejde, og de perioder, hvorunder der ikke udføres reelt arbejde, i det omfang en sådan ordning fuldt ud sikrer den effektive virkning af de rettigheder, arbejdstagerne tildeles ved direktiverne med henblik på en effektiv beskyttelse af deres sundhed og sikkerhed.
 (1) EUT C 36 af 11.2.2006.


text:
2.4.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 82/18
 Sag anlagt den 9. februar 2005 af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Franske Republik
 (Sag C-57/05)
 (2005/C 82/38)
 Processprog: fransk
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 9. februar 2005 anlagt sag mod Den Franske Republik af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved Jean-Paul Keppenne, som befuldmægtiget, og med valgt adresse i Luxembourg.
 Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
 1.
 Det fastslås, at Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/46/EF af 10. juni 2002 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivninger om kosttilskud (1), idet den ikke har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme direktivet, eller under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom.
 2.
 Den Franske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Fristen for gennemførelsen af direktivet udløb den 31. juli 2003.
 (1) EFT L 183 af 12.7.2002, s. 51.


text:
22.1.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 19/20
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 den 16. december 2004
 i sag T-11/02, Spyridon de Athanassios Pappas mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (1)
 (Tjenestemænd - fritagelse fra stillingen - månedlig godtgørelse i henhold til vedtægtens artikel 50 - tjenesteperioder, der er taget hensyn til ved beregningen af godtgørelsen - stillinger forud for indtrædelsen i Fællesskabernes tjeneste - overførsel af pensionsrettigheder)
 (2005/C 19/44)
 Processprog: fransk
 I sag T-11/02, Spyridon de Athanassios Pappas, forhenværende tjenestemand ved Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, med bopæl i Kraainem (Belgien), ved avocats K. Adamantopoulos og V. Akritidis, mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (befuldmægtigede: J. Currall og F. Clotuche-Duvieusart, og med valgt adresse i Luxembourg), angående en påstand om annullation af Kommissionens afgørelse om fastsættelse af varigheden for den månedlige godtgørelse, sagsøgeren i henhold til artikel 50 i vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber oppebærer, efter at han af tjenstlige grunde er fritaget fra sin stilling, har Retten (sat af dommer M. Jaeger), justitssekretær: fuldmægtig I. Natsinas, den 16. december 2004 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 1)
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes.
 2)
 Hver part betaler sine omkostninger.
 (1) EFT C 68 af 16.3.2002.


text:
5.4.2003 DA Den Europæiske Unions Tidende C 83/21
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter — Sagsøgeren tilkendes 1 000 EUR i erstatning for ikke-
 økonomisk skade, hvilket beløb er fastsat efter ret og
 billighed.
 Sagsøgeren er tjenestemand ved Kommissionen. Hun blev
 overført til tjeneste i Cadarache og senere igen overført til
 tjeneste i Bruxelles. Sagsøgeren har bestridt afgørelsen om — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 omplacering i sag T-335/01, som førte til, at der blev indgået
 forlig med Kommissionen, og at sagsøgeren blev overført til
 midlertidig tjeneste i en anden stilling i Cadarache. Imidlertid
 var Kommissionen af den opfattelse, at sagsøgeren uberettiget Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 havde oppebåret justeringskoefficient for Frankrig og udlands-
 tillæg. Sagsøgeren blev desuden frataget det såkaldte sekreta-
 riatstillæg samt den faste godtgørelse til rejseudgifter. Sagsøgeren, som er tjenestemand ved Kommissionen, anfægter
 i denne sag gyldigheden af den endelige bedømmelse for
 Til støtte for sit søgsmål gør sagsøgeren gældende, at vedtæg- perioden 1995-1997 og har nedlagt påstand om tilkendelse af
 erstatning på grund af de fejl, Kommissionen angiveligt har
 tens artikel 59 og 64 samt artikel 4 i vedtægtens bilag VII er
 tilsidesat, og at der er sket tilsidesættelse af vedtægtens begået ved udarbejdelsen af bedømmelsen.
 artikel 71 samt af artikel 5 til 10 i vedtægtens bilag VII.
 Sagsøgeren gør ligeledes gældende, at begrundelsespligten samt
 princippet om forbud mod forskelsbehandling er tilsidesat. Sagsøgeren gør gældende, at bedømmelsen er i strid med
 tjenestemandsvedtægtens artikel 43 samt med bestemmelserne
 i Vejledning i Bedømmelse af Tjenestemænd. Selv om Det
 Subsidiært gør sagsøgeren med hensyn til justeringskoefficien- Paritetiske Bedømmelsesudvalg i sin udtalelse påviste, at der
 ten for Frankrig og udlandstillægget gældende, at vedtægtens forelå væsentlige formelle og materielle uregelmæssigheder,
 artikel 85 er tilsidesat. Hvad angår det såkaldte sekretariatstil- fandt appelbedømmelsen det ikke påkrævet at korrigere disse.
 læg anfører sagsøgeren ligeledes, at artikel 4a i vedtægtens Desuden tog udarbejdelsen af bedømmelsen urimelig lang
 bilag VII er tilsidesat, at den almindelige retsgrundsætning tid, hvilket alene kan tilskrives Kommissionen. Bedømmerne
 patere legem quem ipse fecisti er tilsidesat, og at der er sket afviste ligeledes systematisk at afholde forudgående samtaler
 tilsidesættelse af begrundelsespligten. med sagsøgeren, således som foreskrevet i Vejledning i Bedøm-
 melse af Tjenestemænd. Endvidere bidrager den fuldstændigt
 uretmæssige måde, hvorpå bedømmelsen blev udarbejdet, til
 Endelig gør sagsøgeren gældende, at det almindelige princip den almindelige mobning af sagsøgeren, som denne i årevis
 om god forvaltningsskik og forsvarlig administration samt har været udsat for.
 omsorgspligten er tilsidesat.
 Sagsøgeren gør gældende, at den meget negative bedømmelse
 er klart ubegrundet, og at Kommissionen har tilsidesat sin
 omsorgspligt og princippet om god forvaltningsskik.
 Sag anlagt den 13. januar 2003 af Albano Ferrer de
 Moncada mod Kommissionen for De Europæiske Fælles-
 skaber
 (Sag T-16/03)
 Sag anlagt den 22. januar 2003 af Spyridoula Konstanto-
 (2003/C 83/48) poulou mod De Europæiske Fællesskabers Domstol
 (Processprog: fransk)
 (Sag T-19/03)
 (2003/C 83/49)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 den 13. januar 2003 anlagt sag mod Kommissionen for
 De Europæiske Fællesskaber af Albano Ferrer de Moncada, (Processprog: fransk)
 Luxembourg, ved avocats Georges Vandersanden, Laure Levi
 og Aurore Finchelstein.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande: Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er
 der den 22. januar 2003 anlagt sag mod De Europæiske
 — Bedømmelsen for referenceperioden 1995-1997 annul- Fællesskabers Domstol af Spyridoula Konstantopoulou, Ioan-
 leres. nina (Grækenland), ved avocat Eric Boigelot.


