text:
8.12.2007
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 297/49
 Sag anlagt den 28. september 2007 — Kerstens mod Kommissionen
 (Sag F-102/07)
 (2007/C 297/97)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Petrus J.F. Kerstens (Overijse, Belgien) (ved avocat MC. Mourato)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Sagsøgerens påstande
 —
 Ansættelsesmyndighedens afgørelse af 23. november 2005, hvorved sagsøgeren tildeltes tre prioritetspoints fra Generaldirektoratet i forfremmelsesåret 2004, som offentliggjort i Meddelelser fra Administrationen nr. 85-2005 af 23. november 2005, annulleres.
 —
 Ansættelsesmyndighedens afgørelse af 23. november 2005, hvorved sagsøgeren tildeltes 0 prioritetspoints fra generaldirektoratet i forfremmelsesåret 2005, som offentliggjort i Meddelelser fra Administrationen nr. 85-2005 af 23. november 2005, annulleres.
 —
 Ansættelsesmyndighedens afgørelse af 17. november 2005, hvorved sagsøgeren tildeltes 0 prioritetspoints i forfremmelsesåret 2006, som offentliggjort i Meddelelser fra Administrationen nr. 55-2006, annulleres.
 —
 Ansættelsesmyndighedens afgørelse af 17. november 2005, hvorved sagsøgeren tildeltes 0 prioritetspoints som anerkendelse af de supplerende opgaver, han har udført i institutionens interesse i forfremmelsesåret 2006, som offentliggjort i Meddelelser fra Administrationen nr. 55-2006, annulleres.
 —
 Ansættelsesmyndighedens udtrykkelige afslag af 15. juni 2007 på sagsøgerens klage nr. R/142/07 og nr. R/183/07 af henholdsvis 16. og 22. februar 2007, annulleres.
 —
 Det bemærkes, at sagsøgeren i denne forbindelse forbeholder sig ret til at påberåbe sig magtfordrejning, tilsidesættelse af proceduren vedrørende disciplinær forfølgning samt til at nedlægge en påstand om, at Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber tilpligtes at betale en erstatning.
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Sagsøgeren, der er tjenestemand i lønklasse A*12, har til støtte for søgsmålet fremsat fem anbringender, hvoraf det første vedrører tilsidesættelse af princippet om opbring af kvoten af prioritetspoint, der følger af artikel 5 i de almindelige gennemførelsesbestemmelser til artikel 45 i vedtægten for tjenestemænd for De Europæiske Fællesskaber og et åbenbart fejlskøn for så vidt angår de prioritetspoints, som generaldirektøren har tildelt i forfremmelsesåret 2004.
 Det andet anbringende vedrører en tilsidesættelse af artikel 4, 5 og 6 i nævnte gennemførelsesbestemmelser og et åbenbart fejlskøn for så vidt angår tildeling af prioritetspoints i 2005 og 2006.
 Det tredje anbringende vedrører en tilsidesættelse af DGE 45 og et åbenbart fejlskøn for så vidt angår tildeling af prioritetspoints som anerkendelse af de supplerende opgaver, han har udført i institutionens interesse. Subsidiært, vedrører det tredje anbringende en tilsidesættelse af forbuddet mod at tillægge en retsakt tilbagevirkende kraft og en tilsidesættelse af retssikkerhedsprincippet.
 Det fjerde anbringende vedrører en tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet for så vidt angår tildeling af prioritetspoints i 2004, 2005 og 2006 samt af supplerende prioritetspoints i 2006.
 Det femte anbringende vedrører en tilsidesættelse af begrundelsespligten for så vidt angår tildelingen af prioritetspoints i 2004, 2005 og 2006.
 Sagsøgeren forbeholder sig endelig ret til at påberåbe sig magtfordrejning, tilsidesættelse af proceduren vedrørende disciplinær forfølgning samt til at nedlægge en påstand om, at Kommissionen tilpligtes at betale en erstatning.


text:
Nr. C 101 /18 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 22 . 4 . 95
 havn, og med valgt adresse i Luxembourg hos advokat Endvidere gør sagsøgeren gældende, at beslutningen er i
 Aloyse May, 31 , Grand-Rue . strid med væsentlige processuelle krav, som skal iagttages
 ved bødepålæg i henhold til forordning nr. 17 og med
 EF-traktatens artikel 190, idet den ikke er tilstrækkeligt
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande :
 begrundet.
 1 . Artikel 1 , artikel 2, artikel 4, stk. 1 , artikel 4, stk. 3 ,
 litra a ), artikel 5 , 8 , 9, 11 og 12 i Kommissionens
 beslutning af 30. november 1994 om en procedure i
 henhold til EF-traktatens artikel 85 ( IV/33 . 126 og
 Sag anlagt den 20. februar 1995 af Alsen-Breitenburg
 33.322 — Cement) annulleres, for så vidt angår Zement- und Kalkwerke GmbH mod Kommissionen for De
 sagsøgeren .
 Europæiske Fællesskaber
 2 . Subsidiært ophæves den sagsøgeren pålagte bøde. (Sag T-45/95 )
 95/C 101 /37
 3 . Mere subsidiært nedsættes den sagsøgeren pålagte
 bøde . (Processprog: tysk)
 4. Kommissionen tilpligtes at betale sagsøgerens omkost Ved De Europæiske Fællesskaber Ret i Første Instans er der
 ninger. den 20 . februar 1995 anlagt sag mod Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber af Alsen-Breitenburg Zement
 und Kalkwerke, Hamburg ( Forbundsrepublikken Tysk
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter: land ), ved advokaterne Karlheinz Moosecker og Dr. Martin
 Klusmann, Düsseldorf, og med valgt adresse i Luxembourg
 Sagsøgeren gør til støtte for påstandene gældende, at hos advokaterne Bonn & Schmitt, 62, avenue Guillaume .
 selskabet ikke har overtrådt EF-traktatens artikel 85 .
 Beslutningen er således i strid med denne bestemmelse samt Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande :
 artikel 3 og 15 i Rådets forordning nr. 17, idet den
 indeholder en urigtig retsanvendelse og en urigtig bevisdøm 1 . Kommissionens beslutning af 30 . november 1994 ( IV/
 melse . Sagsøgeren har i denne forbindelse anført, at selska 33.126 og 33.322 — Cement), der er meddelt sagsøge
 bet ikke har deltaget i en aftale om overholdelse af ren den 13 . december 1994 og 3 , februar 1995 ,
 hjemmemarkedsprincippet og regulering af cementleveran annulleres i det hele, for så vidt den vedrører sagsøge
 cerne fra det ene land til det andet. ren .
 Subsidiært nedsættes den sagsøgeren pålagte bøde til et
 Sagsøgeren deltog ganske vist i tre møder i perioden 1983 til beløb, der står i rimeligt forhold til den i sagen
 1984, men der blev ikke på møderne indgået nogen aftale . omhandlede påvirkning af konkurrencen, den tid, sag
 Det kan heller ikke anses for bevist, at sagsøgeren under søgeren angiveligt skulle have deltaget i ECEC, og
 disse møder udvekslede markedsoplysninger. Selv om sag sagsøgerens deltagelse .
 søgerens tavse tilstedeværelse måtte anses for dadelværdig,
 er det et enkeltstående forhold, der har fundet sted længe før 3 . Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostnin
 forældelsesfristen i forordning ( EØF) nr. 2988/74, og inden ger .
 det sagsøgende selskab blev stiftet.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Sagsøgeren indsendte rutinemæssigt historiske prisoplys
 ninger om de af det danske monopoltilsyn godkendte priser Med hensyn til sagsbehandlingen gør sagsøgeren gældende,
 at Kommissionen
 til Cembureau — Den Europæiske Cementforening og
 modtog bearbejdede oplysninger herfra . Dette er en normal
 a ) effektivt har frataget sagsøgeren mulighed for at frem
 branchekutyme, og oplysningerne blev ikke indsendt eller
 komme med oplysninger, der talte til selskabets forsvar,
 modtaget med noget motiv eller nogen opfordring til at
 da der kun blev fremsendt en ufuldstændig version af
 påvirke adfærden hos andre cementproducenter. Det kan
 meddelelsen af klagepunkter, og da denne ikke var
 navnlig ikke lægges til grund, at disse oplysninger havde
 tilstrækkelig præcis ( første anbringende )
 relation til de møder, der omtales i beslutningens arti
 kel 1 .
 b) i alvorligt omfang har hindret sagsøgeren i at varetage
 sine interesser under den administrative behandling og
 Det kan ikke anses for godtgjort, at sagsøgeren deltog i en efter vedtagelsen af beslutningen, idet Kommissionen
 aftale om oprettelse af European Task Force, eller at kun har givet sagsøgeren en begrænset aktindsigt ( andet
 selskabet deltog i nogen foranstaltning, der havde relation til anbringende )
 den italienske byggevirksomhed Calcestruzzi.
 c ) har vanskeliggjort sagsøgerens mulighed for inden for
 den fastsatte frist at tage stilling til meddelelsen af
 Sagsøgeren bestrider ikke at have været medlem af Euro klagepunkter, idet fremmedsprogede bevisdokumenter
 pean Cement Export Committee, men bestrider, at formålet ikke er blevet oversat, og dermed har forhindret en
 var at undgå de øvrige medlemmers indtrængen på selska omfattende stillingtagen fra sagsøgerens side (tredje
 bets eget marked. anbringende )
 ---pagebreak--- 22 . 4 . 95 1 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr . C 101 /19
 d ) i det hele taget har gjort det umuligt for sagsøgeren at Sag anlagt den 20. februar 1995 af Nordcement Aktienge
 varetage sine interesser på en i forhold til sagens omfang sellschaft mod Kommissionen for De Europæiske Fælles
 passende måde, idet der blev fastsat en urimelig kort frist skaber
 for sagsøgerens fremsættelse af bemærkninger og (Sag T-46/95 )
 aktindsigt (fjerde anbringende)
 ( 95/C 101/38 )
 e ) har begrundet beslutningen mangelfuldt og selvmodsi
 gende, navnlig med hensyn til uoverensstemmelserne (Processprog: tysk)
 mellem den dispositive del og betragtninger, ligesom det
 ikke er begrundet, hvorfor visse individuelle handlinger Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 gøres gældende over for sagsøgeren ( femte anbrin den 20 . februar 1995 anlagt sag mod Kommissionen for De
 gende ), og
 Europæiske Fællesskaber af Nordcement Aktiengesell
 schaft, Hannover ( Forbundsrepublikken Tyskland ), ved
 f) Kommissionen har derfor fastslået, at sagsøgeren har advokaterne Karlheinz Moosecker og Dr. Martin Klus
 gjort sig skyldig i handlinger, og udmålt en bøde på en mann, Diisseldorf, og med valgt adresse i Luxembourg hos
 måde, der formelt langtfra opfylder kravene i henhold til advokaterne Bonn & Schmitt, 62, avenue Guillaume.
 EF-traktatens artikel 190 med hensyn til begrundelse af
 individuelle beslutninger ( sjette anbringende ).
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 Kommissionen har med disse sagsbehandlingsfejl tilsidesat
 princippet om, at parterne i en sag skal stilles lige, retten til 1 . Kommissionens beslutning af 30 . november 1994 (IV/
 kontradiktion samt princippet om en fair sagsbehandling og 33.126 og 33.322 — Cement), der er meddelt sagsøge
 lighedsgrundsætningen. Beslutningen er således vedtaget i ren den 13 . december 1994 og 3 , februar 1995 ,
 strid med gældende ret og må annulleres. annulleres i det hele, for så vidt den vedrører sagsøge
 ren .
 Med hensyn til beslutningens materielle indhold gør sagsø
 geren følgende anbringender gældende : Subsidiært nedsættes den sagsøgeren pålagte bøde til et
 beløb, der står i rimeligt forhold til den i sagen
 omhandlede påvirkning af konkurrencen, den tid, sag
 a ) Kommissionen har med hensyn til den retlige subsum søgeren angiveligt skulle have deltaget i ECEC, og
 tion lagt ukorrekte og ikke-beviste antagelser til grund, sagsøgerens deltagelse.
 idet den ikke har tilvejebragt fuldstændige oplysninger
 om de faktiske forhold på cementmarkederne og på
 2 . Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostnin
 grundlag af de frembragte oplysninger har draget
 ger .
 forkerte og vilkårlige følgeslutninger ( syvende anbrin
 gende ).
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 b ) Specielt med hensyn til ECEC-komplekset har Kommis
 sionen med urette anset denne institution og dens Søgsmålsgrundene og de væsentligste argumenter svarer til
 arbejdsmåde for at være omfattet af EF-traktatens dem, der er fremført i sag T-45/95 , Alsen-Breitenberg
 artikel 85 , stk. 1 ( ottende anbringende). Zement- und Kalkwerke GmbH mod Kommissionen .
 c) Endvidere har Kommissionen fejlagtigt antaget, at der
 var en forbindelse mellem ECEC og EPC ( niende
 anbringende ).
 d ) Kommissionen har ved at lægge til grund, at der var tale
 om en samlet og kontinuerlig aftale, på en måde, der i Sag anlagt den 20. februar 1995 af Terres Rouges Consul
 væsentlig grad er i strid med gældende ret, foretaget en tant m.fl. mod Kommissionen for De Europæiske Fælles
 kollektivisering af forskellige handlinger og er kommet skaber
 frem til, at sagsøgeren deltog i den påståede Cembureau ( Sag T-47/95 )
 aftale (tiende anbringende ). ( 95/C 101/39 )
 e ) I beslutningens artikel 8 gives der uden fornøden
 kompetence påbud, som ikke er tilstrækkeligt præcise, (Processprog: fransk)
 og som er ulovlige, med hensyn til den fremtidige
 informationsudveksling (ellevte anbringende ). Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 den 20 . februar 1995 anlagt sag mod Kommissionen for De
 Beslutningen er derfor i strid med traktaten og trinhøjere Europæiske Fællesskaber af Terres Rouges Consultant,
 principper i fællesskabsretten og må derfor annulleres . Paris, Cobana Import, Rungis ( Frankrig) og SIPEF NV,
 Antwerpen ( Belgien), ved advokat Michel Aurillac, Paris, og
 med valgt adresse i Luxembourg hos advokat Charles Duro,
 6 , rue Heine .

