text:
14.7.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 223/15
 Sag anlagt den 16. april 2014 — Kronotex m.fl. mod Kommissionen
 (Sag T-236/14)
 2014/C 223/20
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøgere: Kronotex GmbH & Co. KG (Heiligengrabe, Tyskland), Kronoply GmbH (Heiligengrabe) og K Face GmbH (Heiligengrabe) (ved advokaterne H. Janssen og G. Engel)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgernes påstande
 —
 Europa-Kommissionens afgørelse af 18. december 2013 i statsstøttesag SA.33995 (2013/C) — Støtte til el fra vedvarende energikilder og reduceret EEG-afgift for energiintensive forbrugere annulleres.
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgerne fremsat tre anbringender.
 1.
 Første anbringende om tilsidesættelse af artikel 107, stk. 1, TEUF
 —
 Sagsøgerne har gjort gældende, at den anfægtede afgørelse er i strid med artikel 107, stk. 1, TEUF, eftersom den i loven om forrang for vedvarende energi (herefter EEG) fastsatte EEG-afgift og den særlige godtgørelsesordning ikke udgjorde tildeling af statsmidler eller statsligt kontrollere midler. Samtlige faktiske omstændigheder af relevans for kvalificeringen af disse foranstaltninger blev fastslået i den indledende procedure mellem Kommissionen og Forbundsrepublikken Tyskland. Der var ikke længere tvivl, hvilket Kommissionen under en procedure i henhold til artikel 108, stk. 2, TEUF og artikel 4, stk. 4, i forordning (EF) nr. 659/1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93 (1) skulle have fastslået.
 2.
 Andet anbringende om tilsidesættelse af artikel 108, stk. 1, TEUF og af retssikkerhedsprincippet.
 —
 Sagsøgerne har herved gjort gældende, at Kommissionen har tilsidesat artikel 108, stk. 1, TEUF og retssikkerhedsprincippet, får så vidt som den har anvendt proceduren vedrørende ny støtte i henhold til artikel 4, stk. 4, i forordning nr. 659/1999 i stedet for proceduren vedrørende eksisterende støtte i henhold til artikel 17 ff. i forordning nr. 659/1999 med henblik på at kontrollere sin foreløbige vurdering, hvorefter EEG udgjorde statsstøtte. Sagsøgerne har i den forbindelse navnlig gjort gældende, at Kommissionen med beslutning af 22. maj 2002 ikke kvalificerede EEG 2000 som statsstøtte som omhandlet i artikel 107, stk. 1, TEUF, eftersom der ikke var tale om overførsel af statsmidler. Ændringerne af EEG 2000 til EEG 2012 var ikke væsentlige i forhold til Kommissionens beslutning af 22. maj 2002. Kommissionen kunne derfor have gjort en ændret retsopfattelse gældende inden for rammerne af en procedure i henhold til artikel 108, stk. 1, TEUF uden at belaste sagsøgerne.
 3.
 Tredje anbringende om tilsidesættelse af artikel 41 i chartret om grundlæggende rettigheder og af retten til forsvar
 Sagsøgerne har endvidere gjort gældende, at Kommissionen har vedtaget den anfægtede afgørelse uden at give sagsøgerne mulighed for at fremsætte bemærkninger.
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22.3.1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93 (EFT L 83, s. 1).


text:
28.8.2004
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 217/22
 Sag anlagt den 24. maj 2004 af Freixenet SA mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 (Sag T-188/04)
 (2004/C 217/41)
 Processprog: fransk
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der den 24. maj 2004 anlagt sag mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) af Freixenet SA, Sant Sadurní d'Anoia (Spanien), ved avocats Fernand de Visscher, Emmanuel Cornu, Eric De Gryse og Donatienne Moreau.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 —
 Afgørelse truffet den 11. februar 2004 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) annulleres, og det fastslås, at EF-varemærkeansøgning nr. 32540 bekendtgøres i overensstemmelse med artikel 40 i forordning nr. 40/94.
 —
 Subsidiært annulleres afgørelsen truffet den 11. februar 2004 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design).
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Ansøger om EF-varemærket:
 Freixenet SA.
 EF-varemærket, der søges registreret:
 Et tredimensionalt varemærke i form af en sort matteret flaske (nr. 32540).
 Varer eller tjenesteydelser:
 Varer i klasse 33 (mousserende vine).
 Undersøgelsesafdelingens afgørelse:
 Ansøgningen afslås.
 Appelkammerets afgørelse:
 Klagen afslås.
 Søgsmålsgrunde:
 Tilsidesættelse af retten til kontradiktion og af artikel 73 i forordning nr. 40/94 1, da sagsøgeren ikke har haft lejlighed til at fremsætte bemærkninger til alle de faktiske omstændigheder, samt tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra b), og artikel 7, stk. 3, i forordning nr. 40/94.
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 40/94 af 20.12.1993 om EF-varemærker (EFT 1994 L 11, s. 1).

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
28 . 6 . 97 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 199/ 17
 Søfartsaftalen mellem Den Belgisk-Luxembourgske Øko Tilsidesættelse af Rådets forordning ( EØF )
 nomiske Union og Malaysia, som blev undertegnet i Kuala nr . 1956 / 88 ( 2 ), som ændret ved forordning
 Lumpur den 12 . februar 1985 , indeholder et arrangement ( EF ) nr . 3067 / 95 ( 3 ):
 om lastfordeling. Da aftalen blev godkendt af Belgien på
 Unionens vegne i overensstemmelse med artikel 31 i trak
 taten om oprettelse af Den Belgisk-Luxembourgske Øko Den anfægtede forordningsbestemmelse er endvidere i
 nomiske Union og trådte i kraft den 17. august 1987, er modstrid med punkt 10, nr. iv), i bilaget til nævnte forord
 den en fremtidig aftale som omhandlet i forordningens ning, hvorefter »... en NAFO-inspektør fra en anden kon
 artikel 5 og er derfor uforenelig hermed . traherende part, hvis fartøjets kontraherende part er ind
 forstået hermed, ( har ) mulighed for at gå om bord i fartø
 jet under sejladsen til havnen, forblive om bord på fartøjet
 (') EFT nr. L 378 af 31 . 12 . 1986 , s . 1 . under sejladsen til havnen og være tilstede under inspekti
 onen af fartøjet i havnen «. Den i artikel 4 i forordning
 ( EØF) nr. 1956/88 indeholdte bemyndigelse for Kommissi
 onen til at vedtage nærmere gennemførelsesregler i over
 ensstemmelse med forvaltningskomitéproceduren hjemler
 under ingen omstændigheder mulighed for godkendelse af
 Sag anlagt den 12 . maj 1997 af Kongeriget Spanien mod bestemmelser, som strider mod den forordning, som Kom
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber missionen skal gennemføre .
 ( Sag C-179/97)
 (') EFT nr. L 77 af 19 . 3 . 1997, s . 5 .
 ( 97/C 199/32 ) ( 2 ) EFT nr. L 175 af 6 . 7. 1988 , s . 1 .
 (') EFT nr. L 329 af 30 . 12 . 1995 , s . 1
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den
 12 . maj 1997 anlagt sag mod Kommissionen for De Euro
 pæiske Fællesskaber af Kongeriget Spanien ved Rosario
 Silva de Lapuerta og med valgt adresse i Luxembourg på
 Spaniens Ambassade, 4-6, boulevard E. Servais . Sag anlagt den 12. maj 1997 af Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber mod Den Portugisiske Republik
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande: ( Sag C-183/97)
 ( 97/C 199/33 )
 — Annullation af artikel 4a, stk . 6, i Kommissionens for
 ordning ( EØF ) nr. 2868/88 af 16 . september 1988 om
 nærmere regler for gennemførelsen af den ordning for Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den
 fælles international inspektion, som er vedtaget af Or 12 . maj 1997 anlagt sag mod Den Portugisiske Republik
 ganisationen for Fiskeriet i Det Nordvestlige Atlanter af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved
 hav, som ændret ved Kommissionens forordning ( EF ) Francisco de Sousa Fialho, Kommissionens Juridiske Tje
 nr. 494/97 af 18 . marts 1997 ( 1 ). neste, som befuldmægtiget, og med valgt adresse i Luxem
 bourg hos Carlos Gomez de la Cruz, Wagner-Centret,
 Kirchberg.
 — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande :
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 — Det fastlås, at Den Portugisiske Republik har tilsidesat
 Tilsidesættelse af bilag I , punkt II . 9 , litra e ), sine forpligtelser i henhold til EF-traktatens artikel 189 ,
 nr . iv ), i fiskeriaftalen mellem Fællesskabet stk. 3 , og artikel 21 , stk . 1 , i Rådets direktiv 80/68/
 og Canada i tilknytning til NAFO-konventio EØF af 17. december 1979 om beskyttelse af grund
 n e n :
 vandet mod forurening forårsaget af visse farlige
 stoffer ( ] ), idet den har undladt at vedtage samtlige de
 Ifølge aftalen er det en betingelse for, at en NAFO-inspek nødvendige love og administrative bestemmelser for
 tør kan være til stede under en inspektion i havnen, at der fuldt ud og korrekt at efterkomme direktivet, særligt
 indhentes godkendelse fra den kontraherende part, hvis for så vidt angår de forpligtelser, der følger af direk
 flag fartøjet bærer. Der er imidlertid en klar modstrid mel tivets artikel 8 , 9, 10, 11 og 15 .
 lem indholdet af den anfægtede forordning, som ikke kræ
 ver godkendelse fra flagmedlemsstaten, og indholdet af af — Subsidiært fastslås det, at Den Portugisiske Republik
 talen, som udgør grundlaget for forordningen. En intern har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til samme be
 EF-forskrift må ikke være i strid med bestemmelser i en in
 stemmelser, idet den ikke omgående underrettede
 ternational aftale og de internationale aftaler, som Fælles Kommissionen om de trufne foranstaltninger.
 skabet har indgået, har forrang for bestemmelser i den af
 ledte fællesskabsret, hvilket indebærer en forpligtelse til at
 fortolke de sidstnævnte bestemmelser i overensstemmelse — Den Portugisiske Republik tilpligtes at betale sagens
 med aftalerne . omkostninger.


text:
20.6.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 222/15
 Rettens dom af 4. maj 2016 – Andres m.fl. mod ECB
 (Sag T-129/14 P) (1)
 ((Appel - personalesag - ansatte i ECB - pensioner - ændring af pensionsordningen - frysning af pensionsordningen - ansættelsesvilkårene for de ansatte i ECB - ret til høring - det kontraktmæssige ansættelsesforholds og det vedtægtsmæssige ansættelsesforholds forskellige karakter - urigtig gengivelse - retlig fejl))
 (2016/C 222/16)
 Processprog: fransk
 Parter
 Appellanter: Carlos Andres (Frankfurt-am-Main, Tyskland) og de andre 150 appellanter, hvis navne er opført i bilaget til dommen (ved advokat L. Levi)
 Den anden part i appelsagen: Den Europæiske Centralbank (ECB) (først ved B. Ehlers og M. López Torres, som befuldmægtigede, derefter ved B. Ehlers og F. Malfrère, som befuldmægtigede, bistået af advokat B. Wägenbaur)
 Sagens genstand
 Appel af dom afsagt af Personaleretten (Anden Afdeling) den 11. december 2013, Andres m.fl. mod ECB (F-15/10, EU:F:2013:194), med påstand om ophævelse af denne dom.
 Konklusion
 1)
 Appellen forkastes.
 2)
 Carlos Andres og øvrige appellanter, hvis navne fremgår af bilaget, tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 (1) EUT C 159 af 26.5.2014.


text:
8.3.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 71/14
 Rettens dom af 23. januar 2014 — Evonik Degussa og AlzChem mod Kommissionen
 (Sag T-391/09) (1)
 (Konkurrence - karteller - markedet for calciumcarbid og magnesium til stål- og gasindustrien i EØS, med undtagelse af Irland, Spanien, Portugal og Det Forenede Kongerige - beslutning, der fastslår en overtrædelse af artikel 81 EF - fastsættelse af priser og opdeling af markedet - fastlæggelse af ansvaret for den ulovlige adfærd - bøder - samarbejde under den administrative procedure - skærpende omstændigheder - recidiv - formildende omstændigheder - proportionalitet - overtrædelsens varighed - solidarisk hæftelse for betaling af bøden - retningslinjerne for beregning af bøder af 2006)
 (2014/C 71/24)
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøgere: Evonik Degussa GmbH (Essen, Tyskland) og AlzChem AG, tidligere AlzChem Trostberg GmbH, tidligere AlzChem Hart GmbH (Trostberg, Tyskland) (ved advokaterne C. Steinle, O. Andresen og I. Bodenstein)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (ved N. von Lingen og A. Antoniadis, som befuldmægtigede, bistået af advokat A. Böhlke)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af Kommissionens beslutning K(2009) 5791 endelig af 22. juli 2009 om en procedure i henhold til artikel 81 [EF] og artikel 53 i EØS-aftalen (sag COMP/39.396 — Magnesium-baseret calciumcarbid og reagenser til stål -og gasindustrien) for så vidt som den vedrører sagsøgeren, samt subsidiært ændring af den nævnte beslutning, dels således at den bøde, som sagsøgerne er blevet pålagt annulleres eller nedsættes, dels således at SKW Stahl-Technik GmbH og Co. Kg holdes ansvarlig for hele bøden solidarisk med sagsøgerne.
 Konklusion
 1)
 Artikel 2, litra g) og h), i Kommissionens beslutning K(2009) 5791 endelig af 22. juli 2009 om en procedure i henhold til artikel 81[EF] og artikel 53 i EØS-aftalen (sag COMP/39.396 — Magnesium-baseret calciumcarbid og reagenser til stål -og gasindustrien), annulleres for så vidt som den vedrører Evonik Degussa GmbH og AlzChem AG, idet det imidlertid præciseres, at denne annullation ikke påvirker den frigørende virkning af enhver betaling, der foretages af den ene eller den anden af disse to virksomheder for den bøde, som de er pålagt solidarisk for den overtrædelse, der er fastslået i nævnte beslutnings artikel 1, litra f), med hensyn til SKW-Stahl-Technik GMBH og Co. KG, og den bøde, som sidstnævnte er pålagt i samme beslutnings artikel 2, litra g).
 2)
 Der pålægges følgende bøder for den overtrædelse, der blev fastslået med hensyn til Evonik Degussa og AlzChem i artikel 1, litra f), i beslutning K(2009) 5791 endelig:
 —
 Evonik Degussa og AlzChem solidarisk: 2,49 mio. EUR, idet det præciseres, at Evonik Degussa og AlzChem anses for at have betalt denne bøde i forbindelse med det beløb, som SKW Stahl-Technik har indbetalt for den bøde, som denne virksomhed er pålagt i samme beslutnings artikel 2, litra f) og g).
 —
 Evonik Degussa, der er eneste ansvarlige for betaling af denne bøde, 1,24 mio. EUR.
 3)
 I øvrigt frifindes Europa-Kommissionen
 4)
 Evonik Degussa og AlzChem bærer to tredjedele af deres egne omkostninger og betaler to tredjedele af Kommissionens omkostninger. Kommissionen bærer en tredjedel af sine egne omkostninger og en tredjedel af Evonik Degussas og AlzChems omkostninger.
 (1) EUT C 297 af 5.12.2009.


text:
14.4.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 112/25
 Appel iværksat den 28. februar 2014 af Federación Nacional de Empresarios de Minas de Carbón (Carbunión) til prøvelse af kendelse afsagt af Retten (Anden Afdeling) den 10. december 2013 i sag T-176/11, Federación Nacional de Empresarios de Minas de Carbón (Carbunión) mod Rådet for Den Europæiske Union
 (Sag C-99/14 P)
 2014/C 112/31
 Processprog: engelsk
 Parter
 Appellant: Federación Nacional de Empresarios de Minas de Carbón (Carbunión) (ved solicitor K. Desai og abogada S. Cisnal de Ugarte)
 De andre parter i appelsagen: Rådet for Den Europæiske Union og Europa-Kommissionen
 Appellanten har nedlagt følgende påstande
 —
 Appellen antages til realitetsbehandling, og der gives appellanten medhold.
 —
 Kendelse afsagt af Retten den 10. december 2013 i sag T-176/11, Carbunión mod Rådet, ophæves, og artikel 3, stk. 1, litra a), b) og f), og artikel 3, stk. 3 (»de anfægtede bestemmelser«), i afgørelse 2010/787 af 10. december 2010 om statsstøtte til fremme af lukning af miner, der ikke er konkurrencedygtige (»afgørelsen«) (1), annulleres, og der afsiges endelig dom vedrørende sagens realitet.
 —
 Rådet tilpligtes at betale de af appellanten afholdte omkostninger i begge instanser.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 Til støtte for appellen har appellanten anført fem anbringender.
 —
 Med det første anbringende har appellanten gjort gældende, at Retten tilsidesatte sin begrundelsespligt i henhold til artikel 36 i Domstolens statut, da den fastslog, at de anfægtede bestemmelser ikke kan udskilles fra resten af afgørelsen.
 —
 Med det andet anbringende har appellanten gjort gældende, at Retten begik en retlig fejl, da den fastslog, at afgørelsens artikel 7 ikke ville tjene noget formål uden de anfægtede bestemmelser.
 —
 Med det tredje anbringende gøres gældende, at Retten begik en retlig fejl ved sin fortolkning af afgørelsens artikel 3, stk. 1, litra a), ved ikke at tage i betragtning, at den deri indeholdte tidsfrist definerer et særligt tidsmæssigt anvendelsesområde for afgørelsen.
 —
 Med det fjerde anbringende gøres gældende, at Retten begik en retlig fejl ved sin fortolkning af betingelserne i afgørelsens artikel 3, stk. 1, litra f), ved at anse denne bestemmelse for at være en forenelighedsbetingelse og ikke en fremgangsmåde for bevilling af lukningsstøtten.
 —
 Med det femte anbringende gøres gældende, at Retten begik en retlig fejl ved at konkludere, at en mulighed for udskillelse af de anfægtede bestemmelser ville ændre afgørelsens ånd og indhold.
 (1) EUT L 336, s. 24.


text:
19.7.2003 DA Den Europæiske Unions Tidende C 171/25
 annullation af sagsøgerens bedømmelsesrapport for året 2001, KENDELSE AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 har Retten (Femte Afdeling), sammensat af afdelingsforman-
 den, R. García-Valdecasas, og dommerne P. Lindh og den 8. april 2003
 J.D. Cooke; justitssekretær: fuldmægtig D. Christensen, den
 20. maj 2003 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 i sag T-91/02, Klausner Nordic Timber GmbH & Co. KG
 mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (1)
 1) Den Europæiske Centralbank frifindes.
 (Annullationssøgsmål — sagens genstand bortfaldet —
 2) Hver part bærer sine egne omkostninger. ufornødent at træffe afgørelse i sagen)
 (2003/C 171/41)
 ( 1) EFT C 202 af 24.8.2002.
 (Processprog: tysk)
 I sag T-91/02, Klausner Nordic Timber GmbH & Co. KG,
 Wismar (Tyskland), ved Rechtsanwalt D. Reich, og med valgt
 adresse i Luxembourg, mod Kommissionen for De Europæiske
 KENDELSE AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS Fællesskaber (befuldmægtigede: V. Kreuschitz og V. Di Bucci),
 angående en påstand om annullation af Kommissionens
 den 3. april 2003 beslutning 2002/468/EF af 15. januar 2002 om den statsstøtte,
 som Tyskland har ydet Klausner Nordic Timber GmbH & Co.
 KG, Wismar, Mecklenburg-Vorpommern (EFT L 165, s. 15),
 i sag T-18/02, Anita Jannice Österholm mod Kommissio- har Retten (Fjerde Udvidede Afdeling), sammensat af afdelings-
 nen for De Europæiske Fællesskaber (1) formanden, V. Tiili, og dommerne J. Pirrung, P. Mengozzi,
 A.W.H. Meij og M. Vilaras; justitssekretær: H. Jung, den 8. april
 2003 afsagt kendelse, hvis konklusion lyder således:
 (Tjenestemænd — erstatningssøgsmål — afvisning)
 1) Det er ufornødent at træffe afgørelse i sagen.
 (2003/C 171/40)
 2) Kommissionen betaler sagens omkostninger, herunder de om-
 (Processprog: fransk) kostninger, der vedrører sagen om foreløbige forholdsregler.
 (1 ) EFT C 156 af 29.6.2002.
 I sag T-18/02, Anita Jannice Österholm, Stockholm, ved
 advocats J.R. Iturriagagoitia og K. Devolvé, mod Kommissionen
 for De Europæiske Fællesskaber (befuldmægtigede: J. Currall
 og V. Joris), vedrørende et krav om erstatning for den
 økonomiske og ikke-økonomiske skade, der er forvoldt sagsø-
 geren bl.a. som følge af den tid, der er hengået med behandlin- KENDELSE AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 gen af en klage, som sagsøgeren har indgivet, har Retten
 (Anden Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, N.J. For-
 den 27. marts 2003
 wood, og dommerne J. Pirrung og A.W.H. Meij; justitssekretær:
 H. Jung, den 3. april 2003 afsagt kendelse, hvis konklusion
 lyder således: i sag T-163/02, Montan Gesellschaft Voss mbH Stahlhan-
 del m.fl. mod Kommissionen for De Europæiske Fælles-
 skaber (1)
 1) Der er ikke længere fornødent at træffe afgørelse om annulla-
 tionssøgsmålet.
 (Annullationssøgsmål — ufornødent at træffe afgørelse —
 erstatningssøgsmål — formaliteten — formalitetsindsigelse
 2) Erstatningssøgsmålet forkastes. henskudt til afgørelse i forbindelse med sagens realitet)
 3) Kommissionen betaler halvdelen af sagsøgerens omkostninger
 (2003/C 171/42)
 og bærer sine egne omkostninger. Sagsøgeren bærer den anden
 halvdel af sine egne omkostninger.
 (Processprog: tysk)
 ( 1) EFT C 109 af 4.5.2002.
 I sag T-163/02, Montan Gesellschaft Voss mbH Stahlhandel,
 Planneg (Tyskland), Jepsen Stahl GmbH, Nittendorf (Tyskland),
 ---pagebreak--- C 171/26 DA Den Europæiske Unions Tidende 19.7.2003
 LNS — Lothar Niemeyer Stahlhandel GmbH & Co. KG, Kommissionens direktiv 91/357/EØF (EFT L 63, s. 23), dels
 Essen (Tyskland), Metal Traders Stahlhandel GmbH, Düsseldorf om erstatning af det tab, sagsøgeren angiveligt har lidt, har
 (Tyskland), ved avocat K. Friedrich, og med valgt adresse i Retten (Fjerde Afdeling), sammensat af afdelingsformanden,
 Luxembourg, mod Kommissionen for De Europæiske Fælles- V. Tiili, og dommerne P. Mengozzi og M. Vilaras; justitssekre-
 skaber (befuldmægtigede: J. Forman og R. Raith), angående tær: H. Jung, den 21. marts 2003 afsagt kendelse, hvis
 dels en påstand om annullation af Kommissionens forordning konklusion lyder således:
 (EF) nr. 560/2002 af 27. marts 2002 om indførelse af
 midlertidige beskyttelsesforanstaltninger mod importen af
 visse stålprodukter (EFT L 85, s. 1), dels en erstatningspåstand, 1) Sagen afvises for så vidt angår påstanden om annullation
 har Retten (Første Afdeling), sammensat af præsidenten, B. Ve- af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/2/EF af
 sterdorf, og dommerne R.M. Moura Ramos og H. Legal; 28. januar 2002 om ændring af Rådets direktiv 79/373/
 justitssekretær: H. Jung, den 27. marts 2003 afsagt kendelse, EØF om handel med foderblandinger og om ophævelse af
 hvis konklusion lyder således: Kommissionens direktiv 91/357/EØF.
 1) Det er ufornødent at træffe afgørelse om annullationspåstanden. 2) De af de sagsøgte nedlagte påstande om afvisning af sagen for
 så vidt angår påstanden om erstatning af det tab, sagsøgeren
 2) Begæringen om afvisning af erstatningspåstanden henskydes til angiveligt har lidt, henskydes til afgørelse i forbindelse med
 afgørelse i forbindelse med sagens realitet. sagens realitet.
 3) Afgørelsen om sagens omkostninger udsættes. 3) Afgørelsen om sagens omkostninger udsættes.
 ( 1) EFT C 191 af 10.8.2002.
 (1 ) EFT C 180 af 27.7.2002.
 KENDELSE AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 den 21. marts 2003 KENDELSE AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 i sag T-167/02, Établissements Toulorge mod Europa-
 den 31. marts 2003
 Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union ( 1)
 (Annullationssøgsmål — fysiske eller juridiske personer — i sag T-226/02, André Hecq mod Kommissionen for De
 retsakter, der berører dem umiddelbart og individuelt — Europæiske Fællesskaber (1)
 direktiv 2002/2/EF — afvisning — erstatningssøgsmål)
 (Tjenestemænd — annullationssøgsmål — retsakt der udgør
 (2003/C 171/43) et klagepunkt — afvisning)
 (Processprog: fransk)
 (2003/C 171/44)
 (Processprog: fransk)
 I sag T-167/02, Établissements Toulorge, Bricquebec (Frank-
 rig), ved avocats D. Waelbroeck og D. Brinckman, mod Europa-
 Parlamentet (befuldmægtigede: C. Pennera og E. Waldherr) og
 Rådet for Den Europæiske Union (befuldmægtigede: I. Diez
 Parra og F.P. Ruggeri Laderchi), støttet af Forbundsrepublikken
 Tyskland (befuldmægtigede: W.-D. Plessing og M. Lumma) og I sag T-226/02, André Hecq, tjenestemand ved Kommissionen
 af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (befuldmæg- for De Europæiske Fællesskaber, med bopæl i Mondercange
 tiget: A. Bordes), angående en påstand dels om annullation af (Luxembourg), ved avocats L. Vogel og D. Amatulli, mod
 Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/2/EF af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (befuldmægti-
 28. januar 2002 om ændring af Rådets direktiv 79/373/ get: J. Currall), angående en påstand om annullation af
 EØF om handel med foderblandinger og om ophævelse af Kommissionens beslutning af 15. juni 2001 om godkendelse


text:
10.12.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 362/10
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesgerichtshof (Tyskland) den 5. september 2011 — Verwertungsgesellschaft Wort (VG Wort) mod Kyocera Mita Deutschland GmbH m.fl.
 (Sag C-457/11)
 2011/C 362/15
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Bundesgerichtshof
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Verwertungsgesellschaft Wort (VG Wort)
 Sagsøgte: Kyocera Mita Deutschland GmbH, Epson Deutschland GmbH og Xerox GmbH
 Præjudicielle spørgsmål
 Den Europæiske Unions Domstol forelægges følgende spørgsmål vedrørende fortolkningen af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/29/EF af 22. maj 2001 om harmonisering af visse aspekter af ophavsret og beslægtede rettigheder i informationssamfundet (1):
 1)
 Skal der tages hensyn til direktivet ved fortolkningen af national ret for så vidt angår begivenheder, der fandt sted efter direktivets ikrafttræden, den 22. juni 2001, men inden det tidspunkt, fra hvilket det har fundet anvendelse, nemlig den 22. december 2002?
 2)
 Udgør reproduktioner ved hjælp af printere reproduktioner ved hjælp af en fotografisk teknik eller en anden proces med tilsvarende virkning i den forstand, hvori dette udtryk er anvendt i direktivets artikel 5, stk. 2, litra a)?
 3)
 Såfremt spørgsmål 2 besvares bekræftende: Er direktivets krav om en rimelig kompensation for undtagelser fra eller indskrænkninger i retten til reproduktion ifølge direktivets artikel 5, stk. 2 og 3, når henses til den grundlæggende ret til ligebehandling ifølge EU-grundrettighedscharterets artikel 20, ligeledes opfyldt, såfremt denne passende godtgørelse ikke skal betales af producenter, importører og forhandlere af printere, men af producenter, importører og forhandlere af et andet apparat eller flere andre apparater, der i en egnet apparatkombination kan anvendes til reproduktion?
 4)
 Bevirker allerede muligheden for at anvende tekniske foranstaltninger som omhandlet i direktivets artikel 6, at betingelsen om en rimelig kompensation i henhold til direktivets artikel 5, stk. 2, litra b), bortfalder?
 5)
 Bortfalder betingelsen om [jf. direktivets artikel 5, stk. 2, litra a) og b)] og muligheden for (jf. direktivets betragtning 36) en rimelig kompensation, såfremt rettighedshaveren udtrykkeligt eller stiltiende har givet samtykke til reproduktion af værkerne?
 (1) EFT L 167, s. 10.


text:
30.1.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 24/55
 Sag anlagt den 6. november 2009 — Centre national de la recherche scientifique mod Kommissionen
 (Sag T-447/09)
 2010/C 24/98
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Centre national de la recherche scientifique (Paris, Frankrig) (ved avocat N. Lenoir)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Sagsøgerens påstande
 —
 Beslutning af 28. august 2009 om modregningen mellem fordringen, som udspringer af kontrakten FP7 239108 ICT — VAMDC/=PF=, på den ene side, og Fællesskabets påståede fordring mod CNRS, der gøres gældende i henhold til kontrakten NEMAGENETAG på den anden side, annulleres.
 —
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Med det foreliggende søgsmål har Centre national de la recherche scientifique (CNRS) nedlagt påstand om annullation af modregningshandlingen i beslutning BUDG/C3 D(2009) 10.5 — 1232 af 28. august 2009, hvorved Kommissionen foretog inddrivelse af beløb, der inden for rammerne af kontrakten NEMAGENETAG vedrørende et projekt fra sjette rammeprogram for forskning og udvikling er blevet udbetalt til sagsøgeren.
 Sagsøgeren har til støtte for sit søgsmål gjort følgende tre anbringender gældende:
 —
 Tilsidesættelse af retten til forsvar, idet beslutningen blev truffet, uden at Kommissionen havde undersøgt CNRS’s udførlige svar i den endelige revisionsberetning.
 —
 Urigtig retsanvendelse og et åbenbart urigtigt skøn i forhold til de faktiske omstændigheder, der har påvirket beslutningen og har medført, at Kommissionen dels afslog udgifter, idet den ændrede kriterierne for støtteberettigede udgifter, dels med urette så bort fra beviser for afholdte udgifter til projektet.
 —
 Tilsidesættelse af artikel 73, stk. 1, i finansforordningen, idet den omtvistede fordring for det første ikke kan anses for »sikker, opgjort og forfalden til betaling«, eftersom anfægtelsen af fordringen er seriøs, og for det andet fordi de fordringer, som ligger til grund for den indbyrdes modregning, ikke kan anses for at være gensidige, da den ene fordring er kollektiv og den anden er personlig. Endelig var det skyldige forfinansieringsbeløb i henhold til VAMDC-kontrakten ikke forfaldent på tidspunktet for vedtagelsen af modregningshandlingen.


text:
18.5.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 141/24
 Sag anlagt den 15. marts 2013 — Zanjani mod Rådet
 (Sag T-155/13)
 2013/C 141/43
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Babak Zanjani (Dubai, De Forenede Arabiske Emirater) (ved advokaterne L. Defalque og C. Malherbe)
 Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union
 Sagsøgerens påstande
 —
 Annullation af afsnit I.I.1 med overskriften »Person« i bilaget til Rådets afgørelse 2012/829/FUSP af 21. december 2012 om ændring af afgørelse 2010/413/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Iran (EUT L 356, s. 71).
 —
 Annullation af afsnit I.I.1 med overskriften »Person« i bilaget til Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 1264/2012 af 21.december 2012 om gennemførelse af forordning (EU) nr. 267/2012 om restriktive foranstaltninger over for Iran (EUT L 356, s. 55).
 —
 Rådets afgørelse 2012/829/FUSP af 21. december 2012 om ændring af afgørelse 2010/413/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Iran og Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 1264/2012 af 21. december 2012 om gennemførelse af forordning (EU) nr. 267/2012 om restriktive foranstaltninger over for Iran erklæres uanvendelige i det omfang artikel 19, stk. 1, litra b) og c), i Rådets afgørelse 2010/413/FUSP af 26. juli 2010 om restriktive foranstaltninger over for Iran og om ophævelse af fælles holdning 2007/140/FUSP (EUT L 195, s. 39) finder anvendelse på sagsøgeren, og det fastslås, at sagsøgeren ikke er omfattet af de restriktive foranstaltninger, der er fastsat i afgørelsen.
 —
 Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale sagsøgerens omkostninger i forbindelse med foreliggende sag.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren gjort fem anbringender gældende.
 1)
 Med første anbringende gøres gældende, at Rådet har vedtaget de anfægtede restriktive foranstaltninger, der er fastsat i artikel 19, stk. 1, litra b) og c), i Rådets afgørelse 2010/413/FUSP, uden nogen lovbestemmelse eller noget retsgrundlag.
 2)
 Med andet anbringende gøres gældende, at Rådet har tilsidesat begrundelsespligten. Begrundelsen for den anfægtede afgørelse er vag og generel og angiver ikke de nøjagtige og faktiske grunde til, at Rådet ved udøvelsen af sin vide skønsbeføjelse har fundet, at sagsøgeren skulle være omfattet af de anfægtede restriktive foranstaltninger.
 3)
 Med tredje anbringende gøres gældende, at Rådet har tilsidesat sagsøgerens ret til et forsvar, hans ret til kontradiktion og hans ret til en effektiv domstolsbeskyttelse. Sagsøgeren er hverken blevet informeret eller underrettet om eventuelt bevismateriale, der er blevet brugt imod ham til støtte for den bebyrdende retsakt. Rådet har hverken givet sagsøgeren adgang til dets akter eller tilstillet ham de begærede dokumenter (herunder præcis og individuel information, der kunne begrunde de anfægtede restriktive foranstaltninger), eller fremlagt det eventuelle bevismateriale, der er blevet brugt imod ham. Sagsøgeren blev nægtet kontradiktion over for Rådet, som han udtrykkeligt anmodede om. Ovennævnte tilsidesættelse af sagsøgerens ret til et forsvar — navnlig undladelsen af at informere sagsøgeren om det bevismateriale, der er blevet brugt imod ham — har resulteret i en tilsidesættelse af sagsøgerens ret til en effektiv domstolsbeskyttelse.
 4)
 Med fjerde anbringende gøres gældende, at Rådet har foretaget et åbenbart urigtigt skøn ved at vedtage de restriktive foranstaltninger over for sagsøgeren. De grunde, som Rådet støtter afgørelsen over for sagsøgeren på, udgør ikke en fyldestgørende begrundelse. Endvidere har Rådet hverken fremlagt bevismateriale eller information til godtgørelse af de grunde, som det har gjort gældende til støtte for de anfægtede restriktive foranstaltninger, der bygger på rene påstande.
 5)
 Med femte anbringende gøres gældende, at de anfægtede restriktive foranstaltninger er behæftet med ulovlighed som følge af manglerne ved Rådets skøn forud for deres vedtagelse. Rådet har ikke foretaget en reel vurdering af sagens omstændigheder, men har begrænset sig til at følge FN’s Sikkerhedsråds anbefalinger og vedtage de forslag, som medlemsstaterne har fremsat.


text:
17.11.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 355/8
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Krajský súd v Prešove (Slovakiet) den 3. august 2012 — G.I.C. Cash, a.s. mod Marián Gunčaga
 (Sag C-373/12)
 2012/C 355/13
 Processprog: slovakisk
 Den forelæggende ret
 Krajský súd v Prešove
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: G.I.C. Cash, a.s.
 Sagsøgt: Marián Gunčaga
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Skal artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (1) (herefter »charteret«) sammenholdt med dets artikel 38 samt artikel 6, stk. 1, og artikel 7, stk. 1, i Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler (2) fortolkes således, at hvis en retsinstans i en tvist vedrørende en forbrugeraftale, skal vurdere, om et vilkår er urimeligt, og en retsinstans i en anden medlemsstat beviseligt allerede har fastslået, at et lignende eller identisk kontraktvilkår under tilsvarende faktiske omstændigheder er urimeligt, har forbrugeren da krav på, at den retsinstans, for hvilken forbrugeren har indbragt sagen, ved vurderingen af, om det pågældende vilkår er urimeligt, tager hensyn til den afgørelse, der er truffet af en retsinstans i en anden medlemsstat?
 2)
 Såfremt det første spørgsmål besvares bekræftende, tilsidesætter den retsinstans, hvorved sagen er anlagt, charterets artikel 47 sammenholdt med dets artikel 38, hvis den ikke tager hensyn til afgørelsen fra en retsinstans i en anden medlemsstat af om et kontraktvilkår med lignende eller identisk indhold er urimeligt?
 (1) EFT C 364 af 18.12.2000, s. 1.
 (2) Rådets direktiv 93/13/EØF af 5.4.1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler (EFT L 95, s. 29).


text:
9.11.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 325/17
 Appel iværksat den 16. september 2013 af GRE Grand River Enterprises Deutschland GmbH til prøvelse af dom afsagt af Retten (Tredje Afdeling) den 3. juli 2013 i sag T-206/12, GRE Grand River Enterprises Deutschland GmbH mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 (Sag C-495/13 P)
 2013/C 325/29
 Processprog: tysk
 Parter
 Appellant: GRE Grand River Enterprises Deutschland GmbH (ved Rechtsanwältinnen I. Memmler og S. Schulz)
 De andre parter i appelsagen: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) og Villiger Söhne GmbH
 Appellanten har nedlagt følgende påstande
 —
 Dommen, der blev afsagt af Retten den 3. juli 2013 i sag T-206/12, ophæves, og afgørelsen, der blev truffet den 1. marts 2012 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 411/2011-1), annulleres.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 Den foreliggende appel er anlagt til prøvelse af Rettens dom, hvorved denne frifandt Kontoret for Harmonisering i det Indre marked (Varemærker og Design) i et søgsmål, hvori appellanten havde nedlagt påstand om annullation af den afgørelse, der var blevet truffet den 1. marts 2012 af Første Appelkammer ved Harmoniseringskontoret i en indsigelsessag mellem Villiger Söhne GmbH og GRE Grand River Enterprises Deutschland GmbH.
 Appellanten gør som eneste anbringende gældende, at Retten har foretaget en fejlagtig fortolkning og anvendelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 207/2009 (1).
 Som begrundelse har appellanten anført følgende:
 Retten har fortolket begrebet »varer af samme art« forkert, fordi den har sidestillet varen »cigarer« med overbegrebet »tobaksvarer«. Dermed har Retten udvidet beskyttelsesområdet for det varemærke, som indsigelsen blev støttet på, urimeligt.
 Retten har fortolket begrebet »varer af samme art« forkert, fordi den ved bedømmelsen af, om varerne var af samme art, heller ikke unuanceret måtte anse den enkelte vare »cigarer« for at ligne overbegrebet »artikler for rygere«.
 Ved sammenligningen af tegnene anvendte Retten ikke læren om at der skal anlægges en helhedsvurdering rigtigt, fordi den unuanceret sammenlignede bestanddelene »LIBERTAD« og »LIBERTE« og i den forbindelse udelukkede alle andre varemærkebestanddele.
 Navnlig skulle Retten ved en rigtig anvendelse af læren om at der skal anlægges en helhedsvurdering have tillagt nogle andre bestanddele i de omtvistede varemærker mere betydning, bl.a. farvekombinationen i det anfægtede varemærke og betegnelsen »LA« i det varemærke, som indsigelsen blev støttet på.
 Retten har endvidere anvendt de principper, som Domstolen har opstillet vedrørende den begrebsmæssige lighed, fejlagtigt, da den ikke på tilstrækkelig måde har taget hensyn til de forskellige sprog, der er anvendt i varemærkerne.
 Samlet set er Retten dermed kommet frem til et forkert resultat.
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 af 26.2.2009 om EF-varemærker (EUT L 78, s. 1).


text:
3.12.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 355/22
 Sag anlagt den 29. september 2011 — United States Polo Association mod KHIM — Polo/Lauren (Gengivelse af to polo-spillere)
 (Sag T-517/11)
 2011/C 355/41
 Stævningen er affattet på engelsk
 Parter
 Sagsøger: United States Polo Association (Kentucky, USA) (ved advokaterne P. Goldenbaum, I. Rohr og T. Melchert)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: The Polo/Lauren Company, LP (New York, USA)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelse truffet den 17. juni 2011 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1107/2010-2) annulleres.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at bære sine egne omkostninger og betale sagsøgerens omkostninger.
 —
 Den anden part i sagen for appelkammeret tilpligtes at bære sine egne omkostninger, såfremt denne intervenerer i sagen.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Ansøger om EF-varemærket: United States Polo Association
 Det omhandlede EF-varemærke: EF-varemærkeansøgning af figurmærket, der gengiver to polo-spillere for varer i klasse 3 — EF-varemærkeregistrering nr. 5997473
 Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: The Polo/Lauren Company, LP
 Det påberåbte varemærke eller tegn: Fransk varemærkeregistrering nr. 1441630 af figurmærket, der gengiver en polo-spiller for varer og tjenesteydelser i klasse 3, 9, 14, 16, 18, 24, 25 og 35; spansk varemærkeregistrering nr. 878316 af figurmærket, der gengiver en polo-spiller for varer i klasse 3; varemærkeregistrering i Det Forenede Kongerige nr. 2172123 af figurmærket, der gengiver en polo-spiller for varer i klasse 3; tysk varemærkeregistrering nr. 1070650 af figurmærket, der gengiver en polo-spiller for varer i klasse 3; EF-varemærkeregistrering nr. 4236527 af det tredimensionelle varemærke, der gengiver en flaske med en polo-spiller for varer i klasse 3
 Indsigelsesafdelingens afgørelse: Indsigelsen taget til følge
 Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen
 Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 20, stk. 7, og artikel 53, litra a), i Kommissionens forordning nr. 2868/95, og tilsidesættelse af artikel 80, stk. 1, i Rådets forordning nr. 207/2009, idet appelkammeret meddelte indsigelsessagens parter sin afgørelse af 19. juli 2011 uden at tage hensyn til deres fælles anmodning af 18. juli 2011 om udsættelse af sagen, og dernæst afslog at tilbagekalde afgørelsen og at suspendere sagens behandling. Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i Rådets forordning nr. 207/2009, idet appelkammeret fejlagtigt fastslog, at artikel 8, stk. 1, litra b), var til hinder for registrering af varemærkeansøgningen. Der er ikke risiko forveksling mellem de omtvistede varemærker.


text:
26.5.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 171/15
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Grondwettelijk Hof (Belgien) den 19. februar 2015 — Paul Vervloet m.fl., Organisme voor de financiering van pensioenen Ogeo Fund, Gemeente Schaarbeek og Frédéric Ensch Famenne mod Ministerraad, intervenienter: Arcofin CVBA m.fl.
 (Sag C-76/15)
 (2015/C 171/17)
 Processprog: nederlandsk
 Den forelæggende ret
 Grondwettelijk Hof
 Parter i hovedsagen
 Sagsøgere: Paul Vervloet, Marc De Witt, Edgard Timperman, Godelieve Van Braekel, Patrick Beckx, Marc De Schryver, Guy Deneire, Steve Van Hoof, Organisme voor de financiering van pensioenen Ogeo Fund, Gemeente Schaarbeek og Frédéric Ensch Famenne
 Sagsøgt: Ministerraad
 Intervenienter: Arcofin CVBA, Arcopar CVBA og Arcoplus CVBA
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Skal artikel 2 og 3 i Europa-Parlaments og Rådets direktiv 94/19/EF (1) af 30. maj 1994 om indskudsgarantiordninger, i påkommende tilfælde læst i sammenhæng med artikel 20 og 21 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (2) og det almindelige lighedsprincip, fortolkes således, at:
 a)
 disse bestemmelser forpligter medlemsstaterne til at garantere andele i godkendte kooperative selskaber, der er aktive i finanssektoren, på samme måde som indskud?
 b)
 disse bestemmelser er til hinder for, at en medlemsstat pålægger den institution, der delvist står for garantien af de i direktivet omhandlede indskud, også med et beløb på indtil 1 00 000 EUR at garantere for værdien af andele i et godkendt kooperativt selskab, der er aktivt i finanssektoren, som tilhører andelshavere, der er fysiske personer?
 2)
 Er Europa-Kommissionens afgørelse af 3. juli 2014 (3)»om statsstøtte SA.33927 (12/C) (ex 11/NN) ydet af Belgien — Garantiordning til beskyttelse af individuelle andelshavere i finansielle kooperativer« forenelig med artikel 107 og 296 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, for så vidt som den kvalificerer den garantiordning, der er genstand for afgørelsen, som ny statsstøtte?
 3)
 Såfremt det andet spørgsmål besvares benægtende, skal artikel 107 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde da fortolkes således, at en ordning med statsgaranti til andelshavere, der er fysiske personer, i godkendte kooperative selskaber, der er aktive i finanssektoren som omhandlet i artikel 36/24, stk. 1, første punktum, nr. 3, i wet van 22 februari 1998 tot vaststelling van het organiek statuut van de Nationale Bank van België (lov af 22.2.1998 om fastsættelse af statutten for den belgiske nationalbank), udgør ny statsstøtte, der havde skullet anmeldes til Europa-Kommissionen?
 4)
 Såfremt det andet spørgsmål besvares bekræftende, er den nævnte afgørelse fra Europa-Kommissionen da forenelig med artikel 108, stk. 3, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, såfremt den fortolkes således, at det heri lægges til grund, at den i sagen omhandlede statsstøtte blev gennemført før den 3. marts 2011 eller den 1. april 2011 eller på en af disse datoer, eller omvendt, såfremt den fortolkes således, at det heri lægges til grund, at den i sagen omhandlede statsstøtte blev gennemført på en senere dato?
 5)
 Skal artikel 108, stk. 3, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde fortolkes således, at det er en medlemsstat forbudt at vedtage en sådan foranstaltning som omhandlet i artikel 36/24, stk. 1, nr. 3, i lov af 22. februar 1998 om fastsættelse af statutten for den belgiske nationalbank, såfremt foranstaltningen gennemfører statsstøtte eller udgør statsstøtte, der allerede er gennemført, og denne statsstøtte endnu ikke er anmeldt til Europa-Kommissionen?
 6)
 Skal artikel 108, stk. 3, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde fortolkes således, at det uden forudgående underretning af Europa-Kommissionen er en medlemsstat forbudt at vedtage en sådan foranstaltning som omhandlet i artikel 36/24, stk. 1, nr. 3, i loven af 22. februar 1998 om fastsættelse af statutten for den belgiske nationalbank, såfremt foranstaltningen udgør statsstøtte, der endnu ikke er gennemført?
 (1) EFT L 135, s. 5.
 (2) EFT 2000, C 364, s. 1.
 (3) Kommissionens afgørelse 2014/686/EU af 3.7.2014 om statsstøtte SA.33927 (12/C) (ex 11/NN) ydet af Belgien — Garantiordning til beskyttelse af individuelle andelshavere i finansielle kooperativer (meddelt under nummer C(2014) 1021) (EUT L 284, s. 53).


text:
7.4.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 102/36
 Rettens dom af 27. februar 2014 — Advance Magazine Publishers mod KHIM — Nanso Group (TEEN VOGUE)
 (Sag T-509/12) (1)
 ((EF-varemærker - indsigelsessag - ansøgning om EF-ordmærket TEEN VOGUE - det ældre nationale ordmærke VOGUE - formaliteten - kvalificering af påstande - relativ registreringshindring - risiko for forveksling - varer af samme eller lignende art - lighed mellem tegnene - artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 207/2009 - delvist afslag på registrering))
 2014/C 102/56
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Advance Magazine Publishers, Inc. (New York, New York, De Forenede Stater) (ved barrister C. Aikens)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (ved V. Melgar, som befuldmægtiget)
 Den anden part i sagen for appelkammeret ved Harmoniseringskontoret og intervenient ved Retten: Nanso Group Oy (Nokia, Finland) (ved advokat M. Tuominen)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelse truffet den 17. september 2012 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 147/2011-4) vedrørende en indsigelsessag mellem Nanso Group Oy og Advance Magazine Publishers, Inc.
 Konklusion
 1)
 Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
 2)
 Advance Magazine Publishers, Inc. betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 26 af 26.1.2013.


text:
12.6.2004
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 156/3
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved foreløbig voldgiftskendelse afsagt den 4. december 2003 af Commission litiges voyages i sagen Guy Denuit og Betty Cordenier mod Transorient – Mosaïque Voyages et Culture SA.
 (Sag C-125/04)
 (2004/C 156/05)
 Ved foreløbig voldgiftskendelse afsagt den 4. december 2003, indgået til Domstolens Justitskontor den 8. marts 2004, har Commission litiges voyages i sagen Guy Denuit og Betty Cordenier mod Transorient – Mosaïque Voyages et Culture SA forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 1)
 Såfremt en bestemmelse i en kontrakt mellem en forbruger og en rejsearrangør og/eller formidler kun åbner mulighed for en prisforhøjelse og fastlægger den præcise beregningsmetode herfor, udelukkende for at tage hensyn til de ændringer, der er udtømmende opregnet i artikel 4, stk. 4, litra a), i direktiv 90/314/EØF (1), skal denne artikel da fortolkes således, at den stiltiende foreskriver en prisnedsættelse i overensstemmelse med den samme beregningsmetode?
 2)
 Såfremt en bestemmelse i en kontrakt mellem en forbruger og en rejsearrangør og/eller formidler åbner mulighed for såvel prisforhøjelse som prisnedsættelse uden at fastlægge beregningsmetoden herfor, udelukkende for at tage hensyn til de ændringer, der er udtømmende opregnet i artikel 4, stk. 4, litra a), i direktiv 90/314/EØF, skal denne artikel da fortolkes således, at den foreskriver, at hele bestemmelsen er ugyldig, eller således, at ugyldigheden er begrænset til at angå prisforhøjelsen?
 3)
 Såfremt en bestemmelse i en kontrakt mellem en forbruger og en rejsearrangør og/eller formidler kun giver rejsearrangøren og/eller formidleren mulighed for at foretage såvel prisforhøjelse som prisnedsættelse, og den fastlægger den præcise beregningsmetode for en sådan ændring, udelukkende for at tage hensyn til de ændringer, der er udtømmende opregnet i artikel 4, stk. 4, litra a), i direktiv 90/314/EØF, skal denne artikel da fortolkes således, at den foreskriver, at hele bestemmelsen er ugyldig, eller er bestemmelsens ugyldighed begrænset til at angå prisforhøjelsen?
 4)
 Såfremt en bestemmelse i en kontrakt mellem en forbruger og en rejsearrangør og/eller formidler både giver rejsearrangøren og/eller formidleren og forbrugeren mulighed for at foretage såvel prisforhøjelse som prisnedsættelse, og den fastlægger den præcise beregningsmetode for en sådan ændring, udelukkende for at tage hensyn til de ændringer, der er udtømmende opregnet i artikel 4, stk. 4, litra a), i direktiv 90/314/EØF, skal denne artikel da fortolkes således, at den medfører en forpligtelse for rejsearrangøren og/eller formidleren til at foretage en prisnedsættelse, selv om forbrugeren ikke har anmodet herom?
 (1) Rådets direktiv 90/314/EØF af 13.6.1990 om pakkerejser, herunder pakkeferier og pakketure (EFT L 158 af 23.6.1990, s. 59).


text:
17.7.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 195/19
 Sag anlagt den 28. april 2010 — Ungarn mod Kommissionen
 (Sag T-194/10)
 2010/C 195/32
 Processprog: ungarsk
 Parter
 Sagsøger: Republikken Ungarn (ved J. Fazekas, M. Fehér og K. Szíjjártó, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgerens påstande
 —
 Kommissionens registrering i databasen E-Bacchus af den beskyttede oprindelsesbetegnelse »Vinohradnícka oblast’ Tokaj«, der erstatter den tidligere beskyttede slovakiske oprindelsesbetegnelse »Tokajská vinohradnícka oblast’«, annulleres.
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Sagsøgeren har anfægtet registreringen af den beskyttede slovakiske oprindelsesbetegnelse »Vinohradnícka oblast’ Tokaj« i det elektroniske register over geografiske betegnelser og beskyttede oprindelsesbetegnelser for vine (herefter »registeret E-Bacchus«) foretaget af Kommissionen i henhold til forordning (EF) nr. 1234/2007 (1).
 I sin første søgsmålsgrund har sagsøgeren gjort gældende, at med ændringen af registreringen har Kommissionen tilsidesat de relevante bestemmelser i forordning nr. 1234/2007 og nr. 607/2009 (2), henset til at den anfægtede ændring af den oprindelige registrering i registeret E-Bacchus i henhold til nye bestemmelser tildeler automatisk beskyttelse af en betegnelse, der ikke kan anses for at være en »beskyttet og gældende« betegnelse i henhold til artikel 118s i forordning nr. 1234/2007.
 I den henseende har sagsøgeren gjort gældende, at »Tokajská/Tokajské/Tokajský vinohradnícka oblast’« den 1. august 2009, datoen for ikrafttrædelsen af EU’s nye bestemmelser om vinmarkedet, var den betegnelse, der var fællesskabsbeskyttet, hvilket især fremgår af listen over bordvine med geografisk betegnelse (3) og af listen over kvalitetsvine (4).
 Sagsøgeren har ligeledes gjort gældende, at en undersøgelse af de slovakiske regler fører til samme konklusion,henset til at en ny slovakisk lov om vin blev vedtaget den 30. juni 2009 og indeholder betegnelsen »Tokajská vinahradnícka oblast’«. Når man dertil fortolker de gældende forordninger således, at ikrafttrædelsen af den nationale lovgivning (1. september 2009) ligeledes er relevant for vurderingen af den gældende beskyttelse, skal artikel 73, stk. 2, i forordning nr. 607/2009 anvendes analogt, hvorved det i det omhandlede tilfælde er betegnelsen, der indgår i den nye lov, der skal anses for beskyttet og gældende i henhold til artikel 118s i forordning nr. 1234/2007.
 I sin anden søgsmålsgrund har sagsøgeren gjort gældende, at Kommissionen ved sin forvaltning af registret E-Bacchus og konkret ved den anfægtede registrering i nærværende sag har tilsidesat de i EU-retten anerkendte grundlæggende principper om god forvaltningsskik, loyalt samarbejde og beskyttelse af retssikkerheden.
 I den henseende finder sagsøgeren, at Kommissionen henset til princippet om god forvaltningsskik og i særdeleshed betydningsfuldheden af det nævnte register er forpligtet til at sikre, at registeret indeholder korrekte, troværdige og præcise oplysninger. Kommissionen skal især afgøre i forhold til ikrafttrædelsestidspunktet for nye bestemmelser for vinmarkedet, hvilke nationale regler der er gældende, og hvilke betegnelser der skal anses for beskyttede og gældende i overensstemmelse med disse regler. Sagsøgeren finder endvidere, at Kommissionen har tilsidesat princippet om loyalt samarbejde, idet den ikke på nogen måde har underrettet Republikken Ungarn, hverken før eller efter ændringerne i registreringen om Slovakiet i registret E-Bacchus, selv om Kommissionen burde vide, at Ungarns interesse kunne berøres heraf. Endelig har sagsøgeren anført, at Kommissionen har tilsidesat princippet om beskyttelse af retssikkerheden ved at organisere og føre registeret på en sådan måde, at registreringerne på ethvert tidspunkt kan ændres med tilbagevirkende kraft, uden at den konkrete dato for ændringen kan fastslås.
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 1234/2007 af 22.10.2007 om en fælles markedsordning for landbrugsprodukter og om særlige bestemmelser for visse landbrugsprodukter (fusionsmarkedsordningen) (EUT L 229, s. 1).
 (2) Kommissionens forordning (EF) nr. 607/2009 af 14.7.2009 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 479/2008 for så vidt angår beskyttede oprindelsesbetegnelser og beskyttede geografiske betegnelser, traditionelle benævnelser og mærkning og præsentation af visse vinavlsprodukter.
 (3) Liste over navnene på mindre geografiske enheder end medlemsstaten, jf. artikel 51, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 1493/1999 [af 17.5.1999 om den fælles markedsordning for vin (EFT L 179, s. 1)] (Bordvin med geografisk betegnelse) (EUT 2009 C 187, s. 67).
 (4) Fortegnelse over kvalitetsvine fra bestemte dyrkningsområder (EUT 2009 C 187, s. 1).


text:
20.4.2002 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 97/11
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (befuldmægti-
 get: H. van Lier), angående en påstand om, at Kommissionen
 den 23. januar 2002 tilpligtes at betale 68 070 EUR i henhold til kontrakten Altener
 — Agores nr. XVII/4.1030/Z/99-085, med renter i henhold til
 i sag T-386/00, Margarida Gonçalves mod Europa-Parla- den i belgisk ret fastsatte sats med virkning fra den 23. juli
 mentet (1) 2001, senest otte dage efter afsigelsen af kendelsen, idet der
 ellers pålægges tvangsbøder 100 EUR pr. dag, har Rettens
 præsident den 7. december 2001 afsagt kendelse, hvis konklu-
 (Tjenestemænd — meddelelse om udvælgelsesprøve — afslag sion lyder således:
 på deltagelse i udvælgelsesprøven — princippet om overens-
 stemmelse — formaliteten — begrundelse — omsorgspligt
 og princippet om god forvaltningsskik) 1) Begæringen om foreløbige forholdsregler tages ikke til følge.
 (2002/C 97/22) 2) Afgørelsen om sagens omkostninger udsættes.
 (Processprog: fransk)
 I sag T-386/00, Margarida Gonçalves, tidligere midlertidig
 ansat ved Europa-Parlamentet, med bopæl i Bruxelles, ved
 avocat L. Tinti, og med valgt adresse i Luxembourg, mod Sag anlagt den 24. januar 2002 af Falk-Ulrich von Hoff
 Europa-Parlamentet (befuldmægtigede: J.F. De Wachter og mod Europa-Parlamentet
 D. Moore) angående en påstand dels om annullation af de
 afgørelser, som udvælgelseskomitéen traf i forbindelse med den
 (Sag T-13/02)
 interne udvælgelsesprøve B/172, om ikke at give sagsøgeren
 adgang til at deltage i den pågældende udvælgelsesprøve og
 om oprettelse af en egnethedsliste, samt af alle senere afgørel- (2002/C 97/24)
 ser, som Parlamentet har truffet med henvisning til de nævnte
 afgørelser, og dels om erstatning for den økonomiske og ikke- (Processprog: tysk)
 økonomiske skade, som sagsøgeren har anført at have lidt som
 følge af de trufne afgørelser, har Retten, sat af dommer
 M. Vilaras; justitssekretær: fuldmægtig J. Plingers, den 23. janu-
 ar 2002 afsagt dom, hvis konklusion lyder således: Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 den 24. januar 2002 anlagt sag mod Europa-Parlamentet af
 1) Europa-Parlamentet frifindes. Falk-Ulrich von Hoff, Berlin (Tyskland), ved Rechtsanwalt
 B. Wägenbaur.
 2) Hver part bærer sine egne omkostninger.
 (1) EFT C 61 af 24.2.2001. Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 — Europa-Parlamentets beslutning af 17. april 2001 annul-
 leres.
 — Europa-Parlamentet tilpligtes at betale sagsøgeren bosæt-
 telsespenge, svarende til to måneders grundløn med
 KENDELSE AFSAGT AF PRÆSIDENTEN FOR RETTEN I renter 8 % fra tidspunktet for indgivelsen af ansøgningen
 FØRSTE INSTANS den 15. marts 2001.
 den 7. december 2001 — Europa-Parlamentet tilpligtes at betale sagens omkost-
 ninger.
 i sag T-192/01 R, Lior GEIE mod Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber
 (Særlige rettergangsformer — betaling i henhold til en Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 kontrakt — foreløbige forholdsregler — uopsættelighed)
 (2002/C 97/23) I forbindelse med, at Gruppen for Det Europæiske Folkepartis
 kontor blev forlagt fra Bonn til Berlin, blev sagsøgeren, hvis
 tjenestested var Bruxelles, og som overtog ledelsen af kontoret,
 (Processprog: fransk) forflyttet til Berlin og ansøgte om bosættelsespenge i henhold
 til artikel 5 i bilag VII til vedtægten. Europa-Parlamentet afviste
 ansøgningen med henvisning til, at sagsøgeren var flyttet
 I sag T-192/01 R, Lior GEIE, Bruxelles, ved avocats V. Marien tilbage til sin familie, som allerede havde bopæl i Berlin, inden
 og J. Choucroun, og med valgt adresse i Luxembourg, mod sagsøgeren blev forflyttet.


text:
17. 2 . 96 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr . C 46/9
 Afvisningen om at afslå Geotronics' tilbud under hensyn til almene hensyn til at bevare arbejdsfreden på det følsomme
 produkternes oprindelse blev imidlertid uomtvisteligt truf område tjenesteydelser på turistområdet, som den græske
 fet efter EØS-aftalens ikrafttræden . Da EØS-aftalen finder stat som turistland har en naturlig og begrundet interesse i
 anvendelse på alle retsforhold stiftet efter aftalens ikrafttræ lovmæssigt at regulere ?
 den, er Geotronics af den opfattelse, at anvendelsen af
 aftalen på den foreliggende sag ikke er en anvendelse med
 tilbagevirkende gyldighed .
 EØF-aftalens anvendelsesområde
 Retten i Første Instans fastslog, at EØS-aftalen ikke kan Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendelse
 finde anvendelse på den i sagen omhandlede kontrakt, da en afsagt af Sø- og Handelsretten den 19. december 1995 , i
 af kontraktsparterne, Rumænien, ikke er kontraherende sagen Handels- og Kontorfunktionærernes Forbund i Dan
 part i EØS-aftalen. Dette er et formalistisk synspunkt, som mark som mandatar for Helle Elisabeth Larsson mod Dansk
 overhovedet ikke tager hensyn til de økonomiske realiteter . Handel & Service som mandatar for Føtex Supermarked
 Realiteten er nemlig, at to EØS-producenter af ensartede A/S
 produkter som følge af Kommissionens afgørelse rent
 faktisk er blevet forskelsbehandlet . De økonomiske realite ( Sag C-400/95 )
 ter i forbindelse med den pågældende transaktion og de ( 96/C 46/ 15 )
 foranstaltninger, der er truffet i relation hertil , bør tillægges
 afgørende betydning.
 Ved kendelse afsagt den 19 . december 1995 , indgået til
 Domstolens justitskontor den 21 . december 1995 , har Sø
 Ifølge appellanten er den i sagen foreliggende situation og Handelsretten i sagen Handels- og Kontorfunktionærer
 omfattet af EØS-aftalens anvendelsesområde . Endelig anfø nes Forbund i Danmark som mandatar for Helle Elisabeth
 rer selskabet, at Kommissionens forskelsbehandling er egnet Larsson mod Dansk Handel & Service som mandatar for
 til at fordreje konkurrencen mellem produkter med oprin Føtex Supermarked A/S forelagt De Europæiske Fællesska
 delse i EF og i EFTA-landene ved at give de førstnævnte bers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse af
 produkter en ubillig konkurrencefordel . En sådan forskels følgende spørgsmål :
 behandling hindrer de frie varebevægelser i strid med
 EØS-aftalens artikel 8 , 11 og 65 , stk . 1 .
 Omfatter bestemmelserne i artikel 5 , stk . 1 , sammenholdt
 med artikel 2 , stk . 1 , i Rådets direktiv af 9 . februar 1976 om
 ( 1 ) EFT nr . C 333 af 9 . 12 . 1995 , s . 33 . gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og
 kvinder for så vidt angår beskæftigelse, erhvervsuddannelse,
 forfremmelse samt arbejdsvilkår ( 76/207/EØF ) f 1 ) afskedi
 gelse som følge af fravær efter endt barselsorlov, såfremt
 fraværet skyldes sygdom, der er opstået under graviditeten
 og fortsat under og efter barselsorlov, idet det lægges til
 grund, at afskedigelsen fandt sted efter endt barselsorlov ?
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved dom (') EFT nr . L 39 af 14 . 2 . 1976 , s . 40 .
 afsagt den 7. november 1995 af Simvoulio tis Epikratias, IV
 Afdeling, i sagen » Foreningen af Græske Rejse- og Turist
 bureauer « mod Arbejdsministeren
 ( Sag C-398/95 )
 ( 96/C 46/ 14 )
 Ved dom afsagt den 7. november 1995 , indgået til Dom Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved dom
 stolens Justitskontor den 18 . december 1995 , har Simvoulio afsagt den 12 . december 1995 af Rechtbank van eerste
 tis Epikratias, IV Afdeling, i sagen » Foreningen af Græske aanleg, Bruxelles , i sagen NV B.R.D. ( Bureau Rik Decan
 Rejse- og Turistbureauer « mod Arbejdsministeren forelagt Business Research & Development ) mod Belgische Staat
 De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om ( Sag C-401 /95 )
 præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål :
 ( 96/C 46/ 16 )
 Er den ordning, der blev indført ved artikel 37 i lov
 nr . 1545/1985 og som, når de i bestemmelsen givne Ved dom afsagt den 12 . december 1995 , indgået til
 betingelser er opfyldt, kræver oprettelse af en arbejdskon Domstolens Justitskontor den 21 . december 1995 , har
 trakt mellem parterne, hvilket normalt også er den retlige Rechtbank van eerste aanleg, Bruxelles, i sagen NV B.R.D.
 form, hvori turistførerne præsterer deres tjenesteydelser i de ( Bureau Rik Decan-Business Research & Development )
 i bestemmelsen angivne tilfælde, i strid med EØF-traktatens mod Belgische Staat forelagt De Europæiske Fællesskabers
 artikel 59 ff? Såfremt dette besvares bekræftende, spørges Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende
 der, om denne ordning kan anses for at være begrundet i det spørgsmål :
 ---pagebreak--- Nr. C 46/ 10 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 17 . 2 . 96
 1 . Skal sjette momsdirektivs artikel 18 , stk . 4 ( 77/388/ Sag anlagt den 27. december 1995 af Den Italienske
 EFT) ('), fortolkes således, at det er tilladt en medlems Republik mod Kommissionen for De Europæiske Fælles
 stat hverken at tilbagebetale overskydende moms for en skaber
 afgiftsperiode eller at overføre beløbet til en følgende ( Sag C-406/95 )
 afgiftsperiode, men i stedet at tilbageholde det — med
 ( 96/C 46/ 18 )
 den begrundelse, at den over for den pågældende
 momspligtige har en fordring vedrørende en tidligere Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den
 afgiftsperiode, som bestrides af den momspligtige og 27. december 1995 anlagt sag mod Kommissionen for De
 derfor endnu ikke udgør et endeligt krav — selv om Europæiske Fællesskaber af Den Italienske Republik ved
 medlemsstaten ikke har fået en tilladelse i henhold til
 Umberto Leanza som befuldmægtiget, bistået af avvocato
 sjette momsdirektivs artikel 27 ? dello Stato Ivo M. Braguglia, og med valgt adresse i
 Luxembourg på Italiens Ambassade, rue Marie-Adélaide
 2 . Såfremt spørgsmål 1 besvares bekræftende, ønskes det 5.
 oplyst, om sjette momsdirektivs artikel 18 , stk . 4 ,
 sammenholdt med proportionalitetsprincippet, skal for Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 tolkes således, at medlemsstaten kan bestemme, at
 spørgsmålet om, hvorvidt tilbageholdelsen er nødvendig — Kommissionens beslutning af 4 . oktober 1995 om
 eller uopsættelig, ikke kan anfægtes på nogen måde, og driftsbetingelserne for den anden udbygning af GSM
 at tilbageholdelsen ikke på nogen måde kan erstattes af mobilradiokommunikation i Italien (') annulleres .
 en sikkerhedsstillelse eller kan ophæves, indtil det
 — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostnin
 omtvistede momskrav er fastslået ved en endelig retsaf
 ger .
 gørelse ?
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 (•) EFT nr. L 145 af 13 . 6 . 1977, s . 1 .
 1 . Ifølge den anfægtede beslutning skal den italienske stat
 for at opveje den anden operatørs påståede handicap
 » fremsætte krav om, at Telecom Italia Mobile skal
 betale et lignende beløb « eller efter godkendelse » gen
 nemføre foranstaltninger, der ud fra et økonomisk
 synspunkt kompenserer for det beløb, som den anden
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendelse operatør har betalt «.
 afsagt den 14. december 1995 af Finanzgericht Miinchen i Imidlertid har der aldrig under proceduren forud for den
 sagen Bioforce GmbH mod Oberfinanzdirektion Miin anfægtede beslutning fundet en kontradiktorisk proce
 chen
 dure sted vedrørende den foranstaltning, som Kommis
 ( Sag C-405/95 ) sionen anser for den mest oplagte, nemlig at forpligte
 ( 96/C 46/ 17 ) Telecom Italia Mobile til at betale et lignende beløb .
 Denne foranstaltning er aldrig blevet nævnt under
 proceduren; den italienske regering er aldrig blevet hørt
 Ved kendelse afsagt den 14 . december 1995 , indgået til herom . Dette aspekt er i sig selv tilstrækkeligt til , at den
 Domstolens Justitskontor den 27. december 1995 , har italienske stats ret til kontradiktion må anses for
 Finanzgericht Miinchen, 3 . Afdeling, i sagen Bioforce tilsidesat, men den kontradiktoriske procedure har
 GmbH mod Oberfinanzdirektion Miinchen forelagt De heller ikke været fuldstændig og af en sådan karakter, at
 Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om retten til kontradiktion var sikret, for så vidt angår de
 præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål : kompenserende foranstaltninger, der omtales i artikel 1 ,
 første led, i den anfægtede beslutning.
 1 . Skal den fælles toldtarif — kombineret nomenklatur
 2 . Den anfægtede beslutning hviler på den antagelse, at den
 1994 — fortolkes således, at produkter som echinacea italienske regering »... har krævet betaling af et
 dråber ( udtræk af echinacea purpurea e herba og e engangsbeløb i forbindelse med meddelelse af konces
 radice med 56,1 % vol . alkohol, til brug mod forkølelse sion . . .« med hensyn til GSM-mobilradiokommunika
 og influenza samt til forøgelse af modstandskraften ved tion .
 risiko for forkølelse ) skal tariferes under position 3004
 ( lægemidler, bestående af . . . udblandede produkter, til Denne antagelse holder ikke stik . Den italienske regering
 terapeutisk eller profylaktisk brug, i . . . pakninger til har ikke pålagt deltagerne i udbuddet vedrørende den
 detailsalg )? anden udbygning af GSM-systemet nogen forpligtelse til
 at betale et engangsbeløb; derfor foreligger der ikke en
 2 . Såfremt spørgsmål 1 besvares benægtende : statslig foranstaltning i henhold til traktatens artikel 90 ,
 stk . 1 .
 Skal den fælles toldtarif fortolkes således, at produkter
 som de, der er nævnt under spørgsmål 1 , skal tariferes i 3 . Den anfægtede beslutning er ulovlig og må annulleres,
 underposition 2208 9069 som » andre « spiritusholdige fordi det misbrug fra den første operatørs side, den
 drikkevarer ? omhandler, kun er potentielt og under alle omstændig
 heder ikke har fundet sted ; det er ikke godtgjort, at det
 har fundet sted, og det er muligt, at det aldrig vil finde
 sted .


text:
7.11.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 267/20
 Domstolens dom (Første Afdeling) af 10. september 2009 — Francisco Vicente Pereda mod Madrid Movilidad SA (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Juzgado de lo Social de Madrid — Spanien)
 (Sag C-277/08) (1)
 (Direktiv 2003/88/EF - tilrettelæggelse af arbejdstiden - ret til årlig betalt ferie - sygeorlov - årlig ferie, som falder sammen med sygeorlov - ret til årlig ferie på et andet tidspunkt)
 2009/C 267/35
 Processprog: spansk
 Den forelæggende ret
 Juzgado de lo Social de Madrid
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Francisco Vicente Pereda
 Sagsøgt: Madrid Movilidad SA
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Juzgado de lo Social de Madrid — fortolkning af artikel 7, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/88/EF af 4. november 2003 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden (EUT L 229, s. 9) — arbejdstager på sygeorlov i den af virksomheden fastsatte årlige ferieperiode som følge af en arbejdsulykke, der er indtrådt før den årlige ferieperiode — arbejdstagerens ret til at afholde sin årlige ferie i en anden periode
 Konklusion
 Artikel 7, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/88/EF af 4. november 2003 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden skal fortolkes således, at den er til hinder for nationale bestemmelser eller kollektive overenskomster, hvorefter en arbejdstager, der er sygemeldt under sin årlige ferie som fastsat i ferieplanen for den virksomhed, hvor han arbejder, ikke har ret til efter raskmelding at afholde sin årlige ferie på et andet tidspunkt end oprindeligt fastsat, eventuelt uden for den omhandlede referenceperiode.
 (1) EUT C 223 af 30.8.2008.


text:
Nr . C 137/ 18 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 3 . 6 . 95
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS traktatens artikel 85 (IV/31 . 553 — Armeringsnet)
 ( Første Afdeling) annulleres, for så vidt det heri forudsættes, at sagsøge
 ren deltog i en overenskomst med det formål at
 den 6. april 1995 begrænse eksporten fra Tyskland til Benelux-landene.
 i sag T-143/89, Ferriere Nord SpA mod Kommissionen for
 De Europæiske Fællesskaber (*) 2 ) Den bøde, der er pålagt sagsøgeren ved beslutningens
 (Konkurrence — overtrædelse af EØF-traktatens arti artikel 3, fastsættes til 252 000 ECU.
 kel 85)
 3 ) I øvrigt frifindes sagsøgte.
 ( 95/C 137/42 )
 4 ) Sagsøgeren bærer sine egne omkostninger og tre femte
 (Processprog: italiensk) dele af Kommissionens.
 I sag T-143/89, Ferriere Nord SpA, Osoppo ( Italien ), ved
 advokaterne Wilma Viscardini Dona, Padova, og Giuseppe 5 ) Kommissionen bærer to femtedele af sine egne omkost
 Campeis, Udine, og med valgt adresse i Luxembourg hos ninger.
 advokat Ernest Arendt, 8-10, rue Mathias Hårdt, mod
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ( befuld f 1 ) EFT nr . C 306 af 5 . 12 . 1989 .
 mægtigede: E. Traversa, J. Currall og A. Dal Ferro ) ( 2 ) EFT nr . L 260 af 6 . 9 . 1989 , s . 1 .
 angående annullation af Kommissionens beslutning 89/
 515/EØF af 2 . august 1989 om en procedure i henhold til
 EØF-traktatens artikel 85 ( IV/31 . 553 — Armeringsnet) ( 2 ),
 har Retten ( Første Afdeling ), sammensat af afdelingsfor
 manden, H. Kirschner, og dommerne C.W. Bellamy, B.
 Vesterdorf, R. García-Valdecasas og K. Lenaerts; justitsse DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 kretær : H. Jung, den 6 . april 1995 afsagt dom, hvis ( Første Afdeling)
 konklusion lyder således:
 den 6. april 1995
 1 ) Sagsøgte frifindes. i sag T-145/89, Baustahlgewebe GmbH mod Kommissio
 2 ) Sagsøgeren betaler sagens omkostninger. nen for De Europæiske Fællesskaber ( 1 )
 (Konkurrence — overtrædelse af EØF-traktatens arti
 (M EFT nr . C 306 af 5 . 12 . 1989 . kel 85)
 ( 2 ) EFT nr . L 260 af 6 . 9 . 1989 , s . 1 .
 ( 95/C 137/44 )
 (Processprog: tysk)
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 ( Første Afdeling ) I sag T-145/89 , Baustahlgewebe GmbH, Düsseldorf (Tysk
 land ), ved advokaterne Arved Deringer, Claus Tessin, Hans
 den 6. april 1995 Jürgen Herrmann , Joachim Sedemund og Frank Montag,
 i sag T-144/89, Cockerill Sambre mod Kommissionen for Köln, og med valgt adresse i Luxembourg hos advokat
 De Europæiske Fællesskaber (*) Aloyse May, 31 , Grand-Rue, mod Kommissionen for De
 (Konkurrence — overtrædelse af EØF-traktatens arti Europæiske Fællesskaber ( befuldmægtigede : N, Koch, B.
 kel 85) Langeheine, J. Curall og A. Böhlke ) angående annullation af
 Kommissionens beslutning 89/515/EØF af 2 . august 1989
 ( 95/C 137/43 ) om en procedure i henhold til EØF-traktatens artikel 85
 ( IV/3 1.553 — Armeringsnet ) ( 2 ), har Retten ( Første Afde
 (Processprog: fransk)
 ling), sammensat af afdelingsformanden, H. Kirschner, og
 I sag T-144/89 , Cockerhill Sambre, tidligere Steelinter SA, dommerne C.W. Bellamy, B. Vesterdorf, R. Gracía-Valde
 Bruxelles, ved advokaterne Michel Waelbroeck og casas og K. Lenaerts; justitssekretær: H. Jung, den 6 . april
 Alexandre Vandencasteele, Bruxelles , og med valgt adresse i 1995 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 Luxembourg hos advokat Ernest Arendt, 8-10, rue Mathias
 Hårdt, mod Kommissionen for De Europæiske Fællesska 1 ) Artikel 1 i Kommissionens beslutning 89/515/EØF af
 ber ( befuldmægtigede: N. Koch, E. Traversa , J. Curall, A. 2 . august 1989 om en procedure i henhold til EØF-
 Coutrelis og N. Coutrelis ) angående annullation af Kom traktatens artikel 85 (IV/31 . 553 — Armeringsnet)
 missionens beslutning 89/515/EØF af 2 . august 1989 om en annulleres, for så vidt det heri forudsættes, at sagsøge
 procedure i henhold til EØF-traktatens artikel 85 ( IV/ ren deltog i en overenskomst med Sotralentz SA med det
 31.553 — Armeringsnet ) ( 2 ), har Retten ( Første Afdeling ), formål at fastsætte kvoter for dets eksport til det tyske
 sammensat af afdelingsformanden, H. Kirschner, og dom marked, og for så vidt det heri forudsættes, at selskabet
 merne C.W. Bellamy, B. Vesterdorf, R. Gracía-Valdecasas deltog i en overenskomst med Tréfilunion SA med det
 og K. Lenaerts; justitssekretær: H. Jung, den 6 . april 1995 formål, at deres fremtidige eksport skulle være under
 afsagt dom, hvis konklusion lyder således : givet kvoter.
 1 ) Artikel 1 i Kommissionens beslutning 85/515/EØF af 2 ) Den bøde, der er pålagt sagsøgeren ved beslutningens
 2 . august 1989 om en procedure i henhold til EØF artikel 3, fastsættes til 3 mio. ECU.


text:
1.2.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 38/43
 Sag anlagt den 3. december 2015 — Ungarn mod Rådet for Den Europæiske Union
 (Sag C-647/15)
 (2016/C 038/56)
 Processprog: ungarsk
 Parter
 Sagsøger: Ungarn (ved M.Z. Fehér, som befuldmægtiget)
 Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union
 Sagsøgerens påstande
 —
 Rådets afgørelse (EU) 2015/1601 af 22. december 2015 om midlertidige foranstaltninger til fordel for Italien og Grækenland på området international beskyttelse (1) (herefter »den anfægtede afgørelse«) annulleres.
 —
 Subsidiært: den anfægtede afgørelse annulleres for så vidt, som den vedrører Ungarn.
 —
 Rådet tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 1.
 Den Ungarske regering er af den opfattelse, at artikel 78, stk. 3, TEUF ikke udgør et egnet retsgrundlag for Rådets vedtagelse af den anfægtede afgørelse. Artikel 78, stk. 3, TEUF giver ikke Rådet beføjelse til at vedtage en lovgivningsmæssig retsakt og derfor heller ikke til at vedtage de foranstaltninger, der er fastsat i den anfægtede afgørelse, nærmere bestemt dem, der indebærer en undtagelse af bindende karakter med hensyn til lovgivningsmæssige retsakter, i det foreliggende tilfælde forordning (EU) nr. 604/2013. (2) Henset til dens indhold udgør den anfægtede afgørelse en lovgivningsmæssig retsakt, idet den fastsætter en undtagelse vedrørende forordning nr. 604/2013, hvorfor den ikke kan vedtages på grundlag af artikel 78, stk. 3, TEUF, som udelukkende giver Rådet beføjelse til at vedtage retsakter ved en ikke-lovgivningsprocedure, dvs. ikke-lovgivningsmæssige retsakter. Såfremt det på trods af sagsøgerens argument fastslås, at artikel 78, stk. 3, TEUF kan udgøre et retsgrundlag for vedtagelsen af en retsakt, der indebærer en undtagelse til lovgivningsmæssige retsakter, er den ungarske regering af den opfattelse, at denne undtagelse ikke kan være af en sådan art, at den skader essensen af den lovgivningsmæssige retsakt og gør dens væsentlige bestemmelser indholdsløse, som det er tilfældet med den anfægtede afgørelse.
 2.
 En foranstaltning, der er fastsat for en periode på 24 måneder, og i visse tilfælde på 36 måneder, hvis virkninger endvidere tilmed overstiger denne periode, er ikke forenelig med begrebet »midlertidige foranstaltninger« som omhandlet i artikel 78, stk. 3, TEUF. Den anfægtede afgørelse ligger uden for rammerne af den beføjelse, som Rådet er tillagt i henhold til artikel 78, stk. 3, TEUF, idet der ved fastsættelsen af afgørelsens gyldighedsperiode ikke blev taget højde for den periode, der er nødvendig med henblik på at vedtage en lovgivningsmæssig retsakt på grundlag af artikel 78, stk. 2, TEUF.
 3.
 Med vedtagelsen af den anfægtede afgørelse tilsidesatte Rådet artikel 293, stk. 1, TEUF, eftersom det undlod at følge Kommissionens forslag uden at have opnået enstemmighed.
 4.
 Den anfægtede afgørelse fastsætter en undtagelse med hensyn til lovgivningsmæssige retsakter og udgør selv henset til sit indhold en lovgivningsmæssig retsakt, hvorfor Rådet ved vedtagelsen — antaget, at vedtagelsen var mulig i henhold til artikel 78, stk. 2, TEUF — skulle have tilgodeset de nationale parlamenters ret til at afgive en udtalelse om lovgivningsmæssige retsakter, som er fastsat i protokol nr. 1 og 2, der er knyttet som bilag til traktaten om Den Europæiske Union og traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde.
 5.
 Efter høringen af Europa-Parlamentet ændrede Rådet udkastets tekst væsentligt, men til trods herfor blev det ikke forelagt Europa-Parlamentet med henblik på en ny høring.
 6.
 Da Rådet vedtog afgørelsen, var de sproglige versioner af udkastet til afgørelsen ikke tilgængelige på de officielle EU-sprog.
 7.
 Den anfægtede afgørelse er ligeledes ulovlig, idet dens indhold er i strid med artikel 68 TEUF og de konklusioner, som Det Europæiske Råd nåede frem til på sit møde den 25. og 26. juni 2015.
 8.
 Den anfægtede afgørelse tilsidesætter retssikkerhedsprincippet og princippet om retsreglers klarhed, eftersom den på flere punkter ikke afklarer, hvorledes dens bestemmelser skal anvendes, eller hvilken relation disse har til bestemmelserne i forordning nr. 604/2013. Blandt disse uklare punkter skal fremhæves spørgsmålet om anvendelsen af procedurereglerne og garantibestemmelserne med hensyn til afgørelsen om flytning, og den omstændighed, at den anfægtede afgørelse ikke klart fastsætter udvælgelseskriterierne med henblik på flytning eller egnede regler vedrørende statussen for ansøgerne i tilflytningsmedlemsstaten. Den anfægtede afgørelse er i strid med Genèvekonventionen om flygtninges retsstilling (3), eftersom den fratager ansøgerne retten til at forblive på den medlemsstats område, hvor vedkommende har indgivet en ansøgning, og fastsætter, at ansøgeren kan flyttes til en anden medlemsstat, uden at der nødvendigvis kan påvises en materiel forbindelse mellem ansøgeren tilflytningsmedlemsstaten.
 9.
 Den anfægtede afgørelse tilsidesætter proportionalitetsprincippet og princippet om nødvendighed. Henset til at Ungarn ikke var omfattet af den gruppe af medlemsstater, som de fordelagtige foranstaltninger i Kommissionens oprindelige forslag var rettet mod, begrunder den anfægtede afgørelse ikke, hvorfor den fastsætter, at 120 000 ansøgere om international beskyttelse skal flyttes. I betragtning af at den anfægtede afgørelse ikke længere indeholder nogen bestemmelser om flytninger fra Ungarn, er opgørelsen af de oprindeligt foreslåede 120 000 ansøgere blevet vilkårlig og adskiller sig fra den situation, der var redegjort for i Kommissionens forslag, og som egentlig var den, det var hensigten at imødegå. Det er urimeligt, at den endelige afgørelse om flytning med hensyn til halvdelen af de ansøgere, der er omfattet af dens anvendelsesområde, er afhængig af fremtidige omstændigheder, særligt idet der er tale om en midlertidig foranstaltning vedtaget i henhold til artikel 78, stk. 3, TEUF.
 10.
 Den ungarske regering gør subsidiært gældende, at den anfægtede afgørelse tilsidesætter proportionalitetsprincippet med hensyn til Ungarn, eftersom denne medlemsstat, til trods for at det er almindelig kendt, at der på dens område er indvandret et højt antal ulovlige migranter, og at den har modtaget et stort antal ansøgninger om international beskyttelse, er blevet pålagt nogle obligatoriske kvoter som værtsmedlemsstat. Den anfægtede afgørelse opfylder ikke indholdet af artikel 78, stk. 3, TEUF med hensyn til Ungarn, eftersom det krav, der opstilles i denne bestemmelse, hvorefter foranstaltningerne kan vedtages til fordel for den eller de medlemsstater, der er berørt af en pludselig tilstrømning af tredjelandsstatsborgere, ikke opfyldes ved en foranstaltning, der med hensyn til én af disse medlemsstater ikke fastsætter andet end forpligtelser.
 (1) EUT L 248, s. 80.
 (2) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 604/2013 af 26.6.2013 om fastsættelse af kriterier og procedurer til afgørelse af, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for behandlingen af en ansøgning om international beskyttelse, der er indgivet af en tredjelandsstatsborger eller en statsløs i en af medlemsstaterne (EUT L 180, s. 31).
 (3) Genèvekonventionen af 28. juli 1951 om flygtninges retsstilling, suppleret med New York-protokollen af 31. januar 1967.


text:
21.11.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 282/60
 Sag anlagt den 28. september 2009 — Fuller & Thaler Asset Management mod KHIM (BEHAVIOURAL INDEX)
 (Sag T-383/09)
 2009/C 282/112
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Fuller & Thaler Asset Management, Inc. (San Mateo, De Forenede Stater) (ved barrister S. Malynicz)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelse truffet den 11. juni 2009 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 138/2009-1) annulleres.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Det omhandlede EF-varemærke: Ordmærket »BEHAVIOURAL INDEX« for varer og tjenesteydelser i klasse 9 og 36
 Undersøgerens afgørelse: Afslag på EF-varemærkeansøgningen
 Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen
 Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra c), i Rådets forordning nr. 207/2009, idet appelkammeret i) begik en fejl i forhold til betydningen af og syntaksen i varemærket samt i forhold til varemærkets egnethed, da det var et umiddelbart og direkte beskrivende ord for de omhandlede varer og tjenesteydelser, ii) undlod af egen drift at fastlægge de faktiske omstændigheder, som ville vise, at det omhandlede EF-varemærke i forhold til den relevante kundekreds var beskrivende, uanset at det med rette konkluderede, at den relevante kundekreds bestod af fagfolk, og iii) undlod at tage hensyn til den offentlige interesse, som ligger til grund for denne registreringshindring, og undlod på grundlag af beviserne at nå frem til, at der i den relevante kreds af fagfolk var en begrundet risiko for, at andre handlende i denne kreds i fremtiden kunne have ønske om at bruge det omhandlede EF-varemærke.


text:
11.8.2001 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 227/17
 advokaterne R. Collin og M.-C. Mitchell, og med valgt adresse 1) Rådet for Den Europæiske Union frifindes.
 i Luxembourg, mod Kommissionen for De Europæiske Fælles-
 skaber (befuldmægtiget: E. Gippini-Fournier), angående en 2) Hver part bærer sine egne omkostninger.
 begæring om, at Kommissionens beslutning 1999/267/EF af
 7. april 1999 om en procedure efter EF-traktatens artikel 85
 [sag IV/36147: Regler for god patentagentskik (EPI)] (EFT
 (1) EFT C 135 af 13.5.2000.
 L 106, s. 14) annulleres, har Retten (Anden Afdeling), sammen-
 sat af afdelingsformanden A.W.H. Meij, og dommerne A. Po-
 tocki og J. Pirrung; justitssekretær: fuldmægtig G. Herzig, den
 28. marts 2001 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 1) Artikel 1 i Kommissionens beslutning 1999/267/EF af
 7. april 1999 om en procedure efter EF-traktatens artikel 85
 (sag IV/36147: Regler for god patentagentskik (EPI)) annulle-
 res, for så vidt som den vedrører artikel 2, litra b), tredje afsnit,
 og artikel 5, litra c), i instituttet af anerkendte fuldmægtige for DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 Den Europæiske Patentmyndigheds regler for god patentagent-
 skik.
 den 5. april 2001
 2) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes i
 øvrigt.
 i sag T-87/00, Bank für Arbeit und Wirtschaft AG mod
 3) Hver part bærer sine egne omkostninger, herunder også Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Vare-
 dem, der er afholdt i forbindelse med sagen om foreløbige mærker og Design) (KHIM) (1)
 forholdsregler.
 (EF-varemærker — ordet EASYBANK — absolutte registre-
 (1) EFT C 281 af 2.10.1999. ringshindringer — artikel 7, stk. 1, litra b) og c), i forordning
 (EF) nr. 40/94)
 (2001/C 227/33)
 (Processprog: tysk)
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 den 3. maj 2000 I sag T-87/00, Bank für Arbeit und Wirtschaft AG, Wien
 (Østrig), ved Rechtsanwalt G. Kucsko, og med valgt adresse i
 Luxembourg, mod Kontoret for Harmonisering i det Indre
 i sag T-60/00, Paraskevi Liaskou mod Rådet for Den Marked (Varemærker og Design) (befuldmægtigede: A. von
 Europæiske Union (1) Mühlendahl, J.F. Crespo Carrillo og S. Laitinen), angående en
 påstand om annullation af den af Tredje Appelkammer ved
 (»Tjenestemænd — vederlag — udlandstillæg — artikel 4, Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker
 stk. 1, litra a), i bilag VII til vedtægten«) og Design) trufne afgørelse af 31. januar 2000 (sag
 R 316/1999-3), hvorved det afviste at registrere ordet EASY-
 (2001/C 227/32) BANK som EF-varemærke, har Retten (Anden Afdeling),
 sammensat af afdelingsformanden, A.W.H. Meij, og dommerne
 A. Potocki og J. Pirrung; justitssekretær: fuldmægtig D. Chri-
 (Processprog: fransk) stensen, den 5. april 2001 afsagt dom, hvis konklusion lyder
 således:
 I sag T-60/00, Paraskevi Liaskou, tjenestemand ved Rådet for
 Den Europæiske Union, med bopæl i Bruxelles, ved advokat 1) Den af Tredje Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i
 E. Boigelot, og med valgt adresse i Luxembourg, mod Rådet det Indre Marked (Varemærker og Design) trufne afgørelse af
 for Den Europæiske Union (befuldmægtigede: F. Anton og 31. januar 2000 (sag R 316/1999-3) annulleres.
 D. Zahariou), angående dels en påstand om, at Rådets beslut-
 ning af 5. juli 1999 om ikke at tilkende sagsøgeren udlandstil- 2) Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker
 læg i henhold til artikel 4 i bilag VII til vedtægten for og Design) betaler sagens omkostninger.
 tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber annulleres, dels en
 påstand om, at udbetalingen af dette tillæg førhøjes med
 morarenter, har Retten (Fjerde Afdeling), sammensat af afde- (1) EFT C 163 af 10.6.2000.
 lingsformanden, P. Mengozzi, og dommerne V. Tiili og
 R.M. Moura Ramos; justitssekretær: ekspeditionssekretær B. Pa-
 stor, den 3. maj 2001 afsagt dom, hvis konklusion lyder
 således:


text:
11.6.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 143/41
 Sag anlagt den 11. april 2005 af Comunidad Autónoma de Madrid y Madrid, Infraestructuras del Transporte (MINTRA) mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 (Sag T-148/05)
 (2005/C 143/77)
 Processprog: spansk
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der den 11. april 2005 anlagt sag mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber af Comunidad Autónoma de Madrid y Madrid, Infraestructuras del Transporte (MINTRA), Madrid, ved abogados Cani Fernández Vicién, David Ortega Peciña og Julio Sabater Marotias.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 —
 Kommissionens afgørelse annulleres
 —
 Kommissionen tilpligtes at afholde sagsomkostningerne
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Dette søgsmål er anlagt til prøvelse af sagsøgtes afgørelse, hvorved MINTRA henføres under den generelle kategori »offentlig forvaltning og service« i overensstemmelse med »DET EUROPÆISKE NATIONALREGNSKABSSYSTEM ENS 1995« (ENS 1995), der er indeholdt i bilag A til Rådets forordning (EF) nr. 2223/96 af 25. juni 1996 om det europæiske national- og regionalregnskabssystem i Det Europæiske Fællesskab (1). ENS 1995 består af en række definitioner og nomenklaturer samt en metodologi vedrørende fælles regnskabsregler, som medlemsstaterne anvender ved udarbejdelsen af deres nationaløkonomiske regnskaber og statistikker. Dette regnskabssystem anvendes ligeledes ved anvendelsen af proceduren i forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud.
 MINTRA er et offentligretligt organ under Comunidad de Madrid, der er tilknyttet Consejería de Transportes e Infraestructuras (Rådet for transport og infrastruktur). Det er en juridisk person, det råder over egne midler og har ubegrænset retlig handleevne. Det har endvidere mulighed for at påtage sig selvstændige gældsforpligtelser i forhold til Comunidad de Madrid.
 Til støtte for sine påstande har sagsøgeren anført følgende anbringender:
 —
 Tilsidesættelse af flere forskrifter i ENS 95 vedrørende klassifikationen af de institutionelle enheder som »markedsmæssige« og »ikke markedsmæssige«.
 —
 Tilsidesættelse af princippet om den berettigede forventning, for så vidt som den anfægtede afgørelse indebærer en radikal ændring af Eurostats standpunkt vedrørende den klassifikation, som denne myndighed har foretaget af MINTRA ved skrivelse af 14. februar 2003. Denne reklassifikation fandt sted efter en udtalelse fra Eurostat i samme retning i et lignende tilfælde, nemlig i relation til det offentlige østrigske organ, Bundesimmobiliengesellschaft. Det fremhæves i denne forbindelse, at den omtvistede afgørelse medfører særdeles indgribende økonomiske konsekvenser for sagsøgeren og for MINTRA, eftersom det offentlige organs gæld kommer til at indgå i Comunidad de Madrids regnskaber. Desuden kan MINTRA se sig nødsaget til at ophæve kontrakter, der allerede er indgået, vedrørende planen for udvidelse af metronettet, som Comunidad de Madrid igangsatte med udgangspunkt i klassifikationen fra februar 2003.
 —
 Tilsidesættelse af begrundelsespligten, for så vidt som den anfægtede afgørelse bl.a. mangler enhver henvisning til sit retsgrundlag og til de konkrete omstændigheder, som den støttes på.
 (1) EFT L 310 af 30.11.1996, s. 1.


text:
24.11.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 366/21
 Domstolens kendelse af 15. juni 2012 — Otis Luxembourg Sàrl, tidligere General Technic-Otis Sàrl, Otis SA, Otis GmbH & Co. OHG, Otis BV og Otis Elevator Company mod Europa-Kommissionen
 (Sag C-494/11 P) (1)
 (Appel - konkurrence - karteller - markedet for installation og vedligeholdelse af elevatorer og rulletrapper - bøder - moder- og datterselskaber - tilregnelse af den ulovlige adfærd)
 2012/C 366/36
 Processprog: engelsk
 Parter
 Appellanter: Otis Luxembourg Sàrl, tidligere General Technic-Otis Sàrl, Otis SA, Otis GmbH & Co. OHG, Otis BV og Otis Elevator Company (ved avocats A. Winckler og D. Gerard, samt solicitors J. Temple Lang og C. Cook)
 Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved A. Bouquet, R. Sauer og J. Bourke, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Appel af dom afsagt af Retten (Ottende Afdeling) den 13. juli 2011 i de forenede sager T-141/07, T-142/07, T-145/07 og T-146/07, General Technic-Otis m.fl. mod Kommissionen, hvorved Retten frifandt Kommissionen for en påstand om delvis annullation af Kommissionens beslutning K(2007) 512 endelig af 21. februar 2007 om en procedure i henhold til EF-traktatens artikel 81 (sag COMP/E-1/38.823 — Elevatorer og rulletrapper) angående et kartel på markedet for installation og vedligeholdelse af elevatorer og rulletrapper i Belgien, Tyskland, Luxembourg og Nederlandene med henblik på manipulering af udbud, opdeling af markeder, prisfastsættelse, tildeling af projekter og af kontrakter derom og udveksling af oplysninger samt, subsidiært, annullation eller nedsættelse af den bøde, der var blevet pålagt appellanterne — et moderselskabs ansvar for de overtrædelser af konkurrencereglerne, som dets datterselskaber har begået.
 Konklusion.
 1)
 Appellen forkastes.
 2)
 Otis Luxembourg Sàrl, Otis SA, Otis GmbH & Co. OHG, Otis BV og Otis Elevator Company betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 347 af 26.11.2011.


text:
14.5.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 115/4
 DOMSTOLENS DOM
 (Sjette Afdeling)
 af 10. marts 2005
 i sag C-235/03, QDQ Media SA mod Alejandro Omedas Lechax (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Juzgado de Primera Instancia N 35 de Barcelona) (1)
 (Direktiv 2000/35/EF - begrebet inddrivelsesomkostninger - omkostninger til procesfuldmægtig eller advokat i forbindelse med en retslig procedure, når sådanne rettergangsfuldmægtiges medvirken ikke er påbudt - henregning til sagsomkostningerne ikke mulig på grundlag af national ret - direktivet kan ikke påberåbes over for private)
 (2005/C 115/07)
 Processprog: spansk
 I sag C-235/03, angående en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 234 EF, indgivet af Juzgado de Primera Instancia N 35 de Barcelona (Spanien) ved afgørelse af 5. maj 2003, indgået til Domstolen den 2. juni 2003, i sagen QDQ Media SA mod Alejandro Omedas Lecha, har Domstolen (Sjette Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, A. Borg Barthet, samt dommerne J.-P. Puissochet (refererende dommer) og S. von Bahr; generaladvokat: J. Kokott; justitssekretær: R. Grass, den 10. marts 2005 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 Når det ikke med hjemmel i national ret er muligt at henregne kreditors omkostninger til en advokats eller procesfuldmægtigs medvirken i forbindelse med en retslig procedure, der vedrører inddrivelse af en gæld i et erhvervsforhold, til de sagsomkostninger, en borger kan tilpligtes at betale, kan Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/35/EF af 29. juni 2000 om bekæmpelse af forsinket betaling i handelstransaktioner ikke i sig selv udgøre et retsgrundlag herfor.
 (1) EUT C 171 af 19.7.2003.


text:
14.4.2007
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 82/32
 Dom afsagt af Retten i Første Instans den 7. februar 2007 — Gordon mod Kommissionen
 (Sag T-175/04) (1)
 (Tjenestemænd - annullationssøgsmål - karriereudviklingsrapport - total og vedvarende invaliditet - bortfald af søgsmålsinteresse - ufornødent at træffe afgørelse - erstatningssøgsmål - formaliteten)
 (2007/C 82/69)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Donal Gordon (Bruxelles, Belgien) (først ved solicitor M. Byrne, derefter ved avocats J. Sambon, P.-P. Van Gehuchten og P. Reyniers)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved J. Currall og H. Krämer, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Dels påstand om annullation af afgørelsen af 11. december 2003 om afslag på den klage, der blev indgivet over afgørelsen af 28. april 2003, som stadfæstede sagsøgerens karriereudviklingsrapport for perioden fra den 1. juli 2001 til den 31. december 2002, dels påstand om erstatning for det tab, sagsøgeren har lidt.
 Konklusion
 1)
 Det er ufornødent at træffe afgørelse vedrørende annullationspåstanden.
 2)
 Erstatningspåstanden afvises.
 3)
 Hver part bærer sine egne omkostninger.
 (1) EUT C 179 af 10.7.2004.


text:
30.6.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 202/20
 Rettens dom af 20. maj 2014 — Argo Group International Holdings mod KHIM — Arisa Assurances (ARIS)
 (Sag T-247/12) (1)
 ((EF-varemærker - indsigelsessag - ansøgning om EF-figurmærket ARIS - det ældre EF-figurmærke ARISA ASSURANCES S.A. - relativ registreringshindring - risiko for forveksling - tegnenes lighed - ældre varemærkers sameksistens på markedet - princippet i amerikansk ret »Morehouse defense« - artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 207/2009))
 2014/C 202/25
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Argo Group International Holdings Ltd (Hamilton, Bermuda, Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland) (ved solicitors R. Hoy, S. Levine og N. Edbrooke)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (ved L. Rampini, som befuldmægtiget)
 Den anden part i sagen for appelkammeret ved Harmoniseringskontoret og intervenient ved Retten: Arisa Assurances SA (Luxembourg, Luxembourg) (ved advokat H. Bock)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelse truffet den 9. marts 2012 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 193/2011-2) vedrørende en indsigelsessag mellem Arisa Assurances SA og Argo Group International Holdings Ltd
 Konklusion
 1)
 Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
 2)
 Argo Group International Holdings Ltd betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 243 af 11.8.2012.


text:
8.11.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 285/18
 Sag anlagt den 30. juli 2008 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Franske Republik
 (Sag C-354/08)
 (2008/C 285/31)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved E. Traversa og J. Sénéchal, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Den Franske Republik
 Sagsøgerens påstande
 —
 Det fastslås, at Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 43 EF, idet den har fastsat en fortrinsret for en vindende koncessionshaver i forbindelse med afholdelse af offentligt udbud med hensyn til anlæg, der anvender vandkraft, bl.a. ved at vedtage bestemmelserne i artikel 29, stk. 3, i lovdekret nr. 99/225 af 22. marts 1999 om koncession og erklæringen om den almennyttige karakter af anlæg, der anvender vandkraft.
 —
 Den Franske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Kommissionen har gjort gældende, at tildelingen af en fortrinsret for en vindende koncessionshaver ved fornyelsen og tildelingen af koncessioner med hensyn til anlæg, der anvender vandkraft, udgør en tilsidesættelse af princippet om forbud mod forskelsbehandling og hindrer etableringsfriheden. Ved i realiteten at prioritere de selskaber, der har en koncession, og som af denne grund allerede er etableret i Frankrig, vanskeliggør den franske lovgivning etableringen af selskaber med hjemsted i andre medlemsstater.
 De franske myndigheder har i øvrigt ikke påberåbt sig undtagelserne i traktatens artikel 45 og 46 eller tvingende almene hensyn for at berettige den pågældende foranstaltning, der under alle omstændigheder står i misforhold til det tilstræbte mål. De finansielle byrder, som afholdes af den vindende koncessionshaver, kunne for eksempel kompenseres gennem andre forpligtelser, der pålægges enhver ny konkurrent.