text:
21.11.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 282/9
 Domstolens dom (Store Afdeling) af 6. oktober 2009 — Intercontainer Interfrigo SC (ICF) mod Balkenende Oosthuizen BV, MIC Operations BV (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Hoge Raad der Nederlanden — Nederlandene)
 (Sag C-133/08) (1)
 (Romkonventionen om, hvilken lov der skal anvendes på kontraktlige forpligtelser - lovvalget i mangel af aftale herom - certeparti - tilknytningsmomenter - mulighed for at adskille en del af aftalen fra resten af aftalen)
 2009/C 282/15
 Processprog: nederlandsk
 Den forelæggende ret
 Hoge Raad der Nederlanden
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Intercontainer Interfrigo SC (ICF)
 Sagsøgt: Balkenende Oosthuizen BV, MIC Operations BV
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Hoge Raad der Nederlanden — fortolkning af artikel 4 i konventionen om, hvilken lov der skal anvendes på kontraktlige forpligtelser, som blev undertegnet i Rom den 19. juni 1980 — begrebet aftale om transport af gods — elementer — rejsebefragtning — lovvalget i mangel af aftale herom — tilknytningskriterier
 Konklusion
 1)
 Artikel 4, stk. 4, sidste punktum, i konventionen om, hvilken lov der skal anvendes på kontraktlige forpligtelser, åbnet for undertegnelse i Rom den 19. juni 1980, skal fortolkes således, at tilknytningsmomentet fastsat i den nævnte artikel 4, stk. 4, andet punktum, kun finder anvendelse på andre certepartier end certepartier for en enkelt rejse, når hovedformålet med aftalen ikke blot er tilrådighedsstillelse af et transportmiddel, men den egentlige transport af godset.
 2)
 Konventionens artikel 4, stk. 1, andet punktum, skal fortolkes således, at en del af aftalen kun kan underkastes en anden lov end den, som anvendes på resten af aftalen, når dens mål fremstår som selvstændigt.
 Når det tilknytningsmoment, som anvendes på et certeparti, er det, som er fastsat i konventionens artikel 4, stk. 4, skal dette tilknytningsmoment anvendes på hele aftalen, medmindre den del af aftalen, som vedrører transport, fremstår som selvstændig i forhold til resten af aftalen.
 3)
 Konventionens artikel 4, stk. 5, skal fortolkes således, at når det af omstændighederne som helhed tydeligt fremgår, at aftalen har en nærmere tilknytning til et andet land end det, som fastlægges på grundlag af et af de tilknytningsmomenter, som er fastsat i konventionens artikel 4, stk. 2-4, tilkommer det domstolen at se bort fra disse tilknytningsmomenter og anvende loven i det land, som aftalen har sin nærmeste tilknytning til.
 (1) EUT C 158 af 21.6.2008.


text:
26.11.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 347/27
 Rettens dom af 12. oktober 2011 — Dimos Peramatos mod Kommissionen
 (Sag T-312/07) (1)
 (Finansiel støtte bevilget et projekt på miljøområdet - LIFE - beslutning om delvist at tilbagesøge det udbetalte beløb - fastlæggelse af de forpligtelser, som støttemodtageren har påtaget sig i forbindelse med det støttede projekt - berettiget forventning - begrundelsespligt)
 2011/C 347/40
 Processprog: græsk
 Parter
 Sagsøger: Dimos Peramatos (Perama, Grækenland) (ved advokaterne G. Gerapetritis og P. Petropoulos)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (ved M. Condou-Durande og A.-M. Rouchaud-Joët, som befuldmægtigede, bistået af advokat A. Somou)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation eller subsidiært ændring af Kommissionens beslutning E(2005) 5361 af 7. december 2005 vedrørende debetnota nr. 3240504536 stilet til Dimos Peramatos (Perama Kommune) med henblik på tilbagebetaling af de beløb, som Kommissionen havde udbetalt i forbindelse med støtten ydet Perama Kommune i henhold til Kommissionens beslutning K(97)/1997/29 endelig af 17. juli 1997.
 Konklusion
 1)
 Europa-Kommissionen frifindes.
 2)
 Dimos Peramatos bærer sine egne omkostninger og betaler de af Europa-Kommissionen afholdte omkostninger, herunder de omkostninger, der var forbundet med sagerne om foreløbige forholdsregler.
 (1) EUT C 283 af 24.11.2007.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
18.7.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 167/11
 Kendelse afsagt af Retten i Første Instans den 21. april 2009 — Winzer Pharma mod KHIM — Alcon (OFTAL CUSI)
 (Sag T-462/08) (1)
 (EF-varemærker - tilbagekaldelse af appelkammerets afgørelse - ufornødent at træffe afgørelse)
 2009/C 167/24
 Processprog: spansk
 Parter
 Sagsøger: Dr. Robert Winzer Pharma GmbH (Berlin, Tyskland) (ved avocat S. Schneller)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 Den anden part i sagen for appelkammeret ved Harmoniseringskontoret og intervenient ved Retten: Alcon Inc. (Hünenberg, Schweiz) (ved avocats J. Isern Jara og M. Vidal-Quadras Trias de Bes)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelse truffet den 17. juli 2008 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1471/2007-1) vedrørende en indsigelsessag mellem Dr. Robert Winzer Pharma GmbH og Alcon Inc.
 Konklusion
 1)
 Det er ufornødent at træffe afgørelse i sagen.
 2)
 Sagsøgte bærer sine egne omkostninger og betaler omkostningerne afholdt af sagsøgeren.
 3)
 Intervenienten bærer sine egne omkostninger.
 (1) EUT C 327 af 20.12.2008.


text:
30.12.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 326/81
 Sag anlagt den 1. december 2006 — Compagnie générale de Diététique mod KHIM (GARUM)
 (Sag T-341/06)
 (2006/C 326/164)
 Stævningen er affattet på fransk
 Parter
 Sagsøger: Compagnie générale de Diététique SAS (Caen, Frankrig) (ved avocats J.-J. Evrard og T. de Haan)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Den anfægtede afgørelse annulleres.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Det omhandlede EF-varemærke: Ordmærket »GARUM« for varer i klasse 29 (ansøgning nr. 3501939)
 Undersøgerens afgørelse: Afslag på registrering.
 Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen.
 Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra b), i Rådets forordning nr. 40/94 (1), idet sagsøgerens varemærke i modsætning til, hvad appelkammeret ved Harmoniseringskontoret lagde til grund i den anfægtede afgørelse, ikke er beskrivende i forhold til de ansøgte varer og i betragtning af den relevante kundekreds.
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 40/94 af 20.12.1993 om EF-varemærker (EFT 1994 L, s. 1).


text:
16.3.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 79/16
 Rettens dom af 1. februar 2013 — Polyelectrolyte Producers Group m.fl. mod Kommissionen
 (Sag T-368/11) (1)
 (REACH - midlertidige foranstaltninger vedrørende begrænsninger for markedsføring og anvendelse af acrylamid i injektions- og fugemidler - bilag XVII til forordning (EF) nr. 1907/2006 - proportionalitet - begrundelsespligt)
 2013/C 79/28
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøgere: Polyelectrolyte Producers Group (Bruxelles, Belgien), SNF SAS (Andrézieux-Bouthéon, Frankrig) og Travetanche Injection SPRL (Bruxelles) (ved advokaterne K. Van Maldegem og R. Cana)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (ved P. Oliver og E. Manhaeve, som befuldmægtigede, bistået af barrister K. Sawyer)
 Intervenient til støtte for sagsøgte: Kongeringet Nederlandene (ved C. Wissels, M. Noort og B. Koopman, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af Kommissionens forordning (EU) nr. 366/2011 af 14. april 2011 om ændring af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1907/2006 om registrering, vurdering og godkendelse af samt begrænsninger for kemikalier (REACH) for så vidt angår bilag XVII (acrylamid) (EUT L 101, s. 12).
 Konklusion
 1)
 Europa-Kommissionen frifindes.
 2)
 Polyelectrolyte Producers Group, SNF SAS og Travetanche Injection SPRL bærer deres egne omkostninger og betaler de af Kommissionen afholdte omkostninger.
 3)
 Travetanche Injection betaler omkostningerne i forbindelse med sagen om foreløbige forholdsregler.
 4)
 Kongeriget Nederlandene bærer sine egne omkostninger.
 (1) EUT C 282 af 24.9.2011.


text:
19.5.2001 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 150/15
 — Tilsidesættelse af legalitetsprincippet, begrundelsespligten Sag anlagt den 19. marts 2001 af Kommissionen for De
 og kontradiktionsprincippet ved at tillade fremlæggelse af Europæiske Fællesskaber mod Den Hellenske Republik
 dokumenter, der er udarbejdet, efter at den anfægtede
 afgørelse blev truffet.
 (Sag C-127/01)
 — Tilsidesættelse af begrundelsespligten og af de virkninger,
 der er knyttet til et stillingsopslag: Den faktiske vurdering,
 som Retten har foretaget af L.V.’s kvalifikationer og (2001/C 150/29)
 erfaring, fører til en retlig vildfarelse, nemlig at han
 tillægges kvalifikationer, der opfylder kravene i stillings-
 opslaget. Følgelig har Retten tilsidesat de virkninger, der Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 19. marts
 er knyttet til et stillingsopslag. 2001 anlagt sag mod Den Hellenske Republik af Kommissio-
 nen for De Europæiske Fællesskaber ved juridisk konsulent
 — Urigtig anvendelse af begrebet magtfordrejning. Marie Wolfcarius og Maria Patakia, Kommissionens Juridiske
 Tjeneste.
 — Tilsidesættelse af vedtægtens artikel 7 og 27 og af
 forbuddet mod forskelsbehandling: Da L.V. ikke er en
 kvalificeret ansøger, kunne han under alle omstændighe- Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
 der ikke sammenlignes med andre ansøgere, som var det.
 — Tilsidesættelse af princippet om god forvaltningsskik, — Det fastslås, at Den Hellenske Republik har tilsidesat sine
 tilsidesættelse af begrundelsespligten. forpligtelser i henhold til EF-traktaten, idet den ikke inden
 for den fastsatte frist har vedtaget de nødvendige love og
 administrative bestemmelser for at efterkomme Rådets
 direktiv 98/76/EF af 1. oktober 1998 om ændring af
 direktiv 96/26/EF om adgang til erhvervet godstransport
 ad landevej og erhvervet personbefordring ad landevej
 samt om gensidig anerkendelse af eksamensbeviser, certi-
 fikater og andre kvalifikationsbeviser, som skal lette den
 faktiske udøvelse af etableringsfrihed for de pågældende
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel- udøvere af transportvirksomhed inden for indenlandsk
 se afsagt den 12. marts 2001 af Unabhängiger Verwal- og international transport (1).
 tungssenat Salzburg i sagen Karl Friedrich Stobl mod
 Bürgermeister der Landeshauptstadt Salzburg og Grund-
 verkehrsbeauftragter der Landes Salzburg — Den Hellenske Republik tilpligtes at betale sagens omkost-
 ninger.
 (Sag C-123/01)
 (2001/C 150/28)
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Ved kendelse afsagt den 12. marts 2001, indgået til Domsto-
 lens Justitskontor den 19. marts 2001, har Unabhängiger
 Verwaltungssenat Salzburg i sagen Karl Friedrich Strobl mod Den bindende karakter af bestemmelserne i artikel 249, stk. 3,
 Bürgermeister der Landeshauptstadt Salzburg og Grundver- EF og artikel 10 EF indebærer, at medlemsstaterne har pligt til
 kehrsbeauftragter der Landes Salzburg forelagt De Europæiske at træffe de nødvendige foranstaltninger med henblik på at
 Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse gennemføre direktiver i national ret inden udløbet af den
 af følgende spørgsmål: herfor fastsatte frist og straks underrette Kommissionen om de
 trufne foranstaltninger. Denne frist er udløbet den 1. oktober
 1999, uden at Den Hellenske Republik har underrettet Kom-
 Skal bestemmelserne i EF-traktatens artikel 56 ff. fortolkes missionen om bestemmelser, hvorved det omhandlede direktiv
 således, at de er til hinder for anvendelse af §§ 12, 36 og 43 i er gennemført i national ret.
 Salzburger Grundverkehrsgesetz af 1997 (LGBl. nr. 11/1999)
 i henhold til hvilke enhver, der vil erhverve en byggegrund i
 delstaten, skal underkaste erhvervelsen henholdsvis en anmel-
 delses- og tilladelsesprocedure, og at der dermed i den
 foreliggende sag er sket en krænkelse af rettighedserhververen (1) EFT L 277 af 14.10.1998.
 med hensyn til en grundlæggende frihed, som er sikret ved
 Den Europæiske Unions retsforskrifter?


text:
14.5.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 115/38
 Sag anlagt den 24. marts 2005 af Lootus Teine Osaühing mod Rådet for Den Europæiske Union
 (Sag T-127/05)
 (2005/C 115/67)
 Processprog: engelsk
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der den 24. marts 2005 anlagt sag mod Rådet for Den Europæiske Union af Lootus Teine Osaühing, Tartu (Estland), ved lawyers T. Sild og K. Martin.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 —
 annullation af bilaget til Rådets forordning (EF) nr. 2269/2004 af 20. december 2004 om ændring af forordning (EF) nr. 2340/2002 og (EF) nr. 2347/2002 for så vidt angår fiskerimuligheder for dybhavsarter for de nye medlemsstater, der tiltrådte i 2004 (1), hvad angår fiskerimuligheder tildelt Estland,
 —
 annullation af del 2 af bilaget til Rådets forordning (EF) nr. 2270/2004 (2) af 22. december 2004 om fastsættelse af fiskerimulighederne for EF-fiskerfartøjer for visse dybhavsbestande for 2005 og 2006, hvad angår fiskerimuligheder tildelt Estland,
 —
 sagsøgte tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Sagsøgeren er et estisk fiskeriselskab, der driver dybhavsfiskeri i området henhørende under konventionen vedrørende det nordøstlige Atlanterhav. Estland var kontraherende part i denne konvention forud for sin tiltrædelse af Den Europæiske Union. Artikel 6, stk. 9, i akten vedrørende Estlands og andre nye medlemsstaters tiltrædelse af Den Europæiske Union (3) bestemmer, at fra tiltrædelsesdatoen forvaltes fiskeriaftaler, som de nye medlemsstater har indgået, af Fællesskabet, og at de rettigheder og forpligtelser, der for de nye medlemsstater følger af disse aftaler, ikke berøres i den periode, hvor bestemmelserne i disse aftaler opretholdes midlertidigt. Det er i denne forbindelse, at den anfægtede foranstaltning, hvorved Estland blev tildelt fiskerimuligheder, målt i tons af tilladte fangster af visse bestande for 2004, 2005 og 2006, blev udstedt.
 Ifølge sagsøgeren udgør de tildelte kvoter kun en del af, hvad Estland lovligt fangede før tiltrædelsen. Sagsøgeren har på dette grundlag gjort gældende, at den anfægtede foranstaltning er i strid med tiltrædelsesaktens artikel 6, stk. 9, og proportionalitetsprincippet, og derfor skal annulleres.
 (1) EUT L 396 af 31.12.2004, s. 1.
 (2) EUT L 396 af 31.12.2004, s. 4.
 (3) EUT L 236 af 23.9.2003.


text:
4.7.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 153/10
 Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 7. maj 2009 — College van burgemeester en wethouders van Rotterdam mod M.E.E. Rijkeboer (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Raad van State — Nederlandene)
 (Sag C-553/07) (1)
 (Beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger - direktiv 95/46/EF - beskyttelse af privatlivets fred - slettelse af oplysninger - adgang til oplysninger og information om, hvem der modtager oplysningerne - frist for udøvelse af adgangen hertil)
 2009/C 153/19
 Processprog: nederlandsk
 Den forelæggende ret
 Raad van State
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: College van burgemeester en wethouders van Rotterdam
 Sagsøgt: M.E.E. Rijkeboer
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Raad van State — fortolkning af artikel 6, stk. 1, litra e), og artikel 12, litra a), i Europa-Parlamentet og Rådets direktiv 95/46/EF af 24. oktober 1995 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger (EFT L 281, s. 31) — national lovgivning, der begrænser adgangen til indsigt i oplysninger til ét år forud for indgivelsen af anmodningen — proportionalitetsprincippet
 Konklusion
 1)
 Ifølge artikel 12, litra a), i Europa-Parlamentet og Rådets direktiv 95/46/EF af 24. oktober 1995 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger er medlemsstaterne forpligtet til at fastsætte bestemmelser om retten til at modtage information vedrørende modtagerne eller kategorierne af modtagere af oplysninger og om indholdet af den videregivne information ikke blot hvad angår nutiden, men også hvad angår fortiden. Det tilkommer medlemsstaterne at fastsætte en frist for opbevaringen af denne information og om en tilsvarende adgang hertil, som udgør en rimelig afvejning mellem, på den ene side, hensynet til den registreredes interesse i beskyttelse af hans privatliv bl.a. i kraft af de aktionsmuligheder og retsmidler, som er fastsat i direktiv 95/46, og, på den anden side, hensynet til den byrde, som forpligtelsen til at opbevare denne information udgør for den registeransvarlige.
 2)
 En lovgivning, som begrænser perioden for opbevaring af information om modtagerne eller kategorierne af modtagere af oplysninger og indholdet af de videregivne oplysninger til et år og begrænser adgangen til denne information til samme periode, selv om basisoplysningerne opbevares i meget længere tid, udgør ikke en rimelig afvejning af de pågældende interesser og forpligtelser, medmindre det godtgøres, at en længere opbevaring af denne information vil udgøre en uforholdsmæssig stor byrde for den registeransvarlige. Det tilkommer den nationale ret at foretage de nødvendige efterprøvelser.
 (1) EUT C 64 af 8.3.2008.


text:
29.7.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 178/21
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Audiencia nacional, Sala de lo Contencioso-Administrativo (Spanien) den 15. maj 2006 — Asociación Profesional de Empresas de Reparto y Manipulado de Correspondencia mod Administración del Estado (Ministerio de Educación y Ciencia)
 (Sag C-220/06)
 (2006/C 178/34)
 Processprog: spansk
 Den forelæggende ret
 Audiencia Nacional, Sala de lo Contencioso-Administrativo
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Asociación Profesional de Empresas de Reparto y Manipulado de Correspondencia.
 Sagsøgt: Administración del Estado (Ministerio de Educación y Ciencia).
 Præjudicielle spørgsmål
 Skal artikel 43 EF og 49 EF sammenholdt med artikel 86 EF i deres anvendelse inden for rammerne af liberaliseringen af posttjenesterne i henhold til direktiv 1997/67/EF (1) og 2002/39/EF (2) og inden for rammerne af de hovedprincipper for indgåelse af offentlige kontrakter, der er opstillet i »ad hoc«-direktiverne, fortolkes således, at de er til hinder for en aftale, der omfatter ydelse af posttjenester — såvel forbeholdte tjenester som ikke forbeholdte, og dermed liberaliserede tjenester — og som er indgået mellem et statsligt selskab med fuldt ud offentlig kapital, som desuden er den virksomhed, der er bemyndiget til levering af den befordringspligtige posttjeneste, og et organ under centraladministrationen?
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/67/EF af 15.12.1997 om fælles regler for udvikling af Fællesskabets indre marked for posttjenester og forbedring af disse tjenesters kvalitet, EFT 1998 L 15, s. 14.
 (2) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/39/EF af 10.6.2002 om ændring af direktiv 97/67/EF for så vidt angår yderligere åbning af Fællesskabets marked for posttjenester, EFT L 176, s. 21.


text:
24.12.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 330/7
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendelse afsagt den 19. september 2005 af VAT and Duties Tribunal, London Tribunal Centre, i sagen 1) JP Morgan Fleming Claverhouse Investment Trust plc, 2) The Association of Investment Trust Companies mod Commissioners of HM Revenue and Customs
 (Sag C-363/05)
 (2005/C 330/14)
 Processprog: engelsk
 Ved kendelse afsagt den 19. september 2005, indgået til Domstolens Justitskontor den 27. september 2005, har VAT and Duties Tribunal, London i sagen 1) JP Morgan Fleming Claverhouse Investment Trust plc, 2) The Association of Investment Trust Companies mod Commissioners of HM Revenue and Customs forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 1)
 Kan begrebet »investeringsforeninger« (»special investment funds«) i sjette direktivs artikel 13, punkt B, litra d), nr. 6, (1) omfatte lukkede investeringsforeninger, såsom ITC'er?
 2)
 Hvis det første spørgsmål besvares bekræftende, giver begrebet »således som disse er fastsat af medlemsstaterne« i artikel 13, punkt B, litra d), nr. 6,
 a)
 da medlemsstaterne mulighed for at udvælge visse af disse »investeringsforeninger« inden for deres jurisdiktion, der skal drage fordel af fritagelsen for levering af forvaltningsydelser, og udelukke andre fra fritagelsen, eller
 b)
 indebærer begrebet, at medlemsstaterne skal identificere de fonde inden for deres jurisdiktion, der er omfattet af definitionen på »investeringsforeninger«, og at alle sådanne fonde kan drage fordel af fritagelsen?
 3)
 Hvis det andet spørgsmål besvares således, at medlemsstater kan udvælge, hvilke »investeringsforeninger« der drager fordel af fritagelsen, hvorledes påvirker principperne om afgiftsneutralitet, ligebehandling og forebyggelsen af konkurrencefordrejninger da udøvelsen af dette skøn?
 4)
 Har artikel 13, punkt B, litra d), nr. 6, direkte virkning?
 (1) Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17.5.1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter – Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag, EFT L 145 af 13.6.1977, s. 1.


text:
8.9.2007
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 211/11
 Sag anlagt den 27. april 2007 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Franske Republik
 (Sag C-220/07)
 (2007/C 211/21)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved J.-P. Keppenne og M. Shotter, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Den Franske Republik
 Sagsøgerens påstande
 —
 Det fastslås, at Den Franske Republik ved gennemførelsen i national ret af bestemmelser om udpegning af virksomheder, der kan varetage forsyningspligten, har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 8, stk. 2, artikel 12 og 13 i samt bilag IV til »forsyningspligtdirektivet«, direktiv 2002/22/EF (1)
 —
 Den Franske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Med søgsmålet gør Kommissionen i det væsentlige gældende, at sagsøgte har gennemført direktiv 2002/22 ukorrekt, for så vidt som den franske lovgivning bestemmer, at der til at varetage en af komponenterne i forsyningspligtdirektivet kan udpeges enhver operatør, som er i stand til at varetage denne ydelse på hele det nationale område. En sådan bestemmelse er i strid med såvel forbuddet mod forskelsbehandling i direktivets artikel 8, stk. 2, som med principperne om omkostningseffektivitet og effektivitet, der følger af dets artikel 8, 12 og 13 samt dets bilag IV, fordi de på forhånd udelukker de erhvervsdrivende, der ikke er i stand til at varetage forsyningspligten på hele det nationale område. Ganske vist udelukker direktivet ikke i sig selv den mulighed, at der til syvende og sidst udpeges en enkelt operatør til at dække hele det nationale område, men det pålægger under alle omstændigheder medlemsstaterne først at følge en procedure, der indledes i overensstemmelse med kriterierne i direktivets artikel 8, stk. 2, for at sikre, at en eventuel udpegning af en enkelt operatør faktisk er den mest effektive og mest omkostningseffektive løsning.
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/22/EF af 7.3.2002 om forsyningspligt og brugerrettigheder i forbindelse med elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (forsyningspligtdirektivet) (EFT L 108, s. 51).


text:
29.3.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 79/15
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg (Tyskland) den 4. januar 2008 — Michael Mario Karl Kerner mod Land Baden-Württemberg
 (Sag C-4/08)
 (2008/C 79/28)
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg
 Parter i hovedsagen
 Appellant: Michael Mario Karl Kerner
 Indstævnte: Land Baden-Württemberg
 Præjudicielle spørgsmål
 1.
 Er artikel 8, stk. 4, i Rådets direktiv 91/439/EØF af 29. juli 1991 om kørekort (1) til hinder for anvendelsen af en bestemmelse i national ret, hvorefter muligheden for at opnå anerkendelse af et kørekort, der er udstedt i en anden medlemsstat, i tilfælde af en forudgående inddragelse af førerretten i indlandet er betinget af, at det godtgøres, at de omstændigheder, der oprindeligt førte til, at førerretten blev inddraget, ikke længere foreligger, når
 —
 anerkendelsen af dette kørekort ikke er påkrævet af hensyn til virkeliggørelsen af unionsborgernes grundlæggende ret til fri bevægelighed
 —
 kørekortet er udstedt i den anden medlemsstat under åbenlys tilsidesættelse af direktivets bestemmelser (bopælskravet)
 —
 den udstedende medlemsstat ved udstedelsen af kørekortet selv må have været klar over denne åbenlyse tilsidesættelse af direktivets bestemmelser
 —
 den udstedende medlemsstat så vidt bopælsmedlemsstaten bekendt generelt nægter at annullere kørekort, som er i strid med fællesskabsretten
 —
 den pågældende har erhvervet kørekortet i den anden medlemsstat ved retsmisbrug med henblik på omgåelse af de regler, som — egentlig i henhold til direktivet — gælder for generhvervelse af førerretten i bopælsmedlemsstaten, og dette retsmisbrug må have været den udstedende medlemsstat bekendt, og
 —
 den lægeundersøgelse af den pågældendes egnethed til at til at føre motorkøretøj, som er blevet gennemført i den udstedende medlemsstat med kendskab til begrundelsen for den oprindelige inddragelse af førerretten, åbenlyst ikke har opfyldt de krav, som må stilles til denne henset til begrundelsen for den tidligere inddragelse af førerretten, således at den pågældendes fortsatte kørsel i trafikken udgør en betydelig fare for andre trafikanters liv og fysiske integritet?
 Såfremt spørgsmål 1 besvares bekræftende:
 2.
 Skal artikel 8, stk. 2, i direktiv 91/439/EØF fortolkes således, at bopælsmedlemsstaten under de i spørgsmål 1 beskrevne omstændigheder ganske vist er forpligtet til at anerkende et kørekort, der er udstedt i en anden EU-medlemsstat, med den konsekvens, at indehaveren principielt har ret til at føre motorkøretøj på bopælsmedlemsstatens område, men bopælsmedlemsstaten af hensyn til trafiksikkerheden i det mindste er beføjet til med henblik på at afværge den betydelige fare, som udgår fra denne kørekortsindehaver, at kontrollere dennes egnethed til at føre motorkøretøj i forhold til de omstændigheder, som tidligere havde ført til inddragelsen af førerretten i bopælsmedlemsstaten, og som netop ikke kan anses for at være afhjulpet på grund af den senere udstedelse af et kørekort i en anden medlemsstat i Den Europæiske Union?
 (1) EFT L 237, s. 1.


text:
22 . 3 . 97 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 94/ 19
 Sag anlagt den 17. januar 1997 af Unifrigo Gadus Sri mod toldlettelsen. På grundlag af disse konstateringer har told
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber kontoret i Venedig anmodet sagsøgeren om at betale told
 ( Sag T-10/97) og afgifter, der ikke er erlagt. Sagsøgte har på sin side ved
 taget den anfægtede beslutning efter proceduren i henhold
 ( 97IC 94/40) til artikel 5 , stk. 2, i Rådets forordning (EØF) nr. 1697/79
 af 24 . juli 1979 om opkrævning af import- eller eksportaf
 (Processprog: italiensk) gifter, der ikke er opkrævet hos debitor for varer, der er
 angivet til en toldprocedure, som medfører en forpligtelse
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er til at betale sådanne afgifter ( 2).
 der den 17. januar 1997 anlagt sag mod Kommissionen
 for De Europæiske Fællesskaber af Unifrigo Gadus Sri, Sagsøgeren gør først og fremmest gældende, at der ikke er
 Napoli ( Italien ), ved advokat Giuseppe Celona, Milano, givet nogen som helst begrundelse for det synspunkt, at
 og med valgt adresse i Luxembourg hos advokat Georges EUR 1 -transportattesterne ikke er gyldige, eftersom beslut
 Margue, 20, rue Philippe II. ningen er truffet uden hensyntagen til, at Norges højesteret
 har ændret en tidligere afsagt dom netop for så vidt angår
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande : spørgsmålet om varens oprindelse, idet den samtidig alene
 stadfæstede afgørelsen om, at sundhedskontrolattesterne
 Principalt: var ugyldige.
 — Sagen admitteres som anlagt til anfægtelse af en be Sagsøgeren har dernæst gjort gældende, at sagsøgte ved to
 slutning, der umiddelbart og individuelt krænker sag talt at afvise, at en fejl fra toldvæsenet kan vedrøre oprin
 søgerens interesser. delsesattestens gyldighed, idet ugyldighedsrisikoen altid be
 laster importøren som en del af den kommercielle risiko,
 — Kommissionens beslutning K(96 ) 2780 af 8 . oktober tilsidesætter artikel 220, stk. 2, litra b ), i EF-toldkodek
 1996 n annulleres . sen ( 3 ), der principielt omhandler god tro hos den er
 hvervsdrivende. En fejltagelse vedrørende oprindelsesatte
 — Sagsøgte tilpligtes at afholde samtlige omkostninger i sternes gyldighed er ikke på nogen måde udelukket i
 sagen, herunder retsafgifter og advokatsalær. forbindelse med anvendelsen af sidstnævnte bestemmelse .
 Efter den fortolkning, Kommissionen er gået ind for, er de
 Subsidiært: fejl, der kan få betydning, faktisk alene uopmærksomhed
 eller beregning.
 — Det fastslås, at nævnte afgørelse er uden virkninger for
 sagsøgerens retsstilling, idet den i sagen omhandlede Sagsøgeren har for det tredje gjort gældende, at Kommis
 efterfølgende told ikke skal opkræves. sionens forordning ( EØF ) nr. 2454/93 af 2. juli 1993 om
 visse gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning
 Endnu mere subsidiært: ( EØF ) nr. 2913/93 (4 ) er ulovlig i det omfang, der derved
 tillægges Kommissionen en absolut beføjelse til at træffe
 — Såfremt den anfægtede beslutning af en eller anden beslutning om afregning efterfølgende af told, der ikke er
 grund ikke skulle blive annulleret, tilpligtes Kommissi blevet opkrævet, således at der bortses fra den ret, som im
 onen at tilbagebetale sagsøgeren hele det beløb, som portøren har, når forudsætningerne i toldkodeksens
 sagsøgeren er forpligtet til at betale i efterfølgende artikel 220, stk. 2, litra b ), er opfyldt. I sammenhæng her
 told, med tillæg af bødebeløb og udgifter til omkost med har sagsøgeren desuden påberåbt sig princippet om
 ninger; i al fald annulleres den anfægtede beslutning beskyttelse af den berettigede forventning samt det almin
 for så vidt angår dens bestemmelser om betaling af delige billighedsprincip .
 rente .
 (') Ikke offentliggjort.
 ( 2 ) EFTnr. L 197, s . 1 .
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 ( 3 ) Rådets forordning ( EØF) nr. 2913/92 af 12 . oktober 1992 om
 indførelse af en EF-toldkodeks ( EFT nr. L 302, s . 1 ).
 Det sagsøgende selskab, der driver handel med fiskerivarer, ( 4 ) EFT nr. L 253 , s . 1 .
 har anfægtet sagsøgtes afgørelse, hvorefter der skal ske
 » efterfølgende « opkrævning af importtold med et beløb på
 148 890 000 lire, der skyldes i anledning af en række ind
 førsler af torsk hidrørende fra Norge, der er sket over Ve
 ronas toldkontor. Sagsøgeren har som følge af fremlæggel
 sen af EUR 1 -transportattester, der er udstedt af den Sag anlagt den 17. januar 1997 af C.P.L. Imperial 2 Spa
 norske eksportørvirksomhed, ret til at opnå præference mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 toldfritagelse i henhold til fællesskabsreglerne herom.
 ( Sag T-l 1/97)
 Det norske toldvæsen har senere meddelt den italienske ( 97/C 94/41 )
 forvaltning, at det efter undersøgelser, det selvstændigt
 havde gennemført, havde konstateret, at den norske eks (Processprog: italiensk)
 portør ikke havde kunnet bevise, at de fiskerivarer, der
 blev benyttet til fremstilling af torskefilet, hidrørte fra Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er
 Norge. Det har som følge heraf bestridt gyldigheden af der den 17. januar 1997 anlagt sag mod Kommissionen
 EUR 1 -transportattesterne, som dannede grundlag for for De Europæiske Fællesskaber af C.P.L. Imperial Spa,
 ---pagebreak--- Nr. C 94/20 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 22 . 3 . 97
 Pescara (Italien ), ved advokat Giuseppe Celona, og med — Sagsøgte tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 valgt adresse i Luxembourg hos advokat Georges Margue,
 20, rue Philippe II. Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 Sagsøgeren gør gældende, at Kommissionen har tilsidesat
 Principalt: tjenestemandsvedtægtens artikel 31 , stk. 2, og artikel 32,
 og at den har anlagt en åbenbar fejlvurdering.
 — Sagen admitteres som anlagt til anfægtelse af en be
 slutning, der umiddelbart og individuelt krænker sag Sagsøgeren anfører herved, at hun siden 1981 har erhver
 søgerens interesser.
 vet en usædvanlig stor professionel erfaring inden for di
 — Kommissionens beslutning K(96 ) 2780 af 8 . oktober plomati, landbrugspolitik og miljøpolitik, og at såvel hen
 1996 H annulleres. des tidligere arbejdsgiver som den person, der nu er
 bedømmer i forhold til hende, har lagt vægt derpå . Det er
 — Sagsøgte tilpligtes at afholde samtlige omkostninger i endvidere utvivlsomt, at sagsøgeren fra starten kunne ud
 sagen, herunder retsafgifter og akvokatsalær. føre sit arbejde fuldt ud, og at hun har gjort det muligt for
 den administrative enhed, hun tilhører, at gøre virkelige
 Subsidiært: fremskridt inden for landbrugspolitiske spørgsmål .
 — Det fastslås, at nævnte afgørelse er uden virkninger for Det må på dette grundlag antages, at Kommissionen har
 sagsøgerens retsstilling, idet den i sagen omhandlede anlagt en fejlvurdering, idet den hverken anså sagsøgerens
 efterfølgende told ikke skal opkræves. erfaring eller hendes kvalifikationer for i tilstrækkeligt om
 Endnu mere subsidiært:
 fang af være så usædvanlige, at det kunne begrunde en
 indplacering i den umiddelbart højere lønklasse, og idet
 — Såfremt den anfægtede beslutning af en eller anden den ikke skønnede, at den pågældende stilling forudsatte,
 grund ikke skulle blive annulleret, tilpligtes Kommissi at den blev besat med en særligt kvalificeret person.
 onen at tilbagebetale sagsøgeren hele det beløb, som
 sagsøgeren er forpligtet til at betale i efterfølgende
 told, med tillæg af bødebeløb og udgifter til omkost
 ninger; i al fald annulleres den anfægtede beslutning
 for så vidt angår opgørelse 7338F, hvis beløb allerede
 er betalt, og for så vidt angår dens bestemmelser om Sag anlagt den 21 . januar 1997 af Sofivo m.fl. mod Rådet
 betaling af rente. for Den Europæiske Union
 (Sag T-14/97)
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 ( 97/C 94/43 )
 Søgsmålsgrundene og de væsentligste argumenter er de
 samme som i sag T-10/97, Unifrigo Gadus Sri mod Kom (Processprog: fransk)
 missionen for De Europæiske Fællesskaber.
 (') Ikke offentliggjort. Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er
 der den 21 . januar 1997 anlagt sag mod Rådet for Den
 Europæiske Union af Sofivo, Condé sur Vire ( Frankrig),
 Sofivo Production, Brece ( Frankrig ), Sovinor, Condé sur
 Vire ( Frankrig ), Denkavit France, Montreuil-Bellay
 ( Frankrig ), Sobeval Viande, Périgueux ( Frankrig), Serval,
 Sag anlagt den 20. januar 1997 af Anna Barnett mod Sainte Eanne ( Frankrig), Besnier Industrie, Bourgbarre
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ( Frankrig), Sovida , Chateaubriant ( Frankrig), Sica Ouest
 ( Sag T-12/97) Elevage, Ploudaniel ( Frankrig), Guinde, Montauban de
 Bretagne (Frankrig), Tarbouriech, Villeneuve sur Lot
 ( 97/C 94/42 ) ( Frankrig ), Mamellor, Charnay les Macon ( Frankrig ),
 Coopagri Bretagne, Landerneau (Frankrig ), og Collet et
 (Processprog: fransk)
 Compagnie, Chateaubourg ( Frankrig), ved advokat Debo
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er rah Kryvian, Rouen, og med valgt adresse i Luxembourg
 der den 20 . januar 1997 anlagt sag mod Kommissionen hos advokat Marc Loesch, 11 , rue Goethe .
 for De Europæiske Fællesskaber af Anna Barnett, Bruxel
 les, ved advokaterne Jean-Noël Louis, Thierry Demaseure Sagsøgerne har nedlagt følgende påstande:
 og Ariane Tornel, Bruxelles, og med valgt adresse i Lu
 xembourg hos Fiduciaire Myson Sari, 30, rue de Cessange. — Rådets forordning (EF ) nr. 2222/96 af 18 . november
 1996, eller i det mindste forordningens artikel 1 , nr. 4,
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande :
 som kan adskilles fra de øvrige bestemmelser, annulle
 res .
 — Ansættelsesmyndighedens afgørelse om ved sagsøge
 rens ansættelse at indplacere hende i lønklasse A 7 an
 nulleres . — Rådet tilpligtes at betale sagens omkostninger.


text:
28.9.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 320/22
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Supreme Court (Irland) den 4. august 2015 — Child and Family Agency (CAFA) mod J. D.
 (Sag C-428/15)
 (2015/C 320/30)
 Processprog: engelsk
 Den forelæggende ret
 Supreme Court
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Child and Family Agency (CAFA)
 Sagsøgt: J. D.
 Den anden part: R.P.D
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Finder artikel 15 i forordning 2201/2003 (1) anvendelse på plejesager indledt af en lokal myndighed i en medlemsstat, når det vil nødvendiggøre, at et andet organ indleder særskilte retsforhandlinger i medfør af en anden lovgivning og muligvis, hvis ikke sandsynligvis, vedrørende andre faktiske omstændigheder, hvis retten i en anden medlemsstat påtager sig kompetencen?
 2)
 Hvis dette er tilfældet, i hvilket omfang, om overhovedet, bør en ret tage hensyn til den sandsynlige indvirkning, som en anmodning i henhold til artikel 15 vil have på de pågældende personers ret til fri bevægelighed, hvis den tages til følge?
 3)
 Hvis »barnets bedste« i artikel 15, stk. 1, i forordning 2201/2003 kun henviser til afgørelsen af værneting, hvilke faktorer kan en ret da tage hensyn til i denne forbindelse, som ikke allerede er blevet taget i betragtning ved afgørelsen af, om en anden ret er »bedre egnet«?
 4)
 Kan en ret med henblik på artikel 15 i forordning 2201/2003 tage hensyn til materiel ret, processuelle bestemmelser eller retspraksis fra retterne i den relevante medlemsstat?
 5)
 I hvilket omfang bør en national ret ved en prøvelse i henhold til artikel 15 i forordning 2201/2003 tage hensyn til de specifikke omstændigheder i sagen, herunder moderens ønske om at flytte til et sted, hvor de sociale myndigheder i hendes hjemland ikke kan nå hende, for derefter at føde sit barn i en anden jurisdiktion med et socialt forsorgssystem, som hun anser for at være mere gunstigt?
 6)
 Præcis hvilke forhold skal en national ret tage hensyn til ved afgørelsen af, hvilken ret der er bedst egnet til at behandle sagen?
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 2201/2003 af 27.11.2003 om kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser i ægteskabssager og i sager vedrørende forældreansvar og om ophævelse af forordning (EF) nr. 1347/2000 (EUT L 338, s. 1).


text:
20.3.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 86/19
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Korkein hallinto-oikeus (Finland) den 19. januar 2017 — Datenschutzbeauftragter
 (Sag C-25/17)
 (2017/C 086/23)
 Processprog: finsk
 Den forelæggende ret
 Korkein hallinto-oikeus
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Tietosuojavaltuutettu
 Sagsøgt: Jehovan todistajat — uskonnollinen yhdyskunta
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Skal undtagelserne fra anvendelsesområdet i databeskyttelsesdirektivets (1) artikel 3, stk. 2, fortolkes således, at den indsamling og anden behandling af personoplysninger, som udføres af medlemmerne af et trossamfund i forbindelse med deres forkyndelsesvirksomhed fra dør til dør, ikke er omfattet af direktivets anvendelsesområde? Hvilken betydning har det for bedømmelsen af, om direktivet finder anvendelse, for det første at den forkyndelsesvirksomhed, som oplysningerne indsamles i forbindelse med, organiseres af trossamfundet og dets menigheder, og for det andet at det samtidig også drejer sig om den personlige religionsudøvelse for trossamfundets medlemmer?
 2)
 Skal definitionen af begrebet »register« i databeskyttelsesdirektivets artikel 2, litra c), under hensyntagen til 26. og 27. betragtning til direktivet fortolkes således, at den samlede mængde personoplysninger, som indsamles i forbindelse med den ovenfor beskrevne forkyndelsesvirksomhed fra dør til dør på en ikke-elektronisk måde (navn og adresse samt eventuelle andre oplysninger om og karakteriseringer af personen),
 a)
 ikke udgør et sådant register, fordi kartoteker eller fortegnelser eller lignende systemer, som anvendes til søgning, ikke er udtrykkeligt omfattet af den finske lov om personoplysninger, eller
 b)
 udgør et sådant register, fordi det blandt oplysningerne under hensyntagen til deres anvendelsesformål faktisk er muligt let og uden urimelige omkostninger at udtrække informationer, der er nødvendige for en senere anvendelse, sådan som dette er fastsat i den finske lov om personoplysninger?
 3)
 Skal formuleringen i databeskyttelsesdirektivets artikel 2, litra d), »der alene eller sammen med andre afgør, til hvilket formål og med hvilke hjælpemidler der må foretages behandling af personoplysninger«, fortolkes således, at et trossamfund, som organiserer en aktivitet, hvorunder der indsamles personoplysninger (bl.a. gennem inddelingen af forkyndernes aktionsområder, opfølgning på forkyndelsesvirksomheden og idet der føres registre over personer, som ikke ønsker at få besøg af forkynderne), for så vidt angår denne aktivitet for medlemmerne kan anses for den registeransvarlige, selv om trossamfundet gør gældende, at kun enkelte forkyndere har adgang til de registrerede informationer?
 4)
 Skal den nævnte artikel 2, litra d), fortolkes således, at trossamfundet kun kan klassificeres som den registeransvarlige, hvis det træffer andre specifikke foranstaltninger såsom instruktioner eller skriftlige anvisninger, hvormed det styrer indsamlingen af oplysninger, eller er det tilstrækkeligt, at trossamfundet spiller en faktisk rolle i styringen af medlemmernes aktiviteter?
 (1) Europa-Parlamentet og Rådets direktiv 95/46/EF af 24.10.1995 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger (EFT 1995, L 281, s. 31).


text:
11.9.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 300/24
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Nejvyšší správní soud (Den Tjekkiske Republik) den 10. juli 2017 — Arex CZ a.s. mod Odvolací finanční ředitelství
 (Sag C-414/17)
 (2017/C 300/28)
 Processprog: tjekkisk
 Den forelæggende ret
 Nejvyšší správní soud
 Parter i hovedsagen
 Appellanten (sagsøger i første instans): Arex CZ a.s.
 Indstævnte (sagsøgt i første instans): Odvolací finanční ředitelství
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Skal enhver afgiftspligtig person anses for en afgiftspligtig person som omhandlet i artikel 138, stk. 2, litra b) i Rådets direktiv 2006/112/EF (1) om det fælles merværdiafgiftssystem (herefter »momsdirektivet«)? Hvis ikke, på hvilke afgiftspligtige personer finder bestemmelsen da anvendelse?
 2)
 Såfremt Domstolen besvarer spørgsmålet med, at momsdirektivets artikel 138, stk. 2, litra b), finder anvendelse på en situation som den i hovedsagen omhandlede (dvs. at erhververen af varerne er en afgiftspligtig person, der er momsregistreret) skal bestemmelsen da fortolkes således, at såfremt forsendelsen eller transporten af disse varer sker i overensstemmelse med de relevante bestemmelser i Rådets direktiv 2008/118/EF (2) om den generelle ordning for punktafgifter og om ophævelse af direktiv 92/12/EØF (3) (herefter »punktafgiftsdirektivet«) skal en levering, der sker i henhold til en procedure efter punktafgiftsdirektivet da anses for en levering, der er berettiget til fritagelse i henhold til denne bestemmelse, selv om betingelserne for fritagelse i henhold til momsdirektivets artikel 138, stk. 1, ikke i øvrigt er opfyldt, henset til at denne varetransport er henført til en anden transaktion?
 3)
 Såfremt Domstolen besvarer spørgsmålet med, at momsdirektivets artikel 138, stk. 2, litra b), ikke finder anvendelse på en situation som den i hovedsagen omhandlede, er den omstændighed, at varerne bliver transporteret i henhold til en ordning med suspension af punktafgifter da afgørende for spørgsmålet om, hvilke af flere på hinanden følgende leveringer transporten skal henføres til med henblik på at opnå ret til momsfritagelse i henhold til momsdirektivets artikel 138, stk. 1?
 (1) EUT 2006, L 347, s. 1.
 (2) EUT 2009, L 9, s. 12.
 (3) EFT 1992, L 76, s. 1.


text:
10.7.2004
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 179/15
 Sag anlagt den 18. maj 2004 af FederDOC — Confederazione nazionale dei Consorzi volontari per la tutela delle denominazioni di origine e delle indicazioni geografiche tipici dei vini Italiani e altri mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 (Sag T-170/04)
 (2004/C 179/29)
 Processprog: italiensk
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der den 18. maj 2004 anlagt sag mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber af FederDOC – Confederazione nazionale dei Consorzi volontari per la tutela delle donominazioni di origine e delle indicazioni geografiche tipiche dei vini italiani e altri (Landsorganisationen af frivillige sammenslutninger til beskyttelse af oprindelses- og geografiske betegnelser for italienske vine m.fl.) ved advokaterne Luciano Spagnuolo Vigorita, Paolo Tanoni og Roberto Gandin.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 —
 Kommissionens forordning (EF) nr. 316/2004 af 20. februar 2004, offentliggjort i EF-Tidende den 20. februar 2004, om ændring af forordning (EF) nr. 753/2002 om visse gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 1493/1999 for så vidt angår beskrivelse, betegnelse, præsentation og beskyttelse af visse vinprodukter, annulleres
 —
 Subsidiært, forordning 316/2004, artikel 1, stk. 3, 8.a, 9.a, 9.b, 10 og 18 (og dermed bilag II) annulleres helt eller delvist
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Den foreliggende sag er anlagt til efterprøvelse af Kommissionens forordning (EF) nr. 316/2004 af 20. februar 2004 om ændring af forordning (EF) nr. 753/2002 om visse gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 1493/1999 for så vidt angår beskrivelse, betegnelse, præsentation og beskyttelse af visse vinprodukter (1).
 Sagsøgerne har i det væsentlige gjort gældende, at der som følge af ikrafttrædelsen af den omtvistede forordning består en reel fare for en slags liberalisering til fordel for tredjelandes producenter, for så vidt angår anvendelsen af følgende traditionelle betegnelser for særlige italienske vine, der er kendt i hele verden: Amarone, Cannellino, Brunello, Est!Est! Est!, Falerno, Governo all'uso toscano, Gutturnio, Lacryma Christi, Lambiccato, Morellino, Recioto, Sciacchetrà, Sciac-trà, Sforzato (eller Sfurzat), Torcolato, Vergine, Vino Nobile, Vin Santo (eller Vino Santo eller Vinsato). Dette kan medføre en forringelse af den postition, som medlemsstaternes vinproducenter med meget besvær har opnået (vinproducenter, der har pligt til at overholde de strenge kvantitative og kvalitative krav), og navnlig vil forbrugernes tillid til produkterne lide uoprettelig skade. Tredjelandenes producenter ville nemlig ikke være forpligtede til at overholde reglerne for produktion, og dette ville således kunne medføre, at der i fællesskabet vil blive markedsført produkter uden de ønologiske og organoleptiske egenskaber, som de nævnte vine derimod skal besidde.
 Samtlige sagsøgere er i henhold til nationale bestemmelser, berettiget til at føre tilsyn med brugen af de omtalte traditionelle betegnelser, eller under alle omstændigheder til selv at benytte dem.
 Til støtte for deres påstande har sagsøgerne særligt anført, at Kommissionen har overskredet sine beføjelser, idet den har udstedt den anfægtede forordning uden behørig begrundelse, og uden at have opnået en forudgående udtalelse fra forvaltningskomitéen for vin, som blev oprettet med forordning nr. 1493/1999, samt også uden først at have hørt sagsøgerne selv.
 Sagsøgerne har endvidere anført, at visse bestemmelser i den omtvistede forordning direkte strider mod grundlæggende principper i EF- traktaten så som principperne vedrørende landbrug, konkurrence, forbrugerbeskyttelse, lighed, proportionalitet, velerhvervede rettigheder og retssikkerhed. Visse bestemmelser i forordning nr. 1493/1999 (nærmere bestemt artikel 47, 48 og 49) tilsidesættes desuden af den anfægtede forordning, som således er i uoverensstemmelse med, hvad der er fastsat i artikel 23, stk. 3, og 24, stk. 3 i den såkaldte TRIps Marrakech overenskomst en af 15. april 1994 (Overenskomst om handelsorienterede immaterialrettigheder), som Det Europæiske Fællesskab er kontraherende part i.
 Sagsøgerne har endvidere anført, at der ved den omtalte forordning er sket en tilsidesættelse af begrundelsespligten.
 (1) EFT L 55 af 24.2.2004, s. 16.


text:
27.7.2002 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 180/21
 RETTEN I FØRSTE INSTANS
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 den 14. maj 2002
 den 14. maj 2002
 i sag T-80/00, Associação Comercial de Aveiro mod
 i sag T-126/99, Graphischer Maschinenbau GmbH, nu Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (1)
 KBA-Berlin GmbH, mod Kommissionen for De Europæi-
 ske Fællesskaber (1)
 (»Socialpolitik — Den Europæiske Socialfond — annulla-
 tionssøgsmål — nedsættelse af finansielt tilskud — begrun-
 delse — åbenbart urigtigt skøn«)
 (»Statsstøtte — omstruktureringsstøtte — annullationssøgs-
 mål — åbenbart urigtigt skøn«)
 (2002/C 180/35)
 (2002/C 180/34)
 (Processprog: portugisisk)
 (Processprog: tysk)
 I sag T-80/00, Associação Comercial de Aveiro, Aveiro
 (Portugal), ved advogados J. Amaral e Almeida og B. Diniz de
 Ayala og med valgt adresse i Luxembourg, mod Kommissionen
 for De Europæiske Fællesskaber (befuldmægtigede: H. Speyart
 I sag T-126/99, Graphischer Maschinenbau GmbH, nu KBA- og M. França), angående en påstand om annullation af
 Berlin GmbH, Berlin (Tyskland), ved Rechtsanwalt A. Bach, og Kommissionens beslutning K(99) 3684 af 30. november 1999
 med valgt adresse i Luxembourg, mod Kommissionen for De om nedsættelse af det tilskud fra Den Europæiske Socialfond,
 Europæiske Fællesskaber (befuldmægtigede: D. Triantafyllou som i forbindelse med projekt nr. 8904365/P 1 er tilkendt
 og P. Nemitz), angående en påstand om delvis annullation af Associação Comercial de Aveiro, har Retten (Femte Afdeling),
 Kommissionens beslutning af 3. februar 1999 om Tysklands sammensat af afdelingsformanden, J.D. Cooke, og dommerne
 støtte til Graphischer Maschinenbau GmbH, Berlin (EFT L 272, R. Garcı́a-Valdecasas og P. Lindh; justitssekretær: fuldmægtig
 s. 16), har Retten (Første Udvidede Afdeling), sammensat af J. Plingers, den 14. maj 2002 afsagt dom, hvis konklusion
 Rettens præsident, B. Vesterdorf, og dommerne P. Mengozzi, lyder således:
 J. Pirrung, M. Vilaras og N.J. Forwood; justitssekretær: fuldmæg-
 tig D. Christensen, den 14. maj 2002 afsagt dom, hvis
 konklusion lyder således: 1) Kommissionens beslutning K(99) 3684 af 30. november
 1999 om nedsættelse af Den Europæiske Socialfonds tilskud
 til Associação Comercial de Aveiro i forbindelse med projekt
 1) Kommissionens beslutning 1999/690/EF af 3. februar 1999 nr. 890365/P 1 annulleres, for så vidt som det for ru-
 om Tysklands støtte til Graphischer Maschinenbau GmbH, brik 14.3.9 — udgifter til leje og husleje, bestemmes, at beløbet
 Berlin, annulleres, i det omfang den fastslår, at den del af den for de ydelser, der er faktureret af SI — Sistemas de Informação
 påtænkte støtte, der overstiger 4,435 mio. DEM, er uforenelig Lda, nedsættes.
 med fællesmarkedet.
 2) I øvrigt frifindes Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber.
 2) I øvrigt frifindes Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber.
 3) Kommissionen bærer sine egne omkostninger og betaler en
 tredjedel af sagsøgerens omkostninger.
 3) Kommissionen betaler sagens omkostninger.
 4) Sagsøgeren bærer to tredjedele af sine egne omkostninger.
 (1) EFT C 226 af 7.8.1999.
 (1) EFT C 176 af 24.6.2000.


text:
16.6.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 184/29
 Rettens kendelse af 2. april 2014 — Wedi mod KHIM — Mehlhose Bauelemente für Dachrand + Fassade (BALCO)
 (Sag T-541/12) (1)
 ((EF-varemærker - indsigelse - tilbagetagelse af indsigelsen - ufornødent at træffe afgørelse))
 2014/C 184/50
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: Wedi GmbH (Emsdetten, Tyskland) (ved advokat O. Bischof)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (først ved A. Pohlmann, derefter ved A. Schifko, som befuldmægtigede)
 Den anden part i sagen for appelkammeret ved Harmoniseringskontoret: Mehlhose Bauelemente für Dachrand + Fassade GmbH & Co. KG (Herford, Tyskland) (ved avokat M. Wirtz)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelse truffet den 25. september 2012 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 2255/2011-4) vedrørende en indsigelsessag mellem Mehlhose Bauelemente für Dachrand + Fassade GmbH & Co. KG og Wedi GmbH.
 Konklusion
 1)
 Det er ufornødent at træffe afgørelse i sagen.
 2)
 Wedi GmbH og Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked bærer hver deres egne omkostninger.
 (1) EUT C 46 af 16.2.2013.


text:
12.3.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 80/18
 Rettens kendelse af 21. januar 2011 — Vtesse Networks mod Kommissionen
 (Sag T-54/07) (1)
 (Annullationssøgsmål - statsstøtte - telekommunikation - ejendomsskat af udenlandsk fast ejendom i Det Forenede Kongerige - beslutning, hvorved det fastslås, at den omhandlede foranstaltning ikke udgør støtte - ingen individuel tildeling - afvisning)
 2011/C 80/35
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Vtesse Networks Ltd (Hertford, Hertfordshire, Det Forenede Kongerige) (ved barrister H. Mercer og solicitor J. Ballard)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (ved N. Khan og H. van Vliet, som befuldmægtigede)
 Intervenienter til støtte for sagsøgeren: AboveNet Communications UK Ltd (London, Det Forenede Kongerige), Gamma Telecom Ltd (Newbury, Berkshire, Det Forenede Kongerige), og VTL (UK) Ltd (Egham, Surrey, Det Forenede Kongerige) (ved I. Forrester, QC, og advokaterne C. Arhold og K. Struckmann)
 Intervenienter til støtte for sagsøgte: British Telecommunications plc (London, Det Forenede Kongerige) (ved solicitors G. Robert og C. Berg), og Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland (ved V. Jackson, som befuldmægtiget, bistået af C. Vajda, QC, og barrister T. Morshead)
 Sagens genstand
 Påstand om delvis annullation af Kommissionens beslutning 2006/951/EF af 12. oktober 2006 om Det Forenede Kongeriges opkrævning af ejendomsskat af udenlandsk fast ejendom i forbindelse med teleinfrastruktur i Det Forenede Kongerige (C-4/2005 (ex NN 57/2004, ex CP 26/2004)) (EUT L 383, s. 70)
 Konklusion
 1)
 Sagen afvises.
 2)
 Vtesse Networks Ltd bærer sine egne omkostninger og betaler de af Europa-Kommissionen afholdte omkostninger.
 3)
 Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland, AboveNet Communications UK Ltd, Gamma Telecom Ltd, VTL (UK) Ltd og British Telecommunications plc bærer deres egne omkostninger.
 (1) EUT C 82 af 14.4.2007.


text:
C 84/62 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 6.4.2002
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande: Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 — Kommissionens beslutning, som meddelt sagsøgeren ved — Sagsøgerens bedømmelsesrapport for perioden 1995-
 skrivelser af 13. februar 2001 og 23. februar 2001, om 1997 annulleres i det omfang, der i denne ikke er taget
 at fastsætte en aldersgrænse på 65 år for free-lancetolke højde for udtalelser fra ad hoc-gruppen, den paritetiske
 og anvende den på sagsøgeren annulleres. appel ad hoc-gruppe og det paritetiske bedømmelsesud-
 valg, og ikke vurderet hans fagforeningsopgaver og hans
 status som valgt som en del af de opgaver, han skal
 — Kommissionens beslutning om at afvise sagsøgerens klage varetage inden for sin institution.
 af 7. september 2001, modtaget den 10. september 2001,
 annulleres i det omfang, det er nødvendigt. — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 — Det fastslås, at sagsøgeren kan fortsætte med at arbejde
 som free-lancetolk ved fællesskabsinstitutionerne efter
 det fyldte 65. år.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 — Kommissionen tilpligtes at betale sagsøgeren en godtgø-
 relse, der foreløbigt ansættes til 1 EUR. Sagsøgeren, der er tjenestemand ved Kommissionen, har
 anfægtet afvisningen af hans klage, der havde til formål at få
 annulleret hans bedømmelsesrapport for perioden 1995-1997.
 — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Til støtte for søgsmålet har han gjort gældende, at visse
 vurderinger ikke er begrundet, og at hans arbejdsvilkår og
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter karriereforløb har lidt skade som følge af, at han er blevet
 valgt ind i et lokalt personaleudvalg og som følge af hans
 fagforeningsarbejde. Han har påberåbt sig moralsk chikane
 med henblik på at modvirke fagforeningsfriheden, tilsidesættel-
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremført de samme se af almindelige gennemførelsesbestemmelser til vedtægtens
 søgsmålsgrunde som i sag T-153/01, Mercedes Alvaro Moreno artikel 43 og tilsidesættelse af princippet om god forvaltnings-
 mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (EFT skik.
 C 275 af 29.9.2001, s. 11).
 Sag anlagt den 21. december 2001 af Archer Daniels
 Midland Company mod Kommissionen for De Europæi-
 Sag anlagt den 21. december 2001 af Giorgio Lebedef ske Fællesskaber
 mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 (Sag T-329/01)
 (Sag T-326/01)
 (2002/C 84/115)
 (2002/C 84/114)
 (Processprog: engelsk)
 (Processprog: fransk)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der den 21. december 2001 anlagt sag mod Kommissionen for De
 den 21. december 2001 anlagt sag mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber af Archer Daniels Midland Company
 Europæiske Fællesskaber af Giorgio Lebedef, Senningerberg ved professor Carl Otto Lenz, Lynda Martin Alegi, Edward
 (Storhertugdømmet Luxembourg), ved avocat Gilles Bounéou, William Batchelor og Marta Garcia, advokatfirmaet Baker &
 og med valgt adresse i Luxembourg. McKenzie, London (Det Forenede Kongerige).
 ---pagebreak--- 6.4.2002 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 84/63
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande: — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 — Artikel 1 i Kommissionens beslutning af 2. oktober 2001 — Kommissionen tilpligtes at betale de omkostninger, Euro-
 om anvendelse af EF-traktatens artikel 81 og artikel 53 Commerce har pådraget sig i forbindelse med sagen.
 i EØS-aftalen (sag COMP/36.756 — natriumgluconat)
 annulleres, for så vidt den vedrører Archer Daniels
 Midland, og i det mindste i det omfang den fastslår, at
 Archer Daniels Midland har medvirket til en overtrædelse
 efter den 4. oktober 1994. Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 — Artikel 3 i Kommissionens beslutning af 2. oktober 2001
 om anvendelse af EF-traktatens artikel 81 artikel 53
 i EØS-aftalen (sag COMP/36.756 — natriumgluconat) Sagsøgeren er en international sammenslutning, der har som
 annulleres, for så vidt den vedrører Archer Daniels målsætning at forske i og at løse samhandelsproblemer.
 Midland. Sagsøgeren har indgivet flere klager til Kommissionen over
 betalingskortorganisationernes anvendelse af de regler, der
 — Subsidiært ændres artikel 3 i den pågældende beslutning ikke vedrører gebyrfastsættelse, og af reglerne om multilaterale
 for Archer Daniels Midland’s vedkommende således, at formidlingsgebyrer. Pengeinstitutter, der indgår tilslutningsaf-
 den bøde, der herved er pålagt Archer Daniels Midland, taler (den forretningsdrivendes pengeinstitut), betaler et multi-
 annulleres eller nedsættes væsentligt. lateralt formidlingsgebyr til det kortudstedende pengeinstitut
 (kundens pengeinstitut). Sagsøgeren har givet udtryk for, at
 dette gebyr har direkte indvirkning på størrelsen af det
 — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger. gebyr, som en forretningsdrivende, hvis kunder anvender
 betalingskort som betalingsmiddel, skal betale til det pengein-
 stitut, der indgår tilslutningsaftalen. De regler, der ikke vedrører
 gebyrfastsættelse, regulerer udstedelsen af betalingskort og
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter tilslutningsaftaler for betalingskort.
 Søgsmålsgrundene og de væsentligste argumenter er de samme
 som i sag T-322/01, Roquette Frères mod Kommissionen. Kommissionen har i den anfægtede beslutning fastslået, at der
 for så vidt angår de regler, der ikke vedrører gebyrfastsættelse,
 ikke er behov for at træffe foranstaltninger efter EF-traktatens
 artikel 81. Denne beslutning er efter sagsøgerens opfattelse i
 strid med såvel EF-traktaten som EØS-aftalen.
 Sagsøgeren har gjort gældende, at Kommissionen har tilsidesat
 Sag anlagt den 27. december 2001 af EuroCommerce sagsøgerens ret til at blive hørt. I de bemærkninger, som
 A.I.S.B.L. mod Kommissionen for De Europæiske Fælles- sagsøgeren har fremsat til den anden skrivelse i henhold til
 skaber artikel 6 i Kommissionens forordning nr. 2842/98, anførtes
 det, at sammenslutningen trækker sin klage tilbage på bestemte
 (Sag T-336/01) betingelser. Dette skete i tiltro til, at Kommissionen ville
 forbyde multilaterale formidlingsgebyrer. Disse gebyrer er
 ifølge sagsøgeren nært forbundet med de regler, som ikke
 (2002/C 84/116) vedrører gebyrfastsættelse. Kommissionen ændrede senere
 opfattelse på dette punkt. Sagsøgeren har imidlertid herefter
 (Processprog: engelsk) angiveligt ikke haft lejlighed til at fremkomme med sine
 bemærkninger.
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der Sagsøgeren har endvidere hævdet, at EF-traktatens artikel 81
 den 27. december 2001 anlagt sag mod Kommissionen for De og princippet om god forvaltningsskik er blevet tilsidesat, idet
 Europæiske Fællesskaber af EuroCommerce A.I.S.B.L. ved Kommissionen har undladt at sammenholde de regler, som
 Pierre V.F. Bos og Morten Nissen, advokatfirmaet Dorsey & ikke vedrører gebyrfastsættelse, med reglerne om multilaterale
 Whitney LLP, Bruxelles (Belgien). formidlingsgebyrer. Sagsøgeren er af den opfattelse, at de to
 regelsæt skulle have været vurderet i sammenhæng for at kunne
 afgøre, om de har en negativ indvirkning på konkurrencen.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande: Kommissionen har i den anfægtede beslutning godkendt de
 regler, som ikke vedrører gebyrfastsættelse, og den har givet
 — Kommissionens beslutning af 9. august 2001 om en udtryk for, at den har til hensigt at godkende de multilaterale
 procedure i henhold til EF-traktatens artikel 81 og EØS- formidlingsgebyrer. Sagsøgeren har imidlertid anført, at de to
 aftalens artikel 53 (sag COMP/29.373 — Visa Internatio- aspekter er nært forbundne, og at Kommissionen skulle have
 nal) annulleres. undersøgt deres samlede indvirkning på konkurrencen.


text:
29.9.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 295/5
 Domstolens dom (Store Afdeling) af 19. juli 2012 — Littlewoods Retail Ltd m.fl. mod Her Majesty’s Commissioners of Revenue and Customs (anmodning om præjudiciel afgørelse fra High Court of Justice (Chancery Division) — Det Forenede Kongerige)
 (Sag C-591/10) (1)
 (Andet og sjette momsdirektiv - indgående afgift - tilbagebetaling af det overskydende beløb - betaling af renter - betingelser)
 2012/C 295/07
 Processprog: engelsk
 Den forelæggende ret
 High Court of Justice (Chancery Division)
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Littlewoods Retail Ltd m.fl.
 Sagsøgt: Her Majesty’s Commissioners of Revenue and Customs
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — High Court of Justice (Chancery Division) — fortolkning af artikel 8 i og bilag A, punkt 13, til Rådets direktiv 67/228/EØF af 11. april 1967 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystems struktur og de nærmere regler for dets anvendelse (EFT 1967, s. 14) — det fælles merværdiafgiftssystems struktur og de nærmere regler for dets anvendelse — fortolkning af artikel 11, punkt A, stk. 3, litra b), og artikel 11, punkt C, stk. 1, i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (EFT L 145, s. 1) — tilbagebetaling af afgiftsbeløb der er betalt for meget — gældende rentesats
 Konklusion
 EU-retten skal fortolkes således, at den kræver, at en afgiftspligtig person, der har betalt for meget merværdiafgift, som medlemsstaten har opkrævet i strid med de EU-retlige bestemmelser på merværdiafgiftsområdet, har ret til tilbagebetaling af den afgift, der er opkrævet i strid med EU-retten, samt ret til betaling af rente af afgiftsbeløbet. Det skal under overholdelse af effektivitetsprincippet og ækvivalensprincippet fastsættes i national ret, om hovedstolen skal tillægges renter efter en ordning med simple renter, en ordning med renters rente eller en helt tredje renteordning.
 (1) EUT C 89 af 19.3.2011.


text:
27 . 9 . 97 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 295/ 15
 de eksportrestitutioner, der gælder for den omhandlede relse, at de sager, der er anlagt af Florimex BV og
 eksport, eller en del heraf? Vereniging van Groothandelaren in Bloemkwekerijpro
 dukten (VGB ) til prøvelse af beslutning af 2. juli 1992
 ( S'G(92 ) D/8782 ) afvises, subsidiært frifindes Kommis
 (') Kommissionens forordning ( EØF ) nr. 3665/87 af 27. november sionen .
 1987 om fælles gennemførelsesbestemmelser for eksportrestitu
 tioner for landbrugsprodukter ( EFT L 351 af 14 . 12 . 1987,
 s . 1 ).
 ( 2 ) Kommissionens beslutning 96/239/EF af 27. marts 1996 om 3 . Florimex BV og Vereniging van Groothandelaren in
 visse hasteforanstaltninger til beskyttelse mod bovin spongi Bloemkwekerijprodukten (VGB ) dømmes in solidum
 form encephalopati ( EFT L 78 af 28 . 3 . 1996, s. 47).
 (3 ) Rådets forordning ( EØF) nr. 565/80 af 4 . marts 1980 om for
 til at betale omkostningerne i begge instanser i henhold
 udbetaling af eksportrestitutioner for landbrugsprodukter ( EFT til procesreglementets artikel 69, stk . 2 .
 L 62 af 7. 3 . 1980, s . 5 ).
 (4 ) Kommissionens forordning ( EF ) nr. 773/96 af 26 . april 1996
 om særforanstaltninger, der fraviger forordning ( EØF) nr. 3665/
 87, ( EØF ) nr. 3719/88 og ( EØF ) nr. 1964/82 i oksekødssekto
 Anbringender og væsentligste argumenter:
 ren ( EFT L 104 af 27 . 4 . 1996 , s . 19 ).
 — Retten har med urette stillet meget strenge begrundel
 seskrav til den beslutning af 2 . juli 1992, hvori Kom
 missionen har afvist Florimex m.fl.'s klager, og som
 led i prøvelsen af, om disse krav er opfyldt, har foreta
 get en detaljeret undersøgelse af klagernes argumenter.
 Dette viser, at Retten har anlagt en urigtig retsopfat
 Appel iværksat den 19. juli 1997 af Cooperatieve Vereni telse med hensyn til EF-traktatens artikel 190, et urig
 ging »Verenigde Bloemenveilingen Aalsmeer« (VBA ) BA tigt bedømmelseskriterium og med urette er trådt i ste
 til prøvelse af dom afsagt den 14 . maj 1997 af De Euro det for Kommissionen .
 pæiske Fællesskabers Ret i Første Instans i de forenede
 sager T-70/92 og T-71/92, Florimex BV og Vereniging van
 Groothandelaren in Bloemkwekerijprodukten mod Kom
 missionen for De Europæiske Fællesskaber, støttet af — Det er med urette og retligt urigtigt, at Retten i præmis
 Cooperatieve Vereniging » Verenigde Bloemenveilingen 137-138 har fastslået, at Retten ikke behøver at tage
 Aalsmeer« (VBA) BA stilling til de af VBA anførte argumenter om, at EF-
 traktatens artikel 85 , stk . 1 , ikke kan finde anvendelse,
 ( Sag C-265/97 P) eller om anvendelsen af artikel 2, stk . 1 , andet punk
 ( 97/C 295/23 )
 tum, i forordning nr. 26 , men kun om lovligheden af
 Kommissionens konklusion i den anfægtede beslutning
 af 2 . juli 1992 om, at brugsgebyret falder ind under
 artikel 2, stk . 1 , første punktum , i forordning nr. 26 .
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den Kommissionen betragtede på det tidspunkt, ligesom
 19 . juli 1997 iværksat appel af Cooperatieve Vereniging Domstolens praksis, artikel 2, stk . 1 , andet punktum, i
 » Verenigde Bloemenveilingen Aalsmeer « (VBA ) BA ved forordning nr. 26 som en anvendelse ( et særtilfælde ) af
 advokat G. van der Wal og med valgt adresse i Luxem første punktum, nærmere bestemt af den anden undta
 bourg hos advokat Aloyse May, 31 , Grand-Rue, til prø gelse deri ( berettigelse på grund af en national mar
 velse af dom afsagt den 14 . maj 1997 af De Europæiske kedsordning spillede ingen rolle ). Det siger sig selv, at
 Fællesskabers Ret i Første Instans i de forenede sager det grundlag for prøvelsen, som nævnes af Kommissio
 T-70/92 og T-71/92, Florimex BV og Vereniging van Groot nen, så er artikel 2, stk . 1 , første punktum, i forord
 handelaren in Bloemkwekerijprodukten mod Kommissio ning nr. 26 . Dette indebærer ikke, at Kommissionen
 nen for De Europæiske Fællesskaber, støttet af Coopera ikke også har taget hensyn til betingelserne for —
 tieve Vereniging » Verenigde Bloemenveilingen Aalsmeer « hvad der senere er sket — den tredje undtagelse eller
 (VBA ) BA. for, at artikel 2, stk . 1 , andet punktum, i forordning
 nr. 26 kan lades ude af betragtning.
 Appellanten har nedlagt følgende påstande:
 Det kan ikke forholde sig således, at et landbrugsko
 operativ som VGA, der repræsenterer medlemmer i
 (grænseområdet i ) andre medlemsstater, ikke kan gøre
 1 . Det fastslås, at VBA's appel af De Europæiske Fælles krav på anvendelse af artikel 2, stk. 1 , andet punktum,
 skabers Ret i Første Instans' dom i de forenede sager i forordning nr. 26 .
 T-70/92 og T-71/92 af 14. maj 1997 kan antages til
 realitetsbehandling.
 — Det er med urette, at Retten har nægtet eller uden
 begrundelse har undladt at undersøge, hvorvidt søgs
 2 . De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans' målet til prøvelse af afvisningen af klagen må afvises
 dom i de forenede sager T-70/92 og T-71 /92 af 14 . maj på grund af — sagt i korthed — » the rule of reason «.
 1997 ophæves, og det bestemmes ved fornyet afgø Retten skulle have undersøgt, om dommen i sag
 ---pagebreak--- C 295/16 | DA 1 De Europæiske Fællesskabers Tidende 27. 9 . 97
 C-250/90 (') var relevant her og fører til en anden vur Sag anlagt den 22. juli 1997 af Kommissionen for De
 dering. Europæiske Fællesskaber mod Kongeriget Belgien
 ( Sag C-268/97 )
 ( 97/C 295/24 )
 — Det er retligt urigtigt eller utilstrækkeligt begrundet, at
 Retten i præmis 146-153 har fastslået, at beslutningen
 af 2 . juli 1992 om Kommissionens afvisning af Flori
 mex m.fl.'s klager er baseret på en fortolkning og Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den
 anvendelse af artikel 2 , stk . 1 , første punktum , i for 22 . juli 1997 anlagt sag mod Kongeriget Belgien af Kom
 ordning nr. 26 , som går længere end de forudgående missionen for De Europæiske Fællesskaber ved juridisk
 beslutninger. konsulent Flendrik van Lier og Lena Strom , Kommissio
 nens Juridiske Tjeneste, som befuldmægtigede, og med
 valgt adresse i Luxembourg hos Carlos Gomez de la Cruz,
 Wagner-Centret, Kirchberg.
 — I præmis 155-169 er Retten med urette og i øvrigt
 uforståeligt kommet til det resultat, at den anfægtede
 beslutning, som nærmere specificeret under sagens Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber har ned
 behandling, med hensyn til VBA's fortsatte beståen lagt følgende påstande :
 ikke er tilstrækkelig til at godtgøre, at brugsgebyret er
 nødvendigt for at nå målene med EF-traktatens
 artikel 39 i den betydning, der forudsættes i artikel 2 ,
 — Det fastslås, at Kongeriget Belgien har tilsidesat sine
 stk . 1 , første punktum , i forordning nr. 26 , og Retten
 forpligtelser i henhold til traktaten og direktiv 86/609/
 har anlagt et retligt urigtigt kriterium for anvendelse af
 denne bestemmelse eller i hvert fald anvendt artikel 2 ,
 EØF (') om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes
 love og administrative bestemmelser om beskyttelse af
 stk . 1 , i forordning nr. 26 retligt urigtigt . Retten har
 dyr, der anvendes til forsøg og andre videnskabelige
 overskredet sin kompetence ved på embeds vegne at
 formål , ved ikke inden for de frister, der er fastsat i
 udfylde de faktiske omstændigheder med — i øvrigt
 nævnte direktiv, at træffe de foranstaltninger, der er
 urigtige — opfattelser.
 nødvendige for at opfylde forpligtelserne i henhold til
 dettes artikel 14 og 22 .
 — I præmis 170-183 har Retten indført og anvendt et ret
 ligt urigtigt kriterium eller formuleret i hvert fald et — Kongeriget Belgien tilpligtes at betale sagens omkost
 kriterium , som der ikke kan findes støtte for i gæl ninger.
 dende ret, ved at stille den betingelse , at et gebyr, der
 skal sikre VBA's eksistens, kun kan accepteres, såfremt
 gebyret opkræves som en passende modydelse for en Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 tjenesteydelse eller en anden fordel , hvis værdi kan
 berettige gebyrets størrelse; i hvert fald er det, som
 Retten har udtalt herom, uforståeligt. — Det gøres med hensyn til direktivets artikel 14 gæl
 dende , at kravet om modtaget undervisning og den for
 nødne faglige uddannelse i belgisk ret kun er opfyldt
 for en » maitre d'expérience «, mens nævnte artikel 14
 — 1 præmis 184-186 har Retten med urette og i øvrigt
 omfatter alle » personer, der udfører forsøg eller delta
 uforståeligt udtalt, at Kommissionen ( bl.a .) har ger deri «.
 begrundet sin afvisning af Florimex ' klager med den
 betragtning, at brugsgebyret har samme virkning som
 en mindstepris, og Retten fastslår i øvrigt på grundlag
 af disse betragtninger, at Kommissionens begrundelse — Med hensyn til direktivets artikel 22 gøres det gæl
 er utilstrækkelig. dende, at det ikke er tilstrækkeligt at henvise til
 bestemmelserne om gennemførelse af direktiverne om
 harmonisering af normer og protokoller vedrørende
 afprøvning af medicinske specialiteter og lægemidler,
 — I præmis 191-195 har Retten med urette, eller i hvert således som Belgien har gjort. Formålet med direktiv
 fald uforståeligt og utilstrækkeligt begrundet, taget 86/609/E.ØF er at beskytte dyr og undgå unødig genta
 som udgangspunkt, at VBA's gebyr for forhandlere, gelse af forsøg, hvorfor direktivets artikel 22 generelt
 der har indgået handelsaftaler, og for de direkte leve omfatter alle forsøg » med henblik på at efterkomme
 randører skal være det samme , medmindre der er en national lovgivning eller Fællesskabets retsforskrifter
 forskel mellem de to kategorier af leverandører. vedrørende sundhed og sikkerhed «, dvs . ikke blot
 afprøvning af lægemidler til mennesker og dyr.
 (') Dom at 1 5 . december 1 994 , Sml . 1 994 1 , s . 564 1 , præmis 34-35 .
 (') EFT L 358 af 18 . 12 . 1986 , s . 1 .


text:
12.2.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 46/8
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Curtea de Apel Timișoara (Rumænien) den 8. december 2010 — Sergiu Alexandru Micșa mod Administrația Finanțelor Publice Lugoj, Direcția Generală a Finanțelor Publice Timiș og Administrația Fondului pentru Mediu
 (Sag C-573/10)
 2011/C 46/12
 Processprog: rumænsk
 Den forelæggende ret
 Curtea de Apel Timișoara
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Sergiu Alexandru Micșa
 Sagsøgte: Administrația Finanțelor Publice Lugoj, Direcția Generală a Finanțelor Publice Timiș og Administrația Fondului pentru Mediu
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Skal artikel 110 TEUF fortolkes således, at den er til hinder for fritagelse for en miljøafgift i forbindelse med første indregistrering i en medlemsstat af motorkøretøjer med nøje fastlagte tekniske kendetegn, såfremt de øvrige motorkøretøjer pålægges afgiften i medfør af nationale bestemmelser?
 2)
 Hvis artikel 110 TEUF kun under bestemte omstændigheder er til hinder for den i det første spørgsmål nævnte fritagelse, udgør det tilfælde, hvor samtlige, hovedparten eller et betydeligt antal motorkøretøjer produceret i en medlemsstat besidder tekniske kendetegn, for hvilke fritagelse kan indrømmes (det skal tages i betragtning, at disse kendetegn også findes på motorkøretøjer, som er produceret i andre medlemsstater i Den Europæiske Union, og også disse er fritaget) i så fald en sådan omstændighed?
 3)
 Hvis det andet spørgsmål besvares bekræftende, hvilke kendetegn gør i så fald i henhold til artikel 110 TEUF produktet til et lignende produkt som et motorkøretøj, der kumulativt har følgende kendetegn?
 a)
 Motorkøretøjet er nyt (dvs. det har ikke tidligere været solgt med henblik på andet end gensalg eller levering, og det har derfor aldrig været indregistreret) eller brugt, og er blevet indregistreret i en medlemsstat i Den Europæiske Union i perioden fra den 15. december 2008 til og med den 31. december 2009.
 b)
 Motorkøretøjet er projekteret og konstrueret til passagertransport og har ud over førersædet maks. otte siddepladser (motorkøretøjer i kategori Ml, i henhold til den rumænske lovgivning) eller er projekteret og konstrueret til varetransport med en samlet tilladt vægt på op til 3,5 ton (motorkøretøjer i kategori NI, i henhold til den rumænske lovgivning).
 c)
 Motorkøretøjet opfylder forureningsstandard Euro 4.
 d)
 Cylindervolumen overstiger ikke 2 000 cm3 (der tages kun højde for dette kendetegn i tilfælde af motorkøretøjer i kategori Ml).


text:
11.2.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 39/10
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Supremo (Spanien) den 2. december 2011 — Bahía de Bizcaia Electricidad, S.L. mod Gas Natural SDG, S.A., Endesa S.A., Hidroeléctrica del Cantábrico, S.A. og Administración del Estado
 (Sag C-620/11)
 2012/C 39/20
 Processprog: spansk
 Den forelæggende ret
 Tribunal Supremo
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Bahía de Bizcaia Electricidad, S.L.
 De andre parter i sagen: Gas Natural SDG, S.A., Endesa S.A., Hidroeléctrica del Cantábrico, S.A. og Administración del Estado
 Præjudicielt spørgsmål
 Kan artikel 10 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/87/EF (1) af 13. oktober 2003 om en ordning for handel med kvoter for drivhusgasemissioner i Fællesskabet og om ændring af Rådets direktiv 96/61/EF fortolkes således, at den ikke er til hinder for anvendelse af nationale retsforskrifter som de i nærværende sag omhandlede, hvis formål og virkning er at nedsætte betalingen for elektricitetsproduktion med et beløb svarende til værdien af de kvoter for drivhusgasemissioner, der er blevet tildelt gratis i den relevante periode?
 (1) EUT L 275, s. 32.


text:
8.11.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 285/34
 Dom afsagt af Retten i Første Instans den 18. september 2008 — Angé Serrano m.fl. mod Parlamentet
 (Sag T-47/05) (1)
 (Personalesag - tjenestemænd - beståelse af interne udvælgelsesprøver med henblik på overgang til en anden kategori under den tidligere gældende vedtægt - ikrafttræden af den nye vedtægt - overgangsregler om indplacering i grad - ændring af forholdet til overordnede oprettet under den tidligere gældende vedtægt - velerhvervede rettigheder - berettiget forventning - proportionalitet - ligebehandling - princippet om god forvaltningsskik og princippet om pligten til at yde bistand)
 (2008/C 285/60)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøgere: Pilar Angé Serrano (Luxembourg, Luxembourg), Jean-Marie Bras (Luxembourg), Dominiek Decoutere (Wolwelange, Luxembourg), Armin Hau (Luxembourg), Adolfo Orcajo Teresa (Bruxelles, Belgien) og Francisco Javier Solana Ramos (Bruxelles) (ved avocat É Boigelot)
 Sagsøgt: Europa-Parlamentet (først ved L. Knudsen, A. Bencomo Weber og K. Zejdova, derefter ved L. Knudsen og K. Zejdova, som befuldmægtigede)
 Intervenient til støtte for sagsøgte: Rådet for Den Europæiske Union (først ved M. Simm og I. Sulce, derefter ved I. Sulce og M. Simm som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af de individuelle afgørelser vedrørende sagsøgernes indplacering i middellønklasse med virkning fra den 1. maj 2004, som de fik meddelelse om ved en skrivelse udfærdiget af generaldirektøren for Europa-Parlamentets personaleafdeling i løbet af den første uge af maj måned 2004, samt af alle efterfølgende akter og/eller akter vedrørende disse afgørelser, der er truffet efter dette søgsmål, samt en påstand om, at Parlamentet tilpligtes at betale erstatning.
 Konklusion
 1)
 Det er ufornødent at træffe afgørelse med hensyn til den første påstand for så vidt angår Pilar Angé Serrano, Jean-Marie Bras og Adolfo Orcajo Teresa.
 2)
 I øvrigt frifindes Europa-Parlamentet.
 3)
 Europa-Parlamentet bærer sine egne omkostninger og betaler de af Pilar Angé Serrano, Jean-Marie Bras og Adolfo Orcajo afholdte omkostninger.
 4)
 Dominiek Decoutere, Armin Hau og Francisco Javier Solana Ramos bærer deres egne omkostninger.
 5)
 Rådet for Den Europæiske Union bærer sine egne omkostninger.
 (1) EUT C 93 af 16.4.2005.


text:
11.1.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 7/8
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Sąd Najwyższy (Polen) den 14. juli 2015 — Stowarzyszenie »Oławska Telewizja Kablowa« w Oławie mod Stowarzyszeniu Filmowców Polskich w Warszawie
 (Sag C-367/15)
 (2016/C 007/13)
 Processprog: polsk
 Den forelæggende ret
 Sąd Najwyższy
 Parter i hovedsagen
 Kassationsappellant: Stowarzyszenie »Oławska Telewizja Kablowa« w Oławie
 Den anden part i appelsagen: Stowarzyszeniu Filmowców Polskich w Warszawie
 Præjudicielt spørgsmål
 1.
 Skal artikel 13 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/48/EF af 29. april 2004 om håndhævelsen af intellektuelle ejendomsrettigheder (1) fortolkes således, at en indehaver af ophavsrettigheder, der er genstand for krænkelse, kan kræve erstatning i henhold til almindelige ophavsretlige principper for den skade, som den pågældende har lidt, eller betaling af et beløb, der svarer til det dobbelte eller i tilfælde af forsætlig krænkelse det tredobbelte af det passende vederlag, uden at det er nødvendigt at godtgøre, at der er lidt et tab, og at der foreligger årsagsforbindelse mellem det forhold, der har forvoldt krænkelsen af ophavsrettigheden, og det lidte tab, når det fremgår af artikel 13 i direktiv 2004/48, at retten fastsætter erstatningen under hensyntagen til de aspekter, der er nævnt i artikel 13, stk. 1, litra a), og at den udelukkende som et alternativ, når det er hensigtsmæssigt, kan fastsætte erstatningen til et fast beløb på grundlag af de elementer, der er nævnt i direktivets artikel 13, stk. 1, litra b)?
 2.
 Er det i overensstemmelse med direktivets artikel 13 på begæring af den berørte part at tildele erstatning med et fast beløb, der er fastsat på forhånd, og som udgør det dobbelte eller det tredobbelte af det passende vederlag, når der henses til, at det fremgår af 26. betragtning til direktivet, at direktivets formål ikke er at indføre en pligt til at fastsætte en erstatning, der har karakter af straf?
 (1) EUT L 157, s. 45.


text:
28.6.97 I DA I De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 199/ 15
 Appellanterne har nedlagt følgende påstande : Sag anlagt den 5 . maj 1997 af Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber mod Den Franske Republik
 — Ophævelse af den af De Europæiske Fællesskabers Ret
 ( Sag C-175/97)
 i Første Instans den 27 . februar 1997 i sag T-106/95
 afsagte dom. ( 97/C 199/29 )
 — Følgelig annullation af Kommissionens beslutning af
 8 . februar 1995 (').
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den
 — Det fastslås, at de anfægtede bestemmelser i den fran 5 . maj 1997 anlagt sag mod Den Franske Republik af
 ske lov af 2 . juli 1990 i henhold til artikel 92, stk. 1 , Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved Mi
 er uforenelige med fællesmarkedet. chel Nolin og Laura Pignataro, som befuldmægtigede, og
 med valgt adresse i Luxembourg hos Carlos Gomez de la
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter: Cruz, Wagner-Centret, Kirchberg.
 Ved dommen har Retten tilsidesat EF-traktatens artikel 90,
 stk . 2 , og artikel 92 . Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber har ned
 lagt følgende påstande :
 Det savner grundlag, når Retten har antaget, at den omtvi
 stede støtte, som består i et nedslag på 85 % i beregnings
 grundlaget for ejendomsskatter og lønafgift, alene kom — Det fastslås, at Den Franske Republik har tilsidesat de
 penserer for de meromkostninger som følge af udførelse af forpligtelser som påhviler den i henhold til EF-trakta
 offentlige tjenesteydelser, som det franske postvæsen må ten og Rådets direktiv 93/89/EØF af 25 . oktober 1993
 bære . Den tilkendte støtte er en fordel for alle de former om opkrævning i medlemsstaterne af afgifter på visse
 for virksomhed, som postvæsenet udøver, herunder aktivi køretøjer, der anvendes til vejgodstransport, samt af
 teter på områder, der er underlagt fri konkurrence, hvorfor vejafgifter og brugsafgifter for benyttelse af visse infra
 der foreligger en krydssubsidiering. Retten har opretholdt strukturer ('), idet den ikke inden for den fastsatte frist
 Kommissionens beslutning, selv om der ikke forelå nogen har vedtaget og under alle omstændigheder ikke har
 analytiske regnskabsmæssige oplysninger, idet alene så givet underretning om de love og administrative be
 danne ville have gjort det muligt at undersøge, hvorvidt stemmelser, som er nødvendige for at efterkomme
 det udelukkende var de former for virksomhed, der er for direktivet .
 beholdt postvæsenet, som blev subsidieret.
 Vurderingen af de meromkostninger, der er forbundet med — Den Franske Republik tilpligtes at afholde sagens om
 de former for virksomhed, som er forbeholdt postvæsenet, kostninger.
 er ganske uden hold i virkeligheden . Der må sondres mel
 lem disse former for virksomhed og aktiviteterne på områ
 der, der er underlagt fri konkurrence, og som bør udøves Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 på markedet for disse på de vilkår, der gælder dér. Trakta
 tens artikel 92 finder fuldt ud anvendelse på disse aktivite
 ter. Kommissionen er forpligtet til at sikre, at støtten ikke I henhold til EF-traktatens artikel 189 , stk. 3 , er et direk
 indebærer en subsidiering af disse . tiv med hensyn til det tilsigtede mål bindende for enhver
 medlemsstat, som det rettes til , og ifølge traktatens
 Det antages i den appellerede dom, at postvæsenet udøver artikel 5 skal medlemsstaterne træffe alle almindelige eller
 sin virksomhed som helhed på vilkår, der er udtryk for en særlige foranstaltninger, som er egnet til at sikre opfyldel
 økonomisk balance . Det er ikke støtten, der gør det muligt sen af de forpligtelser, som navnlig følger af retsakter ud
 at opnå dette, men den fortjeneste, der med urette opnås i stedt af Fællesskabets institutioner.
 forbindelse med udøvelsen af de aktiviteter på områder
 underlagt fri konkurrence, som er begunstiget af skattefor
 delen .
 Det pågældende direktivs artikel 13 foreskriver, at med
 lemsstaterne skal sætte de nødvendige love og administra
 Den vejede andel på 34,7% , som Kommissionen er gået tive bestemmelser i kraft for at efterkomme direktivet in
 ud fra med henblik på at tage hensyn til postvæsenets for den den 1 . januar 1995 .
 dele i forbindelse med udøvelsen af dets aktiviteter på om
 råder, der er underlagt fri konkurrence — nærmere be
 stemt som følge af opretholdelsen af postnettet i landdi
 Domstolen har ved dom af 5 . juli 1995 i sag C-21 /94 ,
 strikterne — og som er blevet tiltrådt ved den appellerede
 Europa-Parlamentet mod Rådet ( Sml . I, s . 1827), annulle
 dom, er ikke i overensstemmelse med de faktiske forhold,
 ret direktiv 93/89/EØF, men har opretholdt dets retsvirk
 Det fremgår af omsætningen, af 75 % af de aktiviteter, der
 ninger, indtil Rådet har udstedt et nyt direktiv. Denne
 udøves af postkontorerne i landdistrikterne, falder inden
 dom kan ikke begrunde en manglende gennemførelse af
 for de områder, der er underlagt fri konkurrence . Når hen direktivet .
 ses til denne andel , repræsenterer støtten et betydeligt
 højere beløb end meromkostningerne.
 (•) EFT nr. L 279 af 12 . 11 . 1993 , s . 32 .
 (') EFT nr. C 262 af 7. 10 . 1995 , s . 11 .


text:
6.8.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 232/37
 Sag anlagt den 6. juni 2011 — European Dynamics Luxembourg m.fl. mod KHIM
 (Sag T-299/11)
 2011/C 232/64
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøgere: European Dynamics Luxembourg SA (Ettelbrück, Luxembourg), Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (Athen, Grækenland) og European Dynamics Belgium SA (Bruxelles, Belgien) (ved advokaterne N. Korogiannakis og M. Dermitzakis)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)
 Sagsøgernes påstande
 —
 KHIM’s beslutning, der er meddelt til sagsøgeren med skrivelse af 28. marts 2011, om at vælge det af sagsøgeren afgivne tilbud i den offentlige udbudsprocedure nr. AO/021/10 »Eksterne tjenesteydelser til program- og projektledelse og teknisk rådgivning på it-området« som den tredje kontrahent i rækkefølgen, samt alle KHIM’s relaterede beslutninger, herunder dem, som tildeler kontrakten til den anden og tredje kontrahent i rækkefølgen, annulleres.
 —
 KHIM tilpligtes at betale sagsøgerne erstatning for tab som følge af den pågældende udbudsprocedure svarende til et beløb stort 6,5 mio. EUR.
 —
 Endvidere tilpligtes KHIM at betale sagsøgerne erstatning for fortabt mulighed og krænkelse af omdømme og troværdighed svarende til et beløb stort 650 000 EUR.
 —
 KHIM tilpligtes at betale sagsøgernes omkostninger og andre omkostninger, der er afholdt i forbindelse med denne sag, selv hvis der ikke gives sagsøgerne medhold i de nedlagte påstande.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgerne fremsat fire anbringender.
 1)
 Første anbringende vedrører tilsidesættelse af artikel 100, stk. 2, i forordning nr. 1605/2002 (1). Sagsøgerne har især gjort en tilsidesættelse af begrundelsesforpligtelsen gældende, for så vidt som den ordregivende myndighed har afvist at give sagsøgerne en fyldestgørende begrundelse eller forklaring og har afvist at offentliggøre de respektive fordele ved de tilbud, der er afgivet af de andre tilslagsmodtagere.
 2)
 Andet anbringende vedrører en tilsidesættelse af udbudsbetingelserne, for så vidt som krav, som ikke er nævnt i udbudsbetingelserne, er blevet taget i betragtning.
 3)
 Tredje anbringende vedrører et åbenbart fejlagtigt skøn samt uklare og ubegrundede kommentarer fra bedømmelsesudvalget.
 4)
 Fjerde anbringende vedrører en diskriminerende behandling af tilbudsgivere, manglende overholdelse af udelukkelseskriterier for valgte tilbudsgivere, tilsidesættelse af artikel 93, stk. 1, litra f), artikel 94 og 96 i forordning nr. 1605/2002 og artikel 133a og 134b i forordning nr. 2342/2002 (2) samt tilsidesættelse af princippet om god forvaltningsskik. Ifølge sagsøgeren burde den anden valgte tilbudsgiver have været udelukket.
 (1) Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002 af 25.6.2002 om finansforordningen vedrørende De Europæiske Fællesskabers almindelige budget (EFT L 248, s. 1).
 (2) Kommissionens forordning (EF, Euratom) nr. 2342/2002 af 23.12.2002 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002 om finansforordningen vedrørende De Europæiske Fællesskabers almindelige budget (EFT L 357, s. 1).


text:
27.4.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 138/62
 Sag anlagt den 27. februar 2015 — Flabeg Deutschland mod Kommissionen
 (Sag T-103/15)
 (2015/C 138/81)
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: Flabeg Deutschland GmbH (Nürnberg, Tyskland) (ved advokaterne M. Küper og E.-M. Schwind)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgerens påstande
 —
 Kommissionens afgørelse af 25. november 2014, Statsstøtte SA.33995 (2013/C) (ex 2013/NN) C(2014) 8786 endelig, navnlig artikel 1, 2, 3, stk. 1 og 2, artikel 4 og 5 (det fastslåede om, at der er tale om støtte, og at EEG 2012, herunder den særlige godtgørelsesordning, er uforenelig med Fællesmarkedet) samt artikel 6, sammenholdt med artikel 7 (anordning af umiddelbar delvis tilbagesøgning fra de begunstigede), annulleres.
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført to anbringender.
 1.
 Første anbringende: Betingelserne i artikel 107 TEUF er ikke opfyldt.
 Sagsøgeren har gjort gældende, at EEG-afgiftsordningen og den særlige godtgørelsesordning i EEG 2012 ikke udgør støtte som omhandlet i artikel 107, stk. 1, TEUF. For det tilfælde, at det måtte blive tiltrådt, at den særlige godtgørelsesordning i EEG 2012 udgør støtte som omhandlet i nævnte bestemmelse, er den begrundet i henhold til artikel 107, stk. 3, litra b) og c), TEUF (støtte, der kan fremme virkeliggørelsen af vigtige projekter af fælleseuropæisk interesse, henholdsvis fremme af udviklingen af visse erhvervsgrene eller økonomiske regioner, når den ikke ændrer samhandelsvilkårene i strid med den fælles interesse), og ordningen ville dermed ikke være i strid med bestemmelserne om støtte.
 2.
 Andet anbringende: Fællesskabets retningslinjer for støtte til miljøbeskyttelse og energi, der er relevante i forbindelse med tilpasningsplanen (the Environmental and Energy State Aide Guidelines - EEAG), finder ikke anvendelse
 Sagsøgeren har gjort gældende, at EEAG, der er relevant i forbindelse med den i artikel 3 i den af sagsøgte vedtagne afgørelse fastsatte størrelse af det beløb, der skal tilbagesøges, og som trådte i kraft pr. den 1. juli 2014, ikke finder anvendelse på de relevante instrumenter, EEG-afgiftsordningen og den særlige godtgørelsesordning i EEG 2012, idet disse ikke udgør støtte, og idet princippet om lovlighed i forvaltningen, som også gælder på EU-plan, er til hinder herfor.