text:
7.1.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 6/14
 Rettens dom af 15. november 2011 — Abbott Laboratories mod KHIM (RESTORE)
 (Sag T-363/10) (1)
 (EF-varemærker - ansøgning om EF-ordmærket RESTORE - absolutte registreringshindringer - beskrivende karakter - artikel 7, stk. 1, litra c), i forordning (EF) nr. 207/2009 - mangel på fornødent særpræg - artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 207/2009 - tilsidesættelse af retten til kontradiktion - begrundelsespligt - artikel 75, første og andet punktum, i forordning nr. 207/2009)
 2012/C 6/24
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: Abbott Laboratories (Abbot Park, Illinois, De Forenede Stater) (ved advokaterne M. Kinkeldey, S. Schäffler og J. Springer)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (ved R. Manea, som befuldmægtiget)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelse truffet den 9. juni 2010 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1560/2009-1) vedrørende ansøgning om registrering af ordmærket RESTORE som EF-varemærke
 Konklusion
 1)
 Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
 2)
 Abbott Laboratories betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 288 af 23.10.2010.


text:
14.8.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 221/17
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal de grande instance de Nanterre (Frankrig) den 12. maj 2010 — Société Tereos — Union de coopératives agricoles à capital variable mod Directeur général des douanes et droits indirects, Receveur principal des douanes et droits indirects de Gennevilliers
 (Sag C-234/10)
 ()
 2010/C 221/28
 Processprog: fransk
 Den forelæggende ret
 Tribunal de grande instance de Nanterre
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Société Tereos — Union de coopératives agricoles à capital variable
 Sagsøgt: Directeur général des douanes et droits indirects, Receveur principal des douanes et droits indirects de Gennevilliers
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Skal artikel 15, stk. 1, litra d), i forordning nr. 1260/2001 (1) fortolkes således, at det med henblik på beregning af det gennemsnitlige tab for alle kategorier eksporteret sukker er nødvendigt at dele beløbet for de faktiske udgifter med beløbet for de eksporterede mængder, uanset om der reelt er betalt restitution for disse mængder eller ej?
 2)
 Er forordning nr. 1193/2009 (2) ugyldig i lyset af artikel 15 i Rådets forordning nr. 1260/2001, for så vidt som den fastsætter en produktionsafgift for sukker, beregnet ud fra et gennemsnitligt tab i en beregning, hvori der, for så vidt angår sukker der eksporteres i forarbejdede produkter, foretages en gennemgang mellem enhedsbeløbet for eksportrestitutionen for disse produkter og de samlede eksporterede mængder, herunder de mængder, der er eksporteret uden at modtage restitution, og ikke en deling af de udgifter, der rent faktisk er betalt, med beløbet for de eksporterede mængder med eller uden restitution?
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 1260/2001 af 19.6.2001 om den fælles markedsordning for sukker (EFT L 178, s. 1).
 (2) Kommissionens forordning (EF) nr. 1193/2009 af 3.11.2009 om berigtigelse af forordning (EF) nr. 1762/2003, (EF) nr. 1775/2004, (EF) nr. 1686/2005 og (EF) nr. 164/2007 og om fastsættelse af produktionsafgifterne i sukkersektoren for produktionsåret 2002/03, 2003/04, 2004/05, 2005/06 (EUT L 321, s. 1).

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
7.11.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 267/24
 Appel iværksat den 23. maj 2008 af Nuova Agricast Srl til prøvelse af kendelse afsagt den 12. marts 2008 af Retten i Første Instans (Femte Afdeling) i sag T-443/07, Nuova Agricast Srl mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 (Sag C-225/08 P)
 2009/C 267/41
 Processprog: italiensk
 Parter
 Appellant: Nuova Agricast Srl (ved avvocato M.A. Calabrese)
 Den anden part i appelsagen: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Domstolen (Ottende Afdeling) har ved kendelse af 29. juni 2009 afvist appellen.


text:
12.1.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 7/2
 Domstolens dom (Første Afdeling) af 5. november 2014 — Österreichischer Gewerkschaftsbund mod Verband Österreichischer Banken und Bankiers (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Oberster Gerichtshof — Østrig)
 (Sag C-476/12) (1)
 ((Præjudiciel forelæggelse - socialpolitik - rammeaftale om deltidsarbejde - princippet om forbud mod forskelsbehandling - børnetillæg fastsat ved kollektiv overenskomst - beregning af det tillæg, der udbetales til deltidsansatte, i henhold til princippet om pro rata temporis))
 (2015/C 007/02)
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Oberster Gerichtshof
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Österreichischer Gewerkschaftsbund
 Sagsøgte: Verband Österreichischer Banken und Bankiers
 Konklusion
 § 4, stk. 2, i rammeaftalen om deltidsarbejde, der blev indgået den 6. juni 1997, som findes i bilaget til Rådets direktiv 97/81/EF af 15. december 1997 om rammeaftalen vedrørende deltidsarbejde, der er indgået af UNICE, CEEP og EFS, som ændret ved Rådets direktiv 98/23/EF af 7. april 1998, skal fortolkes således, at princippet om pro rata temporis finder anvendelse på beregningen af et børnetillæg, der udbetales af arbejdsgiveren til en deltidsansat i henhold til en kollektiv overenskomst, som den, der gælder for de ansatte i banker og hos bankierer i Østrig.
 (1) EUT C 32 af 2.2.2013.


text:
29.4.2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 122/17
 Slettelse af sag C-380/97 (1) Slettelse af sag C-395/97 (1)
 (2000/C 122/33) (2000/C 122/36)
 Ved kendelse af 20. januar 2000 har præsidenten for De Ved kendelse af 1. februar 2000 har præsidenten for De
 Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-380/97, Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-395/97,
 Emesa Sugar (Free Zone) N.V. mod Kongeriget Nederlandene Landesgrundverkehrsreferent der Tiroler Landesregierung mod
 m.fl. (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Arrondisse- Herbert Kappes og Edwin Neuner (anmodning om præjudiciel
 mentsrechtbank, Haag), skal slettes af registeret. afgørelse fra Oberster Gerichtshof), skal slettes af registeret.
 (1) EFT C 387 af 20.12.1997.
 (1) EFT C 26 af 24.1.1998.
 Slettelse af sag C-345/97 (1)
 (2000/C 122/34) Slettelse af sag C-290/99 (1)
 Ved kendelse af 27. januar 2000 har præsidenten for De (2000/C 122/37)
 Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-345/97,
 Forbundsrepublikken Tyskland mod Rådet for Den Europæiske
 Union, skal slettes af registeret. Ved kendelse af 3. februar 2000 har præsidenten for De
 Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-290/99,
 Rådet for Den Europæiske Union mod Martin Bangemann,
 (1) EFT C 357 af 22.11.1997. skal slettes af registeret.
 (1) EFT C 314 af 30.10.1999.
 Slettelse af sag C-407/97 (1)
 (2000/C 122/35)
 Ved kendelse af 31. januar 2000 har præsidenten for De Slettelse af sag C-288/98 (1)
 Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-407/97,
 Landesgrundverkehrsreferent der Tiroler Landesregierung mod
 1. Adolf Sparber, 2. Firma Atelier Delta Entwurf- und Planungs- (2000/C 122/38)
 gesellschaft mbH under likvidation, 3. Hans-Eberhard Junkers-
 dorf og 4. Maria-Margareta Junkersdorf (anmodning om Ved kendelse af 18. februar 2000 har præsidenten for De
 præjudiciel afgørelse fra Oberster Gerichtshof), skal slettes af Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-288/98,
 registeret. Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS) mod Mario
 Maraldi SpA (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Corte
 Suprema di Cassazione), skal slettes af registeret.
 (1) EFT C 41 af 7.2.1998.
 (1) EFT C 278 af 5.9.1998.