text:
14.8.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 269/22
 Rettens kendelse af 22. juni 2017 — Vankerckhoven-Kahmann mod Kommissionen
 (Sag T-582/16) (1)
 ((Personalesag - tjenestemænd - retablering af karriere - afslag på forfremmelse - interinstitutionel overførsel - indplacering i lønklasse - ansøgning som omhandlet i vedtægtens artikel 90, stk. 1 - rimelig frist - afvisning))
 (2017/C 269/32)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Monique Vankerckhoven-Kahmann (Enghien, Belgien) (ved advokat N. Lhoëst)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (først ved G. Berscheid og C. Berardis-Kayser, derefter ved G. Berscheid og L. Radu Bouyon, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Søgsmål i henhold til artikel 270 TEUF med påstand om annullation dels af Kommissionens afgørelse af 17. april 2015 om afslag på at ændre sagsøgerens lønklasse i forbindelse med hendes overførsel, dels af Kommissionens afgørelse af 9. november 2015 om afslag på hendes klage indgivet den 17. juli 2015.
 Konklusion
 1)
 Sagen afvises.
 2)
 Monique Vankerckhoven-Kahmann bærer sine egne omkostninger og betaler de af Europa-Kommissionen afholdte omkostninger.
 (1) EUT C 145 af 25.4.2016 (sag oprindeligt registreret ved EU-Personaleretten under sagsnr. F-11/15 og overført til Den Europæiske Unions Ret den 1.9.2016).


text:
16.6.2001 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 173/13
 s. 83, og II, s. 443), hvori der er nedlagt påstand om ophævelse 1) Appellen forkastes.
 af denne dom — den anden part i appelsagen: Kommissionen
 for De Europæiske Fællesskaber (befuldmægtigede: G. Valsesia 2) Bernard Connolly betaler sagens omkostninger.
 og J. Currall, bistået af advokat D. Waelbroeck) — har
 Domstolen, sammensat af præsidenten, G.C. Rodrı́guez Iglesi-
 as, afdelingsformændene C. Gulmann, A. La Pergola, M. Wathe-
 (1) EFT C 299 af 16.10.1999.
 let (refererende dommer) og V. Skouris samt dommerne
 D.A.O. Edward, J.-P. Puissochet, P. Jann, L. Sevón, R. Schintgen
 og N. Colneric; generaladvokat: D. Ruiz-Jarabo Colomer;
 justitssekretær: R. Grass, den 6. marts 2001 afsagt dom, hvis
 konklusion lyder således:
 1) Appellen forkastes.
 2) Bernard Connolly betaler sagens omkostninger.
 DOMSTOLENS DOM
 (1) EFT C 281 af 2.10.1999.
 (Femte Afdeling)
 af 8. marts 2001
 DOMSTOLENS DOM i de forenede sager C-397/98 og C-410/98, Metallgesells-
 chaft Ltd m.fl. (C-397/98), Hoechst AG, Hoechst (UK)
 Ltd (C-410/98) mod Commissioners of Inland Revenue,
 af 6. marts 2001 HM Attorney General (anmodning om præjudiciel afgø-
 relse fra High Court of Justice) (1)
 i sag C-274/99 P, Bernard Connolly mod Kommissionen
 for De Europæiske Fællesskaber (1)
 (»Etableringsfrihed — frie kapitalbevægelser — forskudsbe-
 (»Appel — tjenestemænd — disciplinærsag — tjeneste- taling af selskabsskat af overskud, som et datterselskab
 udlodder til sit moderselskab — moderselskab, der har
 mandsvedtægtens artikel 11, 12 og 17 — ytringsfrihed —
 hjemsted i en anden medlemsstat — tilsidesættelse af fælles-
 pligt til at udvise loyalitet — nedsættelse af den værdighed,
 som stillingen kræver«) skabsretten — krav om tilbagebetaling eller erstatning —
 rente«)
 (2001/C 173/21)
 (2001/C 173/22)
 (Processprog: fransk)
 (Processprog: engelsk)
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 gjort i Samling af Afgørelser)
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 I sag C-274/99 P, Bernard Connolly, tidligere tjenestemand gjort i Samling af Afgørelser)
 ved Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, London
 (Det Forenede Kongerige), ved advokaterne J. Sambon og P.-
 P. van Gehuchten, og med valgt adresse i Luxembourg, I de forenede sager C-397/98 og C-410/98, angående en
 angående appel af dom afsagt den 19. maj 1999 af De anmodning, som High Court of Justice i medfør af EF-
 Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans (Første Afdeling) traktatens artikel 177 (nu artikel 234 EF) har indgivet til
 i de forenede sager T-34/96 og T-163/96, Connolly mod Domstolen for i de for nævnte ret verserende sager, Metallge-
 Kommissionen (Sml. Pers. I-A, s. 87, og II, s. 463), hvori der er sellschaft Ltd m.fl. (C-397/98), Hoechst AG, Hoechst (UK) Ltd
 nedlagt påstand om ophævelse af denne dom — den anden part (C-410/98) mod Commissioners of Inland Revenue, HM Attor-
 i appelsagen: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ney General, at opnå en præjudiciel afgørelse vedrørende
 (befuldmægtigede: G. Valsesia og J. Currall, bistået af advokat fortolkningen af EF-traktatens artikel 6 og 52 (efter ændring
 D. Waelbroeck) — har Domstolen, sammensat af præsidenten, nu artikel 12 EF og 43 EF), EF-traktatens artikel 58 (nu
 G.C. Rodrı́guez Iglesias, afdelingsformændene C. Gulmann, artikel 48 EF) og/eller EF-traktatens artikel 73 B (nu artikel 56
 A. La Pergola, M. Wathelet (refererende dommer) og V. Skouris EF), har Domstolen (Femte Afdeling), sammensat af afdelings-
 samt dommerne D.A.O. Edward, J.-P. Puissochet, P. Jann, formanden, A. La Pergola, og dommerne M. Wathelet (refere-
 L. Sevón, R. Schintgen og N. Colneric; generaladvokat: D. Ruiz- rende dommer), D.A.O. Edward, P. Jann og L. Sevón; generalad-
 Jarabo Colomer; justitssekretær: R. Grass, den 6. marts 2001 vokat: N. Fennelly; justitssekretær: fuldmægtig L. Hewlett, den
 afsagt dom, hvis konklusion lyder således: 8. marts 2001 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:


text:
3.12.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 355/3
 Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 13. oktober 2011 — Pierre Fabre Dermo-Cosmétique SAS mod Président de l'Autorité de la Concurrence og Ministre de l'Économie, de l'Industrie et de l'Emploi (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Cour d'appel de Paris — Frankrig)
 (Sag C-439/09) (1)
 (Artikel 101, stk. 1 og 3, TEUF - forordning (EF) nr. 2790/1999 - artikel 2-4 - konkurrence - restriktiv praksis - selektivt distributionssystem - kosmetiske produkter og kropsplejemidler - generelt og absolut forbud mod internetsalg - forbud pålagt forhandlere af leverandøren)
 2011/C 355/04
 Processprog: fransk
 Den forelæggende ret
 Cour d'appel de Paris
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Pierre Fabre Dermo-Cosmétique SAS
 Sagsøgte: Président de l'Autorité de la Concurrence og Ministre de l'Économie, de l'Industrie et de l'Emploi
 Procesdeltagere: Ministère public og Europa-Kommissionen
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Cour d'appel de Paris — konkurrence — generelt og absolut forbud mod via internettet at sælge kosmetiske produkter og kropsplejemidler, som leverandøren har pålagt de godkendte forhandlere i et selektivt distributionsnet — forpligtelse til at sælge sådanne produkter i et lokale under tilstedeværelse af en farmaceut — kvalificeret begrænsning af konkurrencen efter genstand som omhandlet i artikel 81, stk. 1, EF, der ikke kan drage fordel af en gruppefritagelse i henhold til Kommissionens forordning nr. 2790/1999 af 22. december 1999 om anvendelse af EF-traktatens artikel 81, stk. 3, på kategorier af vertikale aftaler og samordnet praksis (EFT L 336, s. 21) — mulighed for individuel fritagelse i henhold til artikel 81, stk. 3 EF
 Konklusion
 Artikel 101, stk. 1, TEUF skal fortolkes således, at en kontraktbestemmelse i forbindelse med et selektivt distributionssystem, som kræver, at salg af kosmetiske produkter og kropsplejemidler skal ske på et fysisk salgssted med obligatorisk tilstedeværelse af en farmaceut, som indebærer et forbud mod brug af internettet for disse salg, udgør et konkurrencebegrænsende formål i denne bestemmelses forstand, hvis det efter en individuel og konkret undersøgelse af indholdet og formålet med denne kontraktbestemmelse og af den retlige og økonomiske sammenhæng, hvori den indgår, fremgår, at denne bestemmelse ikke er objektivt begrundet, henset til de omhandlede produkters egenskaber.
 Artikel 4, litra c), i Kommissionens forordning (EF) nr. 2790/1999 af 22. december 1999 om anvendelse af EF-traktatens artikel 81, stk. 3, på kategorier af vertikale aftaler og samordnet praksis skal fortolkes således, at gruppefritagelsen i henhold til denne forordnings artikel 2 ikke finder anvendelse på en selektiv distributionsaftale, som indeholder en bestemmelse, der de facto forbyder brug af internettet som salgsmetode for produkter omfattet af aftalen. På en sådan aftale kan der derimod individuelt anvendes den lovmæssige undtagelse i artikel 101, stk. 3, TEUF, hvis betingelserne i denne bestemmelse er opfyldt.
 (1) EUT C 24 af 30.1.2010.


text:
16.3.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 89/28
 Appel iværksat den 24. november 2014 af DF til prøvelse af Personalerettens dom af 1. oktober 2014 i sag F-91/13, DF mod Kommissionen
 (Sag T-782/14 P)
 (2015/C 089/34)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Appellant: DF (Bruxelles, Belgien) (ved advokat A. von Zwehl)
 Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen
 Appellantens påstande
 —
 Den del af Personalerettens dom (Tredje Afdeling) af 1. oktober 2014 i sag F-91/13, DF mod Kommissionen, hvorved appellantens påstande blev afvist af Personaleretten, ophæves.
 —
 Europa-Kommissionens afgørelse af 20. december 2012 annulleres.
 —
 Europa-Kommissionen pålægges at tilbagebetale de beløb, der allerede er tilbagesøgt af Kommissionen, til appellanten med tillæg af morarenter beregnet på grundlag af Den Europæiske Centralbanks rentesats med tillæg af 2 procentpoint.
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 Til støtte for appellen har appellanten fremsat tre anbringender:
 1.
 Første anbringende om tilsidesættelse af tjenestemandsvedtægtens artikel 85 og om tilsidesættelse af retssikkerhedsprincippet, for så vidt som Personaleretten — i overensstemmelse med relevant retspraksis — burde være kommet til den konklusion, at det ikke med rimelighed kan påstås, at den ene af de to mulige fortolkninger af artikel 4, stk. 1, litra b), i bilag VII til tjenestemandsvedtægten, nemlig at referenceperioden på 10 år udløber enten ved den første tiltrædelse af tjenesten eller ved midlertidig tjeneste i anden stilling, er så åbenbart ugrundet, at artikel 85 finder anvendelse.
 2.
 Andet anbringende om tilsidesættelse af princippet om forbud mod forskelsbehandling og artikel 19 TEU, eftersom appellanten — som følge af den omstændighed, at national ret og EU-retten om uberettiget berigelse er indbyrdes afvigende og uforeneligforskelsbehandles i forhold til en situation, hvor kun den nationale lovgivning finder anvendelse, idet han ikke over for Kommissionen må påberåbe sig den omstændighed, at der ikke længere eksisterer en berigelse.
 3.
 Tredje anbringende om påberåbelse af EU’s ansvar uden for kontraktforhold, eftersom appellanten er påført en skade som følge af afgørelsen om, at overbetalingen skal anses for uretmæssig og appellanten pålægges at tilbagebetale overbetalingen til Kommissionen.


text:
20.10.2007
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 247/33
 Dom afsagt af Retten i Første Instans den 12. september 2007 — ColArt/Americas mod KHIM (BASICS)
 (Sag T-164/06) (1)
 (EF-varemærker - ansøgning om BASICS som EF-ordmærke - absolutte registreringshindringer - mangel på fornødent særpræg - beskrivende varemærke - artikel 7, stk. 1, litra b) og c), i forordning (EF) nr. 40/94 - fornødent særpræg opnået ved brug - artikel 7, stk. 3, i forordning nr. 40/94)
 (2007/C 247/53)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: ColArt/Americas Inc.(Piscataway, New Jersey, De Forenede Stater) (ved avocats E. Soler Borda og R. Zeineh)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (ved A. Folliard-Monguiral, som befuldmægtiget)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelse truffet den 7. april 2006 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 788/2005-4) vedrørende afslag på at registrere ordmærket BASICS som EF-varemærke.
 Konklusion
 1)
 Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
 2)
 ColArt/Americas Inc. betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 190 af 12.8.2006.


text:
14.4.2007
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 82/33
 Dom afsagt af Retten i Første Instans den 8. februar 2007 — Boucek mod Kommissionen
 (Sag T-318/04) (1)
 (Tjenestemænd - almindelig udvælgelsesprøve - ikke adgang til de skriftlige prøver - for sen indgivelse af ansøgning)
 (2007/C 82/73)
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: Vladimir Boucek (Prag, Den Tjekkiske Republik) (ved avocat L. Krafftová)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved G. Berscheid og H. Krämer, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af den af udvælgelseskomitéen for den almindelige udvælgelsesprøve EPSO/A/2/03 trufne afgørelse om ikke at give sagsøgeren adgang til at deltage i nævnte udvælgelsesprøves skriftlige prøver, fordi hans samlede ansøgning med bilag blev indgivet for sent.
 Konklusion
 1)
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes.
 2)
 Hver part bærer sine egne omkostninger.
 (1) EUT C 273 af 6.11.2004.


text:
22.11.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 301/5
 Domstolens dom (Anden Afdeling) af 2. oktober 2008 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Italienske Republik
 (Sag C-157/06) (1)
 (Traktatbrud - offentlige indkøb - direktiv 93/36/EØF - tildeling af en offentlig kontrakt uden forudgående offentliggørelse af en udbudsbekendtgørelse - letvægtshelikoptere til politiet og det nationale brandvæsen)
 (2008/C 301/08)
 Processprog: italiensk
 Parter
 Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved X. Lewis og D. Recchia, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Den Italienske Republik (ved I. Braguglia, som befuldmægtiget og avocat G. Fiengo)
 Sagens genstand
 Traktatbrud — Rådets direktiv 93/36/EØF af 14. juni 1993 om samordning af fremgangsmåderne ved offentlige indkøb (EFT L 199, s. 1) — manglende bevis for at der foreligger grunde, der kan give den ordregivende myndighed hjemmel til at benytte udbud efter forhandling uden forudgående offentliggørelse af en udbudsbekendtgørelse — letvægtshelikoptere, som erhverves for at opfylde behovene for politiet og brandvæsenet
 Konklusion
 1)
 Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 93/36/EØF af 14. juni 1993 om samordning af fremgangsmåderne ved offentlige indkøb, navnlig artikel 2, stk. 1, litra b), artikel 6 og 9, idet den har vedtaget indenrigsministerens dekret nr. 558/A/04/03/RR af 11. juli 2003, som giver adgang til at fravige de fællesskabsretlige bestemmelser på området for offentlige indkøb af letvægtshelikoptere til dækning af behovene hos politiet og det nationale brandvæsen, uden at nogen af de betingelser, der kan berettige en sådan fravigelse, er opfyldt.
 2)
 Den Italienske Republik betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 131 af 3.6.2006.