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
10.11.2007
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 269/29
 Appel iværksat den 13. august 2007 af Der Grüne Punkt — Duales System Deutschland GmbH til prøvelse af dom afsagt den 24. maj 2007 af Retten i Første Instans (Første Afdeling) i sag T-151/01, Der Grüne Punkt — Duales System Deutschland GmbH mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, støttet af Vfw AG, Landbell AG für Rückhol-Systeme og Belland Vision GmbH
 (Sag C-385/07 P)
 (2007/C 269/51)
 Processprog: tysk
 Parter
 Appellant: Der Grüne Punkt — Duales System Deutschland GmbH (ved Rechtsanwälte W. Deselaers, E. Wagner og B. Meyring)
 De andre parter i appelsagen: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, Vfw AG, Landbell AG für Rückhol-Systeme og Belland Vision GmbH
 Appellanten har nedlagt følgende påstande
 —
 Dommen afsagt af Retten i Første Instans den 24. maj 2007 i sag T-151/01 ophæves.
 —
 Kommissionens beslutning 2001/463/EF af 20. april 2001 om en procedure i henhold til EF-traktatens artikel 82 (sag COMP D3/34493 — DSD) (1) annulleres.
 —
 Subsidiært hjemvises sagen til Retten til fornyet afgørelse i overensstemmelse med den retlige vurdering, Domstolen anlægger i dommen
 —
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber tilpligtes under alle omstændigheder at betale omkostningerne ved begge retsinstanser.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for sin appel af den nævnte dom afsagt af Retten har appellanten gjort otte anbringender gældende.
 Appellanten gør som det første anbringende gældende, at Retten har tilsidesat sin begrundelsespligt og dermed artikel 82 EF ved en selvmodsigende konstatering af den adfærd, der angiveligt har medført misbruget. På den ene side begrundede Retten misbruget med, at appellanten har opkrævet den fulde licensafgift af virksomheder, som ikke eller kun med hensyn til delmængder af salgsemballage, der er forsynet med »Der Grüne Punkt«-varemærket, anvender dens ordning. På den anden side fastslår Retten, at appellanten for salgsemballage, der ikke er omfattet af appellantens ordning, kun »muligvis« opkræver prisen for indsamlings- og nyttiggørelsesydelser efter de omtvistede bestemmelser i varemærkeaftalen.
 Det andet, femte og sjette anbringende retter sig mod den utilstrækkelige respektive åbenbart fordrejede bedømmelse af omfanget af den af appellanten tilbudte licens, der modsiges af sagens akter og de fremlagte bevismidler. Ved en retlig korrekt bedømmelse burde Retten have indset, at appellanten ikke tildeler en enkeltstående licens, hvorfor den anfægtede beslutning skal forstås således, at nægtelsen af en sådan licens udgør misbrug, henholdsvis at pålægget i artikel 3 i den anfægtede beslutning om at bringe tilsidesættelsen til ophør kan sidestilles med indførelsen af en tvangslicens. Retten har dog undladt at iagttage den efter retspraksis bestående forpligtelse til at begrunde beslutningen om indførelsen af en tvangslicens, ligesom Retten ser bort fra, at en tvangslicens er udelukket i henhold til reglerne om varemærker og emballage. Appellanten gør i den forbindelse gældende, at der er sket tilsidesættelse af begrundelsespligten, proportionalitetsprincippet, henholdsvis artikel 82 EF og artikel 3 i Rådets forordning nr. 17.
 Som tredje og fjerde anbringende gør appellanten gældende, at Retten har tilsidesat begrundelsespligten og dermed også artikel 82 EF ved sin utilstrækkeligt begrundede konstatering, der er fremkommet ved en retligt urigtig og fordrejet fortolkning af de tyske regler om varemærker og emballage, hvorefter »Der Grüne Punkt«-varemærket ikke kan være genstand for den »påberåbte eksklusivret«. Med denne konstatering tilsidesætter Retten endog det grundlæggende princip inden for EU-varemærkeret, hvorefter et registreret varemærke sikrer sin indehaver en eksklusiv ret, navnlig med henblik på anvendelsen af varemærket på varer og tjenesteydelser, der er identiske med eller af lignende slags som de varer og tjenesteydelser, for hvilke varemærket er registreret.
 Med sit syvende og ottende anbringende gør appellanten to procedurefejl gældende. På den ene side har Retten foretaget nye bedømmelser respektive ex officio foretaget bedømmelser af forhold, der ikke var genstand for den anfægtede beslutning eller gjort gældende af parterne i den foreliggende retssag. På den anden side har Retten begået en rettergangsfejl i strid med appellantens interesser, idet den har tilsidesat det grundlæggende fællesskabsretlige princip om, at retssager skal behandles inden for en rimelig tid.
 (1) EFT L 166, s. 1.


text:
Vigtig juridisk meddelelse
 |
 E1998P0003
 Anmodning fra Verwaltungsbeschwerdeinstanz des Fürstentums Liechtenstein (Fyrstendømmet Liechtensteins forvaltningsdomstol) i sagen Tradeparts AG, beslutning truffet af Verwaltungsbeschwerdeinstanz den 12. maj 1998 (Sag E-3/98)
 EF-Tidende nr. C 331 af 29/10/1998 s. 0024 - 0024
 Anmodning fra Verwaltungsbeschwerdeinstanz des Fürstentums Liechtenstein (Fyrstendømmet Liechtensteins forvaltningsdomstol) i sagen Tradeparts AG, beslutning truffet af Verwaltungsbeschwerdeinstanz den 12. maj 1998 (Sag E-3/98) (98/C 331/09)Fyrstendømmet Liechtensteins Verwaltungsbeschwerdeinstanz har ved sin beslutning af 12. maj 1998, som indgik til EFTA-domstolens dommerkontor den 18. maj 1998, anmodet denne om at afgive en rådgivende udtalelse i sagen Tradeparts AG om følgende spørgsmål:1. Er bestemmelsen om erhvervsvirksomhed i Liechtensteins nationale lovgivning, som kræver, at en administrerende direktør i en juridisk person i Liechtenstein skal have sin bopæl i landet (Fyrstendømmet Liechtenstein), forenelig med EØS-retten, især artikel 31 ff. i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde af 2. maj 1992 (EØS)?2. Hvis svaret på første spørgsmål er, at bestemmelsen i Liechtensteins lov om erhvervsvirksomhed om bopælspligt for administrerende direktører i et liechtensteinselskab ikke er forenelig med EØS-aftalen, idet der især tages hensyn til Liechtensteins særlige situation - jf. protokol 15, beskyttelsesforanstaltninger i henhold til EØS-aftalens artikel 112 og EØS-Rådets erklæring om fri bevægelighed - kan så bopælspligten alligevel være berettiget og bestemmelserne i loven om erhvervsvirksomhed (artikel 17, jf. artikel 6, nr. 1a) derfor være forenelig med EØS-aftalen?3. Kan bestemmelserne om bopælspligt i loven om erhvervsvirksomhed være berettiget af hensynet til offentlig orden, offentlig sikkerhed eller folkesundheden, enten i stedet for eller ud over Liechtensteins særlige situation, eller på grundlag af undtagelsesbestemmelserne i EØS-aftalens artikel


text:
24.1.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 19/5
 Domstolens dom (Anden Afdeling) af 4. december 2008 — Lahti Energia Oy (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Korkein hallinto-oikeus — Finland)
 (Sag C-317/07) (1)
 (Direktiv 2000/76/EF - affaldsforbrænding - rensning og forbrænding - rågas fremstillet af affald - begrebet affald - forbrændingsanlæg - kombineret forbrændingsanlæg)
 (2009/C 19/08)
 Processprog: finsk
 Den forelæggende ret
 Korkein hallinto-oikeus
 Part i hovedsagen
 Lahti Energia Oy
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Korkein hallinto-oikeus — fortolkning af artikel 3, nr. 1, 4 og 5, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/76/EF af 4.12.2000 om forbrænding af affald (EFT L 332, s. 91) — rensning og forbrænding i et kraftværks dampkedel — begrebet affald — begreberne forbrændingsanlæg og kombineret forbrændingsanlæg
 Konklusion
 1)
 Begrebet »affald« i artikel 3, nr. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/76/EF af 4. december 2000 om forbrænding af affald omfatter ikke stoffer i luftform.
 2)
 Begrebet »forbrændingsanlæg« i artikel 3, nr. 4, i direktiv 2000/76 vedrører enhver stationær eller mobil teknisk enhed samt udstyr, der anvendes til varmebehandling af affald, såfremt de stoffer, der opstår ved anvendelsen af varmebehandlingsmetoden, efterfølgende forbrændes, og tilstedeværelsen af en forbrændingslinje er i denne forbindelse ikke et nødvendigt kriterium for en sådan kvalifikation.
 3)
 Under de i hovedsagen foreliggende omstændigheder
 —
 skal et gasanlæg, hvis formål er at frembringe produkter i luftform, i det konkrete tilfælde rågas, ved hjælp af varmebehandling af affald, kvalificeres som et »kombineret forbrændingsanlæg« i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 3, nr. 5, i direktiv 2000/76
 —
 er et kraftværk, der som tilskudsbrændsel udnytter den rågas, der er frembragt ved kombineret forbrænding af affald i et gasanlæg, hvilken rågas i vidt omfang erstatter fossilt brændsel, der ellers anvendes i produktionen, ikke omfattet af direktivets anvendelsesområde.
 (1) EUT C 211 af 8.9.2007.


text:
29.6.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 189/17
 Rettens dom af 17. maj 2013 — MRI mod Kommissionen
 (Sag T-154/09) (1)
 (Konkurrence - karteller - det europæiske marked for pumpeslanger til brug på havet - beslutning, der fastslår en overtrædelse af artikel 81 EF og EØS-aftalens artikel 53 - prisfastsættelse, opdeling af markedet og udveksling af kommercielt følsomme oplysninger - begrebet vedvarende eller gentaget overtrædelse - forældelse - begrundelsespligt - ligebehandling - berettiget forventning - bøder - overtrædelsens grovhed og varighed - formildende omstændigheder - samarbejde)
 2013/C 189/31
 Processprog: italiensk
 Parter
 Sagsøger: Manuli Rubber Industries SpA (MRI) (Milano, Italien) (ved advokaterne L. Radicati di Brozolo, M. Pappalardo og E. Marasà)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (ved V. Di Bucci, S. Noë og L. Prete, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Principalt påstand om delvis annullation af Kommissionens beslutning K(2009) 428 endelig af 28. januar 2009 vedrørende en procedure i henhold til artikel 81 (EF) og EØS-aftalens artikel 53 (sag COMP/39.406 — Pumpeslanger til brug på havet), for så vidt som denne beslutning vedrører sagsøgeren, og subsidiært påstand om ophævelse eller væsentlig nedsættelse af den bøde, som sagsøgeren er blevet pålagt ved denne beslutning.
 Konklusion
 1)
 Artikel 2, litra f), i Kommissionens beslutning K(2009) 428 endelig af 28. januar 2009 vedrørende en procedure i henhold til artikel 81 EF og EØS-aftalens artikel 53 (sag COMP/39.406 — Pumpeslanger til brug på havet) annulleres.
 2)
 Beløbet for den bøde, MRI er blevet pålagt, fastsættes til 4 900 000 EUR.
 3)
 I øvrigt frifindes Europa-Kommissionen.
 4)
 Hver part bærer sine egne omkostninger.
 (1) EUT C 141 af 20.6.2009.


text:
16.6.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 174/18
 Sag anlagt den 30. marts 2012 — Europa-Kommissionen mod Irland
 (Sag C-158/12)
 2012/C 174/28
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved S. Petrova og K. Mifsud-Bonnici, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Irland
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande
 —
 Det fastslås, at Irland har tilsidesat sin forpligtelse i henhold til artikel 5, stk. 1, i direktiv 2008/1/EF (1) ved ikke at meddele godkendelser i overensstemmelse med direktivets artikel 6 og 8 eller efter omstændighederne revurdere og om nødvendigt ajourføre godkendelsesvilkårene med hensyn til 13 bestående svine- og fjerkræproduktioner i Irland, og således ved at undlade at påse, at de bestående anlæg senest den 30. oktober 2007 blev drevet i overensstemmelse med direktivets artikel 3, 7, 9 10 og 13, artikel 14, litra a) og b) og artikel 15, stk. 2.
 —
 Irland tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 I henhold til direktivets artikel 5, stk. 1, er medlemsstaterne forpligtede til at sikre, at de kompetente myndigheder enten meddeler godkendelser i overensstemmelse med artikel 6 og 8 eller efter omstændighederne genovervejer og om nødvendigt ajourfører de eksisterende godkendelsesvilkår senest den 30. oktober 2007.
 På grundlag af de foreliggende oplysninger konkluderer Kommissionen, at bestående svine- og fjerkræproduktioner i Irland fortsat drives uden godkendelse i henhold til direktivet, og Kommissionen konkluderer derfor, at Irland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til direktivets artikel 5, stk. 1.
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/1/EF af 15.1.2008 om integreret forebyggelse og bekæmpelse af forurening (EUT L 24, s. 8).