text:
18.7.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 260/11
 Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 26. maj 2016 – Valsts ieņēmumu dienests mod SIA »Latvijas propāna gāze« (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Augstākā tiesa – Letland)
 (Sag C-286/15) (1)
 ((Præjudiciel forelæggelse - fælles toldtarif - tarifering - kombineret nomenklatur - pos. 2711 - jordoliegas og andre gasformige carbonhydrider - materiale, der er karaktergivende - jordoliegas i flydende tilstand))
 (2016/C 260/14)
 Processprog: lettisk
 Den forelæggende ret
 Augstākā tiesa
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Valsts ieņēmumu dienests
 Sagsøgt: SIA »Latvijas propāna gāze«
 Konklusion
 1)
 Regel 2, litra b), og regel 3, litra b), i de almindelige tariferingsbestemmelser vedrørende den kombinerede nomenklatur, der er indeholdt i bilag I til Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 af 23. juli 1987 om told- og statistiknomenklaturen og den fælles toldtarif, som affattet ved henholdsvis Kommissionens forordning (EF) nr. 1031/2008 af 19. september 2008 og Kommissionens forordning (EF) nr. 948/2009 af 30. september 2009, skal fortolkes således, at for så vidt som alle bestanddele i en gasblanding såsom den i hovedsagen omhandlede jordoliegas i flydende tilstand tilsammen er karaktergivende for denne, hvorved det ikke er muligt at fastlægge den for blandingen karaktergivende bestanddel, og for så vidt som det under alle omstændigheder ikke er muligt at fastlægge den nøjagtige mængde af hver af bestanddelene i den omhandlede jordoliegas i flydende tilstand, skal en formodning om, at den bestanddel, der er karaktergivende for varen som omhandlet i regel 3, litra b), i disse almindelige tariferingsbestemmelser, er den med den største procentvise andel af blandingen, ikke anvendes.
 2)
 Den nævnte kombinerede nomenklatur skal fortolkes således, at en jordoliegas i flydende tilstand som den i hovedsagen omhandlede, der indeholder 0,32 % metan, ethan og ethylen, 58,32 % propan og propylen og ikke mere end 39,99 % butan og butylen, og for hvilken det ikke er muligt at fastlægge den af bestanddelene heri, der er karaktergivende, skal tariferes i underposition 2711 19 00 som »jordoliegas og andre gasformige carbonhydrider, i flydende tilstand, andre varer«.
 3)
 Artikel 218, stk. 1, litra d), i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2454/93 af 2. juli 1993 om visse gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 om indførelse af en EF-toldkodeks skal fortolkes således, at bestemmelsen ikke indebærer en forpligtelse for den, der angiver en jordoliegas i flydende tilstand som den i hovedsagen omhandlede, til nøjagtigt at angive den procentvise andel af den bestanddel, som denne jordoliegas i flydende tilstand hovedsagelig består af.
 (1) EUT C 270 af 17.8.2015.


text:
1.12.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 373/12
 Sag anlagt den 5. oktober 2012 — Moreda-Riviere Trefilerías mod Kommissionen
 (Sag T-440/12)
 2012/C 373/19
 Processprog: spansk
 Parter
 Sagsøger: Moreda-Riviere Trefilerías, SA (Gijón, Spanien) (ved advokaterne F. González Díaz og P. Herrero Prieto)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgerens påstande
 —
 Kommissionens afgørelse af 25. juli 2012 i sag COMP/38.344 — Forspændingsstål, annulleres i henhold til artikel 264 TEUF.
 —
 Kommissionen pålægges i medfør af artikel 24 i statutten for Den Europæiske Unions Domstol og artikel 64, stk. 3, litra d), i Rettens procesreglement, at fremlægge de dokumenter, beregninger og andre faktiske og/eller retlige omstændigheder, som den støttede sig på, da den godkendte Proderac, CB, ITAS, OriMartin, Siderúrgica Latina Martins anmodninger, som henviste til manglende betalingsevne, og/eller nedsættelse af den bøde, der er pålagt ArcelorMittal.
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Søgsmålsgrundene og de væsentligste argumenter er de samme som dem, der er gjort gældende i sag T-438/12, Global Steel Wire mod Kommissionen.


text:
23.11.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 344/66
 Sag anlagt den 30. september 2013 — Italien mod Kommissionen
 (Sag T-527/13)
 2013/C 344/121
 Processprog: italiensk
 Parter
 Sagsøger: Den Italienske Republik (ved avvocati dello Stato S. Fiorentino, P. Grasso og G. Palmieri, som befuldmægtiget)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgerens påstande
 —
 Kommissionens afgørelse K(2013) 4046 endelig af 17. juli 2013, som blev meddelt den 18. juli, om Italiens statsstøtte SA.33726 (11/C) [ex SA.33726 (11/NN)] (udsættelse af betalingen af mælkeafgifter i Italien), annulleres.
 —
 Subsidiært annulleres ovennævnte afgørelse for så vidt som den [artikel 2, litra b) og c)] udvider forpligtelsen til tilbagesøgning af den støtte, der følger af Rådets beslutning 2003/530/EF.
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Den italienske regering har anfægtet Kommissionens afgørelse K(2013) 4046 endelig af 17. juli 2013, som blev meddelt den 18. juli, om Italiens statsstøtte SA.33726 (11/C) [ex SA.33726 (11/NN)] (udsættelse af betalingen af mælkeafgifter i Italien).
 Med denne afgørelse har Kommissionen fastslået følgende:
 —
 Udsættelsen af betalingen af de rater, der forfaldt den 31. december 2010 for mælkeafgifter, som blev vedtaget i Italien netop i december 2010, udgør også som følge af sine anvendelsesregler, statsstøtte, der er uforenelig med det indre marked.
 —
 Den manglende overholdelse af betingelserne fastsat i Rådets beslutning 2003/530/EF, som følger af ovennævnte betalingsudsættelse, udgør statsstøtte, der er uforenelig med det indre marked.
 —
 Italien tilpligtes fra de af betalingsudsættelsen begunstigede at tilbagesøge ovennævnte uforenelige støtte tillagt renter.
 Sagsøgeren har til støtte for sit søgsmål påberåbt sig to anbringender.
 1)
 Første anbringende om en tilsidesættelse af artikel 3, stk. 7, i Kommissionens forordning (EF) nr. 1535/2007 af 20. december 2007 om anvendelse af EF-traktatens artikel 87 og 88 på de minimis -støtte til produktion af landbrugsprodukter (EUT L 337, s. 35)
 —
 Det gøres i den forbindelse gældende, at den anfægtede afgørelse anvender denne bestemmelse på den urigtige forudsætning, at den eksisterende støtte, som er godkendt ved Rådets beslutning 2003/530/EF af 16. juli 2003, udgør det maksimale beløb, der kunne ydes til mælkeproducenterne, hvorved enhver yderligere støtteforanstaltning, selv om den var omfattet af de minimis-reglen (og selv om dens størrelse var ubetydelig), ipso jure med kumulerende virkning, ville have medført en højere støtte end den godkendte.
 2)
 Andet anbringende om en tilsidesættelse af artikel 3, stk. 2, i ovennævnte forordning (EF) nr. 1535/2007, artikel 1, litra c), i Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22. marts 1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93 (EFT L 83, s. 1) og artikel 4, stk. 1, i Kommissionens forordning (EF) nr. 794/2004 af 21. april 2004 om gennemførelse af Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93 (EUT L 140, s. 1) samt en utilstrækkelig begrundelse.
 —
 Det gøres i den forbindelse gældende, at den anfægtede afgørelse har anvendt nævnte artikel 3, stk. 2 — som vedrører kumuleringen af støtte, som hver for sig er omfattet af de minimis-ordningen — i et tilfælde, hvor de minimis-støtten skulle lægges til den eksisterende støtte. Endvidere har afgørelsen urigtigt kvalificeret den anfægtede foranstaltning som en ændring af en eksisterende støtte, som hører under anvendelsesområdet for artikel 1, litra c), i forordning nr. 659. Den halvårlige udsættelse af fristen for en af de årlige rater udgjorde nemlig en enkeltstående foranstaltning, som alligevel ikke medførte en væsentlig ændring af den eksisterende støtte. Endvidere medførte den ikke en forøgelse på mere end 20 % af den oprindelige ydelse i den eksisterende støtteordning, og den påvirkede ikke vurderingen af denne ordnings forenelighed. Under alle omstændigheder har Kommissionen ikke begrundet disse punkter tilstrækkeligt.


text:
29.3.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 93/16
 Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 13. februar 2014 — Maks Pen EOOD mod Direktor na Direktsia »Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika« Sofia, tidligere Direktor na Direktsia »Obzhalvane i upravlenie na izpalnenieto« Sofia (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Administrativen sad Sofia-grad — Bulgarien)
 (Sag C-18/13) (1)
 (Afgifter - det fælles merværdiafgiftssystem - direktiv 2006/112/EF - fradrag for indgående afgift - leverede ydelser - kontrol - leverandør, som ikke råder over de nødvendige midler - begrebet afgiftssvig - forpligtelse til ex officio at fastslå, om der foreligger afgiftssvig - krav om faktisk levering af tjenesteydelsen - forpligtelse til at føre regnskaber, der er tilstrækkeligt detaljerede - retssager - forbud mod, at retten kvalificerer svigen strafferetligt og forværrer sagsøgerens situation)
 2014/C 93/25
 Processprog: bulgarsk
 Den forelæggende ret
 Administrativen sad Sofia-grad
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Maks Pen EOOD
 Sagsøgt: Direktor na Direktsia »Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika« Sofia, tidligere Direktor na Direktsia »Obzhalvane i upravlenie na izpalnenieto« Sofia
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Administrativen sad Sofia-grad — fortolkning af artikel 63, artikel 178, stk. 1, litra a), artikel 226, stk. 1, nr. 6) samt af artikel 242 og 273 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (EUT L 347, s. 1) — begrebet »afgiftsunddragelse« — angivelse på fakturaen udstedt af en virksomhed, der ikke råder over det personale, de anlæg og de aktiver, der er nødvendige for at levere ydelsen — mangel på regnskabsmæssigt bevis — udarbejdelse af falske dokumenter for at begrunde gennemførelsen af ydelsen — den nationale rets forpligtelse til ex officio at fastslå afgiftsunddragelse — fradragsretten betinget af faktisk erlæggelse af en ydelse — krav om overholdelse af internationale regnskabsnormer for at opfylde behovet for en regnskabsførelse, der er tilstrækkelig detaljeret til at gøre det muligt at kontrollere fradragsretten — nødvendigheden af eventuelt at påføre fakturaerne oplysninger om den faktiske erlæggelse af tjenesteydelsen — national lovgivning, hvorefter tjenesteydelsen anses for erlagt på tidspunktet for opfyldelsen af de nødvendige betingelser for anerkendelse af indtægten fra nævnte ydelse i overensstemmelse med den relevante lovgivning
 Konklusion
 1)
 Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at det er til hinder for, at en afgiftspligtig person foretager fradrag af merværdiafgift, der er anført på fakturaer, som er udstedt af en leverandør, såfremt det viser sig, at selv om tjenesteydelsen er blevet leveret, er den reelt ikke blevet leveret af denne leverandør eller af dennes underleverandør, bl.a. eftersom disse ikke rådede over det nødvendige personale, det nødvendige materiale og de nødvendige aktiver, eftersom omkostningerne i forbindelse med ydelsen ikke er blevet dokumenteret i deres regnskaber, eller at identiteten på personer, der har underskrevet visse dokumenter som leverandører, har vist sig at være ukorrekt, såfremt to betingelser er opfyldt, nemlig at sådanne faktiske omstændigheder udgør svigagtig adfærd, og at det, henset til de objektive forhold, som skattemyndighederne har fremlagt, er godtgjort, at den afgiftspligtige person vidste eller burde have vidst, at den transaktion, der er påberåbt som grundlag for fradragsretten, var led i denne svig, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.
 2)
 Når de nationale domstole er forpligtet til eller har mulighed for ex officio at inddrage anbringender, der støttes på en bindende national retsregel, gælder dette også med hensyn til en bindende EU-retlig regel såsom den, hvorefter det kræves, at de nationale myndigheder og domstole skal nægte at indrømme ret til fradrag af merværdiafgift, hvis det på grundlag af objektive forhold er godtgjort, at påberåbelsen af denne ret er udtryk for svig eller misbrug. Ved bedømmelsen af, om påberåbelsen af fradragsretten er udtryk for svig eller misbrug, tilkommer det disse domstole i videst muligt omfang at fortolke national ret i lyset af ordlyden af og formålet med direktiv 2006/112 for at nå det med direktivet tilsigtede resultat, hvilket kræver, at de gør alt, hvad der henhører under deres kompetence, idet de tager den nationale lovgivning i dens helhed i betragtning og anvender fortolkningsmetoder, der er anerkendt i denne ret.
 3)
 Direktiv 2006/112, som ifølge artikel 242 navnlig kræver, at enhver afgiftspligtig person skal føre regnskaber, der er tilstrækkeligt detaljerede til at muliggøre merværdiafgiftens anvendelse og skattemyndighedernes kontrol hermed, skal fortolkes således, at det ikke er til hinder for, at den omhandlede medlemsstat inden for de begrænsninger, der er fastsat i direktivets artikel 273, kræver, at enhver afgiftspligtig person i denne forbindelse overholder alle nationale regnskabsregler, som er i overensstemmelse med internationale regnskabsstandarder, forudsat at de foranstaltninger, der træffes i denne henseende, ikke går ud over, hvad der er nødvendigt for at nå formålene om at sikre en korrekt opkrævning af afgiften og undgå svig. I denne forbindelse er direktiv 2006/112 til hinder for en national bestemmelse, hvorefter en tjenesteydelse anses for leveret på det tidspunkt, hvor betingelserne for anerkendelse af indtægterne fra den omhandlede ydelse er opfyldt.
 (1) EUT C 79 af 16.3.2013.


text:
24.1.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 19/2
 Domstolens dom (Anden Afdeling) af 4. december 2008 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Hellenske Republik
 (Sag C-84/07) (1)
 (Traktatbrud - direktiv 92/51/EØF - anerkendelse af eksamensbeviser - studier, der er gennemført ved et »frit studiecenter«, der ikke er anerkendt som uddannelsesinstitution i værtsmedlemsstaten - optiker)
 (2009/C 19/02)
 Processprog: græsk
 Parter
 Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved G. Zavvos og H. Støvlbæk, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Den Hellenske Republik (ved E. Skandalou, som befuldmægtiget)
 Sagens genstand
 Traktatbrud — tilsidesættelse af artikel 3, artikel 4, stk. 1, litra b), og artikel 12 i Rådets direktiv 92/51/EØF af 18. juni 1992 om anden generelle ordning for anerkendelse af erhvervsuddannelser til supplering af direktiv 89/48/EØF (EFT L 209, s. 25)
 Konklusion
 1)
 Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 3, artikel 4, stk. 1, litra b), tredje afsnit, og artikel 12 i Rådets direktiv 92/51/EØF af 18. juni 1992 om anden generelle ordning for anerkendelse af erhvervsuddannelser til supplering af direktiv 89/48/EØF, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv af 14. maj 2001, idet den
 —
 ikke anerkender eksamensbeviser i optometri udstedt af de italienske kompetente myndigheder efter uddannelser inden for rammerne af en aftale, i henhold til hvilken en uddannelse, der gives af et privat organ i Grækenland, godkendes af nævnte myndigheder
 —
 underlægger bedømmelsen af ansøgninger om anerkendelse af italienske eksamensbeviser i optometri et krav om, at de italienske myndigheder skal besvare fem spørgsmål, som de græske myndigheder tidligere har tilsendt dem, og
 —
 ikke giver ansøgere, som har indgivet ansøgninger om anerkendelse af italienske eksamensbeviser i optometri inden ikrafttrædelsen af lov 2916/2001 om strukturen for universitetsundervisningen og dermed sidestillet undervisning og om regulering af spørgsmål vedrørende denne undervisnings teknologiske sektor, ret til at vælge mellem en prøvetid og en egnethedsprøve.
 2)
 Den Hellenske Republik betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 95 af 28.4.2007.


text:
21.2.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 44/25
 Domstolens kendelse (Sjette Afdeling) af 13. november 2008 — Maria Kastrinaki tou Emmanouil mod Panepistimiako Geniko Nosokomeio Thessalonikis AHEPA (anmodninger om præjudiciel afgørelse fra Dioikitiko Efeteio Thessalonikis — Grækenland)
 (Forenede sager C-180/08 og C-186/08) (1)
 (Procesreglementets artikel 104, stk. 3, første afsnit - direktiv 89/48/EØF - anerkendelse af eksamensbeviser - studier, der er gennemført ved et »frit studiecenter«, der ikke er anerkendt som uddannelsesinstitution i værtsmedlemsstaten - psykolog)
 (2009/C 44/41)
 Processprog: græsk
 Den forelæggende ret
 Dioikitiko Efeteio Thessalonikis
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Maria Kastrinaki tou Emmanouil
 Sagsøgt: Panepistimiako Geniko Nosokomeio Thessalonikis AHEPA
 Sagens genstand
 Anmodninger om præjudiciel afgørelse — Dioikitiko Efeteio Thessalonikis — fortolkning af artikel 1, 2, 3 og 4 i Rådets direktiv 89/48/EØF af 21. december 1988 om indførelse af en generel ordning for gensidig anerkendelse af eksamensbeviser for erhvervskompetencegivende videregående uddannelser af mindst tre års varighed (EFT L 19, s. 16) — fortolkning af artikel 39, stk. 1, artikel 10, stk. 1, artikel 43, artikel 47, stk. 1, artikel 49 EF, 55 EF, 149 EF og 150 EF — borger i en medlemsstat, som har udøvet et lovreguleret erhverv i værtsmedlemsstaten før og efter anerkendelsen af den erhvervsmæssige ligeværdighed, som følger af de akademiske grader opnået i en anden medlemsstat — gennemførelse af en del af universitetsstudierne i henhold til en certificeringsaftale ved en institution, som ikke er anerkendt som højere læreanstalt i værtsmedlemsstaten — mulighed for at udelukke arbejdstageren fra hans erhverv, da anerkendelse af sådanne grader nægtet
 Konklusion
 De kompetente myndigheder i værtsmedlemsstaten er i henhold til artikel 3 i Rådets direktiv 89/48/EØF af 21. december 1988 om indførelse af en generel ordning for gensidig anerkendelse af eksamensbeviser for erhvervskompetencegivende videregående uddannelser af mindst tre års varighed forpligtet til at give en statsborger fra en medlemsstat, der er indehaver af et eksamensbevis i direktivets forstand, som er udstedt af en kompetent myndighed i en anden medlemsstat, tilladelse til at udøve sit erhverv på de samme betingelser som indehavere af nationale eksamensbeviser, selv om dette eksamensbevis
 —
 attesterer en uddannelse, som helt eller delvist er gennemført ved en i værtsmedlemsstaten beliggende institution, der ikke er anerkendt som en uddannelsesinstitution i sidstnævntes stats lovgivning, og selv om dette eksamensbevis
 —
 ikke er blevet godkendt af de nationale kompetente myndigheder.
 (1) EUT C 171 af 5.7.2008.


text:
16.11.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 381/18
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Conseil d'État (Frankrig) den 3. september 2015 — Jean-Michel Adrien, Frédéric Baron, Catherine Blanchin, Marc Bouillaguet, Anne-Sophie Chalhoub, Denis D'Ersu, Laurent Gravière, Vincent Cador, Roland Moustache, Jean-Richard de la Tour, Anne Schneider, Bernard Stamm og Éléonore von Bardeleben mod Premier ministre, Ministre des finances et des comptes publics og Ministre de la décentralisation et de la fonction publique
 (Sag C-466/15)
 (2015/C 381/22)
 Processprog: fransk
 Den forelæggende ret
 Conseil d'État
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Jean-Michel Adrien, Frédéric Baron, Catherine Blanchin, Marc Bouillaguet, Anne-Sophie Chalhoub, Denis D'Ersu, Laurent Gravière, Vincent Cador, Roland Moustache, Jean-Richard de la Tour, Anne Schneider, Bernard Stamm og Éléonore von Bardeleben
 Sagsøgt: Premier ministre, Ministre des finances et des comptes publics og Ministre de la décentralisation et de la fonction publique
 Præjudicielt spørgsmål
 Tilsidesætter en national ordning, der gør det muligt for en tjenestemand, der er udstationeret i en EU-institution, i udstationeringens varighed at vælge enten at afbryde betalingen til pensionsordningen i dennes hjemstat, hvor pensionen efter denne nationale ordning således fuldt ud kumuleres med de pensionsfordele, der er forbundet med udstationeringen, eller at vælge fortsat at betale til den nationale pensionsordning, hvor pensionen således begrænses til det beløb, der er nødvendigt for at den samlede pensionsydelse, herunder pension opnået i henhold til den ordning, som udstationeringen er underlagt, svarer til den pension han ville have opnået, såfremt han ikke havde været udstationeret, forpligtelserne efter artikel 45 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, set i lyset af samme traktats artikel 48 og princippet om loyalt samarbejde nævnt i artikel 4 i EU-traktaten?


text:
10.12.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 315/13
 Sag anlagt den 12. september 2005 — Vandaele mod Kommissionen
 (Sag T-355/05)
 (2005/C 315/24)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Karen Vandaele (Bertem, Belgien) [ved avocats S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis og E. Marchal]
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Sagsøgerens påstande
 —
 Annullation af afgørelsen om at udnævne sagsøgeren til midlertidigt ansat ved De Europæiske Fællesskaber, for så vidt som sagsøgerens indplacering ved ansættelsen herved fastsættes i henhold til artikel 2 i beslutningen af 28. april 2004 om ansættelse af midlertidigt ansatte.
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Sagsøgeren deltog i den af Kommissionen iværksatte udvælgelsesprocedure OLAF/T/B/02 til besættelse af stillinger som midlertidigt ansatte i kategori B ved Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig. Hun fik ved skrivelse af 28. oktober 2002 meddelelse om, at hun var blevet opført på listen over egnede ansøgere. Hun indtrådte imidlertid først i Kommissionens tjeneste ved OLAF den 1. september 2004, selv om proceduren til hendes ansættelse blev påbegyndt ultimo 2003. Ifølge hendes kontrakt, som blev underskrevet den 3. november 2004, blev hun indplaceret i lønklasse B*4 i henhold til Kommissionens beslutning af 28. april 2004 om ansættelse af midlertidigt ansatte, hvorefter midlertidigt personale ansættes i lønklasse A*8 eller B*4.
 Sagsøgeren har med søgsmålet anfægtet sin indplacering. Hun har anført, at Kommissionen med sin beslutning af 28. april 2004 har ændret stillingsopslaget til kategori B, hvis laveste lønklasse på tidspunktet for offentliggørelsen af stillingsopslaget var lønklasse B5 (ændret til B*5 ifølge den nye vedtægt). En sådan ændring, som er sket efter udfærdigelsen af listen over beståede ansøgere, er i strid med tjenestemandsvedtægtens artikel 29, stk. 1, og artikel 10, stk. 3, i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i De Europæiske Fællesskaber, samt med den omstændighed, at sagsøgeren kan komme i betragtning med henblik på ansættelse i en af de ledige stillinger, som skal besættes med beståede ansøgere fra den udvælgelsesprocedure, sagsøgeren bestod.
 Sagsøgeren har desuden anført, at der er sket tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet derved, at beståede ansøgere fra den samme udvælgelsesprocedure, som blev ansat før den 1. maj 2004, og hvis indplacering blev fastsat i henhold til de tidligere regler, er blevet indplaceret i højere lønklasser og har mere favorable karriereudviklingsvilkår.
 Sagsøgeren har endelig anført, at der er sket tilsidesættelse af hendes berettigede forventning om at blive ansat i lønklasse B2 eller B3 uden ugrundet forsinkelse.


text:
27.2.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 63/25
 Rettens dom af 19. januar 2017 — Morgan & Morgan mod EUIPO — Grupo Morgan & Morgan (Morgan & Morgan)
 (Sag T-399/15) (1)
 ((EU-varemærker - indsigelsessag - ansøgning om EU-figurmærket Morgan & Morgan - det ældre EU-figurmærke MMG TRUST MIEMBRO DEL GRUPO MORGAN & MORGAN - relativ registreringshindring - risiko for forveksling - artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 207/2009))
 (2017/C 063/34)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Morgan & Morgan Srl International Insurance Brokers (Conegliano, Italien) (ved advokaterne F. Caricato og F. Gatti)
 Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) (ved J. Crespo Carrillo og C. Martini, som befuldmægtigede)
 Den anden part i sagen for appelkammeret ved EUIPO og intervenient ved Retten: Grupo Morgan & Morgan (Panama, Panama)
 Sagens genstand
 Søgsmål anlagt til prøvelse af afgørelse truffet den 7. maj 2015 af Første Appelkammer ved EUIPO (sag R 1657/2014-1) vedrørende en indsigelsessag mellem Grupo Morgan & Morgan og Morgan & Morgan International Insurance Brokers.
 Konklusion
 1)
 Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) frifindes.
 2)
 Morgan & Morgan Srl International Insurance Brokers betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 311 af 21.9.2015.


text:
9.3.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 71/30
 Sag anlagt den 7. december 2012 — ZZ mod EONN
 (Sag F-148/12)
 2013/C 71/52
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: ZZ (ved advokaterne D. Abreu Caldas, S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis og E. Marchal
 Sagsøgt: Det Europæiske Overvågningscenter for Narkotika og Narkotikamisbrug (EONN)
 Søgsmålets genstand og beskrivelse af tvisten
 Påstand om annullation af afgørelsen om udfærdigelse af sagsøgerens bedømmelsesrapport for perioden fra den 1. januar til den 31. december 2011.
 Sagsøgerens påstande
 —
 Annullation af afgørelsen af 9. marts 2012 om udfærdigelse af bedømmelsesrapporten 2012, som dækker perioden fra den 1. januar til den 31. december 2011.
 —
 Om fornødent annullation af ansættelsesmyndighedens stiltiende afgørelse af 26. oktober 2012 om afslag på sagsøgerens klage vedrørende berigtigelse af hans bedømmelsesrapport 2012.
 —
 EONN tilpligtes at betale sagens omkostninger.


text:
8.1.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 6/32
 Sag anlagt den 12. november 2004 af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Hellenske Republik
 (Sag C-476/04)
 (2005/C 6/59)
 Processprog: græsk
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 12. november 2004 anlagt sag mod Den Hellenske Republik af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved Maria Kontou-Durande og Carmel O'Reilly, Kommissionens juridiske tjeneste, som befuldmægtigede.
 Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
 —
 Det fastslås, at Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 32 i Rådets direktiv 2001/55/EF af 20. juli 2001 om minimumsstandarder for midlertidig beskyttelse i tilfælde af massetilstrømning af fordrevne personer og om foranstaltninger, der skal fremme en ligelig fordeling mellem medlemsstaterne af indsatsen med hensyn til modtagelsen af disse personer og følgerne heraf (1), idet den ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet, eller under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom.
 —
 Den Hellenske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Fristen for gennemførelsen af direktivet i national ret udløb den 31. december 2002.
 (1) EFT L 212 af 7.8.2001, s. 12.


text:
16.6.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 174/12
 Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 3. maj 2012 — Kongeriget Spanien mod Europa-Kommissionen
 (Sag C-24/11 P) (1)
 (Appel - EUGFL - Garantisektionen - udgifter, som er udelukket fra EF-finansiering - udgifter, der er afholdt af Kongeriget Spanien - støtte til olivenolieproduktion)
 2012/C 174/16
 Processprog: spansk
 Parter
 Appellant: Kongeriget Spanien (ved M. Muñoz Pérez, som befuldmægtiget)
 Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved F. Jimeno Fernández, som befuldmægtiget)
 Sagens genstand
 Appel af dom afsagt af Retten den 12. november 2010 i sag T-113/08, Spanien mod Kommissionen, hvorved Retten afviste et søgsmål om delvis annullation af Kommissionens beslutning 2008/68/EF af 20. december 2007 om udelukkelse fra EF-finansiering af visse udgifter, som medlemsstaterne har afholdt for Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL), Garantisektionen (EUT L 18, s. 12), for så vidt som den omfatter visse udgifter, der er afholdt af Kongeriget Spanien inden for sektorerne for olivenolie og markafgrøder.
 Konklusion
 1)
 Dommen afsagt af Den Europæiske Unions Ret den 12. november 2010, Spanien mod Kommissionen (sag T-113/08), ophæves, for så vidt som den ved at anse skrivelsen AGR 16844 for en meddelelse som omhandlet i artikel 8, stk. 1, i Kommissionens forordning (EF) nr. 1663/95 af 7. juli 1995 om gennemførelsesbestemmelser til forordning (EØF) nr. 729/70 for så vidt angår proceduren for regnskabsafslutning for EUGFL, Garantisektionen, som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 2245/1999 af 22. oktober 1999, har anvendt datoen for meddelelsen af den nævnte skrivelse som reference for beregningen af den frist på 24 måneder, der er omhandlet i artikel 5, stk. 2, litra c), femte afsnit, i Rådets forordning (EØF) nr. 729/70 af 21. april 1970 om finansiering af den fælles landbrugspolitik, som ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 1287/95 af 22. maj 1995, og artikel 7, stk. 4, femte afsnit, i Rådets forordning (EF) nr. 1258/1999 af 17. maj 1995 om finansiering af den fælles landbrugspolitik, med henblik på den finansielle korrektion, som er foretaget i Kommissionens beslutning 2008/68/EF af 20. december 2007 om udelukkelse fra EF-finansiering af visse udgifter, som medlemsstaterne har afholdt for Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL), Garantisektionen, i olivenoliesektoren på grund af den omstændighed, at de spanske myndigheder ikke i tilstrækkeligt omfang fulgte op på Olivenolieagenturets forslag efter kontrollen af møller.
 2)
 Beslutning 2008/68 annulleres, for så vidt som den udelukker udgifter afholdt af Kongeriget Spanien i olivenoliesektoren uden for fristen på 24 måneder forud for datoen for meddelelsen af Kommissionens skrivelse af 24. november 2004, hvorved der blev indkaldt til de bilaterale drøftelser af 21. december 2004, fra fællesskabsfinansiering, for så vidt som disse udgifter er omfattet af den korrektion, der er foretaget på grund af den omstændighed, at de spanske myndigheder ikke i tilstrækkeligt omfang fulgte op på Olivenolieagenturets forslag efter kontrollen af møller.
 3)
 Kongeriget Spanien og Europa-Kommissionen bærer hver deres egne omkostninger såvel i første instans som i forbindelse med den foreliggende appelsag.
 (1) EUT C 95 af 26.3.2011.


text:
23.2.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 51/17
 Domstolens dom (Store Afdeling) af 11. december 2007 — Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato mod Ente tabacchi italiani — ETI SpA, Philip Morris Products SA, Philip Morris Holland BV, Philip Morris GmbH, Philip Morris Products Inc. og Philip Morris International Management SA, og Philip Morris Products SA, Philip Morris Holland BV, Philip Morris GmbH, Philip Morris Products Inc. og Philip Morris International Management SA mod Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato, Ente tabacchi italiani — ETI SpA, og Philip Morris Products SA, Philip Morris Holland BV, Philip Morris GmbH, Philip Morris Products Inc. og Philip Morris International Management SA mod Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato, Amministrazione autonoma dei monopoli di Stato, Ente tabacchi italiani — ETI SpA (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Consiglio di Stato — Italien)
 (Sag C-280/06) (1)
 (Konkurrence - pålæggelse af sanktioner i tilfælde af virksomhedssuccession - princip om personligt ansvar - virksomheder, som sorterer under samme offentlige myndighed - national ret, som anvender Fællesskabets konkurrenceret som fortolkningskilde - præjudicielle spørgsmål - Domstolens kompetence)
 (2008/C 51/27)
 Processprog: italiensk
 Den forelæggende ret
 Consiglio di Stato
 Parter i hovedsagen
 Sagsøgere: Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato
 Sagsøgte: Ente tabacchi italiani — ETI SpA, Philip Morris Products SA, Philip Morris Holland BV, Philip Morris GmbH, Philip Morris Products Inc. og Philip Morris International Management SA
 Sagsøgere: Philip Morris Products SA, Philip Morris Holland BV, Philip Morris GmbH, Philip Morris Products Inc. og Philip Morris International Management SA
 Sagsøgte: Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato, Ente tabacchi italiani — ETI SpA
 Sagsøgere: Philip Morris Products SA, Philip Morris Holland BV, Philip Morris GmbH, Philip Morris Products Inc. og Philip Morris International Management SA
 Sagsøgte: Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato, Amministrazione autonoma dei monopoli di Stato, Ente tabacchi italiani — ETI SpA
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Consiglio di Stato — fortolkning af artikel 81 EF — kartel for salgsprisen på cigaretter i modstrid med den nationale konkurrencelovgivning — mulighed for at tilregne den juridiske person, som er en virksomheds økonomiske efterfølger, ansvaret for de overtrædelser, som virksomheden begik, før dens drift overgik til efterfølgeren
 Konklusion
 Artikel 81 EF ff. skal fortolkes således, at når en adfærd, som udgør én overtrædelse af konkurrencereglerne, er blevet begået af en enhed og derefter videreført indtil overtrædelsens ophør af en anden enhed, som efterfulgte den første, der ikke er ophørt med at eksistere, kan denne anden enhed, såfremt enhederne sorterer under samme offentlige myndighed, pålægges en sanktion for overtrædelsen i sin helhed, hvis det er godtgjort, at disse to enheder har været underlagt denne myndigheds kontrol.
 (1) EUT C 224 af 16.9.2006.


text:
31 . 5 . 97 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 166/5
 står et behov for at udelukke enerettigheder, kræves og mod at installere sådanne generatorer i hus eller husrum i
 skal bevises indarbejdelse i mere end 50% af de rele tilfælde af nyindretning eller strukturændring af varmesy
 vante omsætningskredse ? stemerne .
 Indebærer bestemmelsen krav med hensyn til den art Det specifikke forbud krænker artikel 4 i direktiv 90/396/
 og måde, hvorpå det ved brugen opnåede særpræg EØF, da det udgør en hindring for ibrugtagning af appara
 skal fastslås ? ter, som direktivet finder anvendelse på, og som opfylder
 de i direktivet fastsatte væsentligste betingelser.
 (') Rådets første direktiv af 21 . december 1988 om indbyrdes til
 nærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker ( 89/
 104/EØF ) ( EFT nr. L 40 af 11 . 2 . 1989 , s . 1 ). Den argumentation, hvorefter artikel 5 , stk . 10, i DPR
 412/93 er forenelig med direktiv 90/396/EØF, henset til de
 sikkerhedskrav, bestemmelsen opstiller, er ubegrundet. De
 væsentlige krav, som fastsættes i direktivet hvad angår in
 stallation og anvendelse af gasapparater — herunder appa
 raterne af den » åbne « type — er udtømmende, da de op
 Sag anlagt den 18 . marts 1997 af Kommissionen for De fylder samtlige relevante sikkerhedskrav, ligesom de har
 Europæiske Fællesskaber mod den Italienske Republik ufravigelig karakter. I dette tilfælde har de nationale myn
 digheder ikke længere mulighed for hverken at opretholde
 ( Sag C-l 12/97 ) eller vedtage nationale bestemmelser, der foreskriver over
 ( 97/C 166/08 ) holdelse af senere krav, da det indre marked i modsat fald
 ulovligt ville blive hindret i at blive gennemført og funge
 re .
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den
 18 . marts 1997 anlagt sag mod Den Italienske Republik af
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved Paolo Det argument, hvorefter artikel 5 , stk . 10, i dekret fra Re
 Stancanelli og Hans Stovlbaek, Kommissionens Juridiske publikkens præsident 412/93 må anses for en retmæssig
 Tjeneste, som befuldmægtigede, og med valgt adresse i Lu undtagelse fra de frie varebevægelser i medfør af EF-trak
 xembourg hos Carlos Gomez de la Cruz, Wagner-Centret, tatens artikel 36 og artikel 100 A, stk . 4, eller
 Kirchberg. artikel 129 A, er også uholdbart.
 (') EFT nr. L 196 af 26 . 7. 1990, s . 15 .
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande :
 Enhver modpåstand, enhver indsigelse eller ethvert forbe
 hold forkastes, hvorefter det
 — fastslås, at Den Italienske Republik har undladt at op Sag anlagt den 19. marts 1997 af Kommissionen for De
 fylde sine forpligtelser ifølge fællesskabsretten, da den Europæiske Fællesskaber mod Kongeriget Spanien
 har indført og opretholdt regler om, at der i hus eller
 husrum alene kan installeres varmegeneratorer af den ( Sag C-l 14/97)
 tætsluttende type, hvorved det stiltiende forbydes at in ( 97/C 166/09 )
 stallere andre typer af varmegeneratorer, som opfylder
 betingelserne i direktiv 90/396/EØF (').
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den
 — Den Italienske Republik tilpligtes at betale sagens om 19 . marts 1997 anlagt sag mod Kongeriget Spanien af
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved A.
 kostninger.
 Caeiro og F. Castillo de la Torre, som befuldmægtigede,
 og med valgt adresse i Luxembourg hos C. Gomez de la
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter: Cruz, Wagner-Centret C 254 .
 Artikel 5 , stk . 10, i dekret af 26 . august 1993 fra Repu Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 blikkens præsident (herefter » DPR 412/93 «) fastsætter, at
 der i tilfælde af nyindretning eller strukturændringer af
 varmesystemer, som medfører installation af varmegenera 1 . Det fastslås, at Kongeriget Spanien har tilsidesat sine
 torer til individuelt forbrug — bortset fra den blotte erstat forpligtelser efter traktaten, navnlig artikel 48 , 52 og
 ning — kan anvendes generatorer, der er isoleret fra be 59, ved at opretholde artikel 7, 8 og 10 i lov nr. 23 af
 boet område eller apparater af en hvilken som helst art, 1992 ( ] ), idet meddelelse af autorisation for et vagtsel
 såfremt de installeres enten i fri luft eller i teknisk egnede skab til at udøve privat vagtvirksomhed er gjort betin
 lokaler. get af, at selskabet har hjemsted i Spanien, og at med
 lemmerne af dets bestyrelse og direktion har bopæl i
 Selv om det er korrekt, at artikel 5 , stk. 10, i DPR 412/93 Spanien, samt at de personer, som udfører vagtvirk
 ikke forbyder salg af ikke-isolerede varmegeneratorer ( af somheden, har spansk statsborgerskab .
 den » åbne « type ) eller i almindelighed ikke forbyder at in
 stallere sådanne, er det dog også korrekt, at den nævnte 2. Kongeriget Spanien tilpligtes at betale sagens omkost
 bestemmelse indeholder et stiltiende, men specifikt forbud ninger.
 ---pagebreak--- Nr. C 166/6 I DA | De Europæiske Fællesskabers Tidende 31 . 5 . 97
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter: udøvelse af offentlig myndighed ikke anses for en direkte
 og specifik deltagelse i udøvelse af sådan myndighed, såle
 Vedrørende etableringsfriheden : des som dette begreb må forstås i henhold til traktatens
 artikel 55 .
 En betingelse om, at medlemmerne af et selskabs besty
 relse og direktion skal have bopæl i den medlemsstat, hvor Selv om retten til at bære våben er ekstraordinær, er den
 selskabet er etableret ( lovens artikel 8 ), må sidestilles med ikke nogen eneret for ordensmagten ( Fuerzas y Cuerpos de
 en forskelsbehandling på grundlag af nationalitet. Seguridad ) eller andre organer, der udøver offentlig myn
 dighed, og den omstændighed, at personer, der udfører
 Betingelsen om, at selskaberne skal have hjemsted i Spa vagtvirksomhed, har ret til at bære våben, indebærer der
 nien ( lovens artikel 7), er åbenlyst diskriminerende og in
 for ikke i sig selv, at der foreligger en deltagelse i udøvelse
 debærer en begrænsning af retten for selskaberne til at ud af offentlig myndighed. Således indeholder våbenbekendt
 øve deres virksomhed via en filial eller et datterselskab, så
 gørelsen, som blev stadfæstet ved kongeligt dekret nr. 137/
 ledes som det udtrykkeligt er foreskrevet i EF-traktatens
 artikel 52 .
 1993 af 29 . januar, mulighed for under visse omstændighe
 der at udstede våbentilladelser til private, herunder til
 Nationalitetskravet i lovens artikel 10, stk . 3 , er tillige i statsborgere fra andre medlemsstater. I lighed med enhver
 strid med traktatens artikel 52, når vagtpersonalet arbej anden borger må personer, som udfører vagtvirksomhed,
 der for egen regning. naturligvis være i besiddelse af en våbentilladelse for at
 kunne sikre beskyttelse .
 Vedrørende den fri bevægelighed for tjeneste
 ydelser : Vedrørende EF-traktatens artikel 56 :
 Kravet i lovens artikel 7 om, at selskabet skal have hjem Ifølge Kommissionen er det ikke klart, hvorfor den om
 sted i Spanien, og kravet i artikel 8 om, at medlemmerne stændighed, at en detektiv eller en landbetjent ( der udfører
 af selskabets ledende organer har bopæl i Spanien, afskæ hvervet som selvstændig) ikke er spansk, men statsborger i
 rer vagtselskaber eller personer, der udøver vagtvirksom en anden medlemsstat, skulle medføre en reel , aktuel og
 hed, og som ikke er etableret i Spanien, fra enhver mulig tilstrækkelig alvorlig trussel, som berører et grundlæg
 hed for at udøve privat vagtvirksomhed. Kravet er derfor gende samfundshensyn.
 en diskriminerende hindring for den fri bevægelighed for
 tjenesteydelser. Det er tilsyneladende helt overvejende administrative hen
 syn, som har ført til at udelukke alle de selskaber, hvori
 Vedrørende EF-traktatens artikel 55 :
 medlemmerne af bestyrelsen og direktionen ikke har bo
 pæl i Spanien, og alle statsborgere fra de andre medlems
 Kommissionen gør gældende, at den omstændighed alene, stater.
 at private virksomheder har fået overdraget at udføre en
 vis form for vagtvirksomhed — som dermed i det væsent
 lige unddrages statens aktivitetsområde — udelukker kon Vedrørende den fri bevægelighed for arbejds
 tagere :
 klusionen om, at » den private sikkerhed . . . funktionelt er
 integreret i det monopol for tilvejebringelse af sikkerhed,
 som tilkommer staten «. Endvidere udtales det i selve lo Ifølge Kommissionen kan traktatens artikel 48 , stk. 4,
 ven, at den af selskaber og personer udøvede vagtvirksom ikke finde anvendelse, hvis de personer, som udøver vagt
 hed supplerer og er underordnet det offentliges virksom virksomhed, ikke er tjenestemænd i den offentlige admini
 stration .
 hed på sikkerhedsområdet, men uden at den direkte anfø
 res at udgøre en del heraf.
 De i artikel 48 , stk . 3 , omhandlede hensyn til den offent
 Deltagelse i udøvelse af offentlig myndighed beror ikke på lige orden, sikkerhed og sundhed giver ikke grundlag for
 virkningerne af eller formålet med bestemte former for at undtage en hel virksomhedssektor fra princippet om
 virksomhed, men på de beføjelser og rettigheder, som er den fri bevægelighed for arbejdstagere og den fri adgang
 tillagt de selskaber eller personer, som udfører denne virk til at søge beskæftigelse .
 somhed . Kriminalitetsbekæmpelse er ikke noget præroga
 tiv for de offentlige myndigheder, da private under visse (') Boletin Oficial del Estado af 4 . 8 . 1992 .
 omstændigheder kan handle med det formål at forhindre
 forbrydelser. Desuden er selskaber og personer, som ud
 øver vagtvirksomhed, ikke tillagt beføjelse til at forebygge
 forbrydelser i almindelighed, men kun som led i beskyttel
 sesformålet .
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved beslut
 Heller ikke den særlige forpligtelse, som påhviler selskaber ning truffet den 12. marts 1997 af Maaseutuelinkeinojen
 og personer, der udøver vagtvirksomhed, til at bistå or valituslautakunta i sagen Laura Pitkaranta ved sin værge
 densmagten ( Fuerzas y Cuerpos de Seguridad ) i udøvelsen Anne Pitkaranta
 af dennes funktioner, samt til at samarbejde med denne og ( Sag C-l 18/97 )
 følge dens instruktioner hvad angår formålet med beskyt
 ( 97/C 166/10 )
 telsen , kan medføre, at disse kan antages at deltage i ud
 øvelsen af offentlig myndighed . Der påhviler nemlig under
 visse omstændigheder enhver borger en sådan forpligtelse . Ved beslutning truffet den 12 . marts 1997, indgået til
 Desuden kan en medvirkende og forbedrende deltagelse i Domstolens Justitskontor den 20 . marts 1997, har


text:
20.10.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 372/19
 Sag anlagt den 4. august 2014 — Slovenien mod Kommissionen
 (Sag T-585/14)
 2014/C 372/24
 Processprog: slovensk
 Parter
 Sagsøger: Republikken Slovenien (ved statsadvokat L. Bembič)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgerens påstande
 —
 Europa-Kommissionens afgørelse indeholdt i skrivelse fra Generaldirektoratet Budget, nr. BUDG/B/03MV D (2014) 1782918, af 2. juni 2014, hvori Kommissionen fastslår dels, at sagsøgeren er økonomisk ansvarlig for tabet af Unionens egne indtægter, idet en mængde sukker er blevet importeret uden for ordningen med toldkontingenter for import, og indtægter fra denne import ikke er blevet bestemt, dels tilpligter sagsøgeren at stille et beløb svarende til tabet af egne indtægter til rådighed for Unionens budget, i medfør af hvilket importlicensen er blevet brugt i sin helhed, svarende til 1 2 57 000,00 EUR, annulleres.
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat seks anbringender.
 1.
 Det første anbringende om et åbenbart urigtigt skøn
 —
 I den pågældende skrivelse har Kommissionen urigtigt fastslået, at tabet af egne indtægter er afledt af en fejl begået af importøren i dennes ansøgning om udstedelse af en importlicens, som ikke er korrekt berigtiget af de slovenske myndigheder.
 —
 Importøren har nærmere udfyldt og berigtiget sin egen ansøgning inden for fristen, mens fejlen i virkeligheden er opstået under registreringen af oplysningerne som led i den oversendelse til Kommissionen, der blev foretaget af Republikken Sloveniens agentur for landbrugsmarkedet og landbrugsudvikling, af ansøgninger om importbeviser for anvendelse af AMIS-kvoterne, og dermed udelukkende som følge af mangler i AMIS-kvotesystemet.
 2.
 Det andet anbringende om Kommissionens tilsidesættelse af reglerne for beslutningsproceduren
 —
 Den pågældende skrivelse er underskrevet af direktøren for generaldirektoratet for budget, selv om beføjelserne vedrørende sagsøgerens økonomiske ansvar for tab af Unionens egne indtægter, som denne skrivelse vedrører, tilkommer Kommissionen som samlet myndighed.
 3.
 Det tredje anbringende om en utilstrækkelig begrundelse og et fejlagtigt retligt grundlag
 —
 Kommissionen har givet en utilstrækkelig begrundelse for den pågældende skrivelse, der indeholder afgørelsen om sagsøgerens økonomiske ansvar, idet det ikke er muligt at vurdere, om denne skrivelse var lovlig og i overensstemmelse med grundlæggende ret, hvorfor der er sket en tilsidesættelse af artikel 296 TEUF og Kommissionens forretningsorden.
 —
 Endvidere har Kommissionen ikke oplyst det relevante retsgrundlag, der ligger til grund for den afgørelse, i henhold til hvilken der i nærværende sag er opstået et tab af midler, og som sagsøgeren i sig selv er ansvarlig for.
 4.
 Det fjerde anbringende om en tilsidesættelse af retten til forsvar og høringsretten
 —
 Kommissionen har inden affattelsen af den pågældende skrivelse ikke oplyst sagsøgeren om de faktiske og retlige forhold, som dens afgørelse er støttet på. Dette udgør en tilsidesættelse af retten til forsvar og høringsretten.
 5.
 Det femte anbringende om Kommissionens mangelfulde kontrol
 —
 Sagsøgerens fejl ved behandlingen af ansøgningen om udstedelse af en importlicens skyldes mangler i it-systemet i det AMIS-kvotesystem, som er oprettet og administreres af Kommissionen. Derfor er sagsøgeren ikke ansvarlig for den begåede fejl.
 6.
 Det sjette anbringende om en tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet, retssikkerhedsprincippet og princippet om forbud mod ugrundet berigelse
 —
 Det er sagsøgerens opfattelse, at pålæggelsen af et økonomisk ansvar som følge af en fejl under registreringen af oplysningerne i Kommissionens mangelfulde computersystem i betragtning af, at der ikke er fastslået et tab af egne indtægter, udgør en ugrundet berigelse til fordel for Unionen.
 —
 Retssikkerhedsprincippet er ligeledes tilsidesat, idet der ikke er fastsat en procedure for berigtigelse af fejl i tilfælde, hvor der kan opstå en ugrundet berigelse.
 —
 Ifølge sagsøgeren er en lovgivning ligeledes i strid med proportionalitetsprincippet, når det i henhold til denne ikke er muligt at rette administrative fejl begået under proceduren for udstedelse af importlicenser, selv om ingen af de berørte på markedet har lidt skade som følge af den administrative fejl — og der dermed nødvendigvis foreligger et økonomisk ansvar for medlemsstaten.
 —
 Endelig har Kommissionen ved ikke at have afsluttet proceduren for at fastslå det økonomiske ansvar inden for en rimelig frist ligeledes tilsidesat princippet om beskyttelse af den berettigede forventning.


text:
26.1.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 22/48
 Sag anlagt den 23. november 2007 — Bodegas Montebello mod KHIM — Montebello (MONTEBELLO RHUM AGRICOLE)
 (Sag T-430/07)
 (2008/C 22/91)
 Stævningen er affattet på spansk
 Parter
 Sagsøger: Bodegas Montebello, SA (Montilla, Spanien) (ved abogado T. Andrade Boué, abogada M.I. Lehmann Novo og abogado A. Hernández Lehmann)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: Montebello (Société à responsabilité limitée) (Guadalupe, Frankrig)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Den anfægtede afgørelse, som Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) traf den 7. september 2005 i sag R 223/2007/2, annulleres.
 —
 EF-varemærkeansøgning nr. 2.666.386 afslås.
 —
 Harmoniseringskontoret og intervenienten tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Ansøger om EF-varemærket: Montebello (Société à responsabilité limitée)
 Det omhandlede EF-varemærke: Figurmærket »MONTEBELLO Rhum Agricