text:
C 333/8 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 20.11.1999
 EF-traktatens artikel 52 (efter ændring nu artikel 43 EF) og arti- 2) Den Franske Republik betaler sagens omkostninger.
 kel 48 EF (tidligere artikel 58) er til hinder for bestemmelser i en
 medlemsstat, som på den ene side af virksomheder, der er etableret
 dér samt fremstiller og sælger medicinske specialiteter, opkræver en (1) EFT C 209 af 4.7.1998.
 ekstraordinær afgift på omsætningen, eksklusive skatter og afgifter
 på visse af disse medicinske specialiteter i det sidste skatteår før året
 for disse bestemmelsers vedtagelse, og på den anden side kun giver
 disse virksomheder adgang til i afgiftsgrundlaget for denne afgift at
 fradrage de omkostninger, der er afholdt i samme skatteår alene til
 forskningsvirksomhed i den afgiftsopkrævende stat, når afgiften finder
 anvendelse på virksomheder fra Fællesskabet, der er aktive i denne
 stat gennem filialer. DOMSTOLENS DOM
 (Første Afdeling)
 (1) EFT C 252 af 16.8.1997.
 af 8. juli 1999
 i sag C-186/98, straffesager mod Maria Amélia Nunes og
 Evangelina de Matos (anmodning om præjudiciel afgørelse
 fra Tribunal de Cı́rculo do Porto) (1)
 DOMSTOLENS DOM
 (»Tilskud fra Den Europæiske Socialfond — uretmæssig
 (Femte Afdeling) anvendelse — sanktioner i fællesskabsretten og i national
 ret«)
 af 8. juli 1999
 (1999/C 333/16)
 i sag C-178/98, Kommissionen for De Europæiske Fælles-
 skaber mod Den Franske Republik (1)
 (Processprog: portugisisk)
 (»Traktatbrud — direktiv 91/157/E0F om batterier og
 akkumulatorer, der indeholder farlige stoffer — medlemssta-
 tens manglende indførelse af de i direktivets artikel 6 om- (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 handlede programmer«) gjort i Samling af Afgørelser)
 (1999/C 333/15) I sag C-186/98, angående en anmodning, som Tribunal de
 Cı́rculo do Porto (Portugal) i medfør af EF-traktatens arti-
 kel 177 (efter ændring nu artikel 234 EF) har indgivet til
 (Processprog: fransk) Domstolen for i de for nævnte ret verserende straffesager mod
 Maria Amélia Nunes og Evangelina de Matos at opnå en
 præjudiciel afgørelse vedrørende fortolkningen af fællesskabs-
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 bestemmelserne om uretmæssig anvendelse af tilskud fra
 gjort i Samling af Afgørelser)
 Den Europæiske Socialfond, har Domstolen (Første Afdeling),
 sammensat af afdelingsformanden, P. Jann (refererende dom-
 I sag C-178/98, Kommissionen for De Europæiske Fællesska- mer), og dommerne D.A.O. Edward og L. Sevón; generaladvo-
 ber (befuldmægtigede: Götz zur Hausen og Olivier Couvert- kat: F.G. Jacobs; justitssekretær: R. Grass, den 8. juli 1999
 Castéra) mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 (befuldmægtigede: Kareen Rispal-Bellanger og Romain Nadal),
 angående en pastand om, at det fastslås, at Den Franske 1) En uretmæssig anvendelse af tilskud fra Den Europæiske
 Republik ikke har overholdt de forpligtelser, der påhviler den i Socialfond er ikke strafbar ifølge fællesskabsretten.
 henhold til Rådets direktiv 91/157/EØF af 18. marts 1991 om
 batterier og akkumulatorer, der indeholder farlige stoffer (EFT 2) Medlemsstaterne skal ifølge EF-traktatens artikel 5 (efter æn-
 L 78, s. 38), idet den ikke har truffet og/eller givet meddelelse dring nu artikel 10 EF) træffe alle effektive foranstaltninger med
 om alle de foranstaltninger, der er nødvendige for at efterkom- henblik på at forfølge adfærd, der skader Fællesskabets finansielle
 me direktivets artikel 6, har Domstolen (Femte Afdeling), interesser. Disse foranstaltninger kan omfatte strafferetlige sank-
 sammensat af afdelingsformanden, J.-P. Puissochet, og dom- tioner, selv når der kun er fastsat civilretlige sanktioner i
 merne P. Jann, C. Gulmann (refererende dommer), D.A.O. fællesskabsbestemmelserne. Den foreskrevne sanktion skal svare
 Edward og L. Sevon; generaladvokat: G. Cosmas; justitssekre- til den sanktion, som efter national ret gælder for overtrædelser
 tær: R. Grass, den 8. juli 1999 afsagt dom, hvis konklusion af samme art og grovhed, og sanktionen skal være effektiv, stå i
 lyder således: et rimeligt forhold til overtrædelsen og have en afskrækkende
 virkning.
 1) Den Franske Republik har ikke overholdt de forpligtelser, der
 påhviler den i henhold til artikel 6 i Rådets direktiv 91/157/EØF
 af 18. marts 1991 om batterier og akkumulatorer, der indeholder (1) EFT C 209 af 4.7.1998.
 farlige stoffer, idet den ikke inden for den fastsatte frist har truffet
 alle de foranstaltninger, der er nødvendige for at efterkomme
 denne artikel.


text:
16.9.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 224/26
 Sag anlagt den 20. juli 2006 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Storhertugdømmet Luxembourg
 (Sag C-319/06)
 (2006/C 224/50)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved J. Enegren og G. Rozet, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Storhertugdømmet Luxembourg
 Sagsøgerens påstande
 —
 Det fastslås, at Storhertugdømmet Luxembourg har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 3, stk. 1 og 10, i direktiv 96/71/EF samt i artikel 49 EF og 50 EF, idet
 1)
 det har gjort gældende, at bestemmelserne i punkt 1, 2, 8 og 11 i artikel 1, stk. 1, i lov af 20. december 2002 udgør tilsynsbestemmelser, der berører grundlæggende nationale retsprincipper (ordre public),
 2)
 det ikke i denne lovs artikel 1, stk. 1, nr. 3, har foretaget en fuldstændig gennemførelse af bestemmelserne i artikel 3, stk. 1, litra a), i direktiv 96/71/EF (1),
 3)
 det i denne lovs artikel 7, stk. 1, har fastsat betingelser, der er formuleret således, at den fornødne klarhed til at garantere retssikkerheden mangler,
 4)
 og det i denne lovs artikel 8 bestemmer, at dokumenter, som er nødvendige til kontrolformål, opbevares af en ad hoc befuldmægtiget person, der er bosiddende i Luxembourg.
 —
 Storhertugdømmet Luxembourg tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Med sit første klagepunkt foreholder Kommissionen i det væsentlige Storhertugdømmet Luxembourg, at det har anlagt en for vidtgående fortolkning af begrebet »grundlæggende retsprincipper« i artikel 3, stk. 10, første led, i direktiv 96/71/EF. Dette klagepunkt vedrører navnlig: 1) den af den nationale lovgiver fastsatte forpligtelse for arbejdsgiveren til kun at ansætte personale, med hvilket virksomhederne, der udstationerer arbejdstagere i Storhertugdømmet, har indgået en skriftlig ansættelseskontrakt eller har oprettet et dokument, som i henhold til direktiv 91/533/EØF (2) anses for ligestillet hermed, 2) den nationale forskrift vedrørende den automatiske tilpasning af lønnen til udviklingen i leveomkostningerne, 3) forskriften vedrørende regulering af deltidsansættelse og af tidsbegrænset ansættelse, og 4) forskriften vedrørende kollektive overenskomster.
 Med sit andet klagepunkt foreholder Kommissionen Storhertugdømmet Luxembourg, at det ikke foretaget en fuldstændig gennemførelse af artikel 3, stk. 1, litra a), i direktiv 96/71/EF, idet den nationale lovgivning begrænser begrebet »minimal hviletid« til ugentlig hviletid, og udelukker andre hviletidsperioder sådan som daglig hviletid og pauser.
 Endelig påberåber Kommissionen sig med sit tredje og fjerde klagepunkt en tilsidesættelse af artikel 49 EF og artikel 50 EF som følge af den forpligtelse, der påhviler virksomheder, hvis arbejdstagere permanent eller midlertidigt udfører arbejde i Luxembourg, til 1) »inden arbejdet påbegyndes«, »alene på forespørgsel« og »hurtigst muligt« at give de oplysninger, som er nødvendige for at føre kontrol, til Inspection du travail et des mines, og 2) at udpege en ad hoc befuldmægtiget person, der er bosiddende i Luxembourg, og som skal opbevare de dokumenter, der er nødvendige til at føre kontrol med de forpligtelser, der påhviler disse virksomheder.
 (1) Europa-Parlamentet og Rådets Direktiv 96/71/EF af 16.12.1996 om udstationering af arbejdstagere som led i udveksling af tjenesteydelser (EFT L 18 af 21.1.1997, s. 1).
 (2) Rådets direktiv af 14.10.1991 om arbejdsgiverens pligt til at underrette arbejdstageren om vilkårene for arbejdskontrakten eller ansættelsesforholdet (EFT L 288, s. 32).

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
22.12.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 399/5
 Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 25. oktober 2012 — Daimler AG (sag C-318/11) og Widex A/S (sag C-319/11) mod Skatteverket (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Förvaltningsrätten i Falun — Sverige)
 (Forenede sager C-318/11 og C-319/11) (1)
 (Det fælles merværdiafgiftssystem - direktiv 2006/112/EF - artikel 170 og 171 - ottende momsdirektiv - artikel 1 - direktiv 2008/9/EF - artikel 3, litra a) - foranstaltninger til tilbagebetaling af merværdiafgift til afgiftspligtige personer, der ikke er etableret i indlandet - afgiftspligtig person, som er etableret i en medlemsstat, og som i en anden medlemsstat alene har aktiviteter i form af teknisk testvirksomhed eller forskning)
 2012/C 399/07
 Processprog: svensk
 Den forelæggende ret
 Förvaltningsrätten i Falun
 Parter i hovedsagen
 Sagsøgere: Daimler AG (sag C-318/11) og Widex A/S (sag C-319/11)
 Sagsøgt: Skatteverket
 Sagens genstand
 (C-318/11)
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Förvaltningsrätten i Falun — fortolkning af artikel 170 og 171 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (EUT L 347, s. 1), og artikel 1 og 2 i Rådets ottende direktiv 79/1072/EØF af 6. december 1979 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — foranstaltninger til tilbagebetaling af merværdiafgift til afgiftspligtige personer, der ikke er etableret i indlandet (EFT L 331, s. 11), samt artikel 2, 3 og 5 i Rådets direktiv 2008/9/EF af 12. februar 2008 om detaljerede regler for tilbagebetaling af moms i henhold til direktiv 2006/112/EF til afgiftspligtige personer, der ikke er etableret i tilbagebetalingsmedlemsstaten, men i en anden medlemsstat (EUT L 44, s. 23) — bilproducent med hjemsted i medlemsstat A, der har foretaget visse erhvervelser i medlemsstat B, for ved hjælp af sit datterselskab, der er etableret i denne medlemsstat, at foretage vintertests af sine køretøjer med henblik på salg af disse i medlemsstat A — datterselskab, der ejes 100 % af bilproducenten, og hvis hovedformål er at stille lokaler, testbaner og ydelser i tilknytning til testvirksomheden i medlemsstat B til rådighed for moderselskabet, hvilket er nødvendigt for den økonomiske virksomhed, der udøves af moderselskabet i etableringsmedlemsstaten — spørgsmålet om bilproducenten har fast forretningssted i medlemsstat B eller ej
 (C-319/11)
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Förvaltningsrätten i Falun — fortolkning af artikel 170 og 171 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem, og artikel 1 og 2 i Rådets ottende direktiv 79/1072/EØF af 6. december 1979 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — foranstaltninger til tilbagebetaling af merværdiafgift til afgiftspligtige personer, der ikke er etableret i indlandet — selskab med hjemsted i medlemsstat A, der producerer høreapparater, og som har erhvervet varer og tjenesteydelser i medlemsstat B til brug for den virksomhed, der udøves af selskabets afdeling for forskning i audiologi i denne sidstnævnte medlemsstat og hvis personale er ansat af dette selskab — spørgsmålet om selskabet, der producerer høreapparater, har fast forretningssted i medlemsstat B eller ej
 Konklusion
 1)
 En merværdiafgiftspligtig person, som er etableret i en medlemsstat, og som i en anden medlemsstat alene udfører teknisk testvirksomhed eller forskningsarbejder, men ikke afgiftspligtige transaktioner, kan ikke anses for, i denne anden medlemsstat, at råde over et »fast forretningssted, hvorfra virksomheden er blevet udøvet«, som omhandlet i artikel 1 i Rådets ottende direktiv 79/1072/EØF af 6. december 1979 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — foranstaltninger til tilbagebetaling af merværdiafgift til afgiftspligtige personer, der ikke er etableret i indlandet, som ændret ved Rådets direktiv 2006/98/EF af 20. november 2006, og artikel 3, litra a), i Rådets direktiv 2008/9/EF af 12. februar 2008 om detaljerede regler for tilbagebetaling af moms i henhold til direktiv 2006/112/EF til afgiftspligtige personer, der ikke er etableret i tilbagebetalingsmedlemsstaten, men i en anden medlemsstat.
 2)
 Denne fortolkning berøres ikke, i en situation som den, der foreligger i tvisten i hovedsagen i sag C-318/11, af den omstændighed, at den afgiftspligtige person i tilbagebetalingsmedlemsstaten råder over et helejet datterselskab, hvis formål næsten udelukkende er at levere forskellige ydelser til den pågældende person til brug for den udførte tekniske testvirksomhed.
 (1) EUT C 269 af 10.9.2011.