text:
C 173/4 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 16.6.2001
 1) Der opstår toldskyld ved indførsel i henhold til artikel 203, dommerne M. Wathelet, D.A.O. Edward, P. Jann (refererende
 stk. 1, i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober dommer) og L. Sevón; generaladvokat: J. Mischo; justitssekre-
 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks, såfremt den toldunder- tær: R. Grass, den 1. februar 2001 afsagt dom, hvis konklusion
 søgelse af en vare, som toldmyndighederne har anordnet lyder således:
 til efterprøvelse af en accepteret angivelse, ikke har kunnet
 gennemføres, fordi varen er blevet udtaget af det midlertidige 1) Den Franske Republik har tilsidesat de forpligtelser, som
 opbevaringssted uden den kompetente toldmyndigheds godken- påhviler den i henhold til Rådets direktiv 93/37/EØF af
 delse. 14. juni 1993 om samordning af fremgangsmåderne med
 hensyn til indgåelse af offentlige bygge- og anlægskontrakter,
 2) Det er ikke udelukket, at der opstår toldskyld ved indførsel i navnlig artikel 11, stk. 2, idet de offentlige planlægnings- og
 henhold til artikel 203, stk. 1, i forordning (EØF) anlægskontorer i Val-de-Marne og Paris såvel som SA HLM
 nr. 2913/92, når den af toldkontoret modtagne toldangivelse Logirel ikke har offentliggjort udbudsbekendtgørelser i De
 var vedlagt oprindelsescertifikater på formular A, som der ikke Europæiske Fællesskabers Tidende vedrørende de offentlige
 formelt kunne rejses indsigelse mod, og når der gjaldt en kontrakter, der blev annonceret ved bekendtgørelser i henholdsvis
 præferencetoldsats på nul for de varer, som var omfattet af Bulletin officiel des annonces des marchés publics den
 angivelsen. 7. og 16. februar 1995 og i Moniteur des travaux publics
 et du bâtiment den 17. februar 1995.
 (1) EFT C 136 af 15.5.1999. 2) Den Franske Republik betaler sagens omkostninger.
 3) Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland bærer
 sine egne omkostninger.
 (1) EFT C 246 af 28.8.1999.
 DOMSTOLENS DOM
 (Femte Afdeling)
 af 1. februar 2001 DOMSTOLENS DOM
 i sag C-237/99, Kommissionen for De Europæiske Fælles- (Femte Afdeling)
 skaber mod Den Franske Republik, støttet af Det Forenede
 Kongerige Storbritannien og Nordirland (1) af 1. februar 2001
 (»Traktatbrud — direktiv 93/37/EØF — offentlige bygge- og i sag C-333/99, Kommissionen for De Europæiske Fælles-
 anlægskontrakter — begrebet »ordregivende myndighed««) skaber mod Den Franske Republik (1)
 (2001/C 173/06) [Traktatbrud — fællesskabsordning for bevarelse og forvalt-
 ning af fiskeressourcerne — kontrol af fiskeriet og dertil
 knyttet virksomhed — inspektion af fiskerfartøjer og kontrol
 (Processprog: fransk) med landing (artikel 5, stk. 2, i forordning (EØF) nr. 170/83
 og artikel 1, stk. 1, i forordning (EØF) nr. 2241/87)
 — foreløbigt forbud mod fiskeri (artikel 11, stk. 2, i
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig- forordning nr. 2241/87) — straffesag eller administrativ
 gjort i Samling af Afgørelser) foranstaltning mod de ansvarlige for tilsidesættelsen af
 fællesskabsbestemmelserne om bevarelse og kontrol (arti-
 I sag C-237/99, Kommissionen for De Europæiske Fællesska- kel 5, stk. 2, i forordning (EØF) nr. 170/83 og artikel 1,
 ber (befuldmægtiget: N. Nollin) mod Den Franske Republik stk. 2, i forordning (EØF) nr. 2241/87)]
 (befuldmægtigede: K. Rispal-Bellanger, F. Million og S. Pailler),
 støttet af Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland (2001/C 173/07)
 (befuldmægtiget: R.V. Magrill), angående en påstand om, at det
 fastslås, at Den Franske Republik under forskellige udbudspro-
 cedurer angående offentlige kontrakter om opførelse af boliger (Processprog: fransk)
 foretaget af offentlige planlægnings- og anlægskontorer og af
 almennyttige boligselskaber har tilsidesat de forpligtelser, som
 påhviler den i henhold til Rådets direktiv 93/37/EØF af 14. juni (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 1993 om samordning af fremgangsmåderne med hensyn til gjort i Samling af Afgørelser)
 indgåelse af offentlige bygge- og anlægskontrakter (EFT L 199,
 s. 54), navnlig artikel 11, stk. 2, har Domstolen (Femte I sag C-333/99, Kommissionen for De Europæiske Fællesska-
 Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, A. La Pergola, og ber (befuldmægtigede: T. van Rijn og B. Mongin) mod Den
 ---pagebreak--- 16.6.2001 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 173/5
 Franske Republik (befuldmægtigede: K. Rispal-Bellanger og — idet den ikke har fastsat egnede bestemmelser for udnyttel-
 C. Vasak), angående en påstand om, at det fastslås, at Den sen af kvoter, der var blevet tildelt den for fangstårene
 Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til 1988 og 1990, og ikke har sikret overholdelsen af
 artikel 5, stk. 2, i Rådets forordning (EØF) nr. 170/83 af fællesskabsbestemmelserne om bevarelse af fiskearterne
 25. januar 1983 om en fællesskabsordning for bevarelse og ved en tilstrækkelig kontrol af fiskeriaktiviteter og ved en
 forvaltning af fiskeressourcerne (EFT L 24, s. 1), sammenholdt passende inspektion af fiskerflåden samt af landing og
 med artikel 1, stk. 1, i Rådets forordning (EØF) nr. 2241/87 af registrering af fangster for fangstårene 1988 og 1990
 23. juli 1987 om fastsættelse af visse foranstaltninger til
 kontrol af fiskeri (EFT L 207, s. 1), henholdsvis artikel 11, — idet den ikke har nedlagt foreløbigt forbud mod fiskeri fra
 stk. 2, i forordning (EØF) nr. 2241/87 og artikel 5, stk. 2, i skibe under fransk flag eller registreret på fransk territo-
 forordning (EØF) nr. 170/83, sammenholdt med artikel 1, rium, selv om de foretagne fangster måtte antages at have
 stk. 2, forordning (EØF) nr. 2241/87, opbrugt kvoten, og efter omstændighederne ikke har
 forbudt fiskeriet, efter at kvoten var overskredet betydeligt,
 såvel for fangståret 1988 som for fangståret 1990
 — idet den ikke har fastsat egnede bestemmelser for udnyt-
 telsen af kvoter, der var blevet tildelt den for fangstårene og
 1988 og 1990
 — idet den ikke har anlagt straffesag eller truffet administra-
 tive foranstaltninger mod de skippere eller enhver anden
 person med ansvar for fiskeri, der blev foretaget efter
 — idet den ikke har sikret overholdelsen af fællesskabsbe- fiskeriforbuddet for fangstårene 1988 og 1990.
 stemmelserne om bevarelse af fiskearterne ved en tilstræk-
 kelig kontrol af fiskeriaktiviteter og ved en passende 2) Den Franske Republik betaler sagens omkostninger.
 inspektion af fiskerflåden samt af landing og registrering
 af fangster for fangstårene 1988 og 1990
 (1) EFT C 333 af 20.11.1999.
 — idet den ikke har nedlagt foreløbigt forbud mod fiskeri
 fra skibe under fransk flag eller registreret på fransk
 territorium, selv om de foretagne fangster måtte antages
 at have opbrugt kvoten, og ikke har forbudt fiskeriet
 endeligt, efter at kvoten var overskredet betydeligt, såvel
 for fangståret 1988 som for fangståret 1990
 DOMSTOLENS DOM
 og (Femte Afdeling)
 af 8. februar 2001
 — idet den ikke har anlagt straffesag eller truffet administra-
 tive foranstaltninger mod de skippere eller enhver anden
 person med ansvar for fiskeri, der blev foretaget efter i sag C-350/99, Wolfgang Lange mod Georg Schünemann
 fiskeriforbuddet for fangstårene 1988 og 1990, GmbH (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Arbeits-
 gericht Bremen) (1)
 (»Rådets direktiv 91/533/EØF af 14. oktober 1991 om
 har Domstolen (Femte Afdeling), sammensat af afdelingsfor- arbejdsgiverens pligt til at underrette arbejdstageren om
 manden, A. La Pergola, og dommerne M. Wathelet, vilkårene for arbejdskontrakten eller ansættelsesforholdet —
 D.A.O. Edward (refererende dommer), P. Jann og L. Sevón; normal daglig eller ugentlig arbejdstid — bestemmelser om
 generaladvokat: S. Alber; justitssekretær: R. Grass, den 1. fe- overarbejde — bevisregler«)
 bruar 2001 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 (2001/C 173/08)
 1) Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold
 til artikel 5, stk. 2, i Rådets forordning (EØF) nr. 170/83 af (Processprog: tysk)
 25. januar 1983 om en fællesskabsordning for bevarelse og
 forvaltning af fiskeressourcerne, sammenholdt med artikel 1,
 stk. 1, i Rådets forordning (EØF) nr. 2241/87 af 23. juli
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 1987 om fastsættelse af visse foranstaltninger til kontrol af
 gjort i Samling af Afgørelser)
 fiskeri, henholdsvis artikel 11, stk. 2, i forordning (EØF)
 nr. 2241/87 og artikel 5, stk. 2, i forordning (EØF)
 nr. 170/83, sammenholdt med artikel 1, stk. 2, forordning I sag C-350/99, angående en anmodning, som Arbeitsgericht
 (EØF) nr. 2241/87, Bremen (Tyskland) i medfør af artikel 234 EF har indgivet til


text:
1.5.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 113/52
 Sag anlagt den 17. februar 2010 — Embraer m.fl. mod Kommissionen
 (Sag T-75/10)
 2010/C 113/84
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøgere: Empresa Brasileira de Aeronáutica, SA (Embraer) (São José dos Campos, Brasilien), Embraer Aviation Europe SAS (EAE) (Villepinte, Frankrig) og Indústria Aeronáutica de Portugal SA (OGMA) (Alverca do Ribatejo, Portugal) (ved solicitors U. O’Dwyer og A. Martin)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgernes påstande
 —
 Den anfægtede beslutning annulleres.
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Sagsøgerne har nedlagt påstand om annullation af Kommissionens beslutning K(2009) 4541 endelig udg. af 17. juni 2009 (1), hvorved støtten til forsknings- og udviklingstilskuddene i forbindelse med udformning og fremstilling af et flyprodukt fra Det Forenede Kongeriges myndigheder til Bombardier (Short Brothers) (N 654/2008), blev erklæret forenelig med fællesmarkedet. Kommissionens beslutning blev vedtaget efter en indledende undersøgelse inden for rammerne af artikel 108, stk. 3, TEUF. Sagsøgerne er konkurrenter til støttemodtageren og indgav en klage over den påtænkte støtte og anmodede Kommissionen om at indlede en formel undersøgelsesprocedure.
 Sagsøgerne har gjort følgende anbringender gældende til støtte for påstanden om annullation:
 Sagsøgerne har for det første gjort gældende, at Kommissionen stødte på alvorlige vanskeligheder ved den indledende undersøgelse af, om den påtænkte støtte var forenelig med fællesmarkedet, og derfor var forpligtet til at indlede den formelle undersøgelsesprocedure efter artikel 108, stk. 2, TEUF. Sagsøgerne har videre anført, at Kommissionens undladelse af at indlede den formelle procedure fratog sagsøgerne og andre berørte parter retten til at blive hørt i forbindelse med Kommissionens vurdering. Dette udgør efter sagsøgernes opfattelse en formmangel i strid med Traktaten.
 De alvorlige vanskeligheder, som Kommissionen stødte på, kommer til udtryk ved følgende:
 —
 Varigheden af og omstændighederne ved den indledende undersøgelsesprocedure.
 —
 Kommissionens undladelse af at identificere markedet for vinger til luftfartøjer med 100-149 sæder som et relevant produktmarked.
 —
 Kommissionens undladelse af at analysere statsstøttens virkninger for konkurrencen for luftfartøjer med 100-149 sæder.
 —
 Kommissionens analyse af statsstøttens virkninger for konkurrencen for færdigbyggede luftfartøjer med 100-149 sæder, som var utilstrækkelig og mangelfuld.
 Sagsøgerne har for det andet gjort gældende, at Kommissionens identificering af et angiveligt marked for luftfartøjsstrukturer og undladelse af at identificere det relevante marked for vinger på luftfartøjer med 100-149 sæder udgør et åbenbart urigtigt skøn vedrørende støttens forenelighed med fællesmarkedet, foretaget i henhold til artikel 107, stk.3, litra c).
 Sagsøgerne har for det tredje gjort gældende, at Kommissionens undladelse af at analysere statsstøttens virkninger for det relevante marked for vinger til luftfartøjer med 100-149 sæder udgør et åbenbart urigtigt skøn vedrørende støttens forenelighed med fællesmarkedet, foretaget i henhold til artikel 107, stk. 3, litra c).
 Sagsøgerne har for det fjerde gjort gældende, at Kommissionens mangelfulde og fejlbehæftede analyse af virkningen af statsstøtten for markedet for færdigbyggede luftfartøjer med 100-149 sæder udgør et åbenbart urigtigt skøn vedrørende støttens forenelighed med fællesmarkedet, foretaget i henhold til artikel 107, stk.3, litra c).
 (1) EUT C 298, s. 2.