text:
C 121/14 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 1.5.1999
 Anmodninger om præjudiciel afgørelse forelagt ved ken- Slettelse af sag C-289/98 (1)
 delser afsagt den 23. januar 1999 af Verwaltungsgericht
 Frankfurt am Main i sagerne Ernst-Otto Flemmer, Renate (1999/C 121/27)
 Christoffel og Marike Leitensdorfer mod Rådet for Den
 Europæiske Union og Kommissionen for De Europæiske Ved kendelse af 16. december 1998 har præsidenten for De
 Fællesskaber ved Bundesantsalt für Landwirtschaft und Europæiske Fællesslabers Domstol besluttet, at sag C-289/98,
 Ernährung Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den
 Hellenske Republik, skal slettes af registret.
 (Sagerne C-80/99, C-81/99 of C-82/99)
 (1) EFT C 278 af 5.8.1998.
 (1999/C 121/26)
 Ved kendelse afsagt den 23. januar 1999, indgået til Domstol-
 ens Justitskontor den 4. marts 1999, har Verwaltungsgericht
 Frankfurt am Main — 1. Afdeling — i sagerne 1. Ernst-Otto Slettelse af sag C-197/97 (1)
 Flemmer, 2. Renate Christoffel og 3. Marike Leitensdorfer mod
 Rådet for Den Europæiske Union og Kommissionen for
 De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om (1999/C 121/28)
 præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 Ved kendelse af 27. januar 1999 har præsidenten for De
 Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-197/97,
 1. Skal EF-traktatens artikel 215, stk. 2, jf. artikel 178, Donna Marie Davies mod Girobank plc (anmodning om
 sammenholdt med bestemmelserne i Rådets forordning præjudiciel afgørelse fra Industrial Tribunal, Liverpool), skal
 (EØF) nr. 2187/93 (1), fortolkes således, at Domstolen også slettes af registeret.
 er kompetent i tvister, der beror på en aftale, som de
 kompetente nationale myndigheder har indgået i Rådets
 og Kommissionens navn og for disses regning i samklang (1) EFT C 212 af 12.7.1997.
 med de nærmere bestemmelser herom i forordning (EØF)
 nr. 2187/93 om tilbud om erstatning til visse producenter
 af mælk og mejeriprodukter, som midlertidigt har været
 forhindret i at udøve deres virksomhed?
 2. Såfremt dette spørgsmål besvares benægtende, og såfremt Slettelse af sag C-24/98 (1)
 EF-traktatens artikel 215, stk. 1, finder anvendelse med
 den følge, at de nationale domstole er kompetente efter (1999/C 121/29)
 traktatens artikel 183, spørges der, om de nationale
 forvaltningsprocessuelle regler eller de almindelige rets- Ved kendelse af 2. februar 1999 har præsidenten for De
 grundsætninger, der er fælles for medlemsstaternes retssy- Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-24/98,
 stemer, gælder for en sådan aftale, hvis intet herom er Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Irland,
 foreskrevet i forordning (EØF) nr. 2187/93. skal slettes af registret.
 3. Hvis de almindelige retsgrundsætninger gælder, spørges (1) EFT C 72 af 7.3.1998.
 videre, om og på hvilke betingelser de kompetente nationa-
 le myndigheder helt eller delvis kan opsige en aftale, som
 er indgået i Rådets og Kommissionens navn og for disses
 regning, hvis det efterfølgende viser sig, at betingelserne i
 forordning (EØF) nr. 2187/93 for at afgive et tilbud
 om erstatning helt eller delvis ikke var opfyldt, eller
 betingelserne for at afgive et tilbud om erstatning kun er
 opfyldt, fordi de kompetente nationale myndigheder af Slettelse af sag C-371/96 (1)
 hensyn til beskyttelsen af en berettiget forventning finder,
 at de er afskåret fra på ny at ophæve en endelig tildeling af (1999/C 121/30)
 en specifik referencemængde, som var betingelsen for at
 yde erstatningen. Ved kendelse af 3. februar 1999 har præsidenten for De
 Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-371/96,
 Ministro delle Finanze mod Cotonificio del Trentino SpA
 (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunale di Trento),
 (1) EFT L 196 af 5.8.1993, s. 6. skal slettes af registeret.
 (1) EFT C 40 af 8.2.1997.


text:
21.8.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 277/38
 Rettens dom af 29. juni 2017 — E-Control mod ACER
 (Sag T-63/16) (1)
 ((Energi - betingelser for netadgang i forbindelse med grænseoverskridende elektricitetsudveksling - afgørelser fra de nationale reguleringsmyndigheder om at godkende fremgangsmåder for tildeling af grænseoverskridende transmissionskapacitet - forenelighed med forordning (EF) nr. 714/2009 - udtalelse fra ACER - begrebet afgørelse, der kan gøres til genstand for klage for ACER - artikel 19 i forordning (EF) nr. 713/2009 - afgørelse fra ACER’s klagenævn om afvisning af klagen - retlig fejl - begrundelsespligt))
 (2017/C 277/56)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Energie-Control Austria für die Regulierung der Elektrizitäts- und Erdgaswirtschaft (E-Control) (Wien, Østrig) (ved F. Schuhmacher, som befuldmægtiget)
 Sagsøgt: Agenturet for Samarbejde mellem Energireguleringsmyndigheder (ACER) (ved E. Tremmel, som befuldmægtiget)
 Intervenient til støtte for sagsøgeren: Republikken Østrig (ved C. Pesendorfer, som befuldmægtiget)
 Intervenienter til støtte for sagsøgte: Den Tjekkiske Republik (ved M. Smolek, T. Müller og J. Vláčil, som befuldmægtigede), Republikken Polen (ved B. Majczyna, som befuldmægtiget) og Polskie Sieci Elektroenergetyczne S.A. (Konstancin-Jeziorna, Polen) (først ved advokaterne M. Motylewski og A. Kulińska, derefter ved advokaterne H. Napieła og K. Figurska)
 Sagens genstand
 Søgsmål i henhold til artikel 263 TEUF med påstand om annullation af afgørelse A-001-2015 fra ACER’s klagenævn af 16. december 2015 om afvisning af klage indgivet over ACER’s udtalelse nr. 09/2015 af 23. september 2015 vedrørende foreneligheden af nationale reguleringsmyndigheders afgørelser om at godkende fremgangsmåder for tildeling af grænseoverskridende transmissionskapacitet for elektricitet i Central- og Østeuropa med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 714/2009 af 13. juli 2009 om betingelserne for netadgang i forbindelse med grænseoverskridende elektricitetsudveksling og om ophævelse af forordning (EF) nr. 1228/2003 (EUT 2009, L 211, s. 15) herunder med retningslinjerne for administration og fordeling af ledig overførselskapacitet på samkøringslinjerne mellem nationale systemer, der er anført i bilag 1 til denne forordning.
 Konklusion
 1)
 Agenturet for Samarbejde mellem Energireguleringsmyndigheder frifindes.
 2)
 Energie-Control Austria für die Regulierung der Elektrizitäts- und Erdgaswirtschaft (E-Control) bærer sine egne omkostninger og betaler de af Agenturet for Samarbejde mellem Energireguleringsmyndigheder (ACER) afholdte omkostninger.
 3)
 Den Tjekkiske Republik, Republikken Polen, Republikken Østrig og Polskie Sieci Elektroenergetyczne S.A. bærer hver deres egne omkostninger.
 (1) EUT C 156 af 2.5.2016.


text:
6.12.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 313/42
 Sag anlagt den 29. september 2008 — SAZAS mod Kommissionen
 (Sag T-420/08)
 (2008/C 313/77)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Združenje skladateljev, avtorjev in založnikov za zaščito avtorskih pravic Slovenije (SAZAS) (Trzin, Slovenia) (ved lawyer M. Favart)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Sagsøgerens påstande
 —
 Artikel 3 i Kommissionens beslutning af 16. juli 2008 om en procedure i henhold til artikel 81 EF og artikel 53 EØS (sag COMP/C2/38.698 — CISAC) annulleres.
 —
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Med sit søgsmål har sagsøgeren i henhold til artikel 230 EF nedlagt påstand om annullation af artikel 3 i Kommissionens beslutning K(2008) 3435 endelig udg. af 16. juli 2008 om en procedure i henhold til artikel 81 EF og artikel 53 EØS (sag COMP/C2/38.698 — CISAC), hvori det fastslås, at 24 af CISAC's (1) selskaber i EØS, herunder sagsøgeren, har anvendt en samordnet praksis »ved at samordne territoriale afgrænsninger af de gensidige repræsentationsbemyndigelser, de hver især var tildelt, på en måde, som begrænser en licens til hvert forvaltningsselskabs det nationale område«.
 De væsentligste søgsmålsgrunde og argumenter svarer til eller er identiske med dem, der er påberåbt i sag T-413/08.
 (1) International Confederation of Societies of Authors and Composers (»CISAC«).


text:
1.5.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 113/12
 Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 11. marts 2010 — Telekomunikacja Polska SA w Warszawie mod Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Naczelny Sąd Administracyjny (Republikken Polen))
 (Sag C-522/08) (1)
 (Elektronisk kommunikation - tjenesteydelser inden for telekommunikation - direktiv 2002/21/EF - direktiv 2002/22/EF - indgåelse af en kontrakt om præstation af en tjenesteydelse betinget af, at der indgås en kontrakt om præstation af andre tjenesteydelser - forbud - internet via bredbånd)
 2010/C 113/16
 Processprog: polsk
 Den forelæggende ret
 Naczelny Sąd Administracyjny
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Telekomunikacja Polska SA w Warszawie
 Sagsøgt: Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Naczelny Sąd Administracyjny — fortolkning af EF-traktatens artikel 95, samt betragtning 13 tillige med artikel 5 og 8 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/19/EF af 7. marts 2002 om adgang til og samtrafik mellem elektroniske kommunikationsnet og tilhørende faciliteter (adgangsdirektivet) (EFT L 108, s. 7), bestemmelserne i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/20/EF af 7. marts 2002 om tilladelser til elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (tilladelsesdirektivet) (EFT L 108, s. 21), betragtning 1 og 28 samt artikel 1, stk. 3, og artikel 3, 7, 8, 14, 15, 16 og 19 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/21/EF af 7. marts 2002 om fælles rammebestemmelser for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (rammedirektivet) (EFT L 108, s. 33), og betragtning 26 samt artikel 16 og 17 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/22/EF af 7. marts 2002 om forsyningspligt og brugerrettigheder i forbindelse med elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (forsyningspligtdirektivet) (EFT L 108, s. 51) — national lovgivning, som forbyder enhver virksomhed, der udfører tjenesteydelser inden for telekommunikation, at gøre indgåelsen af en kontrakt om præstation af tjenesteydelser betinget af, at der købes en anden tjenesteydelse — indgåelse af en kontrakt om adgang til internettet via bredbånd gjort betinget af, at der indgås en kontrakt om præstation af en tjenesteydelse
 Konklusion
 Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/21/EF af 7. marts 2002 om fælles rammebestemmelser for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (rammedirektivet) og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/22/EF af 7. marts 2002 om forsyningspligt og brugerrettigheder i forbindelse med elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (forsyningspligtdirektivet) skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en national lovgivning, såsom artikel 57, stk. 1, nr. 1), i lov om telekommunikation (ustawa — Prawo telekomunikacyjne) af 16. juli 2004 i den version, der fandt anvendelse på tidspunktet for de faktiske omstændigheder i hovedsagen, som forbyder, at indgåelsen af en kontrakt om præstation af tjenesteydelser gøres betinget af, at slutbrugeren indgår en kontrakt om præstation af en anden tjenesteydelse.
 Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/29/EF af 11. maj 2005 om virksomheders urimelige handelspraksis over for forbrugerne på det indre marked og om ændring af Rådets direktiv 84/450/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/7/EF, 98/27/EF og 2002/65/EF og Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2006/2004 (direktivet om urimelig handelspraksis) skal fortolkes således, at det er til hinder for en national lovgivning, som, bortset fra visse undtagelser og uden at tage hensyn til særlige omstændigheder i hver enkelt sag, forbyder enhver tilgift, der ydes af en sælger til en forbruger.
 (1) EUT C 69 af 21.3.2009.


text:
24.11.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 421/61
 Sag anlagt den 11. juli 2014 — ZZ mod Kommissionen
 (Sag F-63/14)
 2014/C 421/89
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: ZZ m.fl. (ved advokat S. Orlandi)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Søgsmålets genstand og beskrivelse af tvisten
 Annullation af afgørelserne vedrørende overførsel af sagsøgernes pensionsrettigheder til Unionens pensionsordning, hvorved anvendes de nye almindelige gennemførelsesbestemmelser til artikel 11 og 12 i bilag VIII til tjenestemandsvedtægten
 Sagsøgernes påstande
 —
 Det fastslås, at artikel 9 i de almindelige gennemførelsesbestemmelser til artikel 11, stk. 2, i bilag VIII til vedtægten er ulovlig og ikke finder anvendelse.
 —
 Afgørelserne om at godskrive de pensionsrettigheder, som sagsøgerne har erhvervet før deres tiltrædelse af tjenesten, i forbindelse med overførelsen af disse til EU-institutionernes pensionsordning, i medfør af de almindelige gennemførelsesbestemmelser til artikel 11, stk. 2, i bilag VIII til vedtægten af 3. marts 2011, annulleres.
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.


text:
C 28/28 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 27.1.2001
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren blandt andet gjort Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 gældende:
 — Den af Tredje Appelkammer ved Harmoniseringskontoret
 — at der ikke er nogen bestemmelse i akten af 20. september for det Indre Marked (varemærker, mønstre og modeller)
 1976 eller i Europa-Parlamentets forretningsorden, som trufne afgørelse af 12. september 2000 i klagesag
 giver medlemsstaterne mulighed for af nationale grunde R 142/2000-3 annulleres.
 at erklære, at et medlem af Europa-Parlamentet har tabt
 sit mandat, bortset fra tilfælde, hvor den pågældende
 mister sin valgbarhed i løbet af mandatets gyldighedspe- — Harmoniseringskontoret for det Indre Marked (varemær-
 riode, hvilket ikke er tilfældet her; ker, mønstre og modeller) tilpligtes at betale sagens
 omkostninger.
 — at en sådan foranstaltning er så meget desto mere i strid
 med fællesskabsrettens principper, som den er udsprunget
 af en rent national afgørelse, der ikke alene kan være Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 grundlag for en fællesskabsretlig afgørelse;
 Det omhandlede vare- Ordmærket »Tele Aid« — ansøg-
 — at der findes en almindelig retsgrundsætning, som er
 mærke: ning 469 957
 udledt af medlemsstaternes almindeligt gældende ret, og
 som medfører, at det er den pågældende parlamentariske
 forsamling, der selv skal afgive erklæringen om tab af Vare eller tjenesteydelse: Varer og tjenesteydelser i klasse 9,
 mandat; 12, 37, 38, 39, 42 (bl.a. lastbiler,
 reparation af lastbiler, udstyr til
 transmission af tale og data,
 — at der i dette tilfælde er sket tilsidesættelse af væsentlige nødopkaldssystemer til biler, au-
 processuelle regler, da Retsudvalget ikke er blevet sam- tohjælp, redningstjeneste)
 menkaldt, og da sagsøgeren ikke er blevet hørt i dette
 udvalg; Den for appelkammeret Undersøgerens afvisning af regi-
 påklagede afgørelse: strering
 — da Europa-Parlamentets formand i den anfægtede retsakt
 har udtalt sig i Parlamentets navn, skønt hun ikke havde Søgsmålsgrunde: — tilsidesættelse af artikel 7, stk.
 kompetence til at gøre det. 1, litra b), i forordning (EF)
 nr. 40/94
 Endelig har sagsøgeren påberåbt sig tilsidesættelse af princip- — tilsidesættelse af artikel 7, stk.
 1, litra c), i forordning (EF)
 perne om parlamentarisk immunitet og om retssikkerhed.
 nr. 40/94.
 Sag anlagt den 24. november 2000 af Daimler Chrysler Sag anlagt den 24. november 2000 af Daimler Chrysler
 AG mod Harmoniseringskontoret for det Indre Marked AG mod Harmoniseringskontoret for det Indre Marked
 (varemærker, mønstre og modeller) (varemærker, mønstre og modeller)
 (Sag T-355/00) (Sag T-356/00)
 (2001/C 28/51) (2001/C 28/52)
 (Processprog: tysk)
 (Processprog: tysk)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der den 24. november 2000 anlagt sag mod Harmoniseringskon-
 den 24. november 2000 anlagt sag mod Harmoniseringskon- toret for det Indre Marked (varemærker, mønstre og modeller)
 toret for det Indre Marked (varemærker, mønstre og modeller) af Daimler Chrysler AG, Stuttgart (Tyskland), ved advokat
 af Daimler Chrysler AG ved advokat Stefan Völker, advokatfir- Stefan Völker, advokatfirmaet Gleiss Lutz Hootz Hirsch, Stutt-
 maet Gleiss Lutz Hootz Hirsch, Stuttgart, Tyskland. gart, Tyskland.


text:
15.8.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 209/61
 Sag anlagt den 23. juni 2008 — Ravensburger mod KHIM — Educa Borras (EDUCA Memory game)
 (Sag T-243/08)
 (2008/C 209/110)
 Stævningen er affattet på engelsk
 Parter
 Sagsøger: Ravensburger AG (Ravensburg, Tyskland) (ved lawyer G. Würtenberger samt lawyer og solicitor R. Kunze)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: Educa Borras SA (Sant Quirze del Valles, Barcelona, Spanien)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelse truffet den 8. april 2008 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) i sag R 597/2007-2 annulleres.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Det registrerede EF-varemærke, der begæres erklæret ugyldigt: Figurmærket »EDUCA Memory game« for varer, der henhører under klasse 28 — EF-varemærke registreret under nr. 495 036
 Indehaver af EF-varemærket: Educa Borras SA
 Indgiver af begæringen om, at EF-varemærket erklæres ugyldigt: Ravensburger AG
 Varemærkerettigheder påberåbt af indgiveren af ugyldighedsbegæringen: Det internationale ordmærke »MEMORY«, registreringsnr. R 393 512, Benelux-ordmærket »MEMORY«, registreringsnr. 38 328, det tyske ordmærke »MEMORY«, registreringsnr. 964 625.
 Annullationsafdelingens afgørelse: EF-varemærket erklæres ugyldigt
 Appelkammerets afgørelse: Annullation af Annullationsafdelingens afgørelse
 Søgsmålsgrunde: 1) tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, i Rådets forordning nr. 40/94, idet appelkammeret fejlagtigt konkluderede, at det med det pågældende EF-varemærke potentielt kolliderende element er af rent beskrivende karakter og således ikke kan bevirke en risiko for forveksling med sagsøgerens ældre varemærker, 2) tilsidesættelse af artikel 8, stk. 5, i Rådets forordning nr. 40/94, idet appelkammeret fejlagtigt krævede, at sagsøgeren skulle godtgøre en risiko for forveksling, 3) tilsidesættelse af artikel 74 i Rådets forordning nr. 40/94, idet appelkammeret ikke behørigt tog praksis vedrørende etikettering på det pågældende marked i betragtning, og 4) tilsidesættelse af artikel 75 i Rådets forordning nr. 40/94, idet appelkammeret ikke foranstaltede en høring, hvilket sagsøgeren anmodede om.


text:
22.4.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 96/17
 Sag anlagt den 9. februar 2006 — Trioplast Industrier mod Kommissionen
 (Sag T-40/06)
 (2006/C 96/32)
 Processprog: svensk
 Parter
 Sagsøger: Trioplast Industrier AB (Smålandsstenar, Sverige) (ved advokat Tommy Pettersson)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Sagsøgerens påstande
 —
 Beslutningens artikel 1, litra g), annulleres delvist for så vidt angår perioden, for hvilken sagsøgeren holdes ansvarlig for overtrædelsen.
 —
 Beslutningens artikel 2, litra f), annulleres delvist for så vidt angår den bøde, som sagsøgeren er blevet pålagt solidarisk hæftelse for, subsidiært nedsættes bøden.
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 De af sagsøgeren fremførte anbringender og dennes væsentligste argumenter er identiske med dem, som er gjort gældende i sag T-26/06, Trioplast Wittenheim mod Kommissionen.


text:
C 47/4 DA Den Europæiske Unions Tidende 21.2.2004
 Fællesskabsretten på området for fri udveksling af tjenesteydelser er giften på mælk og mejeriprodukter (EFT L 57, s. 12, har
 til hinder for, at en erhvervsdrivende undergives en forpligtelse til at Domstolen (Sjette Afdeling), sammensat af præsidenten,
 blive optaget i håndværksregistret, der forsinker, vanskeliggør eller V. Skouris, som fungerende formand for Sjette Afdeling,
 fordyrer udførelsen af ydelserne i værtsmedlemsstaten, når de betingel- og dommerne J.-P. Puissochet, R. Schintgen, F. Macken og
 ser, som er fastsat i det direktiv om anerkendelse af erhvervsuddannel- N. Colneric (refererende dommer); generaladvokat: L.A. Geel-
 ser, der finder anvendelse for udøvelsen af denne virksomhed i den hoed; justitssekretær: fuldmægtig L. Hewlett, den 15. januar
 pågældende medlemsstat, er opfyldt. 2004 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 Artikel 1 og 2 i Rådets forordning (EØF) nr. 3950/92 af
 Den blotte omstændighed, at en erhvervsdrivende, der er etableret i 28. december 1992 om en tillægsafgift på mælk og mejeriprodukter
 en medlemsstat, leverer identiske eller lignende ydelser gentagne gange bemyndiger ikke det kompetente organ til, i andre tilfælde end ved
 eller mere eller mindre regelmæssigt i en anden medlemsstat uden dér direkte salg, at iværksætte direkte retsskridt mod en producent med
 at råde over faciliteter, der giver ham mulighed for der på stabil og henblik på at inddrive det beløb, der skal betales af denne i form af
 vedvarende måde at udøve en erhvervsvirksomhed og for fra disse tillægsafgift på mælk. Imidlertid indebærer den i artikel 10 EF
 faciliteter at henvende sig til bl.a. statsborgerne i denne medlemsstat, indeholdte forpligtelse for medlemsstaterne til at træffe foranstalt-
 er ikke tilstrækkelig til at anse ham for at være etableret i nævnte ninger, som sikrer inddrivelse af afgiften i tilfælde af, at den i
 medlemsstat. artikel 2, stk. 2, i forordning nr. 3950/92 fastsatte ordning er dømt
 til at mislykkes, mulighed for at iværksætte direkte retsskridt mod
 producenten med henblik på inddrivelse af det beløb, der skal betales,
 (1) EFT C 212 af 28.7.2001.
 når det er godtgjort, at producenten ikke har betalt beløbet til
 opkøberen, og at sidstnævnte ikke bestræber sig på at opkræve beløbet
 hos producenten. Omvendt er tilsidesættelse af de i artikel 7 i
 Kommissionens forordning (EØF) nr. 536/93 af 9. marts 1993
 om gennemførelsesbestemmelser for tillægsafgiften på mælk og
 mejeriprodukter fastsatte betingelser, og navnlig manglende godken-
 delse som opkøber, ikke i sig selv relevant.
 DOMSTOLENS DOM
 (1) EFT C 352 af 4.12.1999.
 (Sjette Afdeling)
 af 15. januar 2004
 i sag C-230/01, The Intervention Board for Agricultural DOMSTOLENS DOM
 Produce mod Penycoed Farming Partnership (anmodning
 om præjudiciel afgørelse indgivet af Court of Appeal
 (England & Wales) (Civil Division)) (1) af 13. januar 2004
 i sag C-256/01, Debra Allonby mod Accrington & Rossen-
 (»Forordning (EØF) nr. 3950/92 — tillægsafgift på mælk dale College, Education Lecturing Services, trading as
 og mejeriprodukter — leverancer fra en producent til en Protocol Professional (anmodning om præjudiciel afgørel-
 opkøber — betaling af afgiften — inddrivelse hos producen- se fra Court of Appeal (England & Wales) (Civil Divi-
 ten«) sion)) (1)
 (2004/C 47/06) (Princippet om lige løn til mænd og kvinder — direkte
 virkning — begrebet arbejdstager — selvstændig kvindelig
 underviser, som udfører et arbejde, der må antages at være
 (Processprog: engelsk)
 af samme værdi, som det arbejde, der udføres i samme
 undervisningsinstitution af ansatte mandlige undervisere,
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig- men i henhold til en aftale med et andet selskab —
 gjort i Samling af Afgørelser) udelukkelse af selvstændige undervisere fra tilknytning til
 en erhvervstilknyttet pensionsordning)
 (2004/C 47/07)
 I sag C-230/01, angående en anmodning, som Court of Appeal
 (England & Wales) (Civil Division) (Det Forenede Kongerige) i (Processprog: engelsk)
 medfør af artikel 234 EF har indgivet til Domstolen for i den
 for nævnte ret verserende sag, The Intervention Board for
 Agricultural Produce mod Penycoed Farming Partnership, at (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 opnå en præjudiciel afgørelse vedrørende fortolkningen af gjort i Samling af Afgørelser)
 Rådets forordning (EØF) nr. 3950/92 af 28. december 1992
 om en tillægsafgift på mælk og mejeriprodukter (EFT L 405,
 s. 1) og af Kommissionens forordning (EØF) nr. 536/93 af I sag C-256/01, angående en anmodning, som Court of Appeal
 9. marts 1993 om gennemførelsesbestemmelser for tillægsaf- (England & Wales) (Civil Division) i medfør af artikel 234 EF


text:
14.8.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 221/8
 Domstolens dom (Første Afdeling) af 3. juni 2010 — Regionalna Mitnicheska Direktsia — Plovdiv mod Petar Dimitrov Kalinchev (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Varhoven administrativen sad — Bulgarien)
 (Sag C-2/09) (1)
 (Punktafgifter - opkrævning af afgift af brugte køretøjer - større afgiftsbelastning af indførte brugte køretøjer end af køretøjer, der allerede er i brug på det nationale område - afgiftsbelastning på grundlag af køretøjernes fremstillingsår og kilometerstand - begrebet »lignende indenlandske varer«)
 2010/C 221/12
 Processprog: bulgarsk
 Den forelæggende ret
 Varhoven administrativen sad
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Regionalna Mitnicheska Direktsia — Plovdiv
 Sagsøgt: Petar Dimitrov Kalinchev
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Varhoven Administratriven Sad — fortolkning af EF-traktatens artikel 25 og artikel 90, stk. 1, og artikel 3, stk. 1, i Rådets direktiv 92/12/EØF af 25. februar 1992 om den generelle ordning for punktafgiftspligtige varer, om oplægning og omsætning heraf samt om kontrol hermed (EFT L 76, s. 1) — national (punkt-)afgift, som opkræves af brugte motorkøretøjer, der hidrører fra en medlemsstat, ved disses indførsel på det nationale område, og som er højere end den punktafgift, som skal betales for de nye motorkøretøjer, der er blevet indført på samme område, og med hensyn til hvilke der, når de er bragt i omsætning, ikke opkræves nogen punktafgift ved deres videresalg som brugte motorkøretøjer — udtrykket »lignende indenlandske varer« — de nationale bestemmelsers forenelighed med fællesskabsretten
 Konklusion
 1)
 Artikel 3, stk. 3, første afsnit, i Rådets direktiv 92/12/EØF af 25. februar 1992 om den generelle ordning for punktafgiftspligtige varer, om oplægning og omsætning heraf samt om kontrol hermed finder ikke anvendelse i et tilfælde som det i hovedsagen omhandlede og er derfor ikke til hinder for, at en medlemsstat vedtager en ordning med opkrævning af punktafgift af brugte motorkøretøjer ved deres indførsel til en medlemsstats område, mens der ikke direkte skal betales punktafgift ved videresalg af motorkøretøjer, der allerede befinder sig på denne medlemsstats område, og for hvilke der allerede er blevet betalt punktafgift i forbindelse med deres oprindelige indførsel på medlemsstatens område, for så vidt som en sådan ordning ikke i samhandelen mellem medlemsstaterne giver anledning til formaliteter i forbindelse med grænsepassage.
 2)
 Artikel 110, stk. 1, TEUF skal fortolkes således, at brugte køretøjer, der indføres til Bulgarien, skal anses for lignende varer i forhold til brugte køretøjer, der allerede er registreret på denne medlemsstats område, og som er blevet indført til denne stats område som nye køretøjer, uanset deres oprindelse.
 3)
 Artikel 110, stk. 1, TEUF er til hinder for, at en medlemsstat anvender en differentieret punktafgiftsordning for motorkøretøjer under omstændigheder som de i hovedsagen foreliggende, for så vidt som denne ordning belaster brugte køretøjer, der er indført fra andre medlemsstater, og brugte køretøjer, der allerede er registreret på denne medlemsstats område, og som er blevet indført hertil som nye køretøjer, forskelligt.
 (1) EUT C 55 af 7.3.2009.


text:
17.7.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 231/3
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Curtea de Apel Constanţa (Rumænien) den 23. marts 2017 — Sindicatul Familia Constanța m.fl. mod Direcția Generală de Asistență Socială și Protecția Copilului Constanța
 (Sag C-147/17)
 (2017/C 231/04)
 Processprog: rumænsk
 Den forelæggende ret
 Curtea de Apel Constanţa
 Parter i hovedsagen
 Sagsøgere: Sindicatul Familia Constanța m.fl.
 Sagsøgt: Direcția Generală de Asistență Socială și Protecția Copilului Constanța
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Skal bestemmelserne i artikel 1, stk. 3, i direktiv 2003/88/EF (1) sammenholdt med artikel 2 i direktiv 89/391/EØF (2) fortolkes således, at en aktivitet såsom den af appellanterne udførte som plejeforældre er udelukket fra direktivets anvendelsesområde?
 2)
 Såfremt spørgsmål 1 besvares benægtende, skal artikel 17 i direktiv 2003/88/EF da fortolkes således, at en aktivitet såsom den af appellanterne udførte som plejeforældre kan udgøre en af undtagelserne fra bestemmelserne i direktivets artikel 5 i kraft af stk. 1, stk. 3, litra b) og c), eller stk. 4, litra b), [i artikel 17]?
 3)
 Hvis det foregående spørgsmål besvares bekræftende, skal artikel 17, stk. 1, eller i givet fald artikel 17, stk. 3 eller 4, i direktiv 2003/88/EF da fortolkes således, at en sådan undtagelse skal være udtrykkelig, eller kan den også være implicit gennem vedtagelse af en speciel lovgivningsakt, som indeholder andre bestemmelser om tilrettelæggelse af arbejdstiden for et bestemt erhverv? Såfremt en sådan undtagelse ikke nødvendigvis skal være udtrykkelig, hvilke er da mindstekravene for at nationale bestemmelser kan anses for at indføre en undtagelse, og kan en sådan undtagelse da udtrykkes med de metoder, som følger af bestemmelserne i lov nr. 272/2004?
 4)
 Såfremt spørgsmål 1, 2 eller 3 besvares benægtende, skal artikel 2, nr. 1, i direktiv 2003/88/EF da fortolkes således, at den periode, som en plejeforælder tilbringer sammen med plejebarnet, i sit eget hjem eller på et andet af den pågældende valgte sted, udgør arbejdstid, selv om vedkommende ikke udfører nogen af de aktiviteter, som ifølge den individuelle arbejdskontrakt påhviler vedkommende?
 5)
 Såfremt spørgsmål 1, 2 eller 3 besvares benægtende, skal artikel 5 i direktiv 2003/88/EF da fortolkes således, at den er til hinder for nationale bestemmelser såsom artikel 122 i lov nr. 272/2004? Såfremt spørgsmålet besvares således, at direktivets artikel 17, stk. 3, litra b) og c), eller stk. 4, litra b), skal finde anvendelse, skal denne artikel da fortolkes således, at den er til hinder for de omhandlede nationale bestemmelser?
 6)
 Hvis spørgsmål 1 besvares benægtende, og såfremt spørgsmål 4 i givet fald besvares bekræftende, kan artikel 7, stk. 2, i direktiv 2003/88/EF da fortolkes således, at den imidlertid ikke er til hinder for ydelse af en erstatning svarende til den godtgørelse, som arbejdstageren ville have opnået i forbindelse med afholdelse af årlig ferie, eftersom karakteren af den af plejeforældrene udførte aktivitet hindrer de pågældende i at afholde disse ferier, eller arbejdstageren, selv om ferie formelt tildeles, fortsætter med i praksis at udføre den samme aktivitet, såfremt arbejdstageren i den pågældende periode ikke har mulighed for midlertidigt at forlade plejebarnet? Er det i bekræftende fald for at opnå ret til erstatning da nødvendigt, at arbejdstageren har anmodet om tilladelse til midlertidigt at forlade barnet, og at arbejdsgiveren ikke har givet denne tilladelse?
 7)
 Såfremt spørgsmål 1 besvares benægtende, spørgsmål 4 besvares bekræftende, og spørgsmål 6 besvares benægtende, er direktivets artikel 7, stk. 1, da til hinder for en bestemmelse såsom artikel 122, stk. 3, litra d), i lov nr. 272/2004 i en situation, hvor denne lov giver arbejdsgiveren beføjelse til skønsmæssigt at beslutte, om der skal gives tilladelse til midlertidigt at forlade barnet i forbindelse med afholdelse af ferie? I bekræftende fald udgør den manglende mulighed for reelt at afholde ferie som følge af anvendelse af denne lovbestemmelse en tilsidesættelse af EU-retten, som opfylder betingelserne for, at arbejdstageren tildeles ret til erstatning? Skal en sådan erstatning i bekræftende fald betales af staten som følge af tilsidesættelse af direktivets artikel 7 eller af den offentlige myndighed, der optræder som arbejdsgiver, og som ikke har sørget for, at plejeforælderen i løbet af ferieperioden midlertidigt kan forlade plejebarnet? Er det for at opnå ret til erstatning i denne situation da nødvendigt, at arbejdstageren har anmodet om tilladelse til midlertidigt at forlade barnet, og at arbejdsgiveren ikke har givet en sådan tilladelse?
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/88/EF af 4. november 2003 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden (EUT 2003, L 299, s. 9).
 (2) Rådets direktiv 89/391/EØF af 12. juni 1989 om iværksættelse af foranstaltninger til forbedring af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed under arbejdet (EFT 1989, L 183, s. 1).


text:
28.7.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 227/21
 Rettens kendelse af 4. juni 2012 — Elti mod EU-delegationen i Montenegro
 (Sag T-395/11) (1)
 (Annullationssøgsmål - offentlige indkøbskontrakter - udbudsprocedure - digitaliseringen af public service-radio- og tv-selskaber i Montenegro - beslutning om tildeling af kontrakt vedtaget af EU-delegationen i Montenegro - ikke retlig status til at kunne være sagsøgt - afvisning)
 2012/C 227/35
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Elti d.o.o. (Gornja Radgona, Slovenien) (ved advokat N. Zidar Klemenčič)
 Sagsøgt: EU-delegationen i Montenegro (først ved N. Bertolini, som befuldmægtiget, derefter ved advokaterne J. Stuyck og A.-M. Vandromme)
 Sagens genstand
 Principalt en påstand om annullation af den af lederen af EU-delegationen i Montenegro trufne afgørelse af 21. marts 2011 om afvisning af sagsøgerens bud på kontrakten om levering af udstyr til digitaliseringen af public service-radio- og tv-selskaber i Montenegro og samtidig tildele den nævnte kontrakt til et andet selskab, samt subsidiært en påstand om erstatning
 Konklusion
 1)
 EU-delegationen i Montenegro frifindes.
 2)
 Elti d.o.o. betaler sagens omkostninger, herunder omkostningerne vedrørende sagen om foreløbige forholdsregler.
 (1) EUT C 282 af 24.9.2011.