text:
19.11.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 340/19
 Rettens dom af 6. oktober 2011 — medi mod KHIM — Deutsche Medien Center (deutschemedi.de)
 (Sag T-247/10) (1)
 (EF-varemærker - indsigelsessag - ansøgning om EF-ordmærket deutschemedi.de - det ældre EF-ordmærke World of medi, de ældre nationale figur- og ordmærker medi.eu, medi welt, medi-Verband og medi samt det ældre handels- og firmanavn medi - relativ registreringshindring - risiko for forveksling - artikel 8, stk. 1, i forordning (EF) nr. 207/2009)
 2011/C 340/38
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: medi GmbH & Co. KG (Bayreuth, Tyskland) (ved advokaterne H. Lindner, D. Terheggen og T. Kiphuth)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (ved S. Schäffner, som befuldmægtiget)
 Den anden part i sagen for appelkammeret ved Harmoniseringskontoret og intervenient ved Retten: Deutsche Medien Center GmbH (Dortmund, Tyskland) (ved advokat R. Bodemann)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelse truffet den 16. marts 2010 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1366/2008-4) vedrørende en indsigelsessag mellem Weihermüller & Voigtmann GmbH & Co. KG og Deutsche Medi Präventions GmbH.
 Konklusion
 1)
 Afgørelsen truffet den 16. marts 2010 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1366/2008-4) annulleres.
 2)
 Harmoniseringskontoret bærer sine egne omkostninger og betaler medi GmbH & CO. KG’s omkostninger.
 3)
 Deutsche Medien Center GmbH bærer sine egne omkostninger.
 (1) EUT C 209 af 31.7.2010.


text:
24.12.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 330/20
 Dom afsagt af Retten i Første Instans den 25. oktober 2005 — Fardoom og Reinard mod Kommissionen
 (Sag T-43/04) (1)
 (»Tjenestemænd - karriereudviklingsrapport - bedømmelsesåret 2001/2002«)
 (2005/C 330/50)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøgere: Mohammad Reza Fardoom (Roodt-sur-Syre, Luxembourg) og Maria-José Reinard (Bertrange, Luxembourg) [ved: avocats G. Bourneou og F. Frabetti]
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber [ved: befuldmægtigede J. Currall og H. Krämer]
 Sagens genstand
 Påstand om annullation principalt af bedømmelsesåret 2001/2002 for så vidt angår sagsøgerne, subsidiært af sagsøgernes karriereudviklingsrapporter for dette bedømmelsesår.
 Domskonklusion
 1)
 Afgørelsen om vedtagelse af Marie-José Reinards bedømmelsesrapport for perioden fra den 1. juli 2001 til den 31. december 2002 annulleres.
 2)
 I øvrigt frifindes Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber.
 3)
 Kommissionen bærer sine egne omkostninger og betaler de af Marie-José Reinard afholdte omkostninger.
 4)
 Mohammad Reza Fardoom bærer sine egne omkostninger.
 (1) EUT C 94 af 17.4.2004.


text:
15.9.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 315/53
 Rettens kendelse af 7. juli 2014 — SCA Hygiène Products mod Kommissionen
 (Sag T-232/13) (1)
 ((Annullationssøgsmål - miljø - direktiv 94/62/EF - emballage og emballageaffald - direktiv 2013/2/EU - ruller, rør og tromler, som der er spolet et fleksibelt materiale rundt om - ikke umiddelbart berørt - afvisning«))
 2014/C 315/90
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: SCA Hygiène Products (Tremblay-en-France, Frankrig) (ved advokaterne J.-M. Leprêtre og N. Chahid-Nouraï)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (ved A. Alcover San Pedro og J.-F. Brakeland, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Påstand om delvis annullation af Kommissionens direktiv 2013/2/EU af 7. februar 2013 om ændring af bilag I til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 94/62/EF om emballage og emballageaffald (EUT L 37, s. 10) for så vidt som Kommissionen har tilføjet ruller, rør og tromler, som der er spolet et fleksibelt materiale rundt om, dog ikke ruller, rør og tromler, der indgår som en del af en produktionsmaskine og ikke benyttes til at præsentere et produkt som en salgsenhed, til listen over eksempler på produkter, der illustrerer anvendelsen af de kriterier, der præciserer udtrykket »emballage«.
 Konklusion
 1)
 Sagen afvises.
 2)
 SCA Hygiène Products bærer sine egne omkostninger og betaler Europa-Kommissionens omkostninger.
 (1) EUT C 171 af 15.6.2014.


text:
10.9.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 269/26
 Appel iværksat den 20. juni 2011 af Deichmann SE til prøvelse af dom afsagt af Retten (Syvende Afdeling) den 13. april 2011 i sag T-202/09 — Deichmann SE mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)
 (Sag C-307/11 P)
 2011/C 269/49
 Processprog: tysk
 Parter
 Appellant: Deichmann SE (ved Rechtsanwalt O. Rauscher)
 Den anden part i appelsagen: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)
 Appellanten har nedlagt følgende påstande
 —
 Dommen afsagt af Retten for Den Europæiske Union den 13. april 2011 i sag T-202/09 ophæves.
 —
 Afgørelsen truffet den 3. april 2009 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) i sag R 224/2007-4 annulleres.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 Den foreliggende appel er iværksat til prøvelse af Rettens dom, hvorved appellantens påstand om annullation af afgørelsen truffet den 3. april 2009 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked vedrørende afslag på appellantens ansøgning om registrering af et figurmærke, der gengiver et bøjet bånd omgivet af stiplede linjer, ikke blev taget til følge. Der var indgivet ansøgning om varemærkebeskyttelse for klasse 10 (»ortopædsko«) og klasse 25 (»sko«) i Nicearrangementet.
 Den anfægtede afgørelse er i strid med 7, stk. 1, litra b), og artikel 74, stk. 1, første punktum, i Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 af 26. februar 2009 om EF-varemærker (herefter »varemærkeforordningen«).
 Afgørelsen er baseret på den urigtige opfattelse, at den omstændighed, at der blot foreligger en mulighed eller en sandsynlighed for, at det omhandlede tegn anvendes på en sådan måde, at det ikke har særpræg, er tilstrækkelig til at det kan afvises, at varemærket i sin helhed har særpræg. Imidlertid er allerede en ikke fjerntliggende mulighed for, at varemærket anvendes på en sådan måde, at det har særpræg, faktisk tilstrækkelig for at overvinde den registreringshindring, der består i manglende særpræg. Dette følger af en sammenligning mellem varemærkeforordningens artikel 7, stk. 1, litra b), og ordlyden af varemærkeforordningens artikel 7, stk. 1, litra c), og udgør nu et fast princip i retspraksis fra den tyske Bundesgerichtshof og Bundespatentgericht.
 Ved (ortopædiske) skovarer opfattes et tegn bl.a. som en oprindelsesangivelse, hvis det — som det er sædvanligt ved mærkningen af skovarer — anbringes bagest på den midterste del af dæksålen, på en etiket eller på skoæsken. På baggrund af disse nærliggende anvendelsesmuligheder kan Rettens antagelse om, at det varemærke, der søges beskyttet, består i gengivelsen af en del af selve varen, ikke tiltrædes.
 Retten har endvidere undladt i sagen at forholde sig til den klare mærkningspraksis på sports- og fritidsskoområdet, som appellanten har redegjort for, selv om den i henhold til det i varemærkeforordningens artikel 74, stk. 1, første punktum, kodificerede princip om oplysning af sagen af egen drift var forpligtet hertil.
 Endelig burde Retten ikke have afvist at det omhandlede varemærke havde særpræg med den begrundelse, at det påhvilede appellanten gennem konkrete og underbyggede oplysninger at redegøre for, at det ansøgte varemærke har særpræg.


text:
30 . 3 . 96 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr . C 95/15
 2 ) Hver part bærer sine omkostninger, herunder omkost Wales, og med valgt adresse i Bruxelles hos advokatfirmaet
 ningerne i forbindelse med sagen om foreløbige for Brick Court 8 , avenue de la Joyeuse Entrée , mod Rådet for
 holdsregler. Den Europæiske Union ( befuldmægtigede: Jürgen Huber og
 Guss Houttuin ) og Kommissionen for De Europæiske
 (') EFT nr. C 43 af 12 . 2 . 1994 . Fællesskaber ( befuldmægtigede : Frank Benyon og Lucio
 Gussetti ) angående en begæring om udsættelse af gennem
 førelsen af Rådets forordning ( EØF ) nr. 3254/91 af 4 . no
 vember 1991 om forbud mod anvendelse af rævesakse i
 Fællesskabet og indførsel til Fællesskabet af skind og varer
 fremstillet på basis af visse vilde dyrearter med oprindelse i
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS lande, der anvender rævesakse eller fangstmetoder, som
 ikke opfylder de internationale standarder for human
 den 15 . februar 1996
 fældefangst ( EFT nr. L 308 , s. 1 ), har Rettens præsident den
 i sag T-125/95 , Hassan Belhanbel mod Kommissionen for 12 . februar 1996 afsagt kendelse, hvis konklusion lyder
 De Europæiske Fællesskaber ( J ) således :
 (Tjenestemænd — udvælgelsesprøve — afgørelse fra udvæl
 gelseskomitéen om, at en ansøger ikke har bestået den 1 ) Begæringen om foreløbige forholdsregler tages ikke til
 mundtlige prøve — rækkevidden af begrundelsespligten) følge.
 ( 96/C 95/29 )
 2 ) Afgørelsen om sagens omkostninger udsættes.
 (Processprog: fransk)
 I sag T-125/95 , Hassan Belhanbel, tidligere midlertidigt
 ansat i Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber,
 Namur ( Belgien), ved advokaterne Jean-Noël Louis, Thierry
 Demaseure og Ariane Tornel, Bruxelles, og med valgt
 adresse i Luxembourg hos Fiduciaire Myson SARL, 1 , rue Sag anlagt den 21 . december 1995 af » T « mod Europa-
 Parlamentet
 Glesener, mod Kommissionen for De Europæiske Fælles
 skaber ( befuldmægtiget: Ana Maria Alves Vieira ), hvori der ( Sag T-233/95 )
 er nedlagt påstand om annullation af den af udvælgelsesko ( 96/C 95/31 )
 mitéen for udvælgelsesprøven KOM/B/765 trufne afgørelse
 om at give sagsøgeren et lavere pointtal ved den mundtlige
 prøve end det som minimum krævede og om ikke at opføre (Processprog: græsk)
 ham på reservelisten, har Retten ( Tredje Afdeling ), sammen
 sat af afdelingsformanden, C. P. Briët, og dommerne B.
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 Vesterdorf og A. Potocki; justitssekretær: H. Jung, den
 den 21 . december 1995 anlagt sag mod Europa-Parlamentet
 15 . februar 1996 afsagt dom, hvis konklusion lyder
 således :
 af »T «, ved advokat Charios Tagaras, Thessaloniki, og med
 valgt adresse i Luxembourg hos advokat Evelyne Korn, 21 ,
 rue de Nassau .
 1 ) Kommissionen frifindes.
 2 ) Hver part bærer sine omkostninger. Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande :
 (') EFT nr. C 208 af 12 . 8 . 1995 . — Sagsøgerens bedømmelsesrapport for perioden 1 . januar
 1993 til 1 . januar 1995 , navnlig punkt 10.1 , annulle
 res .
 — Europa-Parlamentets generalsekretærs afgørelse af
 19 . september 1995 , hvorved denne stadfæstede ovenfor
 KENDELSE AFSAGT AF PRÆSIDENTEN nævnte bedømmelsesrapport, annulleres .
 FOR RETTEN I FØRSTE INSTANS
 den 12 . februar 1996 — Sagsøgte tilpligtes at afholde sagens omkostninger .
 i sag T-228/95 R, S. Lehrfreund Ltd. mod Rådet for Den
 Europæiske Union og Kommissionen for De Europæiske Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Fællesskaber
 ( 96/C 95/30 ) Sagsøgeren, der er tjenestemand ved Europa-Parlamentet i
 lønklasse A 5 og arbejder i Den Juridiske Tjeneste, har
 anført, at med henblik på at forfremme en anden tjeneste
 (Processprog: engelsk) mand var de konkrete bedømmelsespunkter i hans udtalelse
 for perioden 1 . januar 1993 til 1 . januar 1995 blevet
 I sag T-228/95 R, S. Lehrfreund Ltd . ved Nicholas Forwood, udfærdiget i forvejen, således at der ikke svarede til de reelle
 QC, og Barrister Mark Hoskins of the Bar of England and forhold . Sagsøgeren har som bevis herfor henvist til
 ---pagebreak--- Nr . C 95/ 16 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 30 . 3 . 96
 uoverensstemmelse mellem de konkrete bedømmelsespunk 1994 vedrørende det første parti flasker, som Itamsider
 ter og den generelle vurdering, som fremgår af udtalelsen. havde leveret. Sagsøgeren gør gældende, at denne erklæring,
 Sagsøgeren har anført, at hans store fremgang som anført der blev udarbejdet under tilsidesættelse af kontradik
 under den generelle vurdering sammenlignet med den tionsprincippet, som skal tilgodeses, for at erklæringen er
 tidligere bedømmelsesrapport ikke kommer til udtryk i de behørigt indhentet, indeholder flere forkerte tekniske oplys
 konkrete bedømmelsespunkter. Derfor er udfærdigelsen af ninger. Den 21 . april 1994 ophævede SOMAGAZ ensidigt
 hans udtalelse sket under tilsidesættelse af de herfor kontrakten, selvom selskabet havde taget såvel de flasker,
 relevante bestemmelser og af princippet om god administra der var leveret med første, som med andet parti, i brug.
 tion, og er desuden behæftet med magtfordrejning. Desuden
 har sagsøgeren gjort gældende, at der foreligger en tilside Sagsøgeren har nærmere anført, at Kommissionens tjene
 sættelse af hans ret til forsvar, eftersom han ikke fik stegrene ikke har taget nogen som helst form for initiativ
 mulighed for at forsvare sine interesser, og at begrundelses med henblik på godkendelse af betaling for leverancen,
 pligten heller ikke er blevet opfyldt, idet Parlamentets hvilket har forårsaget betydelige skader for sagsøgeren, ikke
 generalsekretær, som sagsøgeren appellerede til, ikke blot af økonomisk art; Itamsider har således måttet afholde
 begrundede sin stadfæstelse af udtalelsen . udgifter til fremstilling og forsendelse til Mauretanien uden
 at få betaling og er som følge heraf blevet bragt i en uhyre
 vanskelig økonomisk situation, der endog indebar, at der
 blev fremsat konkursbegæring.
 Sag anlagt den 17. januar 1996 af Francesco Perillo mod Efter sagsøgerens opfattelse har Kommissionen under denne
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber sag udvist en adfærd, der er ansvarspådragende for Fælles
 skabet ifølge EF-traktatens artikel 178 og 215 , stk . 2 , og
 ( Sag T-7/96 ) sagsøgeren har påstået Kommissionen pålagt at betale
 ( 96/C 95/32 ) erstatning for det tab, sagsøgeren har lidt .
 (Processprog: fransk)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 den 17. januar 1996 anlagt sag mod Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber af Francesco Perillo, Altamura, Sag anlagt den 24 . januar 1996 af Européenne Automobile
 Italien, ved advokat Mario Spandre, Bruxelles, og med valgt SARL mod Kommissionen for De Europæiske Fælles
 adresse i Luxembourg hos advokat Pierre Thielen, 21 , rue de skaber
 Nassau .
 ( Sag T-9/96 )
 ( 96/C 95/33 )
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande :
 — Kommissionen tilpligtes at betale 1 338 775 ECU i (Processprog: fransk)
 erstatning, idet sagsøgeren dog forbeholder sig ret til at
 forhøje eller nedsætte kravet under sagen. Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 den 24 . januar 1996 anlagt sag mod Kommissionen for De
 — Kommissionen tilpligtes at betale renter af beløbet fra Europæiske Fællesskaber af Européenne Automobile
 den 14 . april 1994 at regne. SARL, Carcassonne ( Frankrig ), ved advokat Jean Claude
 Fourgoux, Paris, og med valgt adressse i Luxembourg hos
 — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostnin advokat Pierrot Schiltz, 4 , rue Béatrix de Bourbon .
 ger .
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande :
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 — Kommissionen tilpligtes at betale sagsøgeren 200 000
 Sagsøgeren, der fremstiller gasflasker under navnet Itamsi ECU i erstatning uden for kontrakt.
 der, har anført, at han fik tilslag på tilbud om levering af
 40 000 tomme gasflasker til Société Mauritanienne de Gaz
 — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostnin
 ( SOMAGAZ ) i henhold til licitation nr. 3605 , udskrevet
 ger .
 under Programme Régional Gaz, der finansieres af Den
 Europæiske Udviklingsfond . Til opfyldelse af sine forplig
 telser i henhold til kontrakten sendte Itamsider varerne til Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Mauretanien i fire partier: den 5 . oktober 1993 7 007
 flasker, den 1 . december 1993 24 381 flasker, den 7. februar Sagsøgeren, der driver virksomhed som mellemhandler
 1994 6 779 flasker og den 14 . februar 1994 1 889 flasker; inden for distribution af motorkøretøjer, idet selskabet
 varerne blev oplagret på havnen og blev efterfølgende foretager parallelimport som fuldmægtig for den endelige
 afhentet af SOMAGAZ . SOMAGAZ reklamerede i gene forbruger i overensstemmelse med bestemmelserne i Kom
 relle vendinger over gasflaskernes kvalitet. På denne bag missionens forordning ( EØF ) nr. 123/85 , har anfægtet
 grund blev der på initiativ af Kommissionens repræsentant i Kommissionens passivitet, dels for så vidt angår den klage,
 Mauretanien indhentet en sagkyndig erklæring af 1 . marts sagsøgeren den 27. juli 1994 indgav til DG IV i anledning af


text:
30.8.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 223/44
 Kendelse afsagt af Retten i Første Instans den 11. juli 2008 — WellBiz mod KHIM — Wild (WELLBIZ)
 (Sag T-451/07) (1)
 (EF-varemærker - indsigelse - tilbagetagelse af indsigelsen - ufornødent at træffe afgørelse)
 (2008/C 223/76)
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: WellBiz Verein (Eschen, Liechtenstein) (ved avocat M. Schnetzer)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (ved S. Schäffner, som befuldmægtiget)
 Den anden part i sagen for appelkammeret ved Harmoniseringskontoret: Rudolf Wild GmbH & Co. KG (Eppelheim, Tyskland)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelse truffet den 2. oktober 2007 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1575/2006-1) vedrørende en indsigelsessag mellem WellBiz Verein og Rudolf Wild GmbH & Co. KG.
 Konklusion
 1)
 Det er ufornødent at træffe afgørelse i sagen.
 2)
 WellBiz Verein og Harmoniseringskontoret bærer deres egne omkostninger.
 (1) EUT C 37 af 9.2.2008.


text:
10.3.2007
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 56/6
 Domstolens dom (Anden Afdeling) af 25. januar 2007 — Carol Marilyn Robins, John Burnett mod Secretary of State for Work and Pensions (anmodning om præjudiciel afgørelse fra High Court of Justice (Chancery Division) — Det Forenede Kongerige)
 (Sag C-278/05) (1)
 (Beskyttelse af arbejdstagerne i tilfælde af arbejdsgiverens insolvens - direktiv 80/987/EØF - gennemførelse - artikel 8 - supplerende faglige eller tværfaglige forsikringsordninger - ydelser i forbindelse med alderdom - beskyttelse af erhvervede rettigheder - beskyttelsens omfang - en medlemsstats ansvar for ukorrekt gennemførelse af et direktiv - betingelser)
 (2007/C 56/09)
 Processprog: engelsk
 Den forelæggende ret
 High Court of Justice (Chancery Division)
 Parter i hovedsagen
 Sagsøgere: Carol Marilyn Robins, John Burnett
 Sagsøgt: Secretary of State for Work and Pensions
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — High Court of Justice (Chancery Division) — fortolkning af artikel 8 i Rådets direktiv 80/987/EØF af 20. oktober 1980 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om beskyttelse af arbejdstagerne i tilfælde af arbejdsgiverens insolvens (EFT L 283, s. 23) — rækkevidden af forpligtelsen til at beskytte de rettigheder, som arbejdstagerne har optjent eller optjener i relation til ydelser ved alderdom
 Konklusion
 1)
 Artikel 8 i Rådets direktiv 80/987/EØF af 20. oktober 1980 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om beskyttelse af arbejdstagerne i tilfælde af arbejdsgiverens insolvens skal fortolkes således, at finansieringen af erhvervet ret til ydelser i forbindelse med alderdom i tilfælde af arbejdsgiverens insolvens og utilstrækkelige midler hos supplerende faglige eller tværfaglige forsikringsordninger ikke nødvendigvis skal sikres af medlemsstaterne selv og heller ikke skal være fuldstændig.
 2)
 Artikel 8 i direktiv 80/987 er til hinder for en beskyttelsesordning som den i hovedsagen omhandlede.
 3)
 Vedkommende medlemsstats ansvar i tilfælde af ukorrekt gennemførelse af artikel 8 i direktiv 80/987 er underlagt en konstatering af en åbenbar og alvorlig overskridelse af grænserne for nævnte stats skønsbeføjelse.
 (1) EUT C 243 af 1.10.2005.


text:
19.3.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 69/7
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendelse afsagt den 17. november 2004 af Symvoulio tis Epikratias (Grækenland) i sagen MEDIPAC - Th. KAZANTZIDIS mod VENIZELIO-PANANIO (PE.S.Y. KRITIS)
 (Sag C-6/05)
 (2005/C 69/14)
 Processprog: græsk
 Ved kendelse afsagt den 17. november 2004, indgået til Domstolens Justitskontor den 5. januar 2005, har Symvoulio tis Epikratias (Grækenland) i sagen MEDIPAC - Th. KAZANTZIDIS mod VENIZELIO-PANANIO (PE.S.Y. KRITIS) forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 1)
 Ved udbud efter Rådets direktiv 93/36/EØF om indkøb af medicinsk udstyr som omhandlet i direktiv 93/42/EØF, og for så vidt disse udbud gennemføres efter ordningen om det laveste tilbud, har den ordregivende myndighed som køber af de pågældende varer da mulighed for i henhold til bestemmelserne i direktiv 93/42/EØF, sammenholdt med bestemmelserne i Rådets direktiv 93/36/EØF, at afvise et tilbud angående medicinsk udstyr, som er forsynet med EF-mærkning, og som har været underkastet kvalitetskontrol af den kompetente myndighed, med den begrundelse, at det rent teknisk ikke kan antages på stadiet for den tekniske vurdering på grund af vægtige indvendinger mod udstyrets kvalitetsmæssige egenskaber, hvilket tillige er forbundet med beskyttelsen af den offentlige sundhed og med den særlige anvendelse, som de medicinske produkter, der skal leveres, er bestemt til, og hvorefter disse produkter skønnes uegnede og uhensigtsmæssige til denne anvendelse (under den forudsætning, at disse indsigelser er undergivet domstolsprøvelse for så vidt angår deres rigtighed, hvis denne bestrides)?
 2)
 Såfremt spørgsmålet besvares bekræftende, har den ordregivende myndighed som køber af de pågældende varer da, af ovennævnte grunde, mulighed for umiddelbart at skønne, at det medicinske udstyr, som er forsynet med EF-mærkning, er uegnet til den særlige anvendelse, som det er bestemt til, eller skal beskyttelsesklausulerne i direktiv 93/42/EØF og ovennævnte tværministerielle dekret DY7/oik.2480/1994 først bringes i anvendelse, hvilket giver den kompetente myndighed – i Grækenland Ministeriet for sundhed, forsorg og social sikring ved Direktoratet for Biomedicinsk Teknologi – mulighed for at træffe foranstaltninger efter fremgangsmåden i direktivets artikel 8, såfremt det medicinske udstyr, når det er korrekt anbragt og vedligeholdt, kan bringe patienternes eller brugernes liv eller sikkerhed i fare, eller fremgangsmåden i artikel 18, såfremt det konstateres, at EF-mærkningen er blevet anbragt uretmæssigt?
 3)
 Under hensyntagen til besvarelsen af det andet spørgsmål, og såfremt ovennævnte sikkerhedsklausuler først skal bringes i anvendelse, er den kompetente myndighed da forpligtet til at afvente resultatet af proceduren, som er blevet indledt enten i henhold til artikel 8 eller artikel 18 i direktiv 93/42/EØF, og er den desuden bundet af dette resultat i den forstand, at myndigheden er forpligtet til at anskaffe sig varen, selv om det er bevist, at dens anvendelse er til fare for den offentlige sundhed og i almindelighed er uegnet til den anvendelse, som den ordregivende myndighed har bestemt den til?


text:
17.7.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 231/43
 Sag anlagt den 15. maj 2017 — VSM mod EUIPO (WE KNOW ABRASIVES)
 (Sag T-297/17)
 (2017/C 231/53)
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: VSM . Vereinigte Schmirgel- und Maschinen-Fabriken AG (Hannover, Tyskland) (ved advokat M. Horak)
 Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)
 Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO
 Det omtvistede varemærke: EU-ordmærket »WE KNOW ABRASIVES« — registreringsansøgning nr. 15 063 522
 Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 6. marts 2017 af Fjerde Appelkammer ved EUIPO (sag R 1595/2016-4)
 Påstande
 —
 Den anfægtede afgørelse annulleres.
 —
 EUIPO tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Anbringender
 —
 Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra b), sammenholdt med artikel 7, stk. 2, i forordning nr. 207/2009
 —
 Tilsidesættelse af artikel 63, stk. 1, sammenholdt med artikel 58 og 59 i forordning nr. 207/2009, tilsidesættelse af artikel 63, stk. 2, i forordning nr. 207/2009 og dermed af retten til forsvar.


text:
30.4.2004
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 118/10
 DOMSTOLENS DOM
 (Femte Afdeling)
 af 29. april 2004
 i sag C-222/01, British American Tobacco Manufacturing BV mod Hauptzollamt Krefeld (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesfinanzhof) (1)
 (Frie varebevægelser - ekstern fællesskabsforsendelse - midlertidig fjernelse af forsendelses- og transportdokumenterne - brud på forseglinger og delvis aflæsning af varerne - unddragelse af en vare fra toldtilsyn - toldskylds opståen ved import - ukendt tilstedeværelse af undercover-agent fra toldmyndighederne - særlige forhold, som begrunder fritagelse for eller godtgørelse af importafgifter - den hovedforpligtedes ansvar i tilfælde af urigtigheder eller åbenlys forsømmelse begået af personer, som denne betjener sig af)
 (2004/C 118/18)
 Processprog: tysk
 I sag C-222/01, angående en anmodning, som Bundesfinanzhof (Tyskland) i medfør af artikel 234 EF har indgivet til Domstolen for i den for nævnte ret verserende sag, British American Tobacco Manufacturing BV mod Hauptzollamt Krefeld, at opnå en præjudiciel afgørelse vedrørende fortolkningen af fællesskabsbestemmelserne om toldskylds opståen og om fritagelse for og godtgørelse af toldskyld, har Domstolen (Femte Afdeling), sammensat af dommerne C.W.A. Timmermans (refererende dommer), som fungerende formand for Femte Afdeling, A. La Pergola og S. von Bahr; generaladvokat: A. Tizzano; justitssekretær: ekspeditionssekretær M.-F. Contet, den 29. april 2004 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 1)
 For så vidt som den midlertidige fjernelse af T1-angivelsen fra den vare, som det vedrører, er til hinder for, at nævnte dokument kan fremlægges på ethvert eventuelt forlangende fra toldmyndighedernes side, udgør en sådan fjernelse unddragelse af denne vare fra toldtilsyn i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 2, stk. 1, litra c), Rådets forordning (EØF) nr. 2144/87 af 13. juli 1987 om toldskyld, selv om toldmyndighederne ikke har forlangt dette dokument forelagt eller ikke har konstateret, at det ikke på deres forlangende kunne være forelagt uden væsentlig forsinkelse.
 2)
 Den omstændighed, at tilsidesættelserne af ordningen for fællesskabsforsendelse udspringer af handlinger foretaget af en undercover-agent fra toldmyndighederne, udgør et særligt forhold i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 13, stk. 1, i Rådets forordning (EØF) nr. 1430/79 af 2. juli 1979 om godtgørelse af eller fritagelse for import- eller eksportafgifter, som ændret ved Rådets forordning (EØF) nr. 3069/86 af 7. oktober 1986, som i givet fald begrunder, at der skal indrømmes fritagelse for eller godtgørelse af den afgift, som den hovedforpligtede har betalt, såfremt der ikke kan tilregnes den hovedforpligtede nogen urigtighed eller forsømmelse.
 3)
 Urigtigheder eller åbenlys forsømmelse begået af personer, som den hovedforpligtede betjener sig af ved opfyldelsen af de forpligtelser, som påhviler ham i forbindelse med ordningen for ekstern fællesskabsforsendelse, udelukker ikke i sig selv, at der kan indrømmes den hovedforpligtede godtgørelse af afgifter, der er opstået i forbindelse med unddragelse af varer henført under denne ordning for toldtilsyn, såfremt der ikke kan tilregnes den hovedforpligtede nogen urigtighed eller forsømmelse.
 (1) EFT C 245 af 1.9.2001.


text:
6.3.2004 DA Den Europæiske Unions Tidende C 59/27
 Sag anlagt den 22. december 2003 af ARGEV Verpac- serne i gruppefritagelsesforordningen. At foreskrive yderligere
 kungsverwertungs-Gesellschaft mbH og Altstoff Recy- forpligtelser, som går ud over det i gruppefritagelsesordningen
 cling Austria Aktiengesellschaft mod Kommissionen for forskrevne, er ikke tilladeligt.
 De Europæiske Fællesskaber
 (Sag T-419/03) I øvrigt har sagsøgerne gjort gældende at de forudsete forplig-
 telser ikke kan gennemføres og er uforholdsmæssige. Beslut-
 ningens artikel 3, litra b, forudsætter, at ARGEV og/eller deres
 (2004/C 59/43) bortskaffelsespartnere løbende råder over oplysninger om
 den samlede mængde i systemer på husholdningsområdet
 (Processprog: tysk) licenseret emballage. Disse oplysninger findes imidlertid ikke.
 Endvidere kan markedsandele kun udregnes efterfølgende. Den
 af Kommissionen foreskrevne fordelingsnøgle for indsamlede
 varer kan derfor ikke anvendes. Desuden vil artikel 3, litra b,
 realistisk set medføre, at ARGEV ikke kan opfylde den af
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der myndighederne fastsatte indsamlings- og nyttiggørelseskvote.
 den 22. december 2003 anlagt sag mod Kommissionen for De Dette ville i værste fald kunne medføre, at godkendelserne
 Europæiske Fællesskaber af ARGEV Verpackungsverwertungs- fratages virksomheden. Forpligtelserne var følgelig uforholds-
 Gesellschaft mbH og Altstoff Recycling Austria Aktiengesell- mæssige, navnlig da der fandtes mindre indgribende midler til
 schaft, Wien (Østrig), ved Rechtsanwalt dr. Hanno Wollmann. at opnå de af Kommissionen tilstræbte mål. De af ARGEV
 hertil fremsatte forslag blev af Kommissionen ikke taget
 i betragtning, uden at sidstnævnte fortog nogen nærmere
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande: vurdering heraf.
 — Artikel 2 og artikel 3 i Kommissionens beslutning af
 16. oktober 2003 om en procedure i henhold til artikel 81
 EF og EØS-aftalens artikel 53 (sag COMP D3/35.470 — Endelig har sagsøgerne gjort gældende, at der mellem beslut-
 ARA, COMP D3/35.743 — ARGEV, ARO) annulleres. ningens dispositive del og begrundelserne på centrale punkter
 består uoverensstemmelser. Beslutningens begrundelse inde-
 holder begrænsninger i forpligtelserne, der er væsentlige, og
 — Subsidiært annulleres den anfægtede beslutnings artikel 3. som ikke genfindes i beslutningens dispositive del.
 — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 (1) Kommissionens forordning (EF) nr. 2790/1999 af 22.12.1999
 om anvendelse af EF-traktatens artikel 81, stk. 3, på kategorier af
 vertikale aftaler og samordnet praksis (EFT L 336, s. 21).
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 I 1994 anmeldte sagsøgerne en aftale og ansøgte om en
 negativattest eller subsidiært en beslutning om fritagelse fra
 kartelforbuddet. Ved den anfægtede beslutning godkendte
 Kommissionen på visse betingelser det af det landsdækkende
 østrigske system til indsamling og genbrug af indpakningsaf-
 fald, ARA, indgåede aftalekompleks.
 Sag anlagt den 22. december 2003 af European New Car
 Assessment Programme (»Euro NCAP«) mod Kommissio-
 Sagsøgerne har anfægtet beslutningens artikel 2 og artikel 3, nen for De Europæiske Fællesskaber
 og har gjort gældende, at den af Kommissionen fastslåede
 begrænsning af konkurrencen ikke eksisterer. Kommissionen
 (Sag T-424/03)
 støtter sig, for så vidt angår beslutningens artikel 2, på det
 forhold, at ARGEV har givet eneret inden for sine respektive
 indsamlingsregioner til de virksomheder, hvorved man har (2004/C 59/44)
 indgået indsamling- og sorteringsaftaler (»ydelsesaftaler«). Dette
 er urigtigt. Ydelseskontrakterne indeholder hverken eksklusivi-
 tet til ulempe for ARGEV eller andre forpligtelser til selskabets (Processprog: engelsk)
 fordel. Kommissionen burde, i relation til ydelsesaftaler, derfor
 frem for fritagelsen have tildelt virksomheden negativattesten,
 som der primært var blevet anmodet om.
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 Endvidere har sagsøgerne gjort gældende, at ydelsesaftalerne den 22. december 2003 anlagt sag mod Kommissionen for De
 opfylder betingelserne i gruppefritagelsesforordning 2790/ Europæiske Fællesskaber af European New Car Assessment
 1999 (1). Selv hvis ARGEV’s ydelseskontrakter havde indeholdt Programme (»Euro NCAP«), Bruxelles (Belgien), ved solicitors
 eksklusivitet (quod non), ville aftalerne have opfyldt betingel- S. Kinsella og K. Daly.


text:
31.8.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 252/11
 Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 11. juli 2013 –Den Franske Republik mod Europa-Kommissionen og Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland
 (Sag C-601/11 P) (1)
 (Appel - annullationssøgsmål - beskyttelse mod transmissible spongiforme encephalopatier - forordning (EF) nr. 746/2008 - forordning, der tillader foranstaltninger vedrørende overvågning og udryddelse, som er mindre indgribende end de tidligere fastsatte - forsigtighedsprincippet - beskyttelsesniveauet for menneskers sundhed - nye oplysninger, der kan ændre opfattelsen af risikoen - manglende begrundelse - urigtig gengivelse af faktiske omstændigheder - retlig fejl)
 2013/C 252/17
 Processprog: fransk
 Parter
 Appellant: Den Franske Republik (ved E. Belliard, C. Candat, R. Loosli-Surrans, G. de Bergues og S. Menez, som befuldmægtigede)
 De andre parter i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved F. Jimeno Fernández og D. Bianchi, som befuldmægtigede) og Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland
 Sagens genstand
 Appel af dom afsagt af Retten (Tredje Udvidede Afdeling) den 9. september 2011 i sag T-257/07, Frankrig mod Kommissionen, hvorved Retten frifandt Kommissionen for en påstand om annullation af Kommissionens forordning (EF) nr. 746/2008 af 17. juni 2008 om ændring af bilag VII til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 999/2001 om fastsættelse af regler for forebyggelse af, kontrol med og udryddelse af visse transmissible spongiforme encephalopatier (EUT L 202, s. 11), for så vidt som den tillader mindre indgribende overvågnings- og udryddelsesforanstaltninger end dem, der tidligere gjaldt for fåre- og gedeflokke — manglende begrundelse — urigtig gengivelse af faktiske omstændigheder — urigtig retlig kvalifikation af de faktiske omstændigheder — tilsidesættelse af forsigtighedsprincippet
 Konklusion
 1)
 Appellen forkastes.
 2)
 Den Franske Republik betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 80 af 17.3.2012.


text:
5.4.2003 DA Den Europæiske Unions Tidende C 83/23
 Sag anlagt den 29. januar 2003 af C.A.S. Succhi di Frutta Med den anfægtede beslutning giver Kommissionen bl.a.
 mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber udtryk for den opfattelse, at 32 A.TR 1-varecertifikater er
 uægte. Kommissionen har afslået sagsøgerens ansøgning om
 fritagelse for 3 296 190 371,00 ITL.
 (Sag T-23/03)
 (2003/C 83/51) Til støtte for, at Kommissionens afslag i denne beslutning er
 ugyldigt, har sagsøgeren gjort gældende, at Kommissionen har
 tilsidesat ret til aktindsigt, for så vidt sagsøgeren ikke som led i
 (Processprog: tysk) aktindsigten hos Kommissionen er blevet gjort bekendt med
 og har fået forelagt alle relevante dokumenter vedrørende
 denne sag.
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der Sagsøgeren gør endvidere gældende, at Kommissionen har
 den 29. januar 2003 anlagt sag mod Kommissionen for De tilsidesat fritagelses/godtgørelsesforpligtelsen efter toldkodek-
 Europæiske Fællesskaber af C.A.S. Succhi di Frutta, Verona sens artikel 239 for de 32 angiveligt uægte A.TR 1-certifikater,
 (Italien), ved Rechtsanwalt D. Ehle. også de 32 certifikater er blevet udstedt og registreret med de
 kompetente tyrkiske myndigheders viden og medvirken og er
 blevet overgivet eksportøren ved toldbehandlingen af varen til
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande: eksport med kendskab til, at de muligvis ikke havde den
 angivne oprindelse.
 — Kommissionens beslutning af 18. oktober 2002 (REC 10/
 01) annulleres, for så vidt Kommissionen for 32 indfør-
 sler, der var ledsaget af de i enkeltheder beskrevne Endvidere har Kommissionen ifølge sagsøgeren tilsidesat told-
 32 A.TR 1-certifikater, har afslået fritagelse for/godtgørel- kodeksens artikel 220, stk. 2, litra b), fordi de tyrkiske
 se af de efter importafgifter på 3 296 190 371,00 ITL; toldmyndigheder vidste eller i hvert fald burde vide, at de
 leverancer, for hvilke de 32 A.TR 1-certifikater var udstedt,
 ikke havde tyrkisk oprindelse, hvorved sagsøgeren ved varernes
 — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 udførsel har handlet i god tro og ikke var bekendt med de
 tyrkiske toldmyndigheders fejlagtige sagsbehandling.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter (1 ) Rådets forordning (EØF) nr. 4115/86 af 22.12.1986 om indførsel
 i Fællesskabet af landbrugsprodukter med oprindelse i Tyrkiet
 (EFT L 380, s. 16).
 Ved forordning (EØF) nr. 4511/86 (1) blev tolden med nogle
 enkelte undtagelser ophævet for de varer med oprindelse i
 Tyrkiet, der nævnes i bilag II til EØF-traktaten.
 Sagsøgeren, der er en italiensk virksomhed, som bl.a. forarbej-
 der importeret frugtsaftkoncentrat, bragte mellem den 5. april
 1994 og den 20. november 1997 æble- og pæresaftkoncentra-
 ter i fri omsætning; det blev angivet, at de hidrørte fra og havde Sag anlagt den 28. januar 2003 af Marco de Stefano mod
 oprindelse i Tyrkiet. Ifølge sagsøgeren havde forsendelserne Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 været ledsaget af forskriftsmæssige dokumenter, herunder
 A.TR 1-varecertifikater. I 1998 fik sagsøgeren af toldmyndig-
 hederne i Ravenna forelagt en liste over A.TR 1-varecertifikater. (Sag T-25/03)
 På grundlag af kontrolprocedurer hos de tyrkiske toldmyndig-
 heder vedrørende certifikaternes ægthed og rigtighed blev det
 antaget, at sagsøgeren havde indført æblekoncentrater med (2003/C 83/52)
 forfalskede A.TR 1-varecertifikater. Desuden blev der efterop-
 krævet indførselstold hos sagsøgeren.
 (Processprog: fransk)
 Sagsøgeren gjorde indsigelse mod de afgørelser, som toldmyn-
 dighederne i Ravenna havde truffet. Desuden har sagsøgeren
 ansøgt om fritagelse i henhold til toldkodeksens artikel 220, Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 stk. 2, litra b), samt dens artikel 239. Den italienske finansmyn- den 28. januar 2003 anlagt sag mod Kommissionen for De
 dighed har forelagt Kommissionen afgørelsen om fritagelse for Europæiske Fællesskaber af Marco de Stefano, Bruxelles, ved
 den efteropkrævede importafgift. avocats Georges Vandersanden og Guy Verbrugge.
 ---pagebreak--- C 83/24 DA Den Europæiske Unions Tidende 5.4.2003
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande: Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 — Kommissionens afgørelse om ikke at efterkomme sagsø- — Annullation af afgørelse truffet den 18. november 2002
 gerens ansøgning og ikke give ham adgang til de skriftlige af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering
 prøver i forbindelse med den almindelige udvælgelsesprø- i det Indre Marked (Varemærker og Design) i sag R 803/
 ve EUR/A/166/01, som meddelt ham ved ansættelses- 2001-2.
 myndighedens afgørelse af 8. april 2002, annulleres.
 — Sagsøgerens indsigelse mod varemærket CARPO tages til
 — Subsidiært tilkendes sagsøgeren erstatning for ikke-øko- følge.
 nomisk skade, hvilken skade foreløbigt er opgjort til
 2 500 EUR. — Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens om-
 kostninger.
 — Kommissionen tilpligtes at betale samtlige sagens om-
 kostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter Ansøger om EF-vare- BASF Aktiengesellschaft.
 mærket:
 Sagsøgeren i denne sag anfægter, at hans ansøgning til EF-varemærket, der Ordmærket »CARPO« for varer i
 prøverne i forbindelse med udvælgelsesprøve EUR/A/166/01, søges registreret: klasse 5 (svampe- og ukrudtsdræ-
 som blev afholdt med henblik på oprettelse af en ansættelsesre- bende midler, insekticider, pestici-
 serve af fuldmægtige A7/A6 inden for området revision, ikke der).
 blev efterkommet med den begrundelse, at de af ham fremlagte
 eksamensbeviser og diplomer ikke opfyldte kravene i Indehaver af det i indsi- Sagsøgeren.
 punkt III.B.2 i meddelelsen om udvælgelsesprøven. Udvælgel- gelsessagen påberåbte
 seskomitéen var nemlig af den opfattelse, at sagsøgerens varemærke eller tegn:
 eksamensbeviser som »Ragionere e Perito Commerciale« og
 som »Revisore Contabile« ikke kan ligestilles med et eksamens- Det i indsigelsessagen Det spanske ordmærke »HARPO
 bevis som »Dottore Commercialista«. påberåbte varemærke Z« for varer i klasse 5 (præparater
 eller tegn: til udryddelse af skadedyr, svam-
 pe- og ukrudtsdræbende midler).
 Til støtte for sine påstande anfører sagsøgeren, at meddelelsen
 om udvælgelsesprøven og begrundelsespligten er tilsidesat, Indsigelsesafdelingens Indsigelsen forkastes.
 samt at der i det foreliggende tilfælde er anlagt et klart afgørelse:
 fejlskøn. Sagsøgeren er nærmere bestemt af den opfattelse, at
 udvælgelseskomitéen ikke har vurderet hans eksamens- og Appelkammerets afgø- Klagen afslås.
 kvalifikationsbeviser, erhvervserfaring og kurser på revision- relse:
 sområdet, på grundlag af hvilke han faktisk kan gøre gældende,
 at han er i besiddelse af faglige kvalifikationer på tilsvarende Søgsmålsgrunde: Urigtig anvendelse af artikel 8,
 niveau, korrekt. stk. 1, litra b), i forordning (EF)
 nr. 40/94 (risiko for forveksling).
 Sag anlagt den 31. januar 2003 af Aventis Cropscience SA Sag anlagt den 4. februar 2003 af Open Mobile Alliance
 mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked Ltd. mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked
 (Varemærker og Design) (Varemærker og Design)
 (Sag T-35/03) (Sag T-37/03)
 (2003/C 83/53) (2003/C 83/54)
 (Processprog: spansk) (Processprog: engelsk)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der den
 der den 31. januar 2003 anlagt sag mod Kontoret for 4. februar 2003 anlagt sag mod Kontoret for Harmonisering i
 Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) af det Indre Marked (Varemærker og Design) af Open Mobile
 Aventis Cropscience SA, Lyon (Frankrig), ved advokat Enrique Alliance Ltd., Reading (Det Forenede Kongerige), ved Attorney
 Armijo Chávarri. at Law Alexandra Dellmeier.


text:
14.8.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 221/32
 Sag anlagt den 25. juni 2010 — Europa-Kommissionen mod Republikken Estland
 (Sag C-306/10)
 ()
 2010/C 221/50
 Processprog: estisk
 Parter
 Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved E. Randvere og M. van Beek, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Republikken Estland
 Sagsøgerens påstande
 —
 Det fastslås, at Republikken Estland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 2005/47/EF af 18. juli 2005 vedrørende aftalen mellem Fællesskabet af de Europæiske Jernbaner (CER) og Det Europæiske Transportarbejderforbund (ETF) om visse aspekter af betingelserne for anvendelse af mobile arbejdstagere, der udfører interoperable grænseoverskridende tjenester i jernbanesektoren (1), idet den hverken har vedtaget alle de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet, eller har sikret, at arbejdsmarkedets parter indgår en tilsvarende aftale, eller under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom.
 —
 Republikken Estland tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Fristen for gennemførelse af direktivet udløb den 27. juli 2008.
 (1) EUT L 195, s. 15.


text:
9 . 11 . 96 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr . C 336/27
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS sagsøgerens ansøgning om stillingen som chef for Kommis
 den 24 . september 1996 sionens delegation i Kasakhstan — og som følge heraf tillige
 annullation af afgørelsen om at udnævne en anden ansøger i
 i sag T- 182/94, Ricardo Marx Esser og Casto Del Arno stillingen — samt påstand om erstatning, har Retten ( Fjerde
 Martinez mod Europa-Parlamentet (*) Afdeling ), sammensat af afdelingsformanden , K. Lenaerts
 (Tjenestemænd — repræsentation — personaleudvalg — og dommerne P. Lindh og J. D. Cooke; justitssekretær :
 valg — liste over stemmeberettigede ansatte — ved afslut fuldmægtig J. Palacio Gonzålez, den 2 . oktober 1996 afsagt
 ningen af afstemningen slettelse af de ansatte på listen, som dom, hvis konklusion lyder således :
 havde tjenestefrihed afpersonlige årsager)
 ( 96/C 336/57 ) 1 ) Kommissionens afgørelse af 8. august 1994, hvorved
 den afslog sagsøgerens ansøgning til stillingen som chef
 (Processprog: fransk) for Kommissionens delegation i Kasakhstan, og dens
 afgørelse af 8. august 1994 om udnævnelse af hr. K. i
 denne stilling annulleres.
 I sag T-l 82/94 , Ricardo Marx Esser og Casto Del Amo
 Martinez, tjenestemænd ved Europa-Parlamentet, som har
 bopæl i henholdsvis Luxembourg og Sandweiler ( Luxem 2 ) I øvrigt frifindes Kommissionen.
 bourg ), ved advokat Georges Vandersanden, Bruxelles, og
 med valgt adresse i Luxembourg hos Fiduciaire Myson 3 ) Kommissionen tilpligtes at afholde sagens omkostnin
 SARL, 1 , rue Glesener, mod Europa-Parlamentet ( befuld ger, herunder omkostningerne i sagen om de foreløbige
 mægtigede: Manfred Peter og Alex Bonn ), hvori der er forholdsregler.
 nedlagt påstand om annullation af valget til Personaleud
 valget ved Europa-Parlamentets sekretariat, som blev (•) EFT nr . C 370 af 24 . 12 . 1994 .
 afholdt den 21 . til 27. maj 1993 , har Retten ( Tredje
 Afdeling ), sammensat af afdelingsformanden , C. P. Briët, og
 dommerne B. Vesterdorf og A. Potocki; justitssekretær:
 fuldmægtig J. Palacio Gonzålez, den 24 . september 1996
 afsagt dom, hvis konklusion lyder således :
 1 ) Det er ufornødent at træffe afgørelse vedrørende
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 sagsøgernes anmodninger om bevisoptagelse.
 den 8 . oktober 1996
 2 ) Afgørelsen fra Europa-Parlamentets formand af 3 . fe i de forenede sager T-24/93 , T-25 /93 , T-26/93 og T-28/93 ,
 bruar 1 994 om afvisning af sagsøgernes klage samt om Compagnie maritime beige transports SA m.fl. mod Kom
 afslag på at annullere de anfægtede valghandlinger missionen for De Europæiske Fællesskaber (')
 annulleres .
 (Konkurrence — international søtransport — linjekonfe
 3 ) Parlamentet betaler sagens omkostninger. rencer — forordning (EØF) nr. 4056/86 — påvirkning af
 samhandelen — kollektiv dominerende stilling — gennem
 (') EFT nr . C 174 af 25 . 6 ., 1994 .
 førelse af en aftale indeholdende en eneret — »fighting
 ships « — loyalitetsrabatter — bøder — kriterier for
 udmåling heraf)
 ( 96/C 336/59 )
 (Processprog: engelsk , tysk og nederlandsk)
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 den 2 . oktober 1996
 I de forenede sager T-24/93 , Compagnie maritime beige
 i sag T-356/94, Sergio Vecchi mod Kommissionen for De transport SA og Compagnie maritime beige SA, Antwerpen
 Europæiske Fællesskaber (') ( Belgien ), ved advokaterne Michel Waelbroeck og Denis
 ( Tjenestemænd — meddelelse om ledig stilling — åbenbar Waelbroeck , Bruxelles, og advokat Aurelio Pappalardo,
 fejl — magtfordrejning — begrundelse — formaliteten) Trapani , og med valgt adresse i Luxembourg hos advokat
 ( 96/C 336/58 ) Ernest Arendt, 34 , rue Philippe II , mod Kommissionen for
 De Europæiske Fællesskaber ( befuldmægtigede : Bernd Lan
 geheine og Richard Lyal under den skriftlige forhandling og
 (Processprog: fransk) Richard Lyal , Paul Nemitz og Berend Jan Drijber under den
 mundtlige forhandling ), støttet af Grimaldi , Palermo ( Ita
 I sag T-356/94 , Sergio Vecchi , tjenestemand ved Kommis lien ), og Cobelfret, Antwerpen ( Belgien ), ved Barrister Mark
 sionen for De Europæiske Fællesskaber, Overijse ( Belgien ), Clough og med valgt adresse i Luxembourg hos advokat
 ved advokaterne Georges Vandersanden og Laure Levi , Aloyse May, 31 , Grand-Rue , T-25/93 , Dafra-Lines A/S ,
 Bruxelles , og med valgt adresse i Luxembourg hos Fiduciaire København, ved advokaterne Michel Waelbroeck og Denis
 Myson SARL, 1 , rue Glesener, mod Kommissionen for De Waelbroeck , Bruxelles, og advokat Aurelio Pappalardo ,
 Europæiske Fællesskaber ( befuldmægtiget Ana Maria Alves Trapani, og med valgt adresse i Luxembourg hos advokat
 Vieira ), hvori der er nedlagt påstand om annullation af Ernest Arendt, 34, rue Philippe II, mod Kommissionen for
 Kommissionens afgørelse af 8 . august 1994 om at afslå De Europæiske Fællesskaber ( befuldmægtigede : Bernd Lan


text:
16.3.2002 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 68/19
 ›Sag anlagt den 15. januar 2002 af Tetra Laval BV mod — at en »udnyttelse« som følge af fusionen — hvis det
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber antages, at det påvises, at der kan ske en sådan udnyttelse
 — under ingen omstændigheder vil medføre, at konkur-
 renter hindres i at få adgang til markedet,
 (Sag T-5/02)
 — at Kommissionens betænkeligheder, der går ud på, at
 (2002/C 68/33) Tetra Laval som følge af fusionen muligvis vil kunne
 »styrke sin eksisterende dominerende stilling inden for
 kartonemballering ved at fjerne en betydelig konkurrence-
 (Processprog: engelsk) mæssig hindring«, er fejlagtige, da Kommissionen derved
 ser bort fra, at der på markedet for PET-udstyr findes
 stærke konkurrenter, og den omstændighed, at Sidel som
 erkendt ikke indtager en dominerende stilling, ligesom
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der den ser bort fra, at det må forventes, at PET-markedet vil
 den 15. januar 2002 anlagt sag mod Kommissionen for De undergå en markant udvikling,
 Europæiske Fællesskaber af Tetra Laval BV ved Alexandre
 Vandencasteele og Denis Waelbroeck, advokatfirmaet Lieder- — at Kommissionen ikke har påvist, at fusionen som
 kerke Siméon Wessing Houthoff, og Andreas Weitbrecht og følge af den fusionerede enheds »fremtidige dominerende
 Sven Völcker, advokatfirmaet Wilmer, Cutler & Pickering, stilling på to nært forbundne tilgrænsende markeder« vil
 Bruxelles (Belgien). kunne føre til en styrkelse af den dominerende stilling,
 — at der i Kommissionens indvendinger ikke er taget hensyn
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande: til alternative former for emballeringsmaterialer, såsom
 højtæthedspolyethylen-flasker (HDPE), glas og dåser, og
 — Sagen behandles efter reglerne om hasteprocedure.
 — at Kommissionen ikke har godtgjort, hvorfor de tilsagn,
 — Sagen antages til realitetsbehandling og sagsøgeren gives som sagsøgeren har afgivet (produktionen af strækblæse-
 medhold. støbningsmaskiner (SBM) og af PET-forme afhændes,
 Sidel adskilles fra Tetra Pak-virkomhederne i en periode
 — Den omtvistede beslutning annulleres i sin helhed. på 10 år efter Kommissionens beslutning om godkendelse
 af fusionen, og der udstedes licens på Sidel’s SBM
 produktion med henblik på salg til kunder, der selv
 — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 påfylder »følsomme« produkter med henblik på salg til
 forarbejdningsvirksomheder) og ikke har kunnet fjerne
 de betænkeligheder ved fusionen, som Kommissionen har
 givet udtryk for.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 I den foreliggende sag har sagsøgeren, som er et selskab
 oprettet i henhold til nederlandsk ret, nedlagt påstand om
 annullation af en kommissionsbeslutning, hvori det fastslås, at
 fusionen i Tetra Laval/Sidel-sagen (sag COMP/M.2416) er
 uforenelig med det fælles marked. Fusionen, der har til formål Sag anlagt den 22. januar 2002 af adidas International B.V.,
 at sammenlægge to virksomheder, hvoraf den ene, sagsøgeren, Coöperatieve Centrale Raiffeisen-Boerenleenbank B.A.
 primært opererer inden for kartonemballering, mens den (Rabobank Nederland), DSM Finance B.V., DTG Finan-
 anden, Sidel, hovedsagelig opererer inden for PET-emballering- ce B.V., Heineken N.V., ING Verzekeringen N.V., Konin-
 sudstyr (polyester). Sagsøgeren har gjort gældende, at da ingen klijke Ahold N.V., Landis Group International B.V., Unile-
 af parterne opererer på den anden parts produktmarked, giver ver N.V. og Wolters Kluwer N.V. mod Kommissionen for
 den foreslåede fusion ingen problemer i horisontal henseende. De Europæiske Fællesskaber
 Den foreslåede fusion giver heller ingen problemer i vertikal
 henseende. Fusionen vil derfor kun kunne give anledning
 (Sag T-9/02)
 til potentielle virkninger som følge af, at der etableres et
 konglomerat.
 (2002/C 68/34)
 Sagsøgeren har til støtte for sine argumenter anført:
 (Processprog: nederlandsk)
 — Kommissionen ikke har givet sagsøgeren fuld aktindsigt,
 — at det ikke er godtgjort, at Tetra Laval som følge af Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 fusionen vil være i stand til at »udnytte« sin dominerende den 22. januar 2002 anlagt sag mod Kommissionen for
 stilling på markedet for karton til at opnå en tilsvarende De Europæiske Fællesskaber af adidas International B.V.,
 stilling på markedet for PET-udstyr, Amsterdam, Coöperatieve Centrale Raiffeisen-Boerenleen-


text:
18.6.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 179/10
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Jász-Nagykun-Szolnok Megyei Bíróság (Republikken Ungarn) den 23. marts 2011 — Péter Dávid mod Nemzeti Adó- és Vámhivatal Észak-alföldi Regionális Adó Főigazgatósága
 (Sag C-142/11)
 2011/C 179/17
 Processprog: ungarsk
 Den forelæggende ret
 Jász-Nagykun-Szolnok Megyei Bíróság
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Péter Dávid
 Sagsøgt: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Észak-alföldi Regionális Adó Főigazgatósága
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Skal ordningen vedrørende fradrag for merværdiafgift i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (1), som ændret ved Rådets direktiv 2001/115/EF (2) af 20. december 2001 (herefter »sjette direktiv«), eller i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (3), som fandt anvendelse i 2007, fortolkes således, at afgiftsmyndigheden — idet den lægger et objektivt ansvar til grund — kan begrænse eller helt afstå fra at anvende den fradragsret, som den afgiftspligtige gør krav på, hvis udstederen af fakturaen ikke kan godtgøre, at anvendelsen af de øvrige underentreprenører skete i overensstemmelse med loven?
 2)
 Dersom afgiftsmyndigheden ikke bestrider, at den økonomiske transaktion, som fremgår af fakturaen, reelt har fundet sted, og at fakturaen opfylder de formelle krav, der er fastsat i loven, kan afgiftsmyndigheden da lovligt nægte at tilbagebetale momsen i de tilfælde, hvor det ikke er muligt at fastlægge identiteten af de øvrige underentreprenører, der er blevet anvendt af udstederen af fakturaen, eller underentreprenørernes udstedelse af fakturaer ikke opfylder de bestemmelser, som finder anvendelse?
 3)
 Har en afgiftsmyndighed, som under omstændigheder som dem, der er beskrevet i det andet spørgsmål, nægter at anvende retten til fradrag, pligt til under den administrative procedure at godtgøre, at den afgiftspligtige, som har ret til fradrag, vidste, at de virksomheder, som ligger bag ved den afgiftspligtige i kæden af underentreprenører, har handlet ulovligt, eventuelt med henblik på afgiftsunddragelse, eller at den afgiftspligtige handlede i forening med disse?
 (1) Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17.5.1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (EFT L 145, s. 1).
 (2) Rådets direktiv 2001/115/EF af 20.12.2001 om ændring af direktiv 77/388/EØF med henblik på forenkling, modernisering og harmonisering af kravene til fakturering med hensyn til merværdiafgift (EFT L 15, s. 24).
 (3) Rådets direktiv 2006/112/EF af 28.11.2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (EUT L 347, s. 1).


text:
Nr . C 101 /20 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 22 . 4 . 95
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande : Endelig er den anfægtede forordning i strid med Lomé
 konventionen, for så vidt dennes protokol nr. 5 samt dens
 — den anfægtede forordning annulleres med alle retlige præambel hverken har til formål eller til følge, at ikke
 konsekvenser, og Kommissionen tilpligtes at betale traditionelle bananer sættes i en mindre gunstig situation
 sagens omkostninger. end konkurrerende produkter fra Latinamerika .
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Sagsøgerne, som er tre selskaber, der varetager indførsel og
 forhandling af 70% af Elfenbenskystens produktion af
 bananer, har anfægtet Kommissionens forordning (EF) Sag anlagt den 20. februar 1995 af Bundesverband der
 nr. 3224/94, for så vidt den er i strid med bestemmelserne i Deutschen Zementindustrie eV mod Kommissionen for De
 grundforordningen i banansektoren. Europæiske Fællesskaber
 ( Sag T-48/95 )
 Efter at Rådet havde udstedt forordning ( EØF) nr. 404/93 ( 95/C 101/40 )
 om den fælles markedsordning for bananer, havde et vist
 antal latinamerikanske lande, som var producenter af dette
 produkt, i henhold til bestemmelserne i GATT i XXIII, stk. 1 (Processprog: tysk)
 og 2, fremsat begæring om nedsættelse af en særlig gruppe
 (panel ), som konkluderede, at visse aspekter af fællesskabs Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 ordningen på området var uforenelige med GATT, navnlig den 20 . februar 1 995 anlagt sag mod Kommissionen for De
 specifikke toldsatser ved indførsel af bananer, præference Europæiske Fællesskaber af Bundesverband der Deutschen
 toldsatser, som EØF bevilger for bananer i AVS-landene Zementindustrie eV, Koln ( Forbundsrepublikken Tysk
 samt tildeling af importlicenser, som giver adgang til land ), ved advokaterne Jochen Burrichter, Dusseldorf, og
 indførsler inden for rammerne af det toldkontingent, som med valgt adresse i Luxembourg hos advokat Aloyse May,
 blev fastsat . 31 , Grand-Rue.
 Det er på denne baggrund, at Kommissionen har forhandlet Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande :
 en rammeaftale om bananer med Costa Rica, Colombia,
 Nicaragua og Venezuela, som er blevet underskrevet i
 1 . Kommissionens beslutning af 30 . november 1994 (IV/
 Bruxelles og bilagt den almindelige aftale om WTO fra
 33.126 og 33.322 — Cement) annulleres, for så vidt
 Marrakech. Denne rammeaftale bevirker navnlig en æn
 angår artikel 1 , artikel 2, artikel 3 , stk. 3 , artikel 4, stk. 1 ,
 dring af reglerne om det samlede toldkontingent. Den
 stk. 2 og stk . 3 , litra a ), samt artikel 9 , stk. 5 .
 anfægtede forordnings bestemmelser er praktisk talt en
 gentagelse af bestemmelserne i rammeaftalen.
 2 . Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostnin
 ger .
 De sagsøgende selskaber har for det første gjort gældende, at
 der foreligger en tilsidesættelse af væsentlige formkrav, idet
 den anfægtede forordning, i strid med bestemmelserne i Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 grundforordningens artikel 27, er blevet vedtaget, uden at
 Forvaltningskomitéen for Bananer har afgivet en udtalelse I. Sagsøgeren gør gældende, at der foreligger sagsbehand
 inden for den af dens formand fastsatte frist. lingsfejl.
 Desuden er den anfægtede forordning, som efter retsregler 1 . Meddelelsen af klagepunkterne, der udgør et uad
 nes trinfølge må anses for at være en gennemførelsesforord skilleligt hele, er for så vidt angår væsentlige dele,
 ning til grundforordningen for bananer, i strid med dennes nemlig de såkaldte » nationale « afsnit, ikke frem
 bestemmelser. Ifølge sagsøgerne er dens artikel 1 — hvoref sendt til sagsøgeren.
 ter toldkontingentet opdeles i særkontingenter og oprettes
 et kontingent på 90 000 tons til fordel for Den Dominikan 2 . Det fremgår ikke klart af klagepunkterne, hvad der
 ske Republik og andre AVS-stater af de traditionelle gøres gældende .
 mængder, og artikel 2, som bestemmer, at bananer med
 oprindelse i en række latinamerikanske lande, herunder 3 . Kommissionen har ikke givet sagsøgeren fuldstæn
 bananer, der var afsendt før den 20. december 1994, dig aktindsigt.
 overgår til fri omsætning inden for disse kontingenter — i
 strid med forordning ( EØF ) nr. 404/93 , som ikke gav 4 . Kommissionen har ændret den faktiske og retlige
 hjemmel til nogen af disse bestemmelser. karakter af de klagepunkter, der gøres gældende
 over for sagsøgeren, uden at give selskabet lejlighed
 Skønt den anfægtede forordning støttes på de aftaler, der er til at udtale sig på ny.
 indgået under de multilaterale handelsforhandlinger under
 Uruguay-runden, skulle der ved en anden forordning fra 5 . Kommissionen har tilsidesat pligten til at forelægge
 Rådet være taget hensyn til denne internationale forplig forslaget til beslutning i dets fulde ordlyd med
 telse, for så vidt: rammeaftalen fraviger en forordning angivelse af de individuelle bøder for Det Rådgi
 udstedt af Rådet. vende Udvalg for Kartel- og Monopolspørgsmål .
 ---pagebreak--- 22 . 4 . 95 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr . C 101 /21
 II. 1 . Sagsøgeren bestrider rigtigheden af Kommissio Sag anlagt den 1 , marts 1995 af Viriato Monteiro da Silva
 nens faktiske og retlige følgeslutninger med hensyn mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 til foreningens deltagelse i den påståede » Cembu ( Sag T-74/95 )
 reau-aftale «. Disse slutninger støttes på utilstræk
 ( 95/C 101 /41
 keligt bevismateriale . Sagsøgeren kan efter princip
 perne for juridiske personers hæftelsesansvar ikke
 anses for ansvarlig for den af Kommissionen (Processprog: fransk)
 påberåbte adfærd .
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 2 . Sagsøgeren bestrider rigtigheden af Kommissio den 1 , marts 1995 anlagt sag mod Kommissionen for De
 nens faktiske og retlige følgeslutninger med hensyn Europæiske Fællesskaber af Viriato Monteiro da Silva,
 til udveksling af prisoplysninger . Det kan ikke Bruxelles, ved advokat Thierry Demaseure og advokat
 anses for en konkurrencebegrænsning at videregive Ariane Tornel, Bruxelles, og med valgt adresse i Luxem
 de af Statistisches Bundesamt offentliggjorte gen bourg hos SARL Fiduciaire Myson, 1 , rue Glesener.
 nemsnitspriser, der er almindeligt tilgængelige .
 Klagepunkterne vedrørende udveksling af pris Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande :
 oplysninger i forbindelse med møder støttes på
 utilstrækkeligt bevismateriale . — Kommissionens afgørelse af 6 , april 1994, hvorved det
 3 . Sagsøgeren bestrider klagepunktet om, at forenin blev bestemt, at sagsøgerens indkaldelsessted er Bruxel
 gen skulle have deltaget i de påståede » markeds les, annulleres .
 opdelingsaftaler « mellem Frankrig og Tyskland.
 Klagepunkterne, der vedrører påståede aftaler om — Sagsøgte tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 opdeling af markedet i Saarland og om den
 generelle regulering af cementleverancer mellem Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Frankrig og Tyskland, kan ikke anses for bevist ved
 det påberåbte bevismateriale . Endvidere støttes Søgsmålsgrundene og de væsentligste argumenter er de
 klagepunkterne vedrørende udveksling af statisti samme som de i sag T-33/95 anførte .
 ske oplysninger mellem SFIC og sagsøgeren på en
 urigtig sagsfremstilling.
 4. Sagsøgeren har ikke deltaget i de påståede aktivi
 teter, Kommissionen har påberåbt sig, og som var
 rettet mod den græske cementindustri, eller de Slettelse af sag T-5 03/93 ( )
 aktiviteter, som skulle beskytte det italienske mar ( 95/C 101 /42 )
 ked .
 (Processprog: fransk)
 III. Sagsøger gør gældende, at der ikke kan pålægges
 foreningen en bøde, fordi der ikke foreligger nogen Ved kendelse af 7 , marts 1995 har formanden for Anden
 handling, der kan tilregnes foreningen som uagtsom
 eller forsætlig, og der er udført af en person, der efter Afdeling ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første
 lovgivningen eller foreningens vedtægter kan optræde Instans besluttet, at sag T-503/93 , Alain-Pierre Allo mod
 på dennes vegne, af en ansat eller af nogen anden Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, skal slettes
 befuldmægtiget. af registret.
 (M EFT nr. C 272 af 8 . 10 . 1993 .


text:
2 . 3 . 96 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr . C 64/ 13
 2 ) Begæringen om foreløbige forholdsregler tages ikke til De Europæiske Fællesskaber af Asociacion de Fabricantes
 følge. de Cemento de Espafia ( OFICEMEN ), Madrid, ved advo
 katerne Jaime Folguera Crespo og Edurne Navarro Varona ,
 3 ) Afgørelsen om sagens omkostninger udsættes. Barcelona , og med valgt adresse i Luxembourg hos advokat
 Luc Frieden, Avenue Guillaume 62 .
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande :
 KENDELSE AFSAGT AF PRÆSIDENTEN — Den af Kommissionen i februar 1994 trufne beslutning
 FOR RETTEN I FØRSTE INSTANS om at give sit forslag om at afvise at træffe beskyttel
 den 21 . december 1995 sesforanstaltninger mod import af cement fra Tyrkiet,
 Rumænien og Tunesien endelig virkning, annulleres i
 i sag T-220/95 R, Christophe Gimenez mod Regionsudval medfør af EF-traktatens artikel 173 og 174 .
 get for Den Europæiske Union
 ( 96/C 64/29 ) — Det fastslås i medfør af EF-traktatens artikel 175 , at
 Kommissionen har tilsidesat artikel 7, stk . 9, litra a ), i
 (Processprog: fransk) grundforordningen ved ikke at have truffet en beslut
 ning, der gjorde det muligt at afslutte den nævnte
 I sag T-220/95 R, Christophe Gimenez, midlertidigt ansat i antidumpingprocedure formelt inden for en rimelig
 frist .
 De Europæiske Fællesskabers Økonomiske og Sociale
 Udvalg, Bruxelles, ved advokat Eric Boigelot, Bruxelles, og
 med valgt adresse i Luxembourg hos advokat Louis Schiltz, — Kommissionen tilpligtes at betale OFICEMEN's
 2 , rue du Fort Rheinsheim, støttet af Union syndicale omkostninger i forbindelse med sagen .
 Bruxelles, Bruxelles, ved advokat Véronique Lebrun,
 Bruxelles, og med valgt adresse i Luxembourg hos advokat
 Louis Schiltz, 2 , rue du Fort Rheinsheim, og af De Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Europæiske Fællesskabers Økonomiske og Sociale Udvalg
 ( befuldmægtiget: Moisés Bermejo Garde ), mod Regionsud
 valget for Den Europæiske Union ved advokat Dominique Sagsøgeren, som er en forening, der bl.a . har til formål at
 Lagasse, Bruxelles, og med valgt adresse i Luxembourg hos forsvare og fremme den spanske cementsektors interesser,
 Carlos Gomez de la Cruz, Kommissionens Juridiske Tje anfægter Kommissionens beslutning om ikke at fortsætte
 neste, Wagner-Centret, Kirchberg, angående påstand om den antidumpingprocedure mod importen til Spanien af
 udsættelse af proceduren i forbindelse med den af Regions cement med oprindelse i Tyrkiet, Tunesien og Rumænien,
 udvalget organiserede udvælgelsesprøve CdR A/03/95 og som var indledt på baggrund af en anmeldelse fra foreningen
 eventuelle udnævnelser som følge af denne udvælgel til Kommissionen. Beslutningen er baseret på, at de begæ
 sesprøve, har Rettens præsident den 21 . december 1995 rede beskyttelsesforanstaltninger var unødvendige, idet
 afsagt kendelse, hvis konklusion lyder således : produktionen og salget lå på et stabilt niveau, sektorens
 markedsandel og rentabilitet var høj , og idet der var sket en
 stigning i omkostningerne som følge af en stor overkapaci
 1 ) Det tillades Union syndicale-Bruxelles og Det Økono tet .
 miske og Sociale Udvalg at indtræde som intervenienter
 til støtte for sagsøgerens påstande.
 Sagsøgeren gør for det første gældende, at der er sket en
 2 ) Begæringen om foreløbige forholdsregler afvises. tilsidesættelse af artikel 4 i forordning ( EØF ) nr. 2423/88
 som følge af det åbenbart urigtige skøn og den tilsidesættelse
 3 ) Afgørelsen om sagens omkostninger udsættes. af princippet om behørig omhu og god forvaltningsskik,
 som beslutningen om at indstille proceduren hviler på .
 Sagsøgeren har herved navnlig understreget, at de spanske
 producenter i modsætning til det af Kommissionen anførte
 har oplevet en betydelig nedgang i deres markedsandel og
 har set sig nødsaget til at nedsætte deres priser som følge af
 dumpingimporten . Nedgangen i fortjenesterne inden for
 Sag anlagt den 23 . november 1995 af Asociacion de sektoren kan derimod ikke henføres til en påstået overka
 Fabricantes de Cemento de Espana ( OFICEMEN ) mod pacitet, idet den skyldes den manglende mulighed for at
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber hæve priserne med henblik på at dække stigningerne i
 ( Sag T-212/95 ) produktionsomkostningerne .
 ( 96/C 64/30 )
 For det andet er den omtvistede beslutning i strid med
 (Processprog: spansk) artikel 9 i den førnævnte grundforordning, idet Kommis
 sionen ikke har kompetence til at afslutte en antidumping
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der procedure uden at træffe beskyttelsesforanstaltninger,
 den 23 . november 1995 anlagt sag mod Kommissionen for såfremt dette strider mod Rådets opfattelse .


text:
8.1.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 6/28
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendelse afsagt den 11. oktober 2004 af Verwaltungsgericht Frankfurt am Main i sagen Fidium Finanz AG mod Bundesanstalt für Finanzdienstleistungsaufsicht
 (Sag C-452/04)
 (2005/C 6/52)
 Processprog: tysk
 Ved kendelse afsagt den 11. oktober 2004, indgået til Domstolens Justitskontor den 27. oktober 2004, har Verwaltungsgericht Frankfurt am Main i sagen Fidium Finanz AG mod Bundesanstalt für Finanzdienstleistungsaufsicht forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 1)
 Kan en virksomhed, der har hjemsted i en stat uden for Den Europæiske Union, konkret i Schweiz, påberåbe sig princippet om frie kapitalbevægelser i henhold til artikel 56 EF for så vidt angår erhvervsmæssig ydelse af lån til indbyggere i en af Den Europæiske Unions medlemsstater, konkret Forbundsrepublikken Tyskland, over for denne medlemsstat og over for foranstaltninger, som er truffet af dennes myndigheder eller retsinstanser, eller er formidling, indrømmelse og afvikling af sådanne finansielle tjenesteydelser alene omfattet af retten til fri udveksling af tjenesteydelser i henhold til artikel 49 f. EF?
 2)
 Kan en virksomhed, der har hjemsted i en stat uden for Den Europæiske Union, påberåbe sig princippet om frie kapitalbevægelser i artikel 56 EF, såfremt dens virksomhed består i erhvervsmæssigt eller helt overvejende at yde lån til indbyggere, der har bopæl inden for Den Europæiske Union, når virksomheden har hjemsted i et land, hvor det hverken er en betingelse for etablering eller drift en sådan forretningsvirksomhed, at der er opnået forudgående godkendelse hertil fra en statslig myndighed i dette land, eller at der føres et løbende tilsyn med dens virksomhed svarende til, hvad der er sædvanligt for kreditinstitutter inden for Den Europæiske Union, og konkret i Forbundsrepublikken Tyskland, eller er en påberåbelse af princippet om frie kapitalbevægelser i en sådan situation udtryk for et retsmisbrug?
 Kan en sådan virksomhed i relation til fællesskabsretten behandles på samme måde som personer og virksomheder, der er etableret i den pågældende medlemsstat for så vidt angår krav om godkendelse, uanset at den ikke har hjemsted i denne medlemsstat og heller ikke har filialer der?
 3)
 Udgør en ordning, hvorefter erhvervsmæssig långivning, der ydes af en virksomhed med hjemsted i en stat uden for Den Europæiske Union til indbyggere inden for Den Europæiske Union, er undergivet et krav om forudgående godkendelse fra en myndighed i den medlemsstat inden for Den Europæiske Union, hvor låntagerne har bopæl, et indgreb i princippet om frie kapitalbevægelser i artikel 56 EF?
 Er det herved af betydning, om den uautoriserede lånevirksomhed udgør en straffelovsovertrædelse eller alene en tilsidesættelse af en ordensforskrift?
 4)
 Er det i spørgsmål 3 nævnte krav om forudgående godkendelse begrundet i henhold til artikel 58, stk. 1, litra b), EF, navnlig for så vidt angår
 —
 beskyttelse af debitorer mod kontraktlige og finansielle forpligtelser over for personer, hvis troværdighed ikke forudgående er blevet undersøgt,
 —
 beskyttelse af denne personkreds mod ikke behørigt arbejdende virksomheder eller personer for så vidt angår regnskabsføring, eller de forpligtelser, der påhviler dem i henhold til generelle bestemmelser, til vejledning og oplysning over for deres kunder,
 —
 beskyttelse af denne personkreds mod uforholdsmæssig eller vildledende reklame,
 —
 garanti for, at den kreditgivende virksomhed har tilstrækkelige finansielle midler,
 —
 beskyttelse af kapitalmarkedet mod ukontrolleret indrømmelse af store lån,
 —
 beskyttelse af kapitalmarkedet og samfundet generelt mod kriminelle handlinger, navnlig for så vidt angår bestemmelser om bekæmpelse af hvidvaskning af penge eller terrorisme?
 5)
 Er udformningen af en godkendelsesordning som den under spørgsmål 3 anførte, der for så vidt er i overensstemmelse med fællesskabsretten, omfattet af artikel 58, stk. 1, litra b), EF, hvorefter det er en afgørende forudsætning for opnåelse af tilladelse, at virksomheden har hovedsæde, eller i hvert fald en filial i den pågældende medlemsstat, navnlig for at
 —
 muliggøre, at den pågældende medlemsstats myndigheder kan føre en reel og effektiv kontrol med forretningsførelse og -praksis, dvs. at de tillige kan foretage kontrol med kort varsel eller uanmeldt,
 —
 forretningsførelse og -praksis detaljeret kan efterprøves på grundlag af bilag, som er til rådighed, eller som kan gøres gældende i medlemsstaten,
 —
 medlemsstaten har adgang til at drage personer til ansvar for virksomheden inden for medlemsstatens suverænitetsområde,
 —
 have garanti for, eller nemmere adgang til, at sikre opfyldelse af finansielle krav fra virksomhedens kunder i denne medlemsstat?


text:
4.2.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 32/2
 Domstolens dom (Første Afdeling) af 1. december 2011 — Europa-Kommissionen mod Kongeriget Belgien
 (Sag C-250/08) (1)
 (Traktatbrud - fri bevægelighed for personer - køb af fast ejendom med henblik på at gøre den til ny hovedbopæl - beregning af et skattefradrag - tinglysningsafgifter - sammenhæng i skattesystemet)
 2012/C 32/02
 Processprog: nederlandsk
 Parter
 Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved P. van Nuffel, R. Lyal og W. Roels, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Kongeriget Belgien (ved L. Van den Broeck, som befuldmægtiget og avocat B. van de Walle de Ghelcke)
 Intervenient til støtte for den anden part i sagen: Republikken Ungarn (ved R. Somssich, K. Borvölgyi og M.Z. Fehér, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Traktatbrud — tilsidesættelse af artikel 18 EF, 43 EF og 56 EF samt artikel 31 EØS og 40 EØS — beregning af en afgiftsfordel ved køb af en fast ejendom, der skal anvendes som ny hovedbopæl — hensyntagen til det beløb, der blev betalt i stempel- og tinglysningsafgifter ved køb af en fast ejendom, der tidligere har været anvendt som hovedbopæl — kun hensyntagen til dette beløb, såfremt den tidligere faste ejendom er beliggende i regionen Flandern
 Konklusion
 1)
 Kongeriget Belgien frifindes.
 2)
 Europa-Kommissionen betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 223 af 30.8.2008.


text:
22 . 6 . 96 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr . C 180/25
 3 ) Kan modtageren af en kreditnota under de i spørgsmål 2 Hvorledes skal underposition 0904 20 i den fælles toldtarif
 anførte omstændigheder påberåbe sig artikel 21 , stk . 1 , — den kombinerede nomenklatur 1989 og 1990 — fortol
 litra c ), i direktiv 77/388/EØF, såfremt der på grundlag kes ? Betegner det deri anvendte begreb » formalet « kun
 af den merværdiafgift, der er anført i kreditnotaen, som varer med en finhed som det tilsvarende knuste produkt,
 skyldig afgift afkræves ham et beløb, der svarer til eller omfatter det tillige varer, snittet til stykker a 4
 forskellen mellem den i notaen anførte afgift og den 8 mm ?
 afgift, der skyldes på grundlag af de afgiftspligtige
 transaktioner ?
 P ) EFT 1977 L 145 , s. 1 .
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved dom
 afsagt den 25 . april 1996 af Cour du travail de Bruxelles i
 sagen Office national des pensions mod M. Cirotti
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendelse ( Sag C- 1 44/96 )
 afsagt den 7, marts 1996 af Bundesfinanzhof i sagen ( 96/C 180/57 )
 Hauptzollamt Miinchen mod Wacker Werke GmbH &
 Co . KG
 Ved dom afsagt den 25 . april 1996 , indgået til Domstolens
 ( Sag C-142/96 ) Justitskontor den 3 , maj 1 996 , har Cour du travail de
 ( 96/C 180/55 ) Bruxelles i sagen Office national des pensions mod M.
 Cirotti forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en
 Ved kendelse afsagt den 7, marts 1996 , indgået til Domsto anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgs
 lens Justitskontor den 29 . april 1 996 , har Bundesfinanzhof, mål :
 Syvende Afdeling, i sagen Hauptzollamt Miinchen mod
 Wacker GmbH & Co . KG forelagt De Europæiske Fælles Skal artikel 46 og 51 i forordning ( EØF ) nr. 1408/71 ( J )
 skabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse af fortolkes således, at de finder anvendelse på sammenlæg
 følgende spørgsmål : ning af en invalidepension, der udredes i henhold til en
 medlemsstats lovgivning med en ydelse ved alderdom, som
 1 ) Skal artikel 13 , stk . 2, andet afsnit, andet alternativ, i ved samlivsophævelse tildeles en ægtefælle i form af en del af
 Rådets forordning ( EØF ) nr . 2473/86 af 24 . juli 1986 den alderspension, som den anden ægtefælle som lønmod
 om proceduren for passiv forædling ( EFT nr. L 212 , s . 1 ) tager var berettiget til, og som fastsættes i henhold til en
 fortolkes således, at en fremgangsmåde til beregning af anden medlemsstats lovgivning ? Indebærer en sådan anven
 forædlingsomkostninger kun kan anses for rimelig, når delse af nævnte bestemmelser, at en vandrende arbejdstager
 værdien af de midlertidigt udførte varer, som fremkom behandles gunstigere end en ikke-vandrende arbejdstager,
 mer herved, omtrent svarer enten til den indkøbspris, når henses til, at artikel 3 , stk . 1 , i ovennævnte forordning
 som er erlagt af indehaveren af forædlingsbevillingen, kræver, at alle medlemsstaternes statsborgere behandles
 eller til fremstillingsomkostningerne ? ens ?
 2 ) Såfremt spørgsmål 1 besvares benægtende, kan bereg
 (M EFT nr . L 149 af 5 . 7 . 1971 , s . 2 .
 ningen af forædlingsomkostningerne foretages på
 grundlag af den indkøbspris, som forædleren har erlagt
 til indehaveren af forædlingsbevillingen for de leverede
 varer, inklusive tillæg, og gælder dette også i tilfælde af,
 at de gældende toldsatser er unormale i den forstand, at
 satsen for den uforædlede vare er højere end satsen for
 forædlingsproduktet ? Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendelse
 afsagt den 11 . april 1996 af Tribunale di Genova — Første
 Afdeling for Civilsager — i sagen ICAT Food Sri mod
 Amministrazione delle Finanze
 ( Sag C-155/96 )
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendelse ( 96/C 180/58 )
 afsagt den 7, marts 1996 af Bundesfinanzhof i sagen
 Leonhard Knubben Speditions GmbH mod Hauptzollamt Ved kendelse afsagt den 11 . april 1996 , indgået til Dom
 Mannheim
 stolens Justitskontor den 7, maj 1996 , har Tribunale di
 ( Sag C-143/96 ) Genova — Første Afdeling for Civilsager — i sagen ICAT
 ( 96/C 180/56 ) Food Sri mod Amministrazione delle Finanze forelagt De
 Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om
 Ved kendelse afsagt den 7 , marts 1996 , indgået til Domsto præjudiciel afgørelse af spørgsmål , der er identiske med
 lens Justitskontor den 29 . april 1996 , har Bundesfinanzhof, spørgsmålene i de forenede sager C-47/95 m.fl . ( 1 ).
 Syvende Afdeling, i sagen Leonhard Knubben Speditions
 GmbH mod Hauptzollamt Mannheim forelagt De Europæi 0 ) EFT nr . C 119 af 13 . 5 . 1995 , s . 5 .
 ske Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel
 afgørelse af følgende spørgsmål :


text:
26.1.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 26/44
 Personalerettens dom (Første Afdeling) af 2. december 2014 — Migliore mod Kommissionen
 (Sag F-110/13) (1)
 ((Udnævnelse - certificeringsprocedure - forfremmelsesåret 2013 - sagsøgeren ikke optaget på den endelige liste over tjenestemænd, der må deltage i uddannelsesprogrammet - vedtægtens artikel 45))
 (2015/C 026/57)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Nunzio Migliore (Sterrebeek, Belgien) (ved advokaterne S. Rodrigues, A. Tymen og A. Blot)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (ved C Berardis-Kayser og G. Berscheid, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af Kommissionens afgørelse om ikke at optage sagsøgeren på listen over de ansøgere, der må deltage i uddannelsesprogrammet »certificering« i 2013.
 Konklusion
 1)
 Europa-Kommissionen frifindes.
 2)
 Nunzio Migliore bærer sine egne omkostninger og betaler de af Kommissionen afholdte omkostninger.
 (1) EUT C 24 af 25.1.2014, s. 41.


text:
24.11.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 366/38
 Sag anlagt den 26. september 2012 — VTZ m.fl. mod Rådet
 (Sag T-432/12)
 2012/C 366/77
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøgere: Volžskij trubnyi zavod OAO (VTZ OAO) (Volzhsky, Rusland), Taganrogskij metallurgičeskij zavod OAO (Tagmet OAO) (Taganrog, Rusland), Sinarskij trubnyj zavod OAO (SinTZ OAO) (Kamensk-Uralsky, Rusland) og Severskij trubnyj zavod OAO (STZ OAO) (Polevskoy, Rusland) (ved advokaterne J. F. Bellis, F. Di Gianni, G. Coppo og C. Van Hemelrijck)
 Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union
 Sagsøgernes påstande
 —
 Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 585/2012 af 26. juni 2012 om indførelse af en endelig antidumpingtold på importen af visse sømløse rør af jern eller stål med oprindelse i Rusland og Ukraine efter en udløbsundersøgelse i henhold til artikel 11, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1225/2009, og om afslutning af udløbsundersøgelsesproceduren vedrørende importen af visse sømløse rør af jern eller stål med oprindelse i Kroatien, annulleres, for så vidt angår sagsøgerne
 —
 Rådet tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført fire anbringender.
 1)
 Med det første anbringende gøres gældende, at Rådet ved at kumulere importen fra Rusland med importen fra Ukraine har anlagt en åbenbart urigtig bedømmelse af de faktiske omstændigheder, tilsidesat artikel 3, stk. 4, i Rådets forordning (EU) nr. 585/2012 (1) (herefter »grundforordningen«) og tilsidesat princippet om ligebehandling.
 2)
 Med det andet anbringende gøres gældende, at Rådet ved at fastslå, at ophævelsen af foranstaltningerne sandsynligvis føre være til fornyet skade, har tilsidesat princippet om ligebehandling og har anlagt en åbenbart urigtig bedømmelse af de faktiske omstændigheder og derfor tilsidesat grundforordningens artikel 11, stk. 2.
 3)
 Med det tredje anbringende gøres gældende, at Rådet har tilsidesat grundforordningens artikel 9, stk. 4, og artikel 21 og princippet om ligebehandling, idet det har anlagt et åbenbart urigtigt skøn med hensyn til vurderingen af Unionens interesser.
 4)
 Med det fjerde anbringende gøres gældende, at Rådet har tilsidesat princippet om god forvaltning og sagsøgernes ret til forsvar, idet det har undladt at undersøge de argumenter, som sagsøgerne har fremført under undersøgelsen, og undladt at give sagsøgerne de vigtigste kendsgerninger og betragtninger vedrørende sagen, begrundelsespligten og princippet om god forvaltning og sagsøgernes ret til forsvar ved at give medlemsstaterne oplysninger om sagen, inden det modtog bemærkninger fra sagsøgerne, og ved at rådføre sig med Det Rådgivende Antidumpingudvalg, inden sagsøgerne var blevet hørt.
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 1225/2009 af 30.11.2009 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (EUT L 343, s. 51), med senere ændringer.


text:
29.6.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 213/9
 Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 30. april 2015 — SMK kft mod Nemzeti Adó- és Vámhivatal Dél-alföldi Regionális Adó Főigazgatósága, Nemzeti Adó- és Vámhivatal (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Gyulai Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság — Ungarn)
 (Sag C-97/14) (1)
 ((Præjudiciel forelæggelse - det fælles merværdiafgiftssystem - direktiv 2006/112/EF - artikel 52, litra c), og artikel 55 - fastlæggelse af leveringsstedet for tjenesteydelser - aftager af en tjenesteydelse, der er registreret med hensyn til merværdiafgift i flere medlemsstater - forsendelse eller transport til steder uden for den medlemsstat, hvor ydelsen faktisk blev præsteret))
 (2015/C 213/13)
 Processprog: ungarsk
 Den forelæggende ret
 Gyulai Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: SMK kft
 Sagsøgt: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Dél-alföldi Regionális Adó Főigazgatósága, Nemzeti Adó- és Vámhivatal
 Konklusion
 Artikel 55 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem i den affattelse, der var i kraft frem til den 1. januar 2010, skal fortolkes således, at den ikke finder anvendelse under omstændigheder som de i hovedsagen omhandlede, hvor en aftager af tjenesteydelser både var registreret med hensyn til merværdiafgift i den medlemsstat, hvor tjenesteydelserne faktisk blev præsteret, og i en anden medlemsstat, og dernæst udelukkende var registreret i denne anden medlemsstat, og hvor de løsøregenstande, som disse tjenesteydelser vedrørte, ikke var genstand for forsendelse eller transport til steder uden for den medlemsstat, hvor disse tjenesteydelser faktisk blev præsteret, efter udførelsen af disse tjenesteydelser, men først efter et efterfølgende salg af disse varer.
 (1) EUT C 142 af 12.5.2014.