text:
11.5.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 155/5
 Domstolens dom (Store Afdeling) af 17. marts 2015 — Auto- ja Kuljetusalan Työntekijäliitto AKT ry mod Öljytuote ry og Shell Aviation Finland Oy (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Työtuomioistuin — Finland)
 (Sag C-533/13) (1)
 ((Præjudiciel forelæggelse - socialpolitik - direktiv 2008/104/EF - vikararbejde - artikel 4, stk. 1 - forbud mod eller restriktioner i anvendelsen af vikararbejde - begrundelser - almene hensyn - revionsforpligtelse - rækkevidde))
 (2015/C 155/05)
 Processprog: finsk
 Den forelæggende ret
 Työtuomioistuin
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Auto- ja Kuljetusalan Työntekijäliitto AKT ry
 Sagsøgte: Öljytuote ry og Shell Aviation Finland Oy
 Konklusion
 Artikel 4, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/104/EF af 19. november 2008 om vikararbejde skal fortolkes således, at
 —
 den kun er rettet mod medlemsstaternes kompetente myndigheder, og at der deri forskrives en pligt for medlemsstaterne til at foretage en revision for at sikre, at eventuelle forbud mod eller restriktioner i anvendelsen af vikararbejde er begrundet, og således
 —
 at nationale domstole ikke er forpligtet til at undlade at anvende enhver bestemmelse i national ret, der indeholder forbud mod eller restriktioner i anvendelsen af vikararbejde, som ikke er begrundet i de almene hensyn, der er nævnt i artikel 4, stk. 1.
 (1) EUT C 352 af 30.11.2013.


text:
8.9.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 273/2
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Nejvyšší správní soud (Den Tjekkiske Republik) den 24. maj 2012 — JS mod Česká správa sociálního zabezpečení
 (Sag C-253/12)
 2012/C 273/02
 Processprog: tjekkisk
 Den forelæggende ret
 Nejvyšší správní soud
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: JS
 Sagsøgt: Česká správa sociálního zabezpečení
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Udelukker Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 (1) om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet (Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 883/2004 af 29.4.2004 om koordinering af de sociale sikringsordninger (2)) en tjekkisk statsborger fra forordningens personelle anvendelsesområde, som under omstændigheder som i den foreliggende sag før den 1. januar 1993 var omfattet af en tidligere stats (Den Tjekkiske og Slovakiske Føderative Republik, herefter »TSFR«) lovgivning om pensionsforsikringer, når disse perioder i henhold til artikel 20 i den overenskomst om social sikring, der blev indgået den 29. oktober 1992 mellem Den Tjekkiske [Republik] og Den Slovakiske Republik, som omhandlet i bilag III til Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 (bilag II til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 883/2004), anses for perioder i Den Slovakiske Republik og, i henhold til de nationale regler, som er fastsat af Den Tjekkiske Republiks forfatningsdomstol, samtidig også anses for perioder i Den Tjekkiske Republik?
 Såfremt det første spørgsmål besvares benægtende, bedes Domstolen besvare følgende spørgsmål:
 2)
 Er artikel 18 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde sammenholdt med artikel 4, stk. 2, i traktaten om Den Europæiske Union og med artikel 3, stk. 1, i Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 (eller artikel 4 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 883/2004) til hinder for, at myndighederne i Den Tjekkiske Republik under omstændigheder som i den foreliggende sag kan tildele præferencebehandling (i form af et tillæg til alderdomsydelsen, hvor den ydelse, som tildeles i henhold til artikel 20 i overenskomsten om social sikring af 29. oktober 1992 mellem Den Tjekkiske [Republik] og Den Slovakiske Republik og i henhold til Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 (forordning nr. 883/2004) er lavere end den ydelse, som var blevet udbetalt, hvis alderspensionen var blevet beregnet i henhold til [org. s. 3] Den Tjekkiske Republiks lovgivning) alene til borgere i Den Tjekkiske Republik, hvor den grundlæggende ret til sikring i alderdommen, som fortolket af Den Tjekkiske Republiks forfatningsdomstol specifikt i forbindelse med pensionsydelsesperioder tilbagelagt i den tidligere TSFR, og som opfattes som en del af den nationale identitet, fører til denne behandling, og hvor denne behandling ikke er i strid med det grundlæggende EU-princip om arbejdskraftens frie bevægelighed, i en situation, hvor det ville udgøre en væsentlig trussel mod Den Tjekkiske Republiks pensionssystems finansielle stabilitet, hvis alle andre borgere i EU-medlemsstater, som har tilbagelagt tilsvarende perioder med ret til pensionsydelser i den tidligere TSFR, blev indrømmet den samme behandling?
 Såfremt det andet spørgsmål besvares bekræftende, bedes Domstolen besvare følgende spørgsmål:
 3)
 Er EU-retten til hinder for, at den nationale domstol, som er den pågældende stats øverste retsinstans på det forvaltningsretlige område, og hvis afgørelser ikke kan appelleres, i henhold til national ret er bundet af Den Tjekkiske Republiks forfatningsdomstols retlige vurdering, idet denne vurdering tilsyneladende ikke er i overensstemmelse med EU-retten som fortolket af Den Europæiske Unions Domstol?
 (1) EFT L 149, s. 2.
 (2) EUT L 166, s. 1.


text:
7.9.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 294/40
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Østre Landsret (Danmark) den 2. juli 2015, TDC A/S mod Teleklagenævnet, Erhvervs- og Vækstministeriet
 (Sag C-327/15)
 (2015/C 294/52)
 Processprog: dansk
 Den forelæggende ret
 Østre Landsret
 Parter
 Sagsøger: TDC A/S
 Sagsøgte: Teleklagenævnet, Erhvervs- og Vækstministeriet
 Præjudicielle spørgsmål
 1.
 Er direktiv 2002/22/EF (1) af 7. marts 2002 om forsyningspligt og brugerrettigheder i forbindelse med elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (herefter »forsyningspligtdirektivet«), herunder artikel 32, til hinder for, at en medlemsstat fastsætter regler om, at en virksomhed ikke har krav på særskilt dækning fra medlemsstaten af nettoomkostningerne ved varetagelse af en supplerende obligatorisk tjeneste, der ikke er omfattet af direktivets kapitel II, i det omfang virksomhedens overskud på andre tjenester, der er omfattet af virksomhedens forsyningspligt efter direktivets kapitel II, overstiger underskuddet forbundet med varetagelsen af den supplerende obligatoriske tjeneste?
 2.
 Er forsyningspligtdirektivet til hinder for, at en medlemsstat fastsætter regler om, at virksomheder kun har krav på dækning fra medlemsstaten af nettoomkostningerne ved varetagelse af supplerende obligatoriske tjenester, der ikke er omfattet af direktivets kapitel II, hvis nettoomkostningerne udgør en urimelig byrde for virksomhederne?
 3.
 Såfremt spørgsmål 2 besvares benægtende, kan medlemsstaten da bestemme, at der ikke foreligger en urimelig byrde ved varetagelse af en supplerende obligatorisk tjeneste, der ikke er omfattet af direktivets kapitel II, hvis virksomheden samlet set har opnået overskud ved varetagelsen af alle de tjenester, hvor virksomheden er pålagt forsyningspligt, herunder ved levering af de tjenester som virksomheden også ville have leveret uden pålægget om forsyningspligt?
 4.
 Er forsyningspligtdirektivet til hinder for, at en medlemsstat fastsætter regler om, at en udpeget virksomheds nettoomkostninger ved varetagelsen af forsyningspligt i henhold til direktivets kapitel II beregnes som forskellen mellem samtlige indtægter og samtlige omkostninger, der er forbundet med levering af den pågældende ydelse, herunder de indtægter og omkostninger virksomheden også ville have haft uden at være pålagt forsyningspligt?
 5.
 Hvis de nationale regler, der er tale om, jf. spørgsmål 1-4, anvendes på en supplerende obligatorisk tjeneste, der pålægges udført ikke alene i Danmark, men både i Danmark og i Grønland, der i henhold til TEUF's bilag II er et oversøisk land eller territorium, gælder svarene på spørgsmål 1-4 da også for den del af pålægget, der angår Grønland, når pålægget meddeles af danske myndigheder til en virksomhed, der er etableret i Danmark, og virksomheden ikke i øvrigt har aktiviteter i Grønland?
 6.
 Hvilken betydning har artikel 107, stk. 1, og 108, stk. 3, TEUF, samt Kommissionens afgørelse af 20. december 2011 om anvendelse af bestemmelserne i artikel 106, stk. 2, TEUF, på statsstøtte i form af kompensation for offentlig tjeneste ydet til visse virksomheder, der har faet overdraget at udføre tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse (2) for besvarelsen af spørgsmål 1-5?
 7.
 Hvilken betydning har princippet om mindst mulig konkurrenceforvridning i blandt andet forsyningspligtdirektivets artikel 1, stk. 2, artikel 3, stk. 2, og præamblens betragtning 4, 18, 23 og 26 samt i bilag IV, del B, for besvarelsen af spørgsmål 1-5?
 8.
 Såfremt bestemmelser i forsyningspligtdirektivet er til hinder for nationale ordninger som nævnt i spørgsmål 1, 2 og 4, har disse bestemmelser eller hindringer da direkte virkning?
 9.
 Hvilke nærmere omstændigheder skal indgå i vurderingen af, om en national ansøgningsfrist som den i punkt 3.17 beskrevne, såvel som dens anvendelse, er i overensstemmelse med loyalitets-, ækvivalens- og effektivitetsprincipperne i EU-retten?
 (1) EFT L 108, s 51
 (2) EU-Tidende 2012 L 7/3


text:
5.5.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 135/40
 Kendelse afsagt af Rettens præsident den 7. marts 2014 — Aluminios Cortizo og Cortizo Cartera mod Kommissionen
 (Sag T-1/14 R)
 ((Særlige rettergangsformer - statsstøtte - støtte tildelt af de spanske myndigheder til visse økonomiske interessegrupper og til deres investorer - skatteordning for visse finansielle leasingaftaler i forbindelse med erhvervelse af skibe (den spanske leasingbeskatningsordning) - begæring om udsættelse af gennemførelsen - tilsidesættelse af formforskrifter - formaliteten))
 2014/C 135/51
 Processprog: spansk
 Parter
 Sagsøger: Aluminios Cortizo, SA (Padrón, Spanien) og Cortizo Cartera SL (Padrón) (ved advokat A. Beiras Cal)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (ved V. Di Bucci, M. Afonso, É. Gippini Fournier og P. Němečková, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Begæring om udsættelse af gennemførelsen, navnlig af Kommissionens afgørelse K(2013) 4426 endelig af 17. juli 2013 vedrørende statsstøtte SA.21233 C/2011 (ex NN/2011, ex CP 137/2006) — skatteordningen for visse finansielle leasingaftaler
 Konklusion
 1)
 Begæringen om foreløbige forholdsregler tages ikke til følge.
 2)
 Afgørelsen om sagens omkostninger udsættes.


text:
23.10.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 357/26
 Sag anlagt den 4. september 2017 — Demp mod EUIPO (Gengivelse af farverne grå og gul)
 (Sag T-595/17)
 (2017/C 357/35)
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: Demp BV (Vianen, Nederlandene) (ved advokat C. Gehweiler)
 Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)
 Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO
 Det omtvistede varemærke: Farvemærke (gengivelse af farverne grå og gul) — registreringsansøgning nr. 15 439 987
 Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 10. juli 2017 af Femte Appelkammer ved EUIPO (sag R 1624/2016-5)
 Påstande
 —
 Den anfægtede afgørelse annulleres.
 —
 EUIPO tilpligtes at betale sagsomkostningerne.
 Anbringende
 —
 Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra b), og artikel 4 i forordning nr. 207/2009.


text:
5.5.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 135/20
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Juzgado de Primera Instancia de Cartagena (Spanien) den 3. februar 2014 — Finanmadrid E.F.C, SA mod Jesús Vicente Albán Zambrano m.fl.
 (Sag C-49/14)
 2014/C 135/22
 Processprog: spansk
 Den forelæggende ret
 Juzgado de Primera Instancia de Cartagena
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Finanmadrid E.F.C, SA
 Sagsøgte: Jesús Vicente Albán Zambrano, María Josefa García Zapata, Jorge Luis Albán Zambrano og Miriam Elisabeth Caicedo Merino
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Skal direktiv 93/13 (1) fortolkes således, at det er til hinder for en national lovgivning som den gældende spanske betalingspåkravsprocedure, LEC’s artikel 815 og 816, hvori der ikke er fastsat en obligatorisk kontrol af urimelige kontraktvilkår eller forelæggelse for en dommer, medmindre justitssekretæren finder det nyttigt eller skyldnerne fremsætter indsigelse, fordi lovgivningen vanskeliggør eller forhindrer en ex officio domstolskontrol af kontrakter, der kan indeholde urimelige vilkår?
 2)
 Skal direktiv 93/13 fortolkes således, at det er til hinder for en national lovgivning som den spanske, der ikke gør det muligt ex officio inden indledningen af den efterfølgende fuldbyrdelsessag at prøve fuldbyrdelsesgrundlaget — et dekret, der er afsagt af justitssekretæren, og som afslutter betalingspåkravsproceduren — eller spørgsmålet, om der foreligger urimelige vilkår i den kontrakt, der udgjorde grundlaget for afsigelsen af det dekret, der begæres fuldbyrdet, idet det i national ret bestemmes, at der foreligger en retskraftig afgørelse, jf. LEC’s artikel 551 og 552, sammenholdt med artikel 816, stk. 2?
 3)
 Skal Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (2) fortolkes således, at det er til hinder for en national lovgivning såsom en regulering af betalingspåkravsproceduren og af fuldbyrdelsen af retsdokumenter, hvori der ikke er fastsat en domstolskontrol for alle tilfælde i anerkendelsesfasen, og som heller ikke gør det muligt for dommeren i fuldbyrdelsesfasen at prøve det, justitssekretæren har truffet afgørelse om?
 4)
 Skal Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder fortolkes således, at det er til hinder for en national lovgivning, der ikke gør det muligt ex officio at prøve overholdelsen af retten til at blive hørt, fordi der foreligger en retskraftig afgørelse?
 (1) Rådets direktiv 93/13/EØF af 5.4.1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler (EFT L 95, s. 29).
 (2) EFT 2000 C 364, s. 1.


text:
28.9.2002 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 233/11
 2) Den Hellenske Republik betaler sagens omkostninger. DOMSTOLENS KENDELSE
 (1) EFT C 212 af 28.7.2001. (Anden Afdeling)
 af 18. juli 2002
 i sag C-136/01 P, Autosalone Ispra dei Fratelli Rossi Snc
 mod Det Europæiske Atomenergifællesskab (1)
 DOMSTOLENS KENDELSE
 (»Appel — erstatningssøgsmål — ansvar uden for kontrakt-
 (Sjette Afdeling) forhold — oversvømmelse — tilstopning af en kollektor af
 spildevand — forældelsesfrist — forældelsen ikke afbrudt«)
 af 2. maj 2002
 (2002/C 233/17)
 i sag C-129/01, Condominio Facchinei Orsini mod Kone
 Ascensori SpA (anmodning om præjudiciel afgørelse fra
 Tribunale di Bologna) (1) (Processprog: italiensk)
 (»Præjudiciel forelæggelse — afvisning«)
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 gjort i Samling af Afgørelser)
 (2002/C 233/16)
 (Processprog: italiensk)
 I sag C-136/01 P, Autosalone Ispra dei Fratelli Rossi Snc, Ispra
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig- (Italien) (befuldmægtiget: avvocati F. Venuti), angående appel
 gjort i Samling af Afgørelser) af kendelse afsagt den 17. januar 2001 af De Europæiske
 Fællesskabers Ret i Første Instans (Anden Afdeling) i sag
 T-124/99 (Sml. II, s. 53), Autosalone Ispra dei Fratelli Rossi
 mod Euratom, hvori der er nedlagt påstand om ophævelse af
 kendelsen — den anden part i appelsagen: Det Europæiske
 I sag C-129/01, angående en anmodning, som Tribunale di Atomenergifællesskab ved Kommissionen for De Europæiske
 Bologna (Italien) i medfør af artikel 234 EF har indgivet til Fællesskaber (befuldmægtiget: H.M.H. Speyart og P. Stancanel-
 Domstolen for i den for nævnte ret verserende sag Condominio li) — har Domstolen (Anden Afdeling), sammensat af afdelings-
 Facchinei Orsini mod Kone Ascensori SpA at opnå en formanden, N. Colneric (refererende dommer), og dommerne
 præjudiciel afgørelse vedrørende fortolkningen af artikel 2, R. Schintgen og V. Skouris; generaladvokat: D. Ruiz-Jarabo
 litra b), i Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om Colomer; justitssekretær: R. Grass, den 18. juli 2002 afsagt
 urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler (EFT L 95, s. 29), kendelse, hvis konklusion lyder således:
 har Domstolen (Sjette Afdeling), sammensat af afdelingsfor-
 manden, F. Macken, og dommerne N. Colneric, C. Gulmann,
 J.-P. Puissochet og V. Skouris; generaladvokat: J. Mischo;
 justitssekretær: R. Grass, den 2. maj 2002 afsagt kendelse, hvis 1) Appellen forkastes.
 konklusion lyder således:
 2) Autosalone Ispra dei Fratelli Rossi Snc betaler sagens omkost-
 ninger.
 Den anmodning om præjudiciel afgørelse, som Tribunale di Bologna
 har indgivet ved kendelse af 20. februar 2001, afvises.
 (1) EFT C 150 af 19.5.2001.
 (1) EFT C 173 af 16.6.2001.


text:
20.11.2004
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 284/5
 DOMSTOLENS DOM
 (Sjette Afdeling)
 af 30. september 2004
 i sag C-359/03, Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Republikken Østrig (1)
 (Traktatbrud - Direktiv 90/270/EØF - beskyttelse af arbejdstagere - arbejde ved skærmterminaler - minimumsforskrifter for sikkerhed og sundhed - manglende gennemførelse)
 (2004/C 284/09)
 Processprog: tysk
 I sag C-359/03, angående et traktatbrudssøgsmål i henhold til artikel 226 EF, anlagt den 19. august 2003, Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (befuldmægtigede: D. Martin og H. Kreppel) mod Republikken Østrig (befuldmægtiget: E. Riedl), har Domstolen (Sjette Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, J.-P. Puissochet, og dommerne S. von Bahr og A. Borg Barthet (refererende dommer); generaladvokat: D. Ruiz-Jarabo Colomer; justitssekretær: R. Grass, den 30. september 2004 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 1)
 Republikken Østrig har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 90/270/EØF af 29. maj 1990 om minimumsforskrifter for sikkerhed og sundhed i forbindelse med arbejde ved skærmterminaler (femte særdirektiv i henhold til artikel 16, stk. 1, i direktiv 89/391/EØF), idet den ikke har sat de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for fuldstændig at efterkomme direktivet.
 2)
 Republikken Østrig betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 264 af 1.11.2003.


text:
7.6.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 142/8
 Domstolens dom (Første Afdeling) af 17. april 2008 — Ferrero Deutschland GmbH mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design), Cornu SA Fontain
 (Sag C-108/07 P) (1)
 (Appel - EF-varemærker - forordning (EF) nr. 40/94 - artikel 8, stk. 1, litra b) - risiko for forveksling - ansøgning om EF-ordmærke FERRO - indsigelse rejst af indehaveren af det ældre nationale ordmærke FERRERO - bevis for det ældre varemærkes høje grad af særpræg)
 (2008/C 142/12)
 Processprog: fransk
 Parter
 Appellant: Ferrero Deutschland GmbH (ved Rechtsanwalt M. Schaeffer)
 De andre parter i sagen: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (ved A. Rassat, som befuldmægtiget), Cornu SA Fontain
 Sagens genstand
 Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans (Tredje Afdeling) den 15. december 2006 i sag T-310/04, Ferrero Deutschland mod KHIM og Cornu, angående en påstand om annullation af afgørelse truffet den 17. marts 2004 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 540/2002-4) vedrørende en indsigelsessag mellem Ferrero OHG mbh og Cornu SA Fontain — fortolkning af artikel 8, stk. 1, litra b), i Rådets forordning nr. 40/94 af 20. december 1993 (EFT L 1994, s. 1) — risiko for forveksling mellem to varemærker — gennemsnitlig grad af lighed mellem varemærkerne — svag grad af lighed mellem varerne — det ældre varemærkes grad af særpræg
 Konklusion
 1)
 Dom afsagt af De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans den 15. december 2006, Ferrero Deutschland mod KHIM — Cornu (FERRO) (sag T-310/04) annulleres.
 2)
 Afgørelse truffet af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) den 17. marts 2004 (sag R 540/2002-4) annulleres.
 3)
 Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) og Cornu SA Fontain tilpligtes at betale omkostningerne i forbindelse med appelsagen.
 4)
 Ferrero Deutschland GmbH bærer sine egne omkostninger i forbindelse med sagen i første instans med undtagelse af dem, der vedrører Cornu SA Fontains intervention.
 5)
 Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) bærer sine egne omkostninger i forbindelse med sagen i første instans med undtagelse af dem, der vedrører Cornu SA Fontains intervention.
 6)
 Cornu SA Fontain bærer sine egne omkostninger samt omkostningerne afholdt af Ferrero Deutschland GmbH og Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) i forbindelse med Cornu SA Fontains intervention.
 (1) EUT C 129 af 9.6.2007.


text:
C 72/2 DA De Europñiske Fñllesskabers Tidende 7.3.98
 dende moms normalt skulle vñre tilbagebetalt, des- DOMSTOLENS DOM
 uden i strid med proportionalitetsprincippet.
 (Anden Afdeling)
 (1) EFT C 370 af 24.12.1994. af 15. januar 1998
 EFT C 333 af 9.12.1995.
 EFT C 46 af 17.2.1996. i sag C-113/97, Henia Babahenini mod EÂtat belge
 EFT C 95 af 30.3.1996. (anmodning om prñjudiciel afgùrelse fra Tribunal de
 travail de Charleroi) (1)
 (Samarbejdsaftalen EéF-Algeriet Ð artikel 39, stk. 1 Ð
 princip om forbud mod forskelsbehandling med hensyn til
 social sikring Ð direkte virkning Ð anvendelsesområde Ð
 ydelse til handicappede)
 DOMSTOLENS DOM
 (Anden Afdeling) (98/C 72/03)
 af 15. januar 1998
 i sag C-125/96, Hartmut Simon mod Hauptzollamt
 Frankfurt am Main (anmodning om prñjudiciel afgùrelse (Processprog: fransk)
 fra Hessisches Finanzgericht, Kassel) (1)
 (Tillñgsafgift på mñlk Ð forfaldsdato Ð artikel 15, stk. 4,
 i forordning (EéF) nr. 1546/88 Ð begrebet »det afgifts-
 belùb, de eventuelt skylder«) (Forelùbig oversñttelse. Den endelige oversñttelse vil blive
 offentliggjort i Samling af Afgùrelser)
 (98/C 72/02)
 (Processprog: tysk)
 I sag C-113/97, angående en anmodning, som Tribunal de
 travail de Charleroi (Belgien) i medfùr af EF-traktatens
 (Forelùbig oversñttelse. Den endelige oversñttelse vil blive artikel 177 har indgivet til Domstolen for i den for nñvnte
 offentliggjort i Samling af Afgùrelser) ret verserende sag, Henia Babahenini mod EÂtat belge, at
 opnå en prñjudiciel afgùrelse vedrùrende fortolkningen af
 I sag C-125/96, angående en anmodning, som Hessisches artikel 39, stk. 1, i samarbejdsaftalen mellem Det Europñ-
 Finanzgericht, Kassel (Tyskland), i medfùr af EF-traktatens iske ékonomiske Fñllesskab og Den Demokratiske Folke-
 artikel 177 har indgivet til Domstolen for i den for nñvnte republik Algeriet, undertegnet i Algier den 26. april 1976
 ret verserende sag, Hartmut Simon mod Hauptzollamt og godkendt på Fñllesskabets vegne ved Rådets forordning
 Frankfurt am Main, at opnå en prñjudiciel afgùrelse (EéF) nr. 2210/78 af 26. september 1978 (EFT L 263 af
 vedrùrende fortolkningen af artikel 15, stk. 4, i Kommis- 27.9.1978, s. 1), har Domstolen (Anden Afdeling), sam-
 sionens forordning (EéF) nr. 1546/88 af 3. juni 1988 om mensat af afdelingsformanden, R. Schintgen (refererende
 gennemfùrelsesbestemmelserne for den tillñgsafgift, der er dommer), og dommerne G. F. Mancini og G. Hirsch; gene-
 omhandlet i artikel 5c i forordning (EéF) nr. 804/68 (EFT raladvokat: F. G. Jacobs; justitssekretñr: R. Grass, den
 L 139 af 4.6.1988, s. 12), har Domstolen (Anden Afde- 15. januar 1998 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 ling), sammensat af afdelingsformanden, R. Schintgen, og
 dommerne H. Ragnemalm og G. F. Mancini (refererende
 dommer); generaladvokat: M. B. Elmer; justitssekretñr:
 Bestemmelsen i artikel 39, stk. 1, i samarbejdsaftalen mel-
 assisterende justitssekretñr H. von Holstein, den 15. januar
 lem Det Europñiske ékonomiske Fñllesskab og Den
 1998 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 Demokratiske Folkerepublik Algeriet, undertegnet i Algier
 den 26. april 1996 og godkendt på Fñllesskabets vegne
 Artikel 15, stk. 4, i Kommissionens forordning (EéF) ved Rådets forordning (EéF) nr. 2210/78 af 26. september
 nr. 1546/88 af 3. juni 1988 om gennemfùrelsesbestemmel- 1978, skal fortolkes således, at den er til hinder for, at en
 serne for den tillñgsafgift, der er omhandlet i artikel 5c i medlemsstat afslår at tildele en ydelse som ydelsen til han-
 forordning (EéF) nr. 804/68, skal fortolkes således, at det dicappede Ð der er foreskrevet i medlemsstatens lovgiv-
 eventuelt skyldige afgiftsbelùb ved anvendelsen af formel A ning til fordel for statsborgere, som er bosat i denne stat,
 for det fùrste er det belùb, mñlkeproducenten objektivt uanset om de udùver lùnnet beskñftigelse Ð til en pensio-
 skylder som fùlge af en faktisk overskridelse af hans refe- neret algerisk arbejdstagers handicappede ñgtefñlle, som
 rencemñngde, selv om det nùjagtige belùb fùrst fastlñgges er bosat med sin mand i den pågñldende medlemsstat,
 efter en kontrol af de leverede mñngder, og for det andet med den begrundelse, at hun er algerisk statsborger og
 forfalder på det i den pågñldende bestemmelse fastsatte aldrig har udùvet erhvervsmñssig beskñftigelse.
 tidspunkt, nemlig senest tre måneder efter udlùbet af hver
 tolvmåneders periode, dvs. den fùlgende 30. juni.
 (1) EFT C 142 af 10.5.1997.
 ( ) EFT C 158 af 1.6.1996.
 1


text:
9.11.2002 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 274/37
 Appelkammerets afgø- Undersøgerens afgørelse annulle- Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 relse: res i det omfang, ansøgningen
 hvad angår tjenesteydelser i klas-
 se 35 blev afslået. Herudover gives
 der ikke medhold i klagen. Sagsøgeren anfægter Kommissionens beslutning K(2002)
 2315 af 26. juni 2002.
 Søgsmålsgrunde: — Tilsidesættelse af artikel 7,
 stk. 1, litra c), i forordning
 (EF) nr. 40/94 (2).
 Sagsøgeren driver virksomhed inden for byggebranchen. I
 — Tilsidesættelse af artikel 7, 1999 købte sagsøgeren og Franz Haniel & Cie GmbH af
 stk. 1, litra b), i forordning Ruhrkohle AG dennes aktier i en række fabrikker, der var
 (EF) nr. 40/94. medlemmer af Coöperatieve verkoop en produktievereniging
 van kalkzandsteenproducenten (CVK), der er en andelsforening
 for hollandske calciumsilicatproducenter. I henhold til den
 ( 1) Sag R 239/2002-3. anfægtede beslutning opnåede sagsøgeren og Franz Haniel
 ( 2) Rådets forordning (EF) nr. 40/94 af 20.12.1993 om EF-varemær- derved fælles kontrol med CVK. Det anføres endvidere i
 ker (EFT L 1994 11, s. 1). beslutningen, at den anden gruppe tilsagn, som sagsøgeren og
 Franz Haniel har tilbudt, er tilstrækkelige til at sikre, at
 virksomhedsovertagelsen vil være forenelig med fællesmar-
 kedet.
 Til støtte for sine påstande har sagsøgeren gjort gældende, at
 Kommissionen har tilsidesat artikel 3 i Rådets forordning
 nr. 4064/89 (1). Ifølge sagsøgeren begik Kommissionen en fejl
 ved at konkludere, at sagsøgeren og Franz Haniel har fælles
 Sag anlagt den 11. september 2002 af Cementbouw
 kontrol med CVK. Sagsøgeren har endvidere gjort gældende,
 Handel & Industrie B.V. mod Kommissionen for De
 at Kommissionen ikke fremførte tilstrækkelige beviser for
 Europæiske Fællesskaber
 denne konklusion og undlod at begrunde den, hvilket er i strid
 med EF-traktatens artikel 253.
 (Sag T-282/02)
 Sagsøgeren har tillige anført, at Kommissionen tilsidesatte
 (2002/C 274/64)
 artikel 2 i forordning nr. 4064/89. Ifølge sagsøgeren begik
 Kommissionen en fejl, da den fastslog, at den transaktion,
 hvorved aktierne i Ruhrkohle AG blev opkøbt af sagsøgeren
 (Processprog: engelsk) og Franz Haniel, førte til en dominerende stilling for CVK på
 markedet for byggematerialer til brug for bærende mure i
 Nederlandene. Sagsøgeren har anført, at Kommissionen heller
 ikke anførte tilstrækkeligt bevis for denne konklusion eller gav
 nogen begrundelse for den, hvilket er i strid med EF-traktatens
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der artikel 253.
 den 11. september 2002 anlagt sag mod Kommissionen
 for De Europæiske Fællesskaber af Cementbouw Handel &
 Industrie B.V., Amsterdam, Nederlandene, ved advocaat W.
 Knibbeler og advocaat O.W. Brouwer. Endelig har sagsøgeren anført, at artikel 3 og artikel 8, stk. 2, i
 forordning nr. 4064/89 blev anvendt forkert, og at proportio-
 nalitetsprincippet blev tilsidesat ved, at Kommissionen ikke
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande: accepterede den første gruppe tilsagn, sagsøgeren og Franz
 Haniel foreslog.
 — Artikel 1 i den anfægtede beslutning annulleres.
 (1 ) Rådets forordning (EØF) nr. 4064/89 af 21.12.1989 om kontrol
 — Artikel 2 i den anfægtede beslutning annulleres. med fusioner og virksomhedsovertagelser (EFT L 395, s. 1)
 (offentliggjort i EF 1990 L 257, s. 13).
 — Artikel 3 i den anfægtede beslutning annulleres.
 — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.


text:
5.3.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 57/34
 Sag anlagt den 23. december 2004 af Belfass mod Rådet for Den Europæiske Union
 (Sag T-495/04)
 (2005/C 57/59)
 Processprog: fransk
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der den 23. december 2004 anlagt sag mod Rådet for Den Europæiske Union af Belfass, Bruxelles, ved avocat Lucas Vogel.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 —
 Beslutningen, der er vedtaget af Generalsekretariatet for Rådet for Den Europæiske Union, hvorved sagsøgerens to bud afvises, i forbindelse med det offentlige udbud UCA 033/04, med henblik på tildeling af en kontrakt vedrørende rengøring og vedligeholdelse af to kontorbygninger beliggende i Bruxelles, annulleres.
 —
 Rådet tilpligtes til at betale en erstatning på 1 481 317,65 EUR plus renter med satsen 7 % p.a. fra sagens anlæg, med forbehold for udtrykkelige forhøjelser, nedsættelser eller senere præciseringer.
 —
 Rådet tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Sagsøgeren i den foreliggende sag, et selskab, der er specialiseret i kontorrengøring og som har gjort rent i visse af Rådets Generalsekretariats bygninger siden 1. januar 1998, anfægter Rådets afvisning af dets to bud i forbindelse med et udbud med henblik på indgåelse af en kontrakt på rengøring og diverse tjenesteydelser, der skal udføres i bygningerne Woluwé Heights (parti 1) og Frère Orban (parti 2).
 Til støtte for sine påstande har sagsøgeren gjort følgende gældende:
 —
 Der er i den foreliggende sag tale om en åbenbar fejlfortolkning hvad angår Rådets afvisning af buddet på parti 1, hvor Rådet gjorde gældende, at den gennemsnitlige timesats i det pågældende bud ligger lavere end den mindsteløn, der er fastsat af den L'Union générale belge du nettoyage for kategori 1A og gældende fra den 1. juli 2004. Sagsøgeren har til dette gjort gældende, at en præcis undersøgelse af tallene i buddet viser, at den gennemsnitlige timeløn er højere end den mindstesats, der er fastsat af L'Union générale belge du nettoyage.
 —
 Der er ifølge sagsøgeren sket en tilsidesættelse af princippet om god forvaltning og af forbuddet mod forskelsbehandling, ligesom der foreligger en åbenbart urigtig vurdering i den foreliggende sag, i det omfang, hvor buddet hvad angår parti 2 ifølge sagsøgeren blev afvist uden videre med den ene begrundelse, at det samlede antal arbejdstimer, der var angivet i buddet, var mere end 12,5 % lavere end gennemsnittet for arbejdstimer i de andre bud, de var afgivet for den pågældende kontrakt. Sagsøgeren har gjort gældende, at Rådet ved brugen af dette kriterium favoriserer de dyreste bud, der har sat et for højt antal arbejdstimer, uden nogen gyldig grund.


text:
2.4.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 103/13
 Appel iværksat den 28. december 2010 af Kalliope Agapiou Joséphidès til prøvelse af dom afsagt af Retten (Syvende Afdeling) den 21. oktober 2010 i sag T-439/08, Agapiou Joséphidès mod Kommissionen og EACEA
 (Sag C-626/10 P)
 2011/C 103/22
 Processprog: fransk
 Parter
 Appellant: Kalliope Agapiou Joséphidès (ved avocats C. Joséphidès og H. Joséphidès)
 Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen og Forvaltningsorganet for Undervisning, Audiovisuelle Medier og Kultur (EACEA)
 Appellanten har nedlagt følgende påstande
 —
 Rettens dom af 21.oktober 2010 i sag T-439/08 ophæves.
 —
 Forvaltningsorganet for Undervisning, Audiovisuelle Medier og Kultur (EACEA)‧s afgørelse af 1. august 2008, hvorved det nægter sagsøgeren aktindsigt i visse dokumenter i sag nr. 07/0122 vedrørende støtte tildelt University of Cyprus til et Jean Monnet-ekspertisecenter, annulleres.
 —
 Kommissionens beslutning K(2007) 3749 af 8. august 2007 om en konkret beslutning om tilsagn om støtte inden for rammerne af programmet Livslang læring, herunder dets delprogram Jean Monnet, annulleres.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 Til støtte for appellen har appellanten påberåbt sig en række anbringender.
 Kalliope Agapiou Joséphides har gjort gældende, at Retten har tilsidesat appellantens generelle personlige ret til aktindsigt i dokumenter, der vedrører appellanten, gennemsigtighedsprincippet i artikel 1, stk. 2, og artikel 6 TEU, artikel 255 EF og Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (artikel 8, artikel 41, stk. 2, litra b), 42 og artikel 52, stk. 6). Retten begik således en procedurefejl ved at se bort fra appellantens henvisninger til chartret om grundlæggende rettigheder under retsmødet og ved at se bort fra konklusionerne af 3. juni 2009 fra Republikken Cyperns Ombudsmand om University of Cyprus’ afslag på aktindsigt i de samme omstridte dokumenter som dem, indstævnte råder over.
 Appellanten har påberåbt sig en af Retten begået retlig fejl, idet den dels fastslog, at Forvaltningsorganet for Undervisning, Audiovisuelle Medier og Kultur (EACEA) havde kompetence til at behandle den genfremsatte begæring om aktindsigt i dokumenterne, dels forkastede ulovlighedsindsigelsen rejst af appellanten mod afgørelsen truffet af EACEA’s styrelseskomité.
 Appellanten har endvidere gjort gældende, at der foreligger tilsidesættelse af adskillige bestemmelser i forordning (EF) nr. 1049/2001 (1), som Retten fortolkede for restriktivt og under tilsidesættelse af de i retspraksis knæsatte principper.
 Appellanten har ligeledes påberåbt sig et anbringende om tilsidesættelse af loyalitetsprincippet, princippet om sammenhæng og princippet om god forvaltningsskik samt den principielle begrundelsespligt.
 Appellanten har endelig gjort gældende, at Retten begik en retlig fejl ved ikke at annullere Kommissionens beslutning K(2007) 3749 af 8. august 2008.
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1049/2001 af 30.5.2001 om aktindsigt i Europa-Parlamentets, Rådets og Kommissionens dokumenter (EFT L 145, s. 43).


text:
19.12.98 DA De Europñiske Fñllesskabers Tidende C 397/33
 les, og med valgt adresse i Luxembourg hos advokaterne talen om handelsrelaterede intellektuelle ejendomsrettighe-
 Arendt & Medernach, 8-10 rue Matthias Hardt. der).
 (1) Sag T-175/98, Una Film GmbH mod Parlamentet og Rådet.
 Sagsùgeren har nedlagt fùlgende påstande:
 1. Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/43/EF af
 6. juli 1998 om indbyrdes tilnñrmelse af medlemssta-
 ternes love og administrative bestemmelser om Sag anlagt den 29. oktober 1998 af JoseÂ Cuenda Guijarro
 reklame for tobaksvarer og sponsorering til fordel for m.fl. mod Rådet for Den Europñiske Union
 disse (EFT L 213 af 30.7.1998, s. 9) annulleres i hvert (Sag T-179/98)
 fald i det omfang, direktivet forbyder sponsorering og
 reklame vedrùrende varemñrker, som også er blevet (98/C 397/65)
 anvendt ved reklame for andre produkter end tobaks-
 produkter inden den 30. juli 1998.
 (Processprog: fransk)
 2. De sagsùgte pålñgges sagens omkostninger. Ved De Europñiske Fñllesskabers Ret i Fùrste Instans er
 der den 29. oktober 1998 anlagt sag mod Rådet for Den
 Europñiske Union af JoseÂ Cuenda Guijarro, Eva Hellgren,
 Petri Samuli Laaksonen, Hans Lund, Daniel Marlier,
 Sùgsmålsgrunde og vñsentligste argumenter: Maria Augusta Santos, Agneta Sederowsky, NoeÂ Youssou-
 roum og Jacqueline Willems, alle Belgien, ved advokaterne
 Jean-NoeÈl Louis og FrancËoise Parmentier, Bruxelles, og
 med valgt adresse i Luxembourg hos Fiduciaire Myson
 Sagsùgerne er schweiziske selskaber. Den fùrste sagsùger er SARL, 30, rue de Cessange.
 indehaver af rettighederne til varemñrket »Davidoff« for
 ikke-tobaksprodukter og giver licens over hele verden til
 fremstilling af sine diversificerede produkter under vare- Sagsùgeren har nedlagt fùlgende påstande:
 mñrket »Davidoff« og de varemñrker, som er knyttet her-
 til. Den anden sagsùger er indehaver af rettighederne til
 varemñrket »Davidoff« for tobaksprodukter, herunder Ð Rådets afgùrelse af 12. januar 1998 annulleres.
 tobaksartikler såsom lightere.
 Ð Sagsùgte tilpligtes at afholde sagens omkostninger.
 Oprindelig solgtes der alene tobaksprodukter under vare-
 mñrket »Davidoff«, men der sñlges nu mange forskellige Sùgsmålsgrunde og vñsentligste argumenter:
 varer under dette mñrke, som regel produkter, der frem-
 stilles af licenstagere, såsom kosmetikvarer, spiritus, lñder-
 artikler, slips, ure, briller mv. Ifùlge sagsùgerne er der Sagsùgerne, der er tjenestemñnd ved Rådet for Den Euro-
 vñsentlig forskel på reklamen for tobaksprodukter og for pñiske Union, har konstateret, at der er fejl, mangler eller
 de ùvrige diversificerede produkter, og reklamen for de misligholdelser i bygningen Justus Lipsius, hvor de udfùrer
 sidstnñvnte produkter vil ikke give associationer til »Davi- deres tjeneste.
 doff«-tobaksprodukter.
 Efter at have ivñrksat adskillige uformelle foranstaltninger
 har de indgivet en udtrykkelig ansùgning om fùlgende:
 Sagsùgerne anfùrer, at det er nùdvendigt for dem, at licens-
 tagerne også fremover kan reklamere for licensproduk-
 terne for at kunne sikre de diversificerede Davidoff-pro- Ð Udnñvnelse af en sagkyndig i fñllesskab med persona-
 dukters fortsatte beståen og de arbejdspladser, hvor pro- lereprñsentanterne, som efter at have gennemgået alle
 dukterne fremstilles. dokumenterne vedrùrende Justus Lipsius-bygningen
 skal påtage sig at fastslå enhver fejl eller mangel, som
 bygningen lider af, og som er til fare for personalet og
 de besùgendes sikkerhed, samt angive de egnede arbej-
 Sagsùgerne stùtter sig på tilsvarende retlige argumenter, der med henblik på at udbedre nñvnte situation og
 som de har fremfùrt i sag T-175/98 (1). Herudover gùr de kontrollere deres korrekte udfùrelse.
 gñldende, at der foreligger magtfordrejning, tilsidesñttelse
 af andre grundrettigheder (pressefriheden, navneretten som
 et udslag af »personlighedsretten« (Persönlichkeitsrecht), Ð Rådet tilpligtes at udfùre eller lade udfùre alle de
 kravet på ligebehandling, retten til fri erhvervsudùvelse) arbejde, som nñvnte sagkyndige finder nùdvendige
 samt en tilsidesñttelse af TRIPS-aftalen (Agreement on med henblik på at bringe bygningen i korrekt stand
 trade-related aspects of intellectual property rights; af- efter den sagkyndiges udtalelser.
 ---pagebreak--- C 397/34 DA De Europñiske Fñllesskabers Tidende 19.12.98
 Ð Bygningen Justus Lipsius bringes ufortùvet i en sådan 50 102 BEF, svarende til 2/3 af de bosñttelsespenge,
 stand, således at den opfylder alle fñllesskabsretlige og der blev udbetalt, da hun tiltrådte i tjenesten, annulle-
 belgiske byggelove og -forskrifter. res.
 Ð Vedtagelse af effektive foranstaltninger med henblik på Ð CEDEFOP tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 oplysning og uddannelse af personalet i sikkerheds-
 spùrgsmål.
 Sùgsmålsgrunde og vñsentligste argumenter:
 Ansùgningen blev udtrykkeligt afslået den 12. januar
 1998. Den 1. april 1997 tiltrådte sagsùgeren i henhold til en to-
 årig kontrakt en stilling ved CEDEFOP som midlertidig
 Sagsùgerne gùr gñldende, at Rådet som arbejdsgiver er ansat som sekretñr i lùnklasse C 5. I henhold til artikel 24,
 forpligtet til at sikre sikkerheden, sundheden og kvaliteten stk. 1, i ansñttelsesvilkårene for de ùvrige ansatte i Fñlles-
 af miljùet på det sted, hvor dens tjenestemñnd arbejder. skaberne modtog hun bosñttelsespenge.
 Sagsùgerne har til stùtte for deres sùgsmål påberåbt sig et Ved skrivelse af 28. januar 1998 tilbùd Kommissionen
 enkelt anbringende, som er en tilsidesñttelse af omsorgs- hende ansñttelse som maskinskriver i Generaldirektorat XI
 pligten og forpligtelsen til bistand, tilsidesñttelse af anord- (GD XI). Efter at have accepteret dette tilbud opsagde sag-
 ningen om bygninger i Bruxelles og omegn, tilsidesñttelse sùgeren ved skrivelse af 31. januar 1998 sin stilling med
 af sikkerhedsreglerne, af beskyttelsen af sundheden og det varsel, der var fastsat i artikel 8 i hendes kontrakt.
 kvaliteten af miljùet på arbejdsstederne samt udùvelse af Dette varsel, der var på to måneder, begyndte at lùbe den
 et åbenbart fejlskùn. 1. februar 1998 og udlùb den 31. marts 1998. Sagsùgeren
 tiltrådte sin stilling ved GD XI den 1. april 1998.
 Til stùtte for sine påstande gùr sagsùgeren gñldende, at
 hun har vñret i Fñllesskabernes tjeneste uafbrudt siden
 1. april 1997. Det er hendes opfattelse, at det er en over-
 trñdelse af artikel 5, stk. 5, i bilag VII til vedtñgten, at
 Sag anlagt den 30. oktober 1998 af Elizabeth Cotrim mod sagsùgte har besluttet at gennemfùre tilbagesùgning af to
 Det Europñiske Center for Udvikling af Erhvervsuddan- tredjedele af de bosñttelsespenge, som blev udbetalt ved
 nelse (CEDEFOP) sagsùgerens tiltrñdelse i tjenesten. Ved at antage, at sag-
 (Sag T-180/98) sùgeren efter eget ùnske forlod Fñllesskabernes tjeneste,
 da hun overgik fra CEDEFOP til Kommissionen, har sag-
 (98/C 397/66) sùgte foretaget et åbenbart urigtigt skùn, når henses til
 vedtñgten, der gñlder for sagsùgte, og den opgave, sag-
 (Processprog: fransk) sùgte er blevet tildelt.
 Ved De Europñiske Fñllesskabers Ret i Fùrste Instans er Det er sagsùgerens opfattelse, at Kommissionens tilbage-
 der den 30. oktober 1998 anlagt sag mod Det Europñiske holdelse af to tredjedele af de bosñttelsespenge, der er ble-
 Center for Udvikling af Erhvervsuddannelse af Elizabeth vet udbetalt til sagsùgeren, er en overtrñdelse af vedtñg-
 Cotrim, Winksele (Belgien), ved advokaterne Jean-NoeÈl tens artikel 85, når henses til sagsùgtes faste praksis, som
 Louis og FrancËoise Parmentier, Bruxelles, og med valgt stemmer overens med Kommissionens, om at betale de
 adresse i Luxembourg hos Fiduciaire Myson SARL, 30, samlede bosñttelsespenge til sine midlertidigt ansatte ved
 rue de Cessange. ansñttelsen af disse.
 Sagsùgeren har nedlagt fùlgende påstande:
 Subsidiñrt gùr sagsùgeren gñldende, at det i henhold til
 artikel 5, stk. 5, i bilag VII til vedtñgten er ulovligt, at
 Ð CEDEFOP's afgùrelse af 9. marts 1998, hvorved det sagsùgte krñver tilbagebetaling af mere end halvdelen af
 krñves, at sagsùgeren tilbagebetaler et belùb på de bosñttelsespenge, som er blevet udbetalt til hende.


text:
20.10.2007
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 247/17
 Appel iværksat den 3. august 2007 af Mebrom NV til prøvelse af dom afsagt af Retten i Første Instans (Anden Afdeling) den 22. maj 2007 i sag T-198/05, Mebrom NV mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 (Sag C-374/07 P)
 (2007/C 247/22)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Appellant: Mebrom NV (ved avocat K. van Maldegem og avocat C. Mereu)
 Den anden part i appelsagen: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Appellanten har nedlagt følgende påstande
 —
 Appellen antages til realitetsbehandling og appellanten gives medhold
 —
 Retten i Første Instans' dom af 22. maj 2007 i sag T-198/05 ophæves
 —
 Appellantens påstand i sag T-198/05 antages til realitetsbehandling og tages til følge
 —
 Appellantens påstand om erstatning fremsat for Retten i Første Instans tages til følge eller, subsidiært, sagen hjemvises til Retten i Første Instans til realitetsbehandling, og
 —
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber tilpligtes at betale omkostningerne ved begge retsinstanser
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Appellanten har gjort gældende, at den anfægtede dom skal ophæves af følgende grunde:
 Fordrejning af de faktiske omstændigheder og beviser og åbenbart fejlagtig retlig vurdering af de faktiske omstændigheder:
 —
 Fejlagtig vurdering af spørgsmål og svar, der var fremlagt som bevis i form af spørgeskemaer
 —
 Fejlagtig vurdering af spørgeskemaerne vedrørende den årstidsbestemte brug af methylbromid
 —
 Udeladelse af salgstallene, fremlagt af appellanten og åbenbar forveksling af salgs- og importtallene fremlagt af henholdsvis appellanten og appelindstævnte
 —
 Undladelse af korrekt vurdering af salgstallene
 —
 Modstridende og usammenhængende retlig vurdering af de faktiske omstændigheder
 —
 Undladelse af at vurdere beviserne ud fra en samlet og sammenhængende synsvinkel
 Fejlagtig anvendelse af den retlige betingelse om godtgørelse af faktisk lidt skade
 —
 Forveksling af beviserne for skade med beviserne for skadens omfang
 —
 Forveksling af vurderingen af, om der er lidt skade med vurderingen af om der foreligger kausalitet
 —
 Krav om godtgørelse af, at skaden ikke kunne udbedres.
 Retten i Første Instans lagde en uforholdsmæssig og ubegrundet bevisbyrde på appellanten.
 Usammenhængende begrundelse.
 Processuelle fejl med hensyn til anvendelsen af den retlige betingelse vedrørende antagelsen af nye beviser under sagens gang.
 Tilsidesættelse af retten til forsvar, retten til en retfærdig rettergang og ligestilling af parterne.


text:
20.5.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 121/4
 Sag anlagt den 24. februar 2006 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Hellenske Republik
 (Sag C-112/06)
 (2006/C 121/07)
 Processprog: græsk
 Parter
 Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved M. Konstantinidis, som befuldmægtiget)
 Sagsøgt: Den Hellenske Republik
 Sagsøgerens påstande
 a)
 Sagsøgeren har nedlagt påstand om, at Den Hellenske Republik har tilsidesat forpligtelser, som påhviler den i henhold til artikel 4 og 8 i Rådets direktiv 75/442/EØF (1) om affald, som ændret ved direktiv 91/156/EØF (2) samt artikel 14, litra b), i direktiv 99/31/EF (3) om deponering af affald, idet Den Hellenske Republik ikke har truffet de nødvendige foranstaltninger med henblik på at sikre, at
 —
 affald på affaldspladser beliggende i Mesomouri og i Kouropiotos på Kreta bortskaffes, uden at menneskets sundhed bringes i fare og uden skade for miljøet,
 —
 affald på affaldspladser i Mesomouri og i Kouropiotos overlades til en privat eller offentlig indsamler eller til en virksomhed, som varetager bortskaffelse af affald
 —
 affaldspladsen i Mesomouri, som ikke har opnået tilladelse til fortsat drift, snarest muligt lukkes ned og pålægges at følge den nødvendige procedure med henblik på fortsat drift og virksomhed.
 b)
 Den Hellenske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 1.
 Kommissionen finder, at bortskaffelsen af affald på affaldspladserne i Mesomouri og Kouropiotos på Kreta foretages i strid med de forpligtelser, som påhviler Den Hellenske Republik i henhold til artikel 4 og 8 i direktiv 75/442/EØF om affald, som ændret ved direktiv 91/156/EØF, samt artikel 14, litra b), i direktiv 99/31/EF om deponering af affald.
 2.
 For så vidt angår pladsen for ukontrolleret bortskaffelse af affald i Mesomouri fastslog Kommissionens sagkyndige efter en kontrol, at der dér var deponeret 90 000 ton affald som udgør en fare for menneskers sundhed og kan skade miljøet. Kommissionen fastslår desuden, at de græske myndigheder ikke har truffet de nødvendige foranstaltninger til at sikre, at det deponerede affald i Mesomouri overlades til en privat eller offentlig indsamler eller til en virksomhed, som varetager bortskaffelse af affald.
 Kommissionen hævder, at de græske myndigheder har truffet afgørelse om, at pladsen i Mesomouri skal ophøre med sin virksomhed, fordi en reparation heraf var tiltrængt, og det var nødvendigt at træffe konkrete foranstaltninger med henblik på dens efterfølgende drift og virksomhed. Kommissionen har anført, at denne afgørelse ikke indeholdt nogen fast tidsplan for at opfylde direktivets krav, og endnu ikke er blevet iværksat på grund af manglende midler til dens gennemførelse.
 3.
 For så vidt angår den ældre affaldsplads i Kouropiotos fremgik det af en kontrol gennemført af Kommissionens sagkyndige, at affaldspladsen ikke var blevet repareret og udviste mulige farer for menneskers sundhed og miljøet. Ved kontrollen konstateredes navnlig følgende mangler: 1) degradering på grund af oversvømmelse af hovedparten af grundbelægningen, 2) pladsen udviste manglende stabilitet og fasthed på grund af nedslidning, 3) afbrænding af det eksisterende skrald på affaldspladsen, som kunne indebære giftige dampe. Kommissionen har desuden anført, at de græske myndigheder ikke har truffet de nødvendige foranstaltninger til at sikre, at affald fra Kouropiotos overlades til en privat eller offentlig indsamler eller til en virksomhed, som varetager bortskaffelsen af affald.
 (1) EFT L 194 af 25.7.1975, s. 39.
 (2) EFT L 78 af 26.3.1991, s. 39.
 (3) EFT L 182 af 16.7.1999, s. 1.


text:
11 . 1 . 97 DA | De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr . C 9 / 1
 I
 (Meddelelser)
 DOMSTOLEN
 DOMSTOLEN
 DOMSTOLENS DOM ter en overførsel af forvaltningsopgaver fra en kommune
 af 15 . oktober 1996 til et kommunalt forvaltningsfœllesskab som omhandlet i
 hovedsagen.
 i sag C-298/94, Annette Henke mod Gemeinde Schierke
 og Verwaltungsgemeinschaft » Brocken « ( anmodning om f 1 ) EFT nr. C 351 af 10 . 12 . 1994, s . 10 .
 præjudiciel afgørelse fra Arbeitsgericht Halberstadt ) i 1 )
 (Varetagelse af arbejdstagernes rettigheder i forbindelse
 med overførsel af virksomheder — overdragelse af be
 stemte forvaltningsopgaver fra en kommune til et organ
 oprettet af flere kommuner i dette øjemed) DOMSTOLENS DOM
 ( 97/C 9/01 ) (Femte Afdeling )
 af 17 . oktober 1996
 (Processprog: tysk) in de forenede sager C-283/94, C-291/94 og C-292/94,
 Denkavit Internationaal BV ( C-283/94 ), VITIC Amster
 dam BV ( C-291/94 ) og Voormeer BV ( C-292/94 ), mod
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive
 Bundesamt fur Finanzen, ( anmodning om præjudiciel af
 offentliggjort i Samling af Afgørelser)
 gørelse fra Finanzgericht Köln) ( ] )
 (Harmonisering af skattelovgivningerne — beskatning af
 I sag C-298/94, angående en anmodning, som Arbeitsge virksomheders udbytte — moder- og datterselskaber)
 richt Halberstadt (Tyskland) i medfør af EF-traktatens
 artikel 177 har indgivet til Domstolen for i den for nævnte ( 97/C 9/02 )
 ret verserende sag, Annette Henke mod Gemeinde Schierke
 og Verwaltungsgemeinschaft » Brocken «, at opnå en præju (Processprog: tysk)
 diciel afgørelse vedrørende fortolkningen af artikel 1 ,
 stk. 1 , i Rådets direktiv 77/187/EØF af 14. febru ar 1977 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive
 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om vareta offentliggjort i Samling af Afgørelser)
 gelse af arbejdstagernes rettigheder i forbindelse med over
 førsel af virksomheder, bedrifter eller dele af bedrifter I de forenede sager C-283/94 , C-291/94 og C-292/94 , an
 ( EFT nr. L 61 af 5 . 3 . 1977, s. 26 ), har Domstolen, sam gående anmodninger, som Finanzgericht Köln (Tyskland ) i
 mensat af præsidenten, G. C. Rodríguez Iglesias, afdelings medfør af EF-traktatens artikel 177 har indgivet til Dom
 formændene G. F. Mancini, J. C. Moitinho de Almeida og stolen for i de for nævnte ret verserende sager, Denkavit
 J. L. Murray samt dommerne R J. G. Kapteyn, D. A. O. Internationaal BV ( C-283/94 ), VITIC Amsterdam BV (C
 Edward, J.-R Puissochet ( refererende dommer ), G. Hirsch 291 /94 ) og Voormeer BV ( C-292/94 ), mod Bundesamt für
 og H. Ragnemalm; generaladvokat: C. O. Lenz; justitsse Finanzen, at opnå en præjudiciel afgørelse vedrørende for
 kretær: ekspeditionssekretær H. A. Rühl, den 15 . oktober tolkningen af artikel 3 og 5 i Rådets direktiv 90/435/EØF
 1996 afsagt dom, hvis konklusion lyder således : af 23 . juli 1990 om en fælles beskatningsordning for mo
 der- og datterselskaber fra forskellige medlemsstater ( EFT
 nr. L 225 af 20 . 8 . 1990, s . 6 ), har Domstolen ( Femte Af
 Artikel 1 , stk. 1 , i Rådets direktiv 77/187/EØF af 14. fe deling ), sammensat af afdelingsformanden, J. C. Moitinho
 bruar 1977 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning de Almeida, og dommerne L. Sevón, D. A. O. Edward, R
 om varetagelse af arbejdstagernes rettigheder i forbindelse Jann ( refererende dommer ) og M. Wathelet; generaladvo
 med overførsel af virksomheder, bedrifter eller dele af be kat: F. G. Jacobs; justitssekretær: fuldmægtig L. Hewlett,
 drifter, skal fortolkes således, at begrebet » overførsel af den 17. oktober 1996 afsagt dom, hvis konklusion lyder
 virksomheder, bedrifter eller dele af bedrifter« ikke omfat således :
 ---pagebreak--- Nr. C 9/2 1 DA I De Europæiske Fællesskabers Tidende . 1 . 97
 1 ) Medlemsstaterne kan ikke betinge ydelse af skattefor Hanseatische Industrie-Beteiligungen GmbH ved advokat
 delen i artikel 5, stk . 1 , i Rådets direktiv 90/435/EØF Gerhard Wiedemann mod og Bremer Vulkan Verbund AG
 af 23 . juli 1990 om en fælles beskatningsordning for ved advokat Hans-Jürgen Rabe mod Kommissionen for De
 moder- og datterselskaber fra forskellige medlemsstater Europæiske Fællesskaber ved Ben Smulders og Jürgen
 af, at moderselskabet på tidspunktet for udlodning af Grunwald, Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuld
 udbyttet har haft en andel på mindst 25 % af kapitalen mægtigede, angående en påstand om annullation af Kom
 i datterselskabet mindst i den af medlemsstaten i med missionens beslutning 93/412/EØF af 6 . april 1993 om
 før af direktivets artikel 3, stk. 2, fastsatte periode. støtte fra den tyske regering til HIBEG og fra HIBEG via
 Det tilkommer medlemsstaterne at opstille regler til Krupp GmbH til Bremer Vulkan AG for at lette salget af
 sikring af, at minimumsperioden overboldes i overens Krupp Atlas Elektronik GmbH fra Krupp GmbH til Bre
 stemmelse med procedurerne i deres nationale ret. Un mer Vulkan AG ( EFT nr. L 185 af 28 . 7. 1993 , s . 43 ), har
 der alle omstændigheder er medlemsstaterne ikke i Domstolen ( Sjette Afdeling), sammensat af afdelingsfor
 henhold til direktivet forpligtede til straks at yde skat manden, G. F. Mancini, og dommerne C. N. Kakouris ( re
 tefritagelsen, når moderselskabet ensidigt forpligter sig fererende dommer) og P. J. G. Kapteyn; generaladvokat:
 til at overholde minimumskravet til varigheden af be G. Cosmas; justitssekretær: ekspeditionssekretær H. A.
 siddelsen af andelen. Rühl, den 24 . oktober 1996 afsagt dom, hvis konklusion
 lyder således:
 2 ) Når den medlemsstat har udnyttet beføjelsen i oven
 nævnte direktivs artikel 3 , stk . 2, kan moderselskaber 1 ) Kommissionens beslutning 93/412/EØF af 6. april
 umiddelbart påberåbe sig rettighederne i direktivets 1993 om støtte fra den tyske regering til HIBEG og
 artikel S, stk. 1 og 3, ved de nationale retsinstanser, fra HIBEG via Krupp GmbH til Bremer Vulkan AG
 for så vidt disse selskaber opfylder det mindstekrav til for at lette salget af Krupp Atlas Elektronik GmbH fra
 besiddelsens varighed, som medlemsstaten har fastsat. Krupp GmbH til Bremer Vulkan AG annulleres.
 3 ) En medlemsstat, som ved gennemførelsen af oven 2 ) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber betaler
 nævnte direktiv retsstridigt har bestemt, at den i med sagens omkostninger.
 før af artikel 3, stk . 2, fastsatte minimumsperiode for
 besiddelse af kapitalandelen skal være tilbagelagt, når
 f 1 ) EFT nr. C 222 af 18 . 8 . 1993 , s . 8 , og EFT nr. C 137 af 3 . 6 .
 der sker udlodning af det udbytte, som er omfattet af 1995 , s . 9 .
 skattefordelen i artikel 5, ikke i henhold til fælles
 skabsretten er forpligtet til at erstatte moderselskabet
 det tab, det måtte have lidt som følge heraf.
 (!) EFT nr. C 351 af 10 . 12 . 1994 , s. 8 og 10.
 DOMSTOLENS DOM
 ( Sjette Afdeling)
 af 24 . oktober 1996
 DOMSTOLENS DOM i sag C-435/93 , Francina Johanna Maria Dietz mod Stich
 ( Sjette Afdeling ) ting Thuiszorg Rotterdam ( anmodning om præjudiciel af
 gørelse fra Kantongerecht, Rotterdam ) ( 1 )
 af 24 . oktober 1996
 (Lige løn til mænd og kvinder — ret til at være omfattet
 in de forenede sager C-329/93 , C-62/95 og C-63/95 , For af en erhvervstilknyttet pensionsordning — pensionsrettig
 bundsrepublikken Tyskland m.fl. mod Kommissionen for heder — deltidsbeskæftiget)
 De Europæiske Fællesskaber 0 )
 ( 97IC 9/04 )
 (Statsstøtte — garanti stillet af offentlige myndigheder in
 direkte til fordel for et skibsværft med henblik på erhver
 velse af en virksomhed fra en anden sektor — spredning af (Processprog: nederlandsk)
 støttemodtagerens aktiviteter — tilbagesøgning)
 ( 97/C 9/03 ) (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive
 offentliggjort i Samling af Afgørelser)
 (Processprog: tysk)
 I sag C-435/93 , angående en anmodning, som Kantonge
 recht, Rotterdam, i medfør af EF-traktatens artikel 177
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive har indgivet til Domstolen for i den for nævnte ret verse
 offentliggjort i Samling af Afgørelser) rende sag, Francina Johanna Maria Dietz mod Stichting
 Thuiszorg, Rotterdam, at opnå en præjudiciel afgørelse
 I de forenede sager C-329/93 , C-62/95 og C-63/95 , For vedrørende fortolkningen af EØF-traktatens artikel 119
 bundsrepublikken Tyskland ved Ministerialrat Ernst Ro samt af protokol nr. 2 ad artikel 119 i traktaten om opret
 der, Forbundsøkonomiministeriet, som befuldmægtiget, telse af Det Europæiske Fællesskab, der er knyttet som


text:
26.1.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 26/32
 Rettens kendelse af 11. november 2014 — LemonAid Beverages mod KHIM — Pret a Manger (Europe) (Lemonaid)
 (Sag T-298/13) (1)
 ((EF-varemærker - ugyldighedssag - tilbagetagelse af ugyldighedsbegæringen - ufornødent at træffe afgørelse i sagen))
 (2015/C 026/40)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: LemonAid Beverages GmbH (Hamborg, Tyskland) (ved advokaterne U. Lüken og J. Natzel og solicitor P. Brownlow)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (ved A. Folliard-Monguiral, som befuldmægtiget)
 Den anden part i sagen for appelkammeret ved Harmoniseringskontoret og intervenient ved Retten: Pret a Manger (Europe) Ltd (London, Det forenede Kongerige) (ved advokat A. Tsoutsanis og solicitor S. Croxon)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelse truffet den 13. marts 2013 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 276/2012-2) vedrørende en ugyldighedssag mellem Pret à Manger (Europe) Ltd og LemonAid Beverages GmbH.
 Konklusion
 1)
 Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
 2)
 LemonAid Beverages GmbH og Pret a Manger (Europe) Ltd bærer deres egne omkostninger og betaler hver især halvdelen af Harmoniseringskontorets omkostninger.
 (1) EUT C 215 af 27.7.2013.


text:
12.11.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 281/25
 Sag anlagt den 17. august 2005 — De Geest/Rådet
 (Sag T-318/05)
 (2005/C 281/46)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Johan De Geest (Rhode-St-Genèse, Belgien) [ved: avocats S. Orlandi, X. Martin, A. Coolen, J.-N. Louis og E. Marchal]
 Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union
 Sagsøgerens påstande
 —
 Annullation af Rådets afgørelse af 3. januar 2005 om afslag på sagsøgerens anmodning om at blive ansat i lønklasse A6 eller A7, efter den 1. maj 2004 benævnt A*10 og A*8.
 —
 Rådet tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 De af sagsøgeren påberåbte søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter er identiske med dem, der er påberåbt i sag T-164/05, De Geest mod Rådet (1).
 (1) EUT C 171 af 9.7.2005, s. 28.