text:
8.4.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 86/45
 Sag anlagt den 16. februar 2006 — Eyropaïki Dynamiki mod EMCDDA
 (Sag T-63/06)
 (2006/C 86/84)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Eyropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (Athen, Grækenland) (ved lawyer N. Korogiannakis)
 Sagsøgt: Det Europæiske Overvågningscenter for Narkotika og Narkotikamisbrug
 Sagsøgerens påstand
 —
 Det Europæiske Overvågningscenter for Narkotika og Narkotikamisbrugs beslutning om ikke at antage sagsøgerens bud og tildele kontrakten til den udvalgte kontrahent annulleres.
 —
 Det Europæiske Overvågningscenter for Narkotika og Narkotikamisbrug tilpligtes at betale sagens omkostninger samt erstatning hidrørende fra udbudsproceduren.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Sagsøgeren afgav et bud som svar på en åben udbudsrunde afholdt af sagsøgte angående tjenester i forbindelse med softwareprogrammering og rådgivning (EUT 2005/S 187-183846). Sagsøgeren anfægter beslutningen om at afvise dennes bud og tildele kontrakten til en anden tilbudsgiver.
 Til støtte for sit søgsmål gør sagsøgeren gældende, at vedtagelsen af den anfægtede beslutning udgør en tilsidesættelse af forbuddet mod forskelsbehandling og princippet om gennemsigtighed samt direktiv 92/50 (1) og finansforordningen (2). Ifølge sagsøgeren blev dennes bud afvist på grundlag af kriterier, der ikke var indeholdt i udbudsbekendtgørelsen. Sagsøgeren gør endvidere gældende, at Det Europæiske Overvågningscenter for Narkotika og Narkotikamisbrug forsømte at indhente opklarende oplysninger hos sagsøgeren, hvilket udgør en tilsidesættelse af princippet om god forvaltningsskik. Endelig gør sagsøgeren gældende, at den anfægtede beslutning indeholder åbenbare fejlskøn.
 (1) Rådets direktiv 92/50/EØF af 18.6.1992 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige tjenesteydelsesaftaler (EFT L 209, s. 1).
 (2) Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002 af 25.6.2002 om finansforordningen vedrørende De Europæiske Fællesskabers almindelige budget.


text:
15.7.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 165/19
 Sag anlagt den 11. maj 2006 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Kongeriget Spanien
 (Sag C-216/06)
 (2006/C 165/33)
 Processprog: spansk
 Parter
 Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved S. Pardo Quintillán og F. Simonetti, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Kongeriget Spanien
 Sagsøgerens påstande
 —
 Det fastslås, at Kongeriget Spanien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/35/EF af 26. maj 2003 om mulighed for offentlig deltagelse i forbindelse med udarbejdelse af visse planer og programmer på miljøområdet og om ændring af Rådets direktiv 85/337/EØF og 96/61/EF (1) for så vidt angår offentlig deltagelse og adgang til klage og domstolsprøvelse, idet det ikke har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme direktivet eller under alle omstændigheder ikke har givet Kommissionen meddelelse herom.
 —
 Kongeriget Spanien tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Fristen for gennemførelse af direktiv 2003/35/EF udløb den 25. juni 2005.
 (1) EFT L 156, s. 17.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
13.7.2002 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 169/27
 Kan den omtvistede bestemmelse i henhold til Domstol- Ud fra den betragtning, at det alene eller som hovedregel
 ens praksis, når det lægges til grund, at deltidsbeskæftigel- var kvinder, der var deltidsbeskæftigede, kan bestemmel-
 se er forbundet med nedsat løn, fortolkes således, at den serne, hvorefter deltidsbeskæftigelse var helt udelukket
 uden videre udgør en direkte forskelsbehandling på (indtil 1.1.1996) eller blev »medregnet forholdsmæssigt«
 grundlag af køn, eftersom den umiddelbart og direkte i forhold til fuldtidsbeskæftigelse (fra 1.1.1996), også i
 forbinder deltidsbeskæftigelse med de (kvindelige) ansat- lyset af Domstolens praksis, da fortolkes således, at de
 tes køn og således alene stiller kvinder ringere? indfører en (i henhold til fællesskabsretten) forbudt
 indirekte forskelsbehandling på grundlag af køn, og skal
 hele perioden med deltidsbeskæftigelse følgelig medreg-
 nes i ancienniteten?
 2. Udgør det forhold, at midlertidigt ansatte deltidsbeskæfti-
 gede rengøringsassistenter ansat i henhold til tidsube- 5. Såfremt Domstolen besvarer spørgsmål 1-4 bekræftende,
 stemte kontrakter er udelukket fra fordelene i henhold til således at de omtvistede bestemmelser strider mod fælles-
 den særlige kollektive overenskomst af 2. november 1987 skabsretten, hvem har da bevisbyrden, når ansatte gør
 mellem foreningen af ansatte i OTE og OTE med hensyn gældende, at der er sket en tilsidesættelse af ligebehand-
 til fastansættelse (og det uanset varigheden af ansættel- lingsprincippet til skade for dem?
 seskontrakten om deltidsbeskæftigelse), som i det forelig-
 gende tilfælde, fordi denne kollektive overenskomst kræ-
 vede mindst to års beskæftigelse på fuld tid, en tilsidesæt-
 telse af EØF-traktatens artikel 119 og af ovennævnte
 direktiver eller andre fællesskabsbestemmelser som en
 indirekte forskelsbehandling på grundlag af køn ud fra
 den betragtning, at den pågældende regel (selv om
 den tilsyneladende er neutral, da den ikke har nogen
 forbindelse med de ansattes køn) alene udelukkede kvin-
 delige rengøringsassistenter, eftersom der ikke var nogen
 Sag anlagt den 4. juni 2002 af Kommissionen for De
 mænd, der var deltidsbeskæftigede i henhold til en
 Europæiske Fællesskaber mod Republikken Østrig
 tidsubestemt kontrakt inden for fagområdet almindelige
 tjenester (som rengøringsassistenterne hører under) eller
 inden for andre fagområder i OTE? (Sag C-209/02)
 (2002/C 169/48)
 3. I henhold til den særlige kollektive overenskomst af
 10. maj 1991 mellem OTE og foreningen af ansatte i
 OTE krævede OTE, at midlertidigt ansatte for at kunne
 blive fastansat (på prøve) skulle have været fuldtidsbe-
 skæftigede i henhold til en tidsubestemt ansættelseskon- Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 4. juni
 trakt. 2002 anlagt sag mod Republikken Østrig af Kommissionen
 for De Europæiske Fællesskaber ved Josef Christian Schieferer,
 Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuldmægtiget, og
 med valgt adresse i Luxembourg hos Luis Escobar Guerrero,
 Udgør udelukkelsen af deltidsbeskæftigede rengøringsas- Kommissionens Juridiske Tjeneste, Wagnercentret C 254,
 sistenter (uanset varigheden af deres kontrakt), som i det Kirchberg.
 foreliggende tilfælde, en ulovlig indirekte forskelsbehand-
 ling på grundlag af køn, der falder ind under fællesskabs-
 bestemmelser (artikel 119 og direktiverne 75/117 og 76/
 207), når henses til, at den kollektive overenskomst alene Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
 udelukkede kvindelige rengøringsassistenter, da der ikke
 inden for nogen fagområder i OTE var mænd, der
 var deltidsbeskæftigede i henhold til en tidsubestemt a) Det fastslås, at Republikken Østrig har tilsidesat sine
 kontrakt? forpligtelser i henhold til artikel 6, stk. 3 og 4, sammen-
 holdt med artikel 7 i Rådets direktiv 92/43/EØF af 21. maj
 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og
 planter (1), idet den har givet tilladelse til et udvidelsespro-
 jekt vedrørende golfanlægget i Wörschach kommune i
 4. I henhold til bestemmelsen i artikel 5, stk. 9, i vedtægten Steiermark trods de negative konklusioner af vurderingen
 for OTE’s personale, således som den var gældende indtil af projektets virkninger med hensyn til miljøet for
 den 1. januar 1996, blev deltidsbeskæftigelse overhovedet engsnarren (Crex crex) i det særligt beskyttede område,
 ikke medregnet i ancienniteten med henblik på fastsættel- som ligger der og er udlagt i medfør af artikel 4 i direktiv
 se af bedre lønvilkår. Bestemmelsen blev derefter med 79/409/EØF (2).
 virkning fra den 1. januar 1996 ændret ved en særlig
 kollektiv overenskomst, og det blev fastsat, at deltidsbe-
 skæftigelse anses for at svare til halvdelen af en periode b) Republikken Østrig tilpligtes at betale sagens omkost-
 med fuldtidsbeskæftigelse. ninger.
 ---pagebreak--- C 169/28 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 13.7.2002
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter direktiv 92/43/EØF. De kompetente myndigheder har imidler-
 tid end ikke overvejet denne mulighed.
 De kompetente myndigheder for naturbeskyttelse i Steiermark
 har i forbindelse med godkendelsesproceduren for udvidel- (1) EFT 1992 L 206, s. 7.
 (2) EFT 1979 L 103, s. 1.
 sesprojektet vedrørende golfanlægget i Ennstal i Wörschach
 kommune foretaget en vurdering af dette projekts virkninger
 under hensyn til de bevaringsmålsætninger, der er fastsat for
 området. Ifølge Kommissionens opfattelse kan den sagkyndige
 rapport, som et institut har udarbejdet, betragtes som en
 vurdering af virkningerne i henhold til artikel 6, stk. 3, i Rådets
 Slettelse af sag C-479/01 (1)
 direktiv 92/43/EØF om bevaring af naturtyper samt vilde dyr
 og planter. Det omhandlede projekt indebærer en potentielt
 (2002/C 169/49)
 alvorlig trussel mod det eneste ynglested i alpeområdet for
 engsnarren — en fugleart, der trues af udslettelse over hele
 verden — som er placeret i det særligt beskyttede område
 Ennstal, der er udlagt i henhold til artikel 4 i Rådets direktiv Ved kendelse af 17. april 2002 har præsidenten for De
 79/409/EØF om beskyttelse af vilde fugle. På grundlag af Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-479/
 konklusionerne af den gennemførte vurdering af virkningerne 01, Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod
 burde der i henhold til artikel 6, stk. 3, i direktiv 92/43/EØF Kongeriget Belgien, skal slettes af registeret.
 ikke være meddelt en tilladelse. Projektet ville således kun blive
 godkendt, når det opfyldte betingelserne i artikel 6, stk. 4, i (1) EFT C 84 af 6.4.2002.


text:
15.8.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 209/26
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Cour de cassation (Frankrig) den 3. juni 2008 — Google France og Google Inc. mod Louis Vuitton Malletier
 (Sag C-236/08)
 (2008/C 209/39)
 Processprog: fransk
 Den forelæggende ret
 Cour de cassation (Afdelingen for Handel, Finans og Økonomi)
 Parter i hovedsagen
 Sagsøgere: Google France og Google Inc.
 Sagsøgt: Louis Vuitton Malletier
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Skal artikel 5, stk. 1, litra a) og b), i Rådets første direktiv 89/104/EØF af 21. december 1988 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker (1) og artikel 9, stk. 1, litra a) og b), i Rådets forordning (EF) nr. 40/94 af 20. december 1993 om EF-varemærker (2) fortolkes således, at udbyderen af en søge- og annonceringsydelse mod betaling, som stiller søgeord, der gengiver eller efterligner indregistrerede varemærker, til annoncørernes rådighed, og som i henhold til kontrakten om denne ydelse tilrettelægger en særlig målrettet reklamering ved hjælp af disse søgeord med data om salgsfremmende links til websteder, hvorfra der udbydes ulovligt kopierede varer, gør brug af disse varemærker på en måde, som indehaveren er berettiget til at forbyde?
 2)
 Vil indehaveren i tilfælde, hvor varemærkerne er velkendte varemærker, kunne modsætte sig en sådan brug på grundlag af direktivets artikel 5, stk. 2, og forordningens artikel 9, stk. 1, litra c)?
 3)
 Kan udbyderen af en søge- og annonceringsydelse mod betaling i tilfælde, hvor en sådan brug ikke udgør en brug, som vil kunne forbydes af indehaveren af varemærket i kraft af direktivet eller forordningen, anses for at levere en informationssamfundstjeneste, som består i at lagre oplysninger tilvejebragt af en tjenestemodtager i den forstand, som artikel 14 i direktiv 2000/31 af 8. juni 2000 (3) omhandler, således at selskabet først vil kunne drages til ansvar, når det er blevet underrettet af indehaveren af varemærket om annoncørens ulovlige brug af tegnet?
 (1) EFT 1989 L 40, s. 1.
 (2) EFT 1994 L 11, s. 1.
 (3) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/31/EF af 8.6.2000 om visse retlige aspekter af informationssamfundstjenester, navnlig elektronisk handel, i det indre marked (»Direktivet om elektronisk handel«) (EFT L 178, s. 1).


text:
C 20/20 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 22.1.2000
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS (Belgien), ved advokaterne Jean-Noël Louis og Françoise Par-
 mentier, Bruxelles, og med valgt adresse i Luxembourg hos
 den 23. november 1999 Fiduciaire Myson SARL, 30, rue de Cessange, mod Det
 Europæiske Center for Udvikling af Erhvervsuddannelse
 (CEDEFOP) (befuldmægtiget: Bertrand Wägenbaur) angående
 i sag T-129/98, Enrico Sabbioni mod Kommissionen for en påstand om annullation af en afgørelse af 9. marts 1998 fra
 De Europæiske Fællesskaber (1) Det Europæiske Center for Udvikling af Erhvervsuddannelse,
 hvorved det kræves, at sagsøgeren tilbagebetaler et beløb
 (Tjenestemænd — forflyttelse uden ansøgning — bebyrdende svarende til 2/3 af de bosættelsespenge, der blev udbetalt til
 retsakt — begrundelse magtfordrejning) hende, da hun tiltrådte i tjenesten, har Retten, sat af dommer
 C. W. Bellamy som eneste dommer; justitssekretær: J. Palacio
 González, den 28. oktober 1999 afsagt dom, hvis konklusion
 (2000/C 20/39)
 lyder således:
 1. Det Europæiske Center for Udvikling af Erhvervsuddannelse
 (Processprog: italiensk)
 frifindes.
 I sag T-129/98, Enrico Sabbioni, tjenestemand ved Kommissio- 2. Hver part betaler sine egne omkostninger.
 nen, Det Fælles Forskningscenter i Ispra, Biandronno (Italien),
 ved advokat Giuseppe Marchesini, Vicenza, og med valgt
 adresse i Luxembourg hos advokaterne Arendt og Medernach, (1) EFT C 397 af 19.12.98.
 8-10, rue Mathias Hardt, mod Kommissionen for De Europæi-
 ske Fællesskaber (befuldmægtiget: Gianluigi Valsesia), hvori der
 er nedlagt påstand dels om annullation af Kommissionens
 afgørelser om uden ansøgning at forflytte sagsøgeren til en
 anden tjenestegren og om at fratage ham hans oprindelige
 funktioner, dels om erstatning, har Retten (Femte Afdeling),
 sammensat af afdelingsformanden, J.D. Cooke, og dommerne
 R. Garcia-Valdecasas og P. Lindh; justitssekretær: fuldmægtig KENDELSE AFSAGT AF PRÆSIDENTEN FOR RETTEN I
 J. Palacio González, den 23. november 1999 afsagt dom, hvis FØRSTE INSTANS
 konklusion Iyder således:
 den 8. oktober 1999
 1) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes.
 2) Hver part bærer sine omkostninger. i sag T-89/99 R, Oliver Valk mod Europa-Parlamentet (1)
 (Ufornødent at træffe afgørelse)
 (1) EFT C 327 af 24.10.1998.
 (2000/C 20/41)
 (Processprog: tysk)
 I sag T-89/99 R, Oliver Valk, ved advokat Joachim Kayser,
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS Körnerstrasse 5, 10785 Berlin, mod Europa-Parlamentet, (be-
 fuldmægtigede: Hans Krück og Evelyn Waldherr), angående en
 den 28. oktober 1999 begæring om foreløbige forholdsregler med henblik på dels
 at udvælgelseskomitéen tilpligtes at trække sin afgørelse af
 9. februar 1999, hvorved sagsøgeren fik afslag på at deltage i
 i sag T-180/98, Elizabeth Cotrim mod Det Europæiske
 den skriftlige del af udvælgelsesprøve PE/86/A (EFT 1998 C 77
 Center for Udvikling af Erhvervsuddannelse (CEDE-
 A, s. 1), tilbage, dels at sagsøgeren gives adgang til at deltage i
 FOP) (1)
 udvælgelsesprøven, har Rettens præsident den 8. oktober 1999
 afsagt kendelse, hvis konklusion Iyder således:
 (Midlertidigt ansatte — bosættelsespenge — opsigelse af
 kontrakt — tilbagesøgningskrav) 1. Det er ufornødent at træffe afgørelse vedrørende begæringen om
 foreløbige forholdsregler.
 (2000/C 20/40)
 2. Hver part bærer sine egne omkostninger.
 (Processprog: fransk)
 (1) EFT C 160 af 5.9.1999.
 I sag T-180/98, Elizabeth Cotrim, tjenestemand på prøve ved
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, Winksele


text:
5 . 4 . 97 | DA | De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 108/3
 DOMSTOLENS DOM DOMSTOLENS DOM
 (Anden Afdeling) ( Femte Afdeling)
 af 20 . februar 1997 af 20 . februar 1997
 i sag C-l 14/94, Intelligente systemen, Database toepassin i de forenede sager C-88/95 , C-102/95 og C-103/95 , Ber
 gen, Elektronische diensten BV (IDE ) mod Kommissionen nardina Martínez Losada, Manuel Fernández Balado og
 for De Europæiske Fællesskaber (') José Paredes mod Instituto Nacional de Empleo ( Inem ) og
 Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS ) ( anmod
 ( Voldgiftsklausul — kontrakt om udvikling af software — ninger om præjudiciel afgørelse fra Juzgado de lo Social
 krav om betaling af et restbeløb og om erstatning — krav de Santiago de Compostela ) (')
 om tilbagebetaling af ydet forskud fremsat som modkrav)
 (EF-traktatens artikel 48 og 51 — artikel 4, 48 og 67 i for
 ( 97IC 108 /04 ordning (EØF) nr. 1408/71 — arbejdsløshedsunderstøttelse
 til personer, der er fyldt 52 år)
 ( 97/C 108/05 )
 (Processprog: nederlandsk)
 (Processprog: spansk)
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive
 offentliggjort i Samling af Afgørelser) (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive
 offentliggjort i Samling af Afgørelser)
 I sag C-l 14/94 , Intelligente systemen, Database toepassin
 gen, Elektronische diensten BV ( IDE ), Maassluis (Neder I de forenede sager C-88/95, C-102/95 og C-103/95 an
 landene ), ved advokat J. A. M. van den Sande, 102 , Wijn gående tre anmodninger, som Juzgado de lo Social de San
 haven, Rotterdam, mod Kommissionen for De Europæiske tiago de Compostela ( Spanien ) i medfør af EF-traktatens
 Fællesskaber ( befuldmægtigede : A. C. Jessen og M. van artikel 177 har indgivet til Domstolen for i de for nævnte
 der Woude ), angående en påstand dels om betaling af rest ret verserende sager, Bernardina Martínez Losada , Manuel
 beløbet af den maksimale støtte ifølge kontrakten mellem Fernåndez Balado og José Paredes mod Instituto Nacional
 parterne samt om erstatning, dels angående en påstand om de Empleo ( Inem ) og Instituto Nacional de la Seguridad
 tilbagebetaling af forskud ydet af Kommissionen, fremsat Social ( INSS ) at opnå en præjudiciel afgørelse vedrørende
 som modkrav, har Domstolen (Anden Afdeling), sammen fortolkningen af artikel 4, 48 og 67 i Rådets forordning
 sat af afdelingsformanden, G. F. Mancini, og dommerne ( EØF) nr. 1408/71 af 14 . juni 1971 om anvendelse af de
 G. Hirsch og R. Schintgen ( refererende dommer); general sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige er
 advokat: G. Cosmas; justitssekretær: ekspeditionssekretær hvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter in
 H. A. Rühl, den 20 . februar 1997 afsagt dom , hvis kon den for Fællesskabet, som ændret og ajourført ved Rådets
 klusion lyder således : forordning ( EØF) nr. 2001 /83 af 2 . juni 1983 ( EFT nr.
 L 230 af 22 . 8 . 1983 , s . 6 ), og som ændret ved Rådets for
 ordning ( EØF ) nr. 1248/92 af 30 . april 1992 ( EFT nr.
 L 136 af 19 . 5 . 1992 , s . 7), og af EF-traktatens artikel 48
 1 ) Kommissionen frifindes for de af Intelligente systemen, og 51 har Domstolen ( Femte Afdeling), sammensat af af
 Database toepassingen, Elektronische diensten BV delingsformanden , J. C. Moitinho de Almeida, og dom
 merne C. Gulmann, D. A. O. Edward (refererende dom
 (IDE) nedlagte påstande.
 mer ), J.-P. Puissochet og M. Wathelet; generaladvokat:
 C. O. Lenz; justitssekretær: assisterende justitssekretær H.
 von Holstein, den 20 . februar 1997 afsagt dom, hvis kon
 klusion lyder således:
 2 ) IDE dømmes til at betale Kommissionen 533 456
 ECU med rente 7,97% p.a. fra den 29. juli 1994 at
 regne .
 1 ) En understøttelse som den, der er hjemlet i Ley Gene
 ral de la Seguridad Social for arbejdsløse personer, der
 er fyldt 52 år, udgør en ydelse ved arbejdsløshed i den
 3 ) IDE betaler sagens omkostninger. betydning, der er forudsat i artikel 4, stk . 1 , i Rådets
 forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om an
 vendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstage
 (') EFT nr. C 146 af 28 . 5 . 1994 . re, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemed
 lemmer, der flytter inden for Fællesskabet, som ændret
 og ajourført ved Rådets forordning (EØF) nr. 2001 /83
 af 2 . juni 1983 , og som ændret ved Rådets forordning
 (EØF) nr. 1248/92 af 30. april 1992 .


text:
C 192/26 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 8.7.2000
 Vare eller tjenesteydelse: Varer i klasse 3 i Nice-arrange- Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 mentet (navnlig vaske- og blege-
 midler til vask og rensning af tøj;
 præparater til rengøring, opvaske- Sagsøgeren har navnlig gjort følgende anbringender gældende:
 midler, sæbe, parfumerivarer, æte-
 riske olier, kosmetiske præparater, — ADIPEX-Retard-Kapseln er alene bragt i omsætning efter
 hårvand, tandplejemidler) en national østrigsk tilladelse, i hvilken forbindelse proce-
 duren med gensidig anerkendelse i henhold til kapitel III i
 direktiv 75/319 (1) ikke fandt anvendelse. Kommissionen
 Den for appelkammeret Undersøgerens afslag på registre- havde dermed ikke kompetence til at udstede den anfægte-
 anfægtede afgørelse: ring de beslutning.
 Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, — Kommissionen har med urette anvendt artikel 15a i
 litra b), i forordning nr. 40/94. direktiv 75/319 og betingelserne i artikel 5 i direktiv
 65/65 (2) som hjemmel for sin beslutning. Det er imidlertid
 alene artikel 11 i direktiv 65/65, der er relevant.
 — Betingelserne for at tilbagekalde tilladelsen er ikke opfyldt.
 Det er hverken konstateret, at phentermin er skadeligt,
 eller at det er uden terapeutisk virkning ved forskriftsmæs-
 sig brug.
 (1) Rådets andet direktiv 75/319/EØF af 20.5.1975 om tilnærmelse
 af lovgivning om medicinske specialiteter (EFT L 147, s. 13).
 Sag anlagt den 17. maj 2000 af Gerot Pharmazeutika (2) Rådets direktiv 65/65/EØF af 26.1.1965 om tilnærmelse af
 GmbH mod Kommissionen for De Europæiske Fællesska- lovgivning om lægemidler (EFT 1965-1966, s. 17).
 ber
 (Sag T-132/00)
 (2000/C 192/49)
 (Processprog: tysk)
 Sag anlagt den 22. maj 2000 af Cambridge Healthcare
 Supplies Limited mod Kommissionen for De Europæiske
 Fællesskaber
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 den 17. maj 2000 anlagt sag mod Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber af Gerot Pharmazeutika GmbH, (Sag T-137/00)
 Wien, ved advokat dr. Karl Grigkar, Wien.
 (2000/C 192/50)
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 (Processprog: engelsk)
 — Det fastslås, at Kommissionens beslutning K (2000) 452 af
 9. marts 2000 vedrørende tilbagekaldelse af tilladelser
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 for humanmedicinske lægemidler, der indeholder stoffet
 den 22. maj 2000 anlagt sag mod Kommissionen for De
 phentermin, navnlig med hensyn til sagsøgerens tilladelse
 Europæiske Fællesskaber af Cambridge Healthcare Supplies
 til lægemidlet ADIPEX-Retard-Kapseln, er ugyldig.
 Limited ved David Vaughan, Q.C., barrister Kelyn Bacon og
 solicitor Simon Davis, Clifford Chance, London.
 — Subsidiært fastslås det, at beslutningen er ugyldig, i det
 omfang det ved dens artikel 1, sammenholdt med dens Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 bilag I, pålægges medlemsstaten Østrig at tilbagekalde
 tilladelsen til sagsøgeren vedrørende det phenterminholdi-
 ge lægemiddel »ADIPEX-Retard-Kapseln«. — Det fastslås, at Kommissionens beslutning af 9. marts 2000
 (K (2000) 452) er ugyldig.
 — Kommissionen betaler sagens omkostninger. — Kommissionen betaler sagens omkostninger.


text:
29.7.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 178/1
 Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 1. juni 2006 — P&O European Ferries (Vizcaya) SA, Diputación Foral de Vizcaya mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 (Sag C-442/03 P og C-471/03 P) (1)
 (Statsstøtte - appeller - annullationssøgsmål - beslutning om at indstille en procedure, der var indledt i henhold til artikel 88, stk. 2, EF - statsstøttebegrebet - fuld materiel retskraft - støtte, der kan erklæres forenelig med fællesmarkedet - støtte af social karakter - betingelser herfor)
 (2006/C 178/01)
 Processprog: engelsk og spansk
 Parter
 Sagsøger: (i sagen C-442/03 P): P & O European Ferries (Vizcaya) SA (ved J. Lever, QC, solicitor J. Ellison og barrister M. Pickford, bistået af abogados E. Bourtzalas og J. Folguera Crespo)
 Sagsøger (i sagen C-471/03 P): Diputación Foral de Vizcaya (ved abogados I. Sáenz-Cortabarría Fernández og M. Morales Isasi)
 Den anden part i sagen: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved N. Khan og J. Buendía Sierra, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans (Første Udvidede Afdeling) den 5. august 2003 i de forenede sager T-116/01 og T-118/01, P&O European Ferries (Vizcaya) SA og Deputación Foral de Vizcaya mod Kommissionen, hvorved Kommissionen blev frifundet for en påstand om annullation af artikel 2 i Kommissionens beslutning af 29. november 2000 om Spaniens støtte til søtransportselskabet Ferries Golfo de Vizcaya SA, nu P&O European Ferries (Vizcaya) SA, der pålagde Spanien at kræve tilbagebetaling af den støtte, som var erklæret uforenelig med fællesmarkedet
 Konklusion
 1)
 Appellerne forkastes.
 2)
 P & O European Ferries (Vizcaya) SA og Diputación Foral de Vizcaya betaler sagsomkostningerne.
 (1) EUT C 7 af 10.1.2004. og C 21 af 24.1.2004.


text:
15.3.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 78/11
 Rettens kendelse af 22. januar 2014 — Faktor, B. i W. Gęsina mod Kommissionen
 (Sag T-468/12) (1)
 (Annullationssøgsmål - søgsmålsfrist - forsinkelse - force majeure eller hændelige omstændigheder foreligger ikke - åbenbart afvisningsgrundlag)
 2014/C 78/23
 Processprog: polsk
 Parter
 Sagsøger: Firma Handlowa Faktor B. i W. Gęsina, Gęsina Wojciech (Warszawa, Polen) (ved advokat H. Mackiewicz)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (ved L. Keppenne og M. Owsiany-Hornung, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 554/2012 af 19. juni 2012 om tarifering af varer i den kombinerede nomenklatur (EUT L 166, s. 20)
 Konklusion
 1)
 Europa-Kommissionen frifindes.
 2)
 Firma Handlowa Faktor B. i W. Gęsina, Gęsina Wojciech betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 71 af 9.3.2013.


text:
30.4.2004
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 106/13
 DOMSTOLENS DOM
 (Tredje Afdeling)
 af 1. april 2004
 i sag C-286/02, Bellio F.lli Srl mod Prefettura di Treviso (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunale di Treviso) (1)
 (Landbrug - veterinærpoliti - beskyttelsesforanstaltninger mod overførbare spongiforme encephalopatier - fodring med animalsk protein)
 (2004/C 106/21)
 Processprog: italiensk
 I sag C-286/02, angående en anmodning, som Tribunale di Treviso (Italien) i medfør af artikel 234 EF har indgivet til Domstolen for i den for nævnte ret verserende sag, Bellio F.lli Srl mod Prefettura di Treviso, at opnå en præjudiciel afgørelse vedrørende fortolkningen af Rådets beslutning 2000/766/EF af 4. december 2000 om en række beskyttelsesforanstaltninger over for overførbare spongiforme encephalopatier og fodring med animalsk protein (EFT 2001 L 306, s. 32) og Kommissionens beslutning 2001/9/EF af 29. december 2000 om kontrolforanstaltninger, der er nødvendige for gennemførelsen af Rådets beslutning 2000/766 (EFT L 2, s. 32), har Domstolen (Tredje Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, A. Rosas (refererende dommer), og dommerne R. Schintgen og N. Colneric; generaladvokat: L.A. Geelhoed; justitssekretær: ekspeditionssekretær L. Hewlett, den 1. april 2004 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 1)
 Artikel 2, stk. 2, første led, i Rådets beslutning 2000/766/EF af 4. december 2000 om en række beskyttelsesforanstaltninger over for overførbare spongiforme encephalopatier og fodring med animalsk protein, og artikel 1, stk. 1, i Kommissionens beslutning 2001/9/EF af 29. december 2000 om kontrolforanstaltninger, der er nødvendige for gennemførelsen af Rådets beslutning 2000/766, sammenholdt med de øvrige fællesskabsbestemmelser, som disse bestemmelser er udstedt i henhold til, skal fortolkes således, at de ikke tillader forekomst, selv på grund af et uheld, af andre ikke tilladte stoffer i fiskemel, der anvendes til fremstilling af foder til andre dyr end drøvtyggere, og at de ikke giver de erhvervsdrivende nogen tolerancegrænse. Destruktion af et parti kontamineret mel er en præventiv foranstaltning, som der er hjemmel for i artikel 3, stk. 1, i beslutning 2000/766.
 2)
 Artikel 13 i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde af 2. maj 1992 skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for beslutning 2000/766 og 2001/9.
 (1) EFT C 247 af 12.10.2002.


text:
20.4.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 114/6
 Domstolens dom (Første Afdeling) af 28. februar 2013 — Europa-Kommissionen mod Kongeriget Spanien
 (Sag C-483/10) (1)
 (Traktatbrud - udvikling af Fællesskabets jernbaner - direktiv 2001/14/EF - tildeling af jernbaneinfrastrukturkapacitet - fastsættelse af afgifter - afgifter - forvaltningsmæssig uafhængighed)
 2013/C 114/05
 Processprog: spansk
 Parter
 Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved H. Støvlbæk og R. Vidal Puig, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Kongeriget Spanien (ved S. Centeno Huerta og B. Plaza Cruz, befuldmægtigede)
 Intervenienter til støtte for den anden part i sagen: Den Tjekkiske Republik (ved M. Smolek, J. Očková og T. Müller, befuldmægtigede) og Den Franske Republik (ved G. de Bergues og M. Perrot, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Traktatbrudssøgsmål — tilsidesættelse af artikel 10, stk. 7, i Rådets direktiv 91/440/EØF af 29. juli 1991 om udvikling af Fællesskabets jernbaner (EFT L 237, s. 25) og artikel 4, stk. 1, artikel 11, artikel 13, stk. 2, og artikel 14, stk. 1, samt artikel 30, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/14/EF af 26. februar 2001 om tildeling af jernbaneinfrastrukturkapacitet og opkrævning af afgifter for brug af jernbaneinfrastruktur samt sikkerhedscertificering (EFT L 75, s. 29) — afgifter — forvalterens uafhængighed
 Konklusion
 1)
 Kongeriget Spanien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 4, stk. 1, artikel 11, artikel 13, stk. 2, og artikel 14, stk. 1, i Rådets direktiv 2001/14/EF af 26. februar 2001 om tildeling af jernbaneinfrastrukturkapacitet og opkrævning af afgifter for brug af jernbaneinfrastruktur, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2007/58/EF af 23. oktober 2007, idet det ikke har vedtaget alle de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme disse bestemmelser.
 2)
 Kongeriget Spanien betaler sagens omkostninger.
 3)
 Den Tjekkiske Republik og Den Franske Republik bærer deres egne omkostninger.
 (1) EUT C 328 af 4.12.2010.


text:
6.5.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 108/33
 Sag anlagt den 10. marts 2006 — Abarca Montiel m.fl. mod Kommissionen
 (Sag F-24/06)
 (2006/C 108/61)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøgere: Sabrina Abarca Montiel m.fl. (ved avocat L. Vogel)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Sagsøgernes påstande
 —
 Annullation af den af den myndighed, der har kompetence til at indgå ansættelseskontrakter, trufne afgørelse af 21. november 2005, hvorved denne afslog de klager, sagsøgerne havde indgivet på forskellige datoer mellem den 26. juli 2005 og den 17. august 2005, og hvori de anfægtede de administrative afgørelser, som henholdsvis fastsatte indplaceringen og aflønningen af hver enkelt sagsøger, og ligeledes anfægtede artikel 7 i den af kommissærkollegiet trufne beslutning af 27. april 2005, som indeholder »De almindelige gennemførelsesbestemmelser vedrørende de gennemførelsesforanstaltninger, der finder anvendelse på personale, der er ansat i vuggestuer og børnehaver af Kontoret for Infrastruktur i Bruxelles«, samt denne beslutnings bilag I og II.
 —
 Om fornødent: Ligeledes annullation af de afgørelser, som ovennævnte klager var rettet imod.
 —
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Sagsøgerne, som på nuværende tidspunkt er kontraktansatte inden for området for vuggestuer og børnehaver i Bruxelles, udførte disse samme arbejdsopgaver allerede før deres udnævnelse, i henhold til belgiske ansættelseskontrakter. De har anfægtet deres indplacering og aflønning, som blev fastsat af Kommissionen i forbindelse med deres udnævnelse til kontraktansatte.
 Sagsøgerne har med stævningens første anbringende anført, at de i henhold til de almindelige gennemførelsesbestemmelser og andre bestemmelser vedrørende kontraktansatte ved Kommissionen burde have været indplaceret i ansættelsesgruppe III i stedet for ansættelsesgruppe II henset til deres titel og anciennitet.
 Sagsøgerne har med det andet anbringende bl.a. anfægtet, at de ikke er blevet tildelt den minimumsaflønning, der er fastsat i artikel 6 i de almindelige gennemførelsesbestemmelser.
 Sagsøgerne har med det tredje anbringende anført, at der er sket tilsidesættelse af artikel 2, stk. 2, i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte, af aftalememorandum af 22. januar 2002 mellem Kommissionen og delegationen for ansatte i henhold til belgiske kontrakter i vuggestuer og børnehaver, af princippet om forbud mod forskelsbehandling samt af de almindelige principper om social sikring. Navnlig burde beregningen af sagsøgernes grundløn ikke have taget hensyn til familietillæg.


text:
17.3.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 80/25
 Sag anlagt den 30. januar 2012 — Hamcho og Hamcho International mod Rådet
 (Sag T-43/12)
 2012/C 80/43
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøgere: Mohamad Hamcho (Damaskus, Syrien) og Hamcho International (Damaskus) (ved advokat M. Ponsard)
 Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union
 Sagsøgernes påstande
 —
 Sagen antages til påkendelse efter den fremskyndede procedure.
 —
 Annullation af følgende retsakter, for så vidt som disse vedrører sagsøgerne:
 —
 Afgørelse 2011/273/FUSP som hidtil suppleret og ændret, herunder senere afgørelser nævnt i afsnit 17 i stævningen.
 —
 Forordning nr. 442/2011 som hidtil suppleret og ændret, herunder senere forordninger nævnt i afsnit 18 i stævningen.
 —
 Afgørelse 2011/782/FUSP som hidtil suppleret og ændret, bl.a. ved gennemførelsesafgørelsen 2011/273/FUSP ifølge afsnit 19 i stævningen.
 —
 Forordning nr. 36/2012 som hidtil suppleret og ændret, bl.a. ved gennemførelsesforordning nr. 55/2012 ifølge afsnit 20 i stævningen.
 —
 Annullation af Rådets afgørelse, som findes i Rådets meddelelse af 21. december 2011 rettet til sagsøgerne, for så vidt som den opretholder deres optagelse på de omtvistede lister.
 —
 Rådet tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgerne fremsat to anbringender, som i det væsentlige var identiske med eller lignede dem, der blev påberåbt i sag T-653/11, Jaber mod Rådet.


text:
18.7.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 260/18
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesverwaltungsgericht (Tyskland) den 14. april 2016 – Unabhängiges Landeszentrum für Datenschutz Schleswig-Holstein mod Wirtschaftsakademie Schleswig-Holstein GmbH
 (Sag C-210/16)
 (2016/C 260/24)
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Bundesverwaltungsgericht
 Parter i hovedsagen
 Sagsøgt og appellant: Unabhängiges Landeszentrum für Datenschutz Schleswig-Holstein
 Sagsøger og indstævnt: Wirtschaftsakademie Schleswig-Holstein GmbH
 Adciteret: Facebook Ireland Limited
 Procesdeltager: Repræsentant for Forbundsrepublikkens interesser ved Bundesverwaltungsgericht
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Skal artikel 2, litra d), i direktiv 95/46/EF (1) fortolkes således, at den endeligt og udtømmende regulerer ansvaret for brud på datasikkerheden, eller bliver der inden for rammerne af »de fornødne foranstaltninger« i henhold til artikel 24 i direktiv 95/46/EF og [af beføjelser til at kunne] »gribe effektivt ind« i henhold til artikel 28, stk. 3, andet led, i direktiv 95/46/EF i flertrins informationsudbyderforhold plads til et ansvar for et organ, som ikke er ansvarligt for databehandling i den betydning, hvori udtrykket er anvendt i artikel 2, litra d), i direktiv 95/46/EF, ved valget af en registerfører til dets informationsudbud?
 2)
 Kan det af medlemsstaternes forpligtelse i henhold til artikel 17, stk. 2, i direktiv 95/46/EF til at fastsætte i forbindelse med databehandling ved en registerfører, at »den registeransvarlige skal vælge en registerfører, som frembyder den fornødne garanti med hensyn til de tekniske sikkerhedsforanstaltninger og organisatoriske foranstaltninger, der skal træffes«, omvendt sluttes, at der ved andre udbyder/bruger-relationer, som ikke er forbundet med databehandling ved en registerfører som omhandlet i artikel 2, litra e), i direktiv 95/46/EF, ikke består nogen forpligtelse til at foretage et omhyggeligt valg, og at det heller ikke kan begrundes efter national ret?
 3)
 Er en tilsynsmyndighed i en medlemsstat (her: Tyskland) i tilfælde, hvor en moderkoncern, som er hjemmehørende uden for Den Europæiske Union, driver juridisk selvstændige virksomheder (datterselskaber) i forskellige medlemsstater, kompetent i henhold til artikel 4, og artikel 28, stk. 6, i direktiv 95/46/EF til at udøve de beføjelser, der tillægges den i overensstemmelse med artikel 28, stk. 3, i direktiv 95/46/EF over for en virksomhed, der ligger på medlemsstatens eget område, også i det tilfælde, hvor denne virksomhed udelukkende har til opgave at promovere salg af reklame og øvrige marketingsforanstaltninger rettet mod indbyggerne i denne medlemsstat, mens den selvstændige virksomhed (det datterselskab), der ligger i en anden medlemsstat (her: Irland), ifølge koncernens interne opgavefordeling er eneansvarlig for indsamling og behandling af personoplysninger på hele EU’s område og dermed også i den anden medlemsstat (her: Tyskland), når afgørelsen om databehandling rent faktisk træffes af moderkoncernen?
 4)
 Skal artikel 4, stk. 1, litra a), og artikel 28, stk. 3, i direktiv 95/46/EF fortolkes således, at i tilfælde, hvor den registeransvarlige er ejer af en virksomhed på én medlemsstats område (her: Irland), og der findes en yderligere juridisk selvstændig virksomhed på en anden medlemsstats område (her: Tyskland), som bl.a. har til opgave at sælge reklameplads og hvis aktivitet er rettet mod indbyggerne i denne stat, kan den kompetente tilsynsmyndighed i denne anden medlemsstat (her: Tyskland) også rette foranstaltninger og påbud til gennemførelse af reglerne om databeskyttelse mod den anden virksomhed, som ifølge den koncerninterne opgave- og ansvarsfordeling ikke er ansvarlig for databehandling (her: i Tyskland), eller kan der i så fald kun træffes foranstaltninger og gives påbud af tilsynsmyndigheden i den medlemsstat (her: Irland), på hvis område det koncerninterne ansvarlige organ har sit hjemsted?
 5)
 Skal artikel 4, stk. 1, litra a), og artikel 28, stk. 3 og 6, i direktiv 95/46/EF fortolkes således, at i tilfælde, hvor tilsynsmyndigheden i en medlemsstat (her: Tyskland) i henhold til artikel 28, stk. 3, i direktiv 95/46/EF rejser krav mod en person eller et organ, som er aktiv(t) på denne stats område, på grund af manglende omhu ved valget af en tredjemand, som er involveret i databehandlingsprocessen (her: Facebook), fordi denne tredjemand overtræder reglerne om databeskyttelse, er den tilsynsmyndighed, der griber ind, (her: Tyskland) da bundet til den databeskyttelsesretlige vurdering hos tilsynsmyndigheden i den anden medlemsstat, hvor den for databehandlingen ansvarlige tredjemand har sin virksomhed (her: Irland), i den forstand, at den ikke må foretage en herfra afvigende retlig vurdering, eller kan den indgribende tilsynsmyndighed (her: Tyskland) foretage en selvstændig undersøgelse af lovligheden af den databehandling, som udføres af den tredjemand, der er etableret i en anden medlemsstat (her: Irland), som et indledende spørgsmål vedrørende dens egen indgriben?
 6)
 For så vidt som den indgribende tilsynsmyndighed (her: Tyskland) kan foretage en selvstændig efterprøvelse: Skal artikel 28, stk. 6, andet punktum, i direktiv 95/46/EF fortolkes således, at denne tilsynsmyndighed først må udøve de beføjelser, som er tillagt den i henhold til artikel 28, stk. 3, i direktiv 95/46/EF, til at gribe effektivt ind over for en person eller et organ, der er etableret på denne stats område, på grund af medansvar for brud på datasikkerheden, som er begået af en i en anden medlemsstat etableret tredjemand, når og kun når den på forhånd har anmodet tilsynsmyndigheden i denne anden medlemsstat (her: Irland) om at måtte udøve sine beføjelser?
 (1) Europa-Parlamentet og Rådets direktiv om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger (EFT L 281, s. 31).


text:
22.10.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 311/9
 Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 8. september 2011 — Q-Beef NV (sag C-89/10) og Frans Bosschaert (sag C-96/10) mod Belgische Staat (sag C-89/10), Belgische Staat, Vleesgroothandel Georges Goossens en Zonen NV og Slachthuizen Goossens NV (sag C-96/10) (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Rechtbank van eerste aanleg te Brussel — Belgien)
 (De forenede sager C-89/10 og C-96/10) (1)
 (Nationale afgifter, der er uforenelige med EU-retten - afgifter betalt i henhold til en økonomisk støtteordning og opkrævninger, der er fastslået at være i strid med EU-retten - ordning erstattet af en ny, forenelig ordning - tilbagebetaling af afgifter, der er erlagt i urigtig formening om skyld - ækvivalens- og effektivitetsprincipperne - forældelsesfristens varighed - fristens begyndelsestidspunkt - fordringer mod staten og mod privatpersoner - forskellige frister)
 2011/C 311/11
 Processprog: nederlandsk
 Den forelæggende ret
 Rechtbank van eerste aanleg te Brussel
 Parter i hovedsagen
 Sagsøgere: Q-Beef NV (sag C-89/10) og Frans Bosschaert (sag C-96/10)
 Sagsøgte: Belgische Staat (sag C-89/10), Belgische Staat, Vleesgroothandel Georges Goossens en Zonen NV og Slachthuizen Goossens NV (sag C-96/10)
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Rechtbank van eerste aanleg te Brussel — fortolkning af fællesskabsretten vedrørende ækvivalens- og effektivitetsprincippet — nationale afgifter som er uforenelig med fællesskabsretten — afgifter, der er betalt i medfør af et system med finansiel støtte og afgifter, der er erklæret stridende mod fællesskabsretten — system erstattet af et nyt system, der anses for foreneligt — tilbagebetaling af afgifter opkrævet med urette — forældelsesfrist
 Konklusion
 1)
 Under omstændigheder som de i hovedsagen foreliggende er EU-retten ikke til hinder for anvendelsen af en forældelsesfrist på fem år, der i den nationale retsorden gælder for fordringer mod staten, på sager om tilbagesøgning af afgifter, der i strid med EU-retten er betalt til en medlemsstat i henhold til et »blandet system af støtte og afgifter«.
 2)
 Under omstændigheder som de i hovedsagen foreliggende er EU-retten ikke til hinder for nationale bestemmelser, som giver en privatperson en længere frist til at tilbagesøge afgifter hos en anden privatperson, der er indtrådt som mellemmand, hvortil han har betalt afgifterne i urigtig formening om skyld, og som har modtaget disse afgifter på statens vegne, hvorimod søgsmålet ville have været forældet efter en kortere frist, såfremt den førstnævnte privatperson havde erlagt disse afgifter direkte til staten, hvilket er en undtagelse til den sædvanlige ordning for tilbagesøgning af beløb erlagt i urigtig formening om skyld, når de privatpersoner, der agerer som mellemmænd, råder over en rimelig frist til faktisk at kunne gøre et regreskrav gældende over for staten på de beløb, der eventuelt er betalt til andre privatpersoner.
 3)
 Under omstændigheder som de i hovedsagen foreliggende har Domstolens konklusion i en dom afsagt efter en præjudiciel forelæggelse, hvorefter den pågældende nationale lovgivnings tilbagevirkende kraft er uforenelig med EU-retten, ikke betydning for begyndelsestidspunktet for forældelsesfristen i henhold til national ret for fordringer mod staten.
 (1) EUT C 113 af 1.5.2010.


text:
C 146/10 DA Den Europæiske Unions Tidende 21.6.2003
 — Den er til hinder for anvendelsen af nationale retsforskrifter, DOMSTOLENS DOM
 hvorved tyrkiske arbejdstagere, der er tilknyttet det lovlige
 arbejdsmarked i værtsmedlemsstaten, afskæres fra at opnå valg (Anden Afdeling)
 til plenarforsamlingen i en organisation, der varetager og
 forsvarer arbejdstagernes interesser såsom Arbeiterkammern i
 Østrig. af 8. maj 2003
 i sag C-268/01, Agrargenossenschaft Alkersleben eG mod
 ( 1) EFT C 173 af 16.6.2001. Freistaat Thüringen (anmodning om præjudiciel afgørelse
 indgivet af Verwaltungsgericht Weimar) ( 1)
 (»Mælk og mejeriprodukter — forordning (EØF) nr. 3950/92
 — ordning gældende for den tidligere Tyske Demokratiske
 Republiks område — referencemængder — begreberne »pro-
 ducent« og »bedrift« — forpagter af en bedrift beliggende på
 DOMSTOLENS DOM det pågældende område«)
 (Sjette Afdeling) (2003/C 146/17)
 af 10. april 2003 (Processprog: tysk)
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 i sag C-217/01 P, Michel Hendrickx mod Centre européen
 gjort i Samling af Afgørelser)
 pour le développement de la formation professionnelle
 (Cedefop) ( 1)
 (»Appel — tjenestemænd — bosættelsespenge efter fratræ- I sag C-268/01, angående en anmodning, som Verwaltungsge-
 den — sagens genstand bortfaldet — ufornødent at træffe richt Weimar (Tyskland) i medfør af artikel 234 EF har indgivet
 afgørelse i sagen«) til Domstolen for i den for nævnte ret verserende sag,
 Agrargenossenschaft Alkersleben eG mod Freistaat Thüringen,
 at opnå en præjudiciel afgørelse vedrørende fortolkningen af
 (2003/C 146/16) artikel 3, stk. 2, artikel 4, stk. 4, artikel 5 og artikel 9, litra c)
 og d), i Rådets forordning (EØF) nr. 3950/92 af 28. december
 (Processprog: fransk) 1992 om en tillægsafgift på mælk og mejeriprodukter (EFT
 L 405, s. 1), som ændret ved Kommissionens forordning (EF)
 nr. 751/1999 af 9. april 1999 (EFT L 96, s. 11), har Domstolen
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig- (Anden Afdeling), sammensat af afdelingsformanden,
 gjort i Samling af Afgørelser) R. Schintgen, og dommerne V. Skouris (refererende dommer)
 og N. Colneric; generaladvokat: P. Léger; justitssekretær:
 R. Grass, den 8. maj 2003 afsagt dom, hvis konklusion lyder
 således:
 I sag C-217/01 P, Michel Hendrickx (advokater: J.-N. Louis og
 V. Peere), angående appel af kendelse afsagt den 12. marts
 2001 af De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans 1) Artikel 9, litra c) og d), i Rådets forordning (EØF) nr. 3950/
 (Femte Afdeling) i sag T-298/00, Hendrickx mod Cedefop 92 af 28. december 1992 om en tillægsafgift på mælk og
 (ikke trykt i Samling af Afgørelser), hvori der er nedlagt mejeriprodukter, som ændret ved Kommissionens forordning
 påstand om ophævelse af denne kendelse, den anden part i (EF) nr. 751/1999 af 9. april 1999, sammenholdt med denne
 appelsagen: Centre européen pour le développement de la forordnings artikel 3, stk. 2, artikel 4, stk. 4, og artikel 5, skal
 formation professionnelle (Cedefop) (advokat: B. Wägenbaur), fortolkes således, at den samlede mælkeproduktion, som en
 har Domstolen (Sjette Afdeling), sammensat af afdelingsfor- landmand, hvis bedrift ligger på den tidligere Tyske Demokra-
 manden, J.-P. Puissochet, og dommerne C. Gulmann, F. Mac- tiske Republiks område, selvstændigt foretager i anlæg, han har
 ken, N. Colneric (refererende dommer), og J.N. Cunha Rodri- forpagtet, og som er beliggende på dette område, men i
 gues; generaladvokat: A. Tizzano; justitssekretær: R. Grass, den forskellige delstater, skal medregnes i den referencemængde,
 10. april 2003 afsagt dom, hvis konklusion lyder således: som han midlertidigt har fået tildelt.
 2) Artikel 9, litra c) og d), i forordning nr. 3950/92, som ændret
 1) Appellen forkastes. ved forordning nr. 751/1999, sammenholdt med denne
 forordnings artikel 3, stk. 2, artikel 4, stk. 4, og artikel 5, skal
 2) Michel Hendrickx betaler sagens omkostninger. fortolkes således, at disse bestemmelser er til hinder for, at de
 kompetente nationale myndigheder forbyder en producent, der
 er etableret på den tidligere Tyske Demokratiske Republiks
 ( 1) EFT C 212 af 28.7.2001. område, at overflytte sin mælkeproduktion til anlæg i en
 kommune, der, selv om den var en del af nævnte område på
 tidspunktet for Tysklands forening, nu som følge af en
 ---pagebreak--- 21.6.2003 DA Den Europæiske Unions Tidende C 146/11
 Staatsvertrag indgået efter dette tidspunkt hører til en af DOMSTOLENS DOM
 Forbundsrepublikken Tysklands gamle delstater.
 (Femte Afdeling)
 ( 1) EFT C 275 af 29.9.2001.
 af 8. maj 2003
 i sag C-384/01, Kommissionen for De Europæiske Fælles-
 DOMSTOLENS DOM skaber mod Den Franske Republik (1)
 (Femte Afdeling)
 (»Traktatbrud — sjette momsdirektiv — artikel 12, stk. 3,
 litra a) og b) — levering af gas og elektricitet fra offentlige
 af 3. april 2003 net — abonnement på distributionsnet — reduceret sats«)
 i sag C-277/01 P, Europa-Parlamentet mod Ignacio Sam-
 per ( 1) (2003/C 146/19)
 (»Appel — tjenestemænd — genoprettelse af karrieren —
 sammenligning af fortjenester«) (Processprog: fransk)
 (2003/C 146/18)
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 gjort i Samling af Afgørelser)
 (Processprog: fransk)
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 gjort i Samling af Afgørelser)
 I sag C-384/01, Kommissionen for De Europæiske Fællesska-
 ber (befuldmægtigede: E. Traversa og C. Giolito) mod Den
 Franske Republik (befuldmægtigede: G. de Bergues og P. Bous-
 I sag C-277/01 P, Europa-Parlamentet (befuldmægtigede:
 saroque), angående en påstand om, at det fastslås, at Den
 H. von Hertzen og D. Moore) angående appel af dom afsagt
 Franske Republik har tilsidesat de forpligtelser, der påhviler
 den 3. maj 2001 af De Europæiske Fællesskabers Ret i
 den i henhold til artikel 12, stk. 3, litra a) og b), i Rådets sjette
 Første Instans (Fjerde Afdeling) i sag T-99/00, Samper mod
 direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af
 Parlamentet (Sml. Pers. I-A, s. 111, og II, s. 507), hvori der er
 medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det
 nedlagt påstand om ophævelse af denne dom, den anden part
 fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag
 i appelsagen: Ignacio Samper, tjenestemand ved Europa-
 (EFT L 145, s. 1), som affattet ved Rådets direktiv 96/95/EF af
 Parlamentet, Madrid (Spanien) (advokat: E. Boigelot), har
 20. december 1996 om ændring af direktiv 77/388 med
 Domstolen (Femte Afdeling), sammensat af afdelingsforman-
 hensyn til merværdiafgiftens normalsats (EFT L 338, s. 89),
 den, M. Wathelet, og dommerne C.W.A. Timmermans, A. La
 idet den anvender en reduceret sats for merværdiafgift på den
 Pergola, P. Jann og S. von Bahr (refererende dommer); general-
 faste andel af prisen for levering af gas og elektricitet fra de
 advokat: L.A. Geelhoed; justitssekretær: R. Grass, den 3. april
 offentlige net, har Domstolen (Femte Afdeling), sammensat
 2003 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 af afdelingsformanden, M. Wathelet, og dommerne
 D.A.O. Edward (refererende dommer), A. La Pergola, P. Jann
 1) Den af De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans den og A. Rosa; generaladvokat: S. Alber; justitssekretær: R. Grass,
 3. maj 2001 afsagte dom i sag T-99/00, Samper mod den 8. maj 2003 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 Parlamentet, ophæves.
 2) Sagen hjemvises til Retten i Første Instans til påkendelse 1) Den Franske Republik frifindes.
 af Ignacio Sampers påstande om annullation af Europa-
 Parlamentets afgørelse af 9. juni 1999 vedrørende genoprettelse
 af hans karriere, for så vidt som den fastsætter tidspunktet for 2) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber betaler sagens
 hans forfremmelse til lønklasse A4 til den 1. januar 1998. omkostninger.
 3) Afgørelsen om sagens omkostninger udsættes.
 (1 ) EFT C 348 af 8.12.2001.
 ( 1) EFT C 245 af 1.9.2001.


text:
23.3.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 96/21
 Sag anlagt den 24. december 2014 — Deutsche Telekom mod Kommissionen
 (Sag T-827/14)
 (2015/C 096/27)
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: Deutsche Telekom AG (Bonn, Tyskland) (ved advokaterne K. Apel og D. Schroeder)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgerens påstande
 —
 Kommissionens afgørelse C(2014) 7465 final af 15. oktober 2014 i sag AT.39523 — Slovak Telekom, som berigtiget ved Kommissionens afgørelse C(2014) 10119 final af 16. december 2014, annulleres helt eller delvist i det omfang, den vedrører sagsøgeren.
 —
 Subsidiært ophæves eller nedsættes den bøde, som sagsøgeren er pålagt.
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført fem anbringender.
 1.
 Første anbringende: Der foreligger en åbenbar fejl ved bedømmelsen af de faktiske omstændigheder og en retlig fejl samt en tilsidesættelse af sagsøgerens ret til at blive hørt ved konstateringen af misbrug
 —
 Sagsøgeren har anført, at Kommissionen ikke på en forskriftsmæssig måde har fastslået, at der forelå en leveringsnægtelse, eftersom den ikke har efterprøvet, om de relevante forudgående input var uomgængeligt nødvendige.
 —
 Sagsøgeren har yderligere gjort gældende, at Kommissionen ikke har hørt sagsøgeren med hensyn til de faktiske omstændigheder og metoder, som den anvendte for at fastslå et prispres for den berørte virksomhed.
 —
 Sagsøgeren har endvidere anført, at Kommissionen anvendte en forkert metode ved prispresset, ligesom den beregnede de gennemsnitlige marginale omkostninger på langt sigt forkert.
 2.
 Andet anbringende: Der foreligger en åbenbar fejl ved bedømmelsen af de faktiske omstændigheder og en retlig fejl ved fastlæggelsen af overtrædelsens varighed
 —
 Sagsøgeren har herved gjort gældende, at Kommissionen ikke burde have anset overtrædelsen for at begynde allerede med offentliggørelsen af standardtilbuddet, og den burde under alle omstændigheder ikke have ladet 2005 indgå i overtrædelsesperioden.
 3.
 Tredje anbringende: Der foreligger en åbenbar fejl ved bedømmelsen af de faktiske omstændigheder og en retlig fejl i forbindelse med, at sagsøgeren blev holdt ansvarlig for overtrædelsen, eftersom Kommissionen ikke har ført bevis for, at sagsøgeren faktisk har udøvet en bestemmende indflydelse på den berørte virksomhed
 —
 Sagsøgeren har gjort gældende, at Kommissionen ikke burde have holdt sagsøgeren ansvarlig for den berørte virksomheds konkurrencebegrænsende adfærd, eftersom sagsøgeren og denne virksomhed ikke udgjorde en økonomisk enhed.
 —
 Kommissionen har navnlig ikke bevist, at sagsøgeren faktisk har udøvet en bestemmende indflydelse på den berørte virksomhed. Hertil kommer, at sagsøgeren ikke var bekendt med den berørte virksomheds angivelige misbrug.
 —
 Sagsøgeren har endvidere anført, at Kommissionen ved forsøget på at føre bevis for en faktisk udøvelse af en bestemmende indflydelse navnlig har tilsidesat uskyldsformodningen ved fortolkningen af de faktiske omstændigheder.
 —
 Sagsøgeren har endelig bl.a. gjort gældende, at Kommissionen ikke har ført bevis for, at den angivelige udøvelse af en bestemmende indflydelse var væsentlig.
 4.
 Fjerde anbringende: Der foreligger en retlig fejl, idet sagsøgeren er pålagt en selvstændig og særskilt bøde
 —
 Det er Kommissionens opfattelse, at den berørte virksomhed og sagsøgeren var del af en og samme virksomhed gennem hele overtrædelsesperioden og på tidspunktet for bødefastsættelsen, men også allerede på tidspunktet for den af sagsøgeren begåede overtrædelse, der blev taget i betragtning for at fastslå, at der forelå et gentagen overtrædelse, og som Kommissionen pålagde sanktioner for i 2003. Kommissionen burde derfor ikke have fastsat en selvstændig og særskilt bøde for sagsøgeren, idet princippet om individuelle straffe og sanktioner kun vedrører virksomheden som sådan og ikke juridiske personer, der er en del af virksomheden.
 5.
 Femte anbringende: Der foreligger en åbenbar fejl ved bedømmelsen af de faktiske omstændigheder og en retlig fejl ved fastsættelsen af bødens størrelse
 —
 Sagsøgeren har herved gjort gældende, at Kommissionen ved beregningen af grundbeløbet ikke burde have taget udgangspunkt i den berørte virksomheds omsætning med de berørte varer i 2010, men burde have anvendt den gennemsnitlige årsomsætning i 2005-2010.
 —
 Kommissionen burde endvidere under ingen omstændigheder have ladet 2005 indgå, da den tog overtrædelsens varighed i betragtning.


text:
C 131/20 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 1.6.2002
 Sag anlagt den 1. marts 2002 af Waardals AS mod — at Kommissionen foretog en fejlagtig beregning af bøden
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber og anvendte retningslinjerne for fastsættelse af bøder
 forkert. I denne forbindelse gør sagsøgeren gældende, at
 bøden blev forhøjet på grund af overtrædelsens varighed,
 (Sag T-62/02) og fordi Kommissionen ikke sondrede mellem medlem-
 merne af kartellet på en passende måde. Kommissionen
 (2002/C 131/38) har desuden ikke taget hensyn til, at sagsøgeren blev
 opfordret til at deltage i et kartel, der allerede fandtes, eller
 til, at sagsøgeren aldrig var omfattet af »inderkredsen«.
 (Processprog: engelsk) Kommissionen har heller ikke taget hensyn til, at Waar-
 dals kun i meget begrænset omfang førte aftalerne ud i
 livet. Sagsøgte tilsidesatte således ved bødefastsættelsen
 princippet om ligebehandling og proportionalitetsprin-
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der cippet og anvendte de ovenfor anførte retningslinjer
 den 1. marts 2002 anlagt sag mod Kommissionen for De forkert.
 Europæiske Fællesskaber af Waardals AS ved Trygve Olavson
 Laake og Jan Magne Langseth fra Advokatfirmaet Schjødt AS,
 Stavanger (Norge).
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 — Beslutningens artikel 1 annulleres, for så vidt som den
 berører sagsøgeren, subsidiært nedsættes varigheden af
 overtrædelsen for så vidt angår sagsøgeren.
 Sag anlagt den 4. marts 2002 af Maria Concetta Cerafogli
 — Den bøde, der er pålagt sagsøgeren ved beslutningens og Paolo Poloni mod Den Europæiske Centralbank
 artikel 3, litra f), ophæves, subsidiært nedsættes den i
 væsentligt omfang.
 (Sag T-63/02)
 — Sagsøgerens begæring om iværksættelse af foranstalt-
 ninger med henblik på sagens tilrettelæggelse, som omfat-
 ter indkaldelse og afhøring af vidner og aktindsigt i
 Kommissionens høringsrapport, tages til følge. (2002/C 131/39)
 — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 (Processprog: tysk)
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der den
 Den anfægtede beslutning i denne sag er den samme som i sag 4. marts 2002 anlagt sag mod Den Europæiske Centralbank af
 T-33/02, Britannia Aloys & Chemicals mod Kommissionen. Maria Concetta Cerafogli og Paolo Poloni ved Rechtsanwälte
 Søgsmålsgrundene og de væsentligste argumenter svarer til Boris Karthaus, Christian Roth og Tanja Raab-Rhein, og med
 dem, der påberåbes i den nævnte sag. valgt adresse i Luxembourg.
 Sagsøgeren gør navnlig gældende:
 Sagsøgerne har nedlagt følgende påstande:
 — at Kommissionen har lagt en urigtig vurdering af beviser-
 ne og af sagens faktiske omstændigheder til grund for sin 1) Sagsøgernes lønsedler for juli 2001 annulleres.
 beregning af bøden. Kommissionen antog for det første,
 at alle beslutningens adressater tilsidesatte de relevante
 bestemmelser i lige lang tid, nemlig i 4 år og 1 måned. 2) Sagsøgte tilpligtes at udstede lønsedler til sagsøgerne, der
 Kommissionen tog herved angiveligt ikke i betragtning, lægger en årlig lønpasning i juli 2001 på mindst 2,7 % til
 at Waardals’ tilsidesættelse af bestemmelserne ophørte grund.
 mellem april 1995 og august 1995. Sagsøgte har herved
 tilsyneladende set bort fra det faktum, at sagsøgeren trak
 sig ud af kartellet og bragte tilsidesættelsen til ophør 3) Subsidiært tilpligtes sagsøgte at udstede en afregning til
 straks efter, at undersøgelserne var blevet indledt. sagsøgerne under hensyntagen til Rettens afgørelse.
 ---pagebreak--- 1.6.2002 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 131/21
 4) Sagsøgte tilpligtes at udbetale de forskelsbeløb, der frem- Sag anlagt den 8. marts 2002 af Masdar (U.K.) Ltd. mod
 kommer i henhold til påstand nr. 2, subsidiært nr. 3, Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 i forhold til de lønsedler, der faktisk er udstedt til
 sagsøgerne.
 (Sag T-68/02)
 5) Den Europæiske Centralbank tilpligtes at betale sagens (2002/C 131/40)
 omkostninger.
 (Processprog: engelsk)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 den 8. marts 2002 anlagt sag mod Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber af Masdar (U.K.) Ltd. ved Philip
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter Bentley, QC, og Patrick Green, firmaet Rosemary Smith & Co.,
 Crowthorne (Det Forende Kongerige).
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 Sagsøgerne har anfægtet den årlige løntilpasning i 2001 for
 ansatte ved Den Europæiske Centralbank. I 1999 besluttede
 sagsøgtes styrelsesråd, at den årlige tilpasning af sagsøgernes — Sagsøgtes afslag på at meddele sagsøgeren aktindsigt i de
 løn skulle baseres på den gennemsnitlige udvikling af de dokumenter, der er angivet i sagsøgerens anmodning af
 nominelle lønninger i de femten nationale seddelbanker og 16. oktober 2001, annulleres, og
 i Den Internationale Betalingsbank som centralbankernes
 »centralbank«. Denne metode skulle i alt finde anvendelse i — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 tre år. Ved skrivelse af 11. juli 2001 meddelte sagsøgtes
 næstformand personaleudvalget, at sagsøgtes styrelsesråd støt-
 ter direktionens forslag vedrørende løntilpasningen for 2001 i
 overensstemmelse med den metode, der blev vedtaget i 1999.
 Af en tabel, der var vedlagt denne skrivelse, kunne det udledes,
 at løntilpasningen for 2001 skulle træde i kraft den 1. juli Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 2001 og skulle udgøre 2,2 %.
 Sagsøgeren tilbyder konsulentbistand inden for landbrugssek-
 toren. Sagsøgeren var ansat af et andet selskab i forbindelse
 med to programmer, der finansieredes gennem Kommissio-
 nens Tacis-program. Sagsøgeren anlagde sag mod dette selskab
 Den 13. juli 2001 modtog hver af sagsøgerne en lønseddel, ved en national domstol med påstand om tilbagebetaling af
 der lagde den nye beregning til grund. udestående fordringer. Sagsøgeren anmodede i den forbindelse
 om aktindsigt i to af Kommissionens revisionsberetninger,
 som blev udarbejdet på grund af de omhandlede kontrakter.
 Kommissionen afslog at meddele aktindsigt i disse doku-
 menter.
 Sagsøgerne har nedlagt påstand om, at lønsedlerne for juli
 2001 annulleres. De har gjort gældende, at løntilpasningen i
 2001 er retsstridig, da personaleudvalget ikke er blevet hørt. Sagsøger har gjort gældende, at Kommissionen ikke har
 Endvidere er den beregningsmetode, der er blevet anvendt begrundet sin beslutning og ikke har respekteret sagsøgerens
 ved løntilpasningen i juli 2001, i strid med artikel 13 i rettigheder i henhold til Kommissionens afgørelse 94/90 (1).
 »Ansættelsesvilkårene«, da den har medført en forringelse af Sagsøgeren har endvidere anført, at Kommissionen har tilside-
 købekraften på tjenestestedet. En korrekt beregningsmetode sat princippet om god forvaltningsskik.
 burde mindst tage hensyn til inflationen og dermed komme til
 et resultat på 2,7 %.
 (1) Kommissionens afgørelse 94/90/EKSF, EF, Euratom af 8.2.1994
 om aktindsigt i Kommissionens dokumenter.


text:
30.4.2004
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 106/16
 DOMSTOLENS KENDELSE
 (Tredje Afdeling)
 af 18. marts 2004
 i sag C-45/03, Oxana Dem'Yanenko (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunale di Catania) (1)
 (Præjudiciel forelæggelse - fri bevægelighed for personer - situation, der ikke er omfattet af direktiv 64/221/EØF's anvendelsesområde - grundlæggende rettigheder - den europæiske menneskerettighedskonvention - udvisning af en statsborger fra et tredjeland, der ikke har familiemæssig eller ægteskabelig forbindelse med en statsborger i en medlemsstat - stadfæstelsesprocedure med hensyn til en tvangsudvisning ved grænsen af en statsborger fra et tredjeland - begrebet »ret i en af medlemsstaterne« - retsinstans, der i henhold til artikel 68 EF kan forelægge præjudicielle spørgsmål for Domstolen - Domstolen ikke kompetent)
 (2004/C 106/28)
 Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentliggjort i Samling af Afgørelser
 I sag C-45/03, angående en anmodning, som Tribunale di Catania i medfør af artikel 234 EF har indgivet til Domstolen for i den for nævnte ret verserende sag, vedrørende stadfæstelse af tvangsudvisningen ved grænsen af Oxana Dem'Yanenko, at opnå en præjudiciel afgørelse vedrørende fortolkningen dels af artikel 7, 8 og 9 i Rådets direktiv 64/221/EØF af 25. februar 1964 om samordning af de særlige foranstaltninger, som gælder for udlændinge med hensyn til rejse og ophold, og som er begrundet i hensynet til den offentlige orden, sikkerhed og sundhed (EFT 1963-1964, s. 109), dels af de grundlæggende rettigheder, hvis overholdelse Domstolen skal sikre, således som de navnlig fremgår af den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder, som er undertegnet i Rom den 4. november 1950, har Domstolen (Tredje Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, A. Rosas (refererende dommer), og dommerne N. Colneric og M. Schiemann, generaladvokat: C. Stix-Hackl, justitssekretær: R. Grass, den 18. marts 2004 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 De Europæiske Fællesskabers Domstol har ikke kompetence til at besvare de spørgsmål, Tribunale di Catania har forelagt den ved kendelse af 19. januar 2003.
 (1) EFT C 83 af 5.4.2003.


text:
27.4.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 138/19
 Domstolens dom (Anden Afdeling) af 26. februar 2015 — ŠKO–ENERGO s. r. o. mod Odvolací finanční ředitelství (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Nejvyšší správní soud — Den Tjekkiske Republik)
 (Sag C-43/14) (1)
 ((Præjudiciel forelæggelse - beskyttelse af ozonlaget - ordningen for handel med drivhusgasemissionskvoter i Den Europæiske Union - metode til tildeling af kvoter - gratis tildeling af kvoter - anvendelse af gaveafgift på en sådan tildeling))
 (2015/C 138/25)
 Processprog: tjekkisk
 Den forelæggende ret
 Nejvyšší správní soud
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: ŠKO–ENERGO s. r. o.
 Sagsøgt: Odvolací finanční ředitelství
 Konklusion
 Artikel 10 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/87/EF af 13. oktober 2003 om en ordning for handel med kvoter for drivhusgasemissioner i Fællesskabet og om ændring af Rådets direktiv 96/61/EF skal fortolkes således, at bestemmelsen er til hinder for anvendelsen af en gaveafgift som den i hovedsagen omhandlede, så snart som denne afgift ikke overholder det loft på 10 % for tildeling af emissionskvoter mod vederlag, som er fastsat i denne artikel, hvilket det påhviler den forelæggende ret at efterprøve.
 (1) EUT C 142 af 12.5.2014.


text:
8.3.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 64/24
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Raad van State (Nederlandene) den 27. december 2007 — Minister voor Wonen, Wijken en Integratie mod Woningstichting Sint Servatius
 (Sag C-567/07)
 (2008/C 64/36)
 Processprog: nederlandsk
 Den forelæggende ret
 Raad van State
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Minister voor Wonen, Wijken en Integratie
 Sagsøgt: Woningstichting Sint Servatius
 Præjudicielle spørgsmål
 1.
 Er der tale om en restriktion for de frie kapitalbevægelser som omhandlet i artikel 56 EF, hvis en virksomhed — der i henhold til loven er godkendt til at varetage hensynet til alment boligbyggeri i Nederlandene, som til dette formål kan gøre krav på offentlige midler, og som i henhold til loven udelukkende må drive virksomhed inden for dette område, og som i princippet har sit virkeområde inden for Nederlandene (herefter en »godkendt institution«) — ikke uden forudgående tilladelse fra ministeren må udøve grænseoverskridende virksomhed?
 2.a.
 Kan hensynet til alment boligbyggeri i en medlemsstat anses for et hensyn til den offentlige orden som omhandlet i artikel 58 EF?
 2.b.
 Kan hensynet til alment boligbyggeri i en medlemsstat anses for et i EF-Domstolens praksis anerkendt tvingende alment hensyn?
 2.c.
 Kan nærmere bestemt hensynet til, at alment boligbyggeri i en medlemsstat er effektivt og kan finansieres, anses for et hensyn til den offentlige orden som omhandlet i artikel 58 EF eller for et i EF-Domstolens praksis anerkendt tvingende alment hensyn?
 3.a.
 Hvis det forudsættes, at kravet om forudgående tilladelse til en tilladt institution som omhandlet i første spørgsmål udgør en restriktion, som er begrundet i en af begrundelser, der er omhandlet i spørgsmål 2a, 2b og 2c, er kravet da nødvendigt og forholdsmæssigt?
 3.b.
 Har en medlemsstat ved anvendelsen af denne begrundelse en vid skønsbeføjelse ved fastsættelsen af rækkevidden af den pågældende almindelige økonomiske interesse og af, hvorledes denne interesse varetages? Er det i den forbindelse også af betydning, at Fællesskabet ingen eller næsten ingen beføjelse har på området for alment boligbyggeri?
 4.a.
 Kan en medlemsstat til begrundelse af en restriktion for de frie kapitalbevægelser ved siden af eller i forbindelse med de i artikel 58 EF nævnte og de i EF-Domstolens praksis anerkendte tvingende almene hensyn samtidig påberåbe sig artikel 86, stk. 2, EF, såfremt den pågældende virksomhed er indrømmet særlige rettigheder, og denne virksomhed har fået overdraget at udføre tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse?
 4.b.
 Har de almene hensyn, der er omhandlet i artikel 58 EF, og de i EF-Domstolens praksis anerkendte tvingende almene hensyn samme indhold som den almindelige økonomiske interesse, der er omhandlet i artikel 86, stk. 2, EF?
 4.c.
 Har den pågældende medlemsstats påberåbelse af artikel 86, stk. 2, EF, hvorved der lægges vægt på, at den pågældende virksomhed, der er indrømmet særlige rettigheder, udfører opgaver af almindelig økonomisk interesse, større vægt i sammenhold med påberåbelsen af de almene hensyn, der er omhandlet i artikel 58 EF, og de i EF-Domstolens praksis anerkendte tvingende almene hensyn?
 5.a.
 Kan virksomheder, såsom godkendte virksomheder som omhandlet i første spørgsmål, der på den ene side skal anvende hele sin formue til alment boligbyggeri, men på den anden side også udøver kommerciel virksomhed med hensyn til alment boligbyggeri, med hensyn til samtlige eller en del af virksomhedens opgaver anses for virksomheder, der har fået overdraget at udføre tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse, som omhandlet i artikel 86, stk. 2, EF?
 5.b.
 Er det for en bekræftende besvarelse af spørgsmål 5.a. nødvendigt, at den pågældende virksomhed fører et særskilt regnskab, hvoraf klart fremgår, hvilke udgifter og hvilke indkomster, der er forbundet med på den ene side de sociale og på den anden side de kommercielle aktiviteter, og at denne forpligtelse fremgår af en national lovbestemmelse? Skal det dermed sikres, at de finansielle midler fra en medlemsstat udelukkende anvendes til de sociale aktiviteter og disses videreførelse?
 6.a.
 Såfremt en godkendt institution som omhandlet i første spørgsmål med hensyn til samtlige eller en del af institutionens aktiviteter kan anses for en virksomhed, der har fået overdraget at udføre tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse, som omhandlet i artikel 86, stk. 2, EF, kan den omstændighed, at den har fået overdraget at udføre sådanne tjenesteydelser, da begrunde, at den godkendte institution pålægges en restriktion for de frie kapitalbevægelser som omhandlet i artikel 56 EF?
 6.b.
 Har en medlemsstat ved anvendelsen af denne begrundelse en vid skønsbeføjelse ved fastsættelsen af rækkevidden af den pågældende almindelige økonomiske interesse og af, hvorledes denne interesse varetages? Er det i den forbindelse også af betydning, at Fællesskabet ingen eller næsten ingen beføjelse har på området for alment boligbyggeri?
 7.a.
 Kan den omstændighed, at en medlemsstat stiller finansielle midler til rådighed for visse virksomheder som omhandlet i artikel 86, stk. 2, EF, medføre, at det er nødvendigt at begrænse den territorielle udstrækning af virksomhedernes aktiviteter for at modvirke, at disse finansielle midler skulle udgøre ulovlig statsstøtte, og at virksomhederne ved anvendelse af disse midler i en anden medlemsstat på ikke-markedskonforme betingelser konkurrerer med virksomheder i denne medlemsstat?
 7.b.
 Kan en medlemsstat, som i dette tilfælde Nederlandene, pålægge en godkendt institution, som omhandlet i første spørgsmål, der ønsker at udføre boligbyggerivirksomhed af almen og kommerciel art i en anden medlemsstat, et krav om forudgående tilladelse, såfremt der i førstnævnte medlemsstat endnu ikke består nogen lovmæssig forpligtelse til at holde disse to typer virksomhed adskilt? Er kravet om en forudgående tilladelse i dette tilfælde en nødvendig og forholdsmæssig foranstaltning i forhold til formålet om at overholde artikel 87 EF og 88 EF?


text:
18.12.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 346/25
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia — Sezione Terza (Italien) den 5. juli 2010 — E.On Produzione SpA mod Autorità per l’Energia Elettrica e il Gas
 (Sag C-331/10)
 ()
 2010/C 346/42
 Processprog: italiensk
 Den forelæggende ret
 Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia — Sezione Terza
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: E.On Produzione SpA
 Sagsøgte: Autorità per l’Energia Elettrica e il Gas
 Præjudicielt spørgsmål
 Er traktatens artikel 23, 43, 49 og 56 samt artikel 11, stk. 2 og 6, og artikel 24 i direktiv 54 af 2003 (1) til hinder for en national lovgivning, som, uden at den er meddelt Europa-Kommissionen, varigt pålægger bestemte elektricitetsproducenter — der under nærmere omstændigheder fremstår som grundlæggende for opfyldelsen af behovet i forbindelse med efterspørgslen på lastfordelingstjenester — at fremsætte tilbud på markederne for elektricitetsbørsen efter programmer, der er fastsat forskelligt af systemoperatører, og som fjerner betalingen for disse tilbud fra producentens frie afgørelse, hvorved den bindes til parametre, der ikke på forhånd er fastsat efter gennemsigtige og ikke-diskriminerende procedurer samt efter markedsbaserede kriterier?
 (1) EUT L 176, s. 37.


text:
2.3.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 63/19
 Rettens dom af 17. januar 2013 — Solar-Fabrik mod KHIM (Premium XL og Premium L)
 (Sagerne T-582/11 og T-583/11) (1)
 (EF-varemærker - ansøgning om EF-ordmærkerne Premium XL og Premium L - absolut registreringshindring - mangel på fornødent særpræg - artikel 7, stk.1, litra b), i forordning (EF) nr. 207/2009)
 2013/C 63/37
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: Solar-Fabrik AG für Produktion und Vertrieb von solartechnischen Produkten (Fribourg-en-Brisgau, Tyskland) (ved advoket M. Douglas)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (ved D. Walicka, som befuldmægtiget)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af to afgørelser truffet den 1. september 2011 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (henholdsvis sag R 245/2011-1 og sag R 246/2011-1) vedrørende ansøgning om registrering af henholdsvis ordmærket Premium XL og ordmærket Premium L som EF-varemærker
 Konklusion
 1)
 Sagerne T-582/11 og T-583/11 forenes med henblik på dommen.
 2)
 Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
 3)
 Solar-Fabrik AG für Produktion und Vertrieb von solartechnischen Produkten betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 25 af 28.1.2012.


text:
C 165/22 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 8.6.2001
 DOMSTOLEN
 MEDDELELSE OM ALMINDELIG UDV ̆LGELSESPRØVE
 (2001/C 165/11)
 De Europæiske Fællesskabers Domstol bekendtgłr i De Europæiske Fællesskabers Tidende C 165 A af 8. juni
 2001 fłlgende almindelige udvælgelsesprłver:
 Den finske udgave:
 CJ/LA/11 (finsksprogede konferencetolke)
 Den svenske udgave:
 CJ/LA/12 (svensksprogede konferencetolke)
 Dette nummer af EF-Tidende fås ved henvendelse til personaleafdelingen; De Europæiske Fællesskabers
 Domstol, L-2925 Luxembourg.
 Ansłgningsfristen udlłber den 8. juli 2001.


text:
3.8.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 225/64
 Rettens dom af 4. juni 2013 — Nencini mod Parlamentet
 (Forenede sager T-431/10 og T-560/10) (1)
 (Regulativet om omkostningsgodtgørelser og andre godtgørelser til Europa-Parlamentets medlemmer - udgifter til rejser og parlamentarisk assistance - tilbagesøgning af beløb, der er udbetalt med urette - forældelse - rimelig frist - ret til forsvar - kontradiktionsprincippet - proportionalitet)
 2013/C 225/142
 Processprog: italiensk
 Parter
 Sagsøger: Riccardo Nencini (Barberino del Mugello, Italien) (ved advokaterne F. Bertini og M. Chiti)
 Sagsøgt: Europa-Parlamentet (først ved N. Lorenz, D. Moore og A. Caiola, derefter ved N. Lorenz, D. Moore og G. Ricci, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Principalt påstande om annullation dels af afgørelser truffet af Europa-Parlamentets generalsekretær henholdsvis den 16. juli og den 7. oktober 2010 vedrørende tilbagesøgning af visse beløb, der med urette var blevet udbetalt til sagsøgeren, der er tidligere medlem af Europa-Parlamentet, som godtgørelse for dennes udgifter til rejser og parlamentarisk assistance, dels af debitnota nr. 312331 af 4. august 2010 og nr. 315653 af 13. oktober 2010, udarbejdet af generaldirektøren for Europa-Parlamentets Generaldirektorat for Finans, samt af enhver anden dermed forbundet eller forudgående retsakt, og subsidiært påstande om hjemvisning af sagen til Parlamentets generalsekretær med henblik på dennes fornyede afgørelse af et rimeligt beløb, der kræves tilbagesøgt.
 Konklusion
 1)
 Europa-Parlamentet frifindes i sag T-560/10.
 2)
 Riccardo Nencini betaler omkostningerne i sag T-560/10, herunder omkostningerne i sagen om foreløbige forholdsregler.
 3)
 Sag T-431/10 slettes af registret.
 4)
 Hver part bærer sine egne omkostninger i sag T-431/10, herunder omkostningerne i sagen om foreløbige forholdsregler.
 (1) EUT C 317 af 20.11.2010.


text:
11.6.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 143/15
 Sag anlagt den 4. marts 2005 af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Forbundsrepublikken Tyskland
 (Sag C-112/05)
 (2005/C 143/22)
 Processprog: tysk
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 4. marts 2005 anlagt sag mod Forbundsrepublikken Tyskland af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved F. Benyon og G. Braun, som befuldmægtigede, og med valgt adresse i Luxembourg.
 Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
 1.
 Det fastslås, at artikel 2, stk. 4 og artikel 4, stk. 1 og 3 i VW-loven (den tyske Volkswagenlov, VW-loven) er i strid med artikel 56 EF og artikel 43 EF.
 2.
 Forbundsrepublikken Tyskland tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Forbundsrepublikken Tysklands VW-loven begrænser, som en undtagelse fra Aktiengesetz (den tyske aktielov), hver aktionærs stemmeret til højst at udgøre 20 % af stamkapitalen. Forbundsrepublikken Tyskland og delstaten Niedersachsen har hver især ret til at udpege to medlemmer af VW AG's bestyrelse, så længe de har aktier i virksomheden. Beslutninger truffet på VW AG's generalforsamling, hvortil der efter aktieloven kræves 75 % flertal af den repræsenterede stamkapital, kræver et flertal på mere end 80 % af den repræsenterede stamkapital.
 Disse bestemmelser udgør en krænkelse af de frie kapitalbevægelser i henhold til artikel 56 EF og af etableringsfriheden i henhold til artikel 43 EF.
 Ifølge bilaget til direktiv 88/361/EØF gælder som kapitalbevægelser ikke alene investerende kapitalanbringelser i aktier eller værdipapirer, men også andele i virksomheder eller fuldstændig overtagelse heraf.
 Ifølge Domstolens retspraksis berører beskyttelsesområdet for de frie kapitalbevægelser alle bestemmelser, der kan afholde investorer fra andre medlemsstater fra at investere i denne virksomhed og tage del i ledelsen og kontrollen af virksomheden. Forbuddet i artikel 56 tager nemlig ikke kun sigte på at forhindre forskelsbehandling mellem udenlandske og indenlandske erhvervsdrivende, men omfatter enhver foranstaltning, der krænker udøvelse af de frie kapitalbevægelser under en eller anden form. I forhold til Domstolens retspraksis vedrørende forbuddet mod restriktioner i henhold til artikel 56 EF udgør den maksimale stemmeret, som statsligt er fastsat i VW-loven, en skjult erhvervsbegrænsning, og den er dermed en krænkelse af den fri bevægelighed for kapital.
 Med sin aktieandel opnår delstaten Niedersachsen ved generalforsamlinger, hvor den stemmeberettigede kapital normalt ikke er fuldstændigt repræsenteret, de nævnte 20 % af stemmerne, som er nødvendige for at kunne blokere alle beslutninger, der kræver et flertal på mere end 80 % af den repræsenterede kapital. Denne bestemmelse i VW-loven er en restriktion, der er skabt af staten, idet ordningen gør det muligt for delstaten at forhindre uønskede ændringer af status quo, hvis disse skal gennemføres ved hjælp af beslutninger, hvilke ifølge aktieloven kræver et højere mindsteantal stemmer for beslutningsdygtighed.
 Den i VW-loven omhandlede ret for Forbundsrepublikken Tyskland og delstaten Niedersachsen til at udpege bestyrelsesmedlemmer uafhængigt af aktieandelens størrelse begrænser de andre aktionærers ret til passende repræsentation i virksomhedens bestyrelse. Og da — som Domstolen flere gange har fastslået — bestemmelser, der indskrænker erhvervelse af andele eller som på anden vis begrænser muligheden for reelt at tage del i en virksomheds ledelse og kontrol, udgør en begrænsning af de frie kapitalbevægelser, drejer det sig for denne ordnings vedkommende om en restriktion af de frie kapitalbevægelser i strid med fællesskabsretten.
 En restriktion af den frie bevægelighed for kapital er kun berettiget af de i artikel 58 EF nævnte grunde eller af såkaldte tvingende almene hensyn. Ifølge de af Domstolen opstillede kriterier må sådanne foranstaltninger af almene hensyn ikke forskelsbehandle, de skal være sagligt nødvendige og forholdsmæssige i betragtning af det mål, som forfølges. Disse grunde må navnlig gælde for alle de på værtsmedlemsstatens højhedsområde aktive personer og virksomheder. Almene finansielle interesser, der går videre end hensynene til skattelovgivningen i artikel 58 EF og medlemsstaternes andre økonomiske formål, kan ifølge fast retspraksis ikke berettige nogen restriktion, som ikke er lovlig i henhold til EF-traktaten. I forhold til kravene i artikel 56 EF og den relevante retspraksis drejer det sig ved de nævnte bestemmelser i VW-loven om skjult erhvervsbegrænsning, idet der ikke foreligger nogle relevante, fællesskabsretlige grunde herfor.


text:
19.3.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 89/25
 Sag anlagt den 28. januar 2011 — Run2Day Franchise mod KHIM — Runners Point (Run2)
 (Sag T-64/11)
 2011/C 89/49
 Stævningen er affattet på engelsk
 Parter
 Sagsøger: Run2Day Franchise BV (Utrecht, Nederlandene) (ved advokat H.J. Koenraad)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: Runners Point Warenhandels GmbH (Recklinghausen, Tyskland)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelse truffet den 11. november 2010 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 349/2010-1) annulleres.
 —
 Harmoniseringskontoret og i givet fald den anden part i sagen for appelkammeret tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Ansøger om EF-varemærket: Runners Point Warenhandels GmbH
 Det omhandlede EF-varemærke: Figurmærket »Run2« for varer og tjenesteydelser i klasse 18, 25 og 35 — EF-varemærkeansøgning nr. 6517502
 Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Run2Day Franchise BV
 De i indsigelsessagen påberåbte varemærker eller tegn: EF-varemærkeregistrering nr. 3800448 af ordmærket »RUN2DAY« for varer og tjenesteydelser i klasse 18. 25 og 35, EF-varemærkeregistrering nr. 3832458 af figurmærket i farver »RUN2DAY« for varer og tjenesteydelser i klasse 25, 28 og 35, Benelux-varemærkeregistrering nr. 811897 af figurmærket i farver »RUN2DAY« for varer og tjenesteydelser i klasse 25
 Indsigelsesafdelingens afgørelse: Indsigelsen taget til følge
 Appelkammerets afgørelse: Indsigelsesafdelingens afgørelse ophævet og indsigelsen forkastet
 Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i Rådets forordning (EF) nr. 207/2009, idet appelkammeret urigtigt vurderede, at der ikke var risiko for forveksling.


text:
26.11.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 347/11
 Appel iværksat den 2. september 2011 af Solvay SA til prøvelse af dom afsagt af Retten (Sjette Udvidede Afdeling) den 16. juni 2011 i sag T-186/06, Solvay SA mod Europa-Kommissionen
 (Sag C-455/11 P)
 2011/C 347/16
 Processprog: engelsk
 Parter
 Appellant: Solvay SA (ved advocaat O. W. Brouwer, og solicitor M. O'Regan)
 Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen
 Appellanten har nedlagt følgende påstande
 Appellanten har nedlagt følgende påstande:
 —
 Domstolen ophæver dommens præmis 121 — 170.
 —
 Domstolen ophæver dommens præmis 394 og 395 samt præmis 402 — 427.
 —
 Domstolen afsiger endelig dom i sagen og annullerer den anfægtede beslutning, for så vidt som den konkluderer, at (a) appellanten har tilsidesat artikel 81, stk. 1, EF mellem maj 1995 og august 1997, og at (b) appellanten var den tredje virksomhed, som opfyldte betingelserne i punkt 21 i samarbejdsmeddelelsen af 2002, og nedsætter som følge heraf den bøde, som er blevet pålagt appellanten eller, subsidiært, Domstolen hjemviser sagen til Retten.
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale alle sagsomkostningerne for Retten og Domstolen.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 Appellanten har fremsat to anbringender. I den appellerede dom har Retten delvist fornægtet appellantens påstand om delvis annullation af Kommissionens beslutning K(2006) 1766 endelig af 3. maj 2006 vedrørende en procedure i henhold til artikel 81 EF og EØS-aftalens artikel 53 (Sag COMP/F/C.38.620 — hydrogenperoxid og perborat).
 Med sit første anbringende har appellanten anfægtet Rettens konklusion om, at appellanten havde deltaget i en overtrædelse af artikel 81, stk. 1, EF og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, mellem maj 1995 og august 1997. Retten overskred sine kontrolbeføjelser og begik en retlig fejl ved at konkludere, at appellanten havde drøftet og/eller udvekslet prisoplysninger og drøftet sin handelsstrategi med andre virksomheder: en sådan konstatering kunne ikke foretages på grundlag af ordlyden af den anfægtede beslutning. Retten begik retlige fejl ved at tilslutte sig konklusionen i den anfægtede beslutning, hvorefter drøftelserne, forhandlingerne og udvekslingen af oplysninger mellem producenterne af hydrogenperoxid (inklusiv appellanten) i et forgæves forsøg på at tilvejebringe en markedsopdelingsordning (som ikke resulterede i indgåelse af en aftale) — ved generelt at have til formål at begrænse konkurrencen — udgjorde en overtrædelse af artikel 81, stk. 1, EF og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, fordi de afhængigt af situationen enten var forberedende forhandlinger om og var en del af samme hemmelige aftale som et indrømmet kartel på området for prisfastsættelse indgået i august 1997, eller en samordnet praksis, der skulle »gøde jorden« for det kommende kartel og/eller udgøre en ulovlig udveksling af oplysninger mellem virksomheder. Med sit andet anbringende har appellanten anfægtet Rettens konklusioner om, at Kommissionen ikke overskred sine skønsmæssige beføjelser ved i den anfægtede beslutning at konkludere, at en anden virksomhed, Arkema, den 3. april 2003 havde opfyldt betingelserne i punkt 21 i samarbejdsmeddelelsen af 2002. Retten begik en retlig fejl ved at definere og anvende begrebet »betydelig merværdi« og foretog en urigtig gengivelse af beviserne og anlagde et urigtigt skøn af samme beviser ved at konkludere, at de dokumenter, som blev sendt per telefax af Arkema den 3. april 2003 uden nogen ledsagende forklaringer, repræsenterede en betydelig merværdi i henhold til 21 i samarbejdsmeddelelsen af 2002. Retten begik også åbenbare retlige og processuelle fejl og foretog en urigtig gengivelse af beviserne ved at konkludere, at Kommissionen i den anfægtede beslutning med føje kunne nå til en konklusion, der var forskellig fra den, der var nået i beslutning K(2006) 2098 af 31. maj 2006 vedrørende en procedure i henhold til artikel 81 EF og EØS-aftalens artikel 53 (Sag COMP1F/38.645 — Metachrylater), hvori Retten fandt, at den samme telefax af 3. april 2003 fra Arkema (som vedrørte Kommissionens undersøgelse af en række formodede karteller, herunder HP og metachrylater) ikke opfyldte betingelserne i punkt 21 i samarbejdsmeddelelsen af 2002, førend Arkema efterfølgende tilvejebragte forklaringer.


text:
24 . 6 . 95 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr . C 159/9
 af 23 . juli 1987 om told- og statistiknomenklaturen Landsret i sagen Olieselskabet Danmark a .m.b . a . mod
 og den fælles toldtarif ( ] ), eller artikel 95 ? Trafikministeriet m.fl . forelagt De Europæiske Fællesska
 bers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse af
 eller i det omfang det lægges til grund , at der er tale følgende spørgsmål :
 om ydelser, for hvilke der betales vederlag efter
 1 ) Skal foreneligheden med fællesskabsretten af et tillæg på
 B ) — artikel 84 og Rådets forordning ( EØF ) nr . 4055/
 86 af 22 . december 1986 om anvendelse af 40 % af en generel vareafgift, der opkræves af en
 medlemsstat ved indførsel af varer med skib fra en
 princippet om fri udveksling af tjenesteydelser anden medlemsstat, bedømmes efter traktatens
 på søtransportområdet ( 2 )? eller
 — artikel 90 og 86 om misbrug af dominerende A ) regler om toldunionen, herunder artikel 9 til 13 ,
 stilling, i hvilken sammenhæng spørges, om eventuelt i forbindelse med artikel 18 til 29 og de
 Rådets forordning ( EØF ) nr . 4056/86 af 22 . de med hjemmel heri af Rådet vedtagne forordninger
 cember 1986 om fastsættelse af de nærmere nr . 950/68 af 28 . juni 1968 om den fælles toldta
 retningslinjer for anvendelsen af traktatens arti rif i 1 ) og ( EØF ) nr . 2658/87 af 23 . juli 1987 om
 kel 85 og 86 på søtransport ( 3 ) er relevant for told- og statistiknomenklaturen og den fælles told
 vurderingen af tillæggets forenelighed med fæl tarif (2 ), eller artikel 95 ?
 lesskabsretten ?
 eller
 2 ) Er det i overensstemmelse med de(n ) i svaret til
 spørgsmål 1 fastlagte bestemmelse(r ) i fællesskabsret B ) — artikel 84 og Rådets forordning nr . 4055/86 af
 ten , at der opkræves et tillæg på 40% af en generel 22 . december 1986 om anvendelse af princippet
 vareafgift ved indførsel af varer med skib fra en anden om fri udveksling af tjenesteydelser på søtrans
 medlemsstat ? portområdet ( 3 )? eller
 3 ) Vil besvarelsen af spørgsmål 2 være den samme, hvis — artikel 90 og 86 om misbrug af dominerende
 varerne indføres med skib til en medlemsstat fra et stilling, i hvilken sammenhæng spørges, om
 tredjeland , med hvilket Det Europæiske Økonomiske Rådets forordning ( EØF ) nr . 4055/86 er rele
 Fællesskab har en overenskomst, der indeholder vant for vurderingen af tillæggets forenelighed
 bestemmelser svarende til artikel 6 og artikel 18 i med fællesskabsretten ?
 overenskomsten mellem Kongeriget Sverige og Det
 Europæiske Økonomiske Fællesskab, og bedømmelsen
 skulle ske efter en sådan overenskomst ( frihandelsaf 2 ) Er det i overensstemmelse med de(n ) i svaret til
 tale )? spørgsmål 1 fastlagte bestemmelse(r ) i fællesskabsret
 ten, at der opkræves et tillæg på 40% af en generel
 vareafgift ved indførsel af varer med skib fra en anden
 4 ) Vil besvarelsen af spørgsmål 2 være den samme, hvis medlemsstat ?
 varerne indføres til en medlemsstat direkte fra et
 tredjeland , med hvilket Det Europæiske Økonomiske
 Fællesskab ikke har en overenskomst ( frihandelsaf 3 ) Vil besvarelsen af spørgsmål 2 være den samme, hvis
 tale )? varerne indføres med skib til en medlemsstat fra et
 tredjeland, med hvilket Det Europæiske Økonomiske
 (') EFT nr . L 256 af 7 . 9 . 1987, s . 1 . Fællesskab havde en overenskomst, der indeholdt
 ( 2 ) EFT nr . L 378 af 31 . 12 . 1986 , s. 1 . bestemmelser svarende til artikel 6 og artikel 18 i
 (-') EFT nr. L 378 af 31 . 12 . 1986 , s . 4 . overenskomsten mellem Kongeriget Sverige og Det
 Europæiske Økonomiske Fællesskab , og bedømmelsen
 skulle ske efter en sådan overenskomst ( frihandelsaf
 tale )?
 4 ) Vil besvarelsen af spørgsmål 2 være den samme, hvis
 varerne indføres til en medlemsstat direkte fra et
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved be tredjeland, med hvilket Det Europæiske Økonomiske
 slutning truffet den 24 . marts 1995 af Østre Landsret i Fællesskab ikke havde en overenskomst ( frihandelsaf
 sagen Olieselskabet Danmark a.m.b.a. mod Trafikministe tale )?
 riet m.fl.
 ( Sag C-115/95 )
 ( 95/C 159/ 19 ) 5 ) Følger det af fællesskabsretten, at en medlemsstat, der
 har fastsat eller godkendt en afgift, som er i strid med
 fællesskabsretten, er ansvarlig for afgiftens tilbagebeta
 Ved beslutning truffet den 24 . marts 1995 , indgået til ling, selv om provenuet af afgiften er tilfaldet selvstæn
 Domstolens Justitskontor den 3 , april 1995 , har Østre dige forvaltningssubjekter under kommunal styrelse ?
 ---pagebreak--- Nr . C 159/ 10 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 24 . 6 . 95
 6 ) På baggrund af, at det af Domstolens faste praksis Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande :
 fremgår, at tilbagebetaling af afgifter, opkrævet i strid
 med fællesskabsretten, skal ske i henhold til de mate
 rielle og formelle betingelser, der er fastsat i de nationale 1 ) Det fastslås, at Den Italienske Republik har tilsidesat
 lovgivninger, og at det i præmis 12 i sag 199/82 (4 ), San sine forpligtelser i henhold til EF-traktaten ved ikke
 Giorgio, fastslås, at retten til at opnå tilbagebetaling af rettidigt at have vedtaget de love og administrative
 afgifter, opkrævet af en medlemsstat i strid med bestemmelser, som er nødvendige for at gennemføre
 fællesskabsretten, er en virkning af og et supplement til direktiv 92/48/EØF ( 1 ).
 de rettigheder, der er tillagt de retsundergivne ved
 fællesskabsbestemmelserne om forbud mod afgifter
 med tilsvarende virkning som told, eller efter omstæn 2 ) Sagsøgte tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 dighederne mod en diskriminerende anvendelse af
 interne afgifter, spørges, om Domstolens praksis skal
 forstås således, at fællesskabsretten indebærer en ube Søgsmålsgrundene og de væsentligste argumenter er de
 tinget forpligtelse til tilbagebetaling af afgifter, der ifølge samme som i sag C-79/95 ; fristen for gennemførelse udløb
 besvarelse af spørgsmål 1 til 4 måtte være i strid med den 1 , januar 1993 .
 fællesskabsretten, dog således at de nærmere betingelser
 for selve behandlingen af tilbagebetalingskravet afhæn
 ger af den relevante nationale lovgivning indenfor visse ( l ) Rådets direktiv 92/48/EØF af 16 . juni 1992 om fastsættelse af
 grænser, som er fastlagt i Domstolens praksis ? minimumshygiejneregler for fiskerivarer fremstillet om bord på
 visse fartøjer i overensstemmelse med artikel 3 , stk . 1 , litra a ),
 nr. i ), i direktiv 91 /493/EØF ( EFT nr. L 187 af 7. 7 . 1992 ,
 s . 41 ).
 7 ) Såfremt det fastslås, at tillægget på 40 % af den generelle
 vareafgift er i strid med fællesskabsretten, herunder
 indgåede overenskomster ( frihandelsaftaler ), er det da
 foreneligt med fællesskabsretten, at en i national ret
 fastsat forældelsesfrist for krav på tilbagebetaling løber
 fra et tidligere tidspunkt end tidspunktet for den
 pågældende medlemsstats ophævelse af den fælles
 skabsstridige afgift ?
 Sag anlagt den 4 , april 1995 af Kommissionen for De
 (]) EFT nr . L 172 af 22 . 7. 1968 , s . 1 . Europæiske Fællesskaber mod Den Italienske Republik
 (2) EFT nr. L 256 af 7 . 9 . 1987, s . 1 .
 (3 ) EFT nr. L 378 af 31 . 12 . 1986 , s . 1 . ( Sag C-117/95 )
 (4 ) Dom af 9 , november 1983 , Sml . 1983 , s . 3595 . ( 95/C 159/21 )
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den
 4 , april 1995 anlagt sag mod Den Italienske Republik af
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved juridisk
 konsulent Eugenio de March, som befuldmægtiget, og med
 valgt adresse i Luxembourg hos Georgios Kremlis, Wagner
 Centret, Kirchberg.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 Sag anlagt den 4 , april 1995 af Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber mod Den Italienske Republik 1 ) Det fastslås, at Den Italienske Republik har tilsidesat
 sine forpligtelser i henhold til EF-traktaten ved ikke
 ( Sag C- 1 16/95 )
 rettidigt at have vedtaget de love og administrative
 ( 95/C 159/20 ) bestemmelser, som er nødvendige for at gennemføre
 direktiv 92/35/EØF ( ] ) og direktiv 92/40/EØF (2 ).
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 2 ) Sagsøgte tilpligtes at betale sagens omkostninger .
 4 , april 1995 anlagt sag mod Den Italienske Republik af
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved juridisk
 konsulent Eugenio de March, som befuldmægtiget, og med
 valgt adresse i Luxembourg hos Georgios Kremlis, Wagner Søgsmålsgrundene og de væsentligste argumenter er de
 Centret, Kirchberg. samme som i sag C-79/95 ; fristen for gennemførelse udløb


text:
23.11.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 389/30
 Rettens dom af 18. september 2015 — Petro Suisse Intertrade mod Rådet
 (Forenede sager T-156/13 og T-373/14) (1)
 ((Fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik - restriktive foranstaltninger over for Iran med det formål at undgå nuklear spredning - indefrysning af midler - annullationssøgsmål - indenstatslig enhed - søgsmålskompetence og retlig interesse - formaliteten - retten til at blive hørt - begrundelsespligt - retten til et forsvar - åbenbart urigtigt skøn - ejendomsret))
 (2015/C 389/31)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Petro Suisse Intertrade Co. SA (Pully, Schweiz) (ved solicitor J. Grayston, og advokaterne P. Gjørtler, G. Pandey, D. Rovetta, N. Pilkington og D. Sellers)
 Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union(ved M. Bishop og I. Rodios, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Annullation af dels Rådets afgørelse 2012/829/FUSP af 21. december 2012 om ændring af afgørelse 2010/413/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Iran og af Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 1264/2012 af 21. december 2012 om gennemførelse af forordning (EU) nr. 267/2012 om restriktive foranstaltninger over for Iran, for så vidt som sagsøgerens navn er blevet opført på listen over de personer og enheder, som er omfattet af disse restriktive foranstaltninger, dels Rådets afgørelse indeholdt i skrivelsen af 14. marts 2014 om opretholdelse af de restriktive foranstaltninger over for sagsøgeren.
 Konklusion
 1)
 Rådet for Den Europæiske Union frifindes.
 2)
 Petro Suisse Intertrade Co. SA bærer sine egne omkostninger og betaler Rådets omkostninger.
 (1) EUT C 147 af 25.5.2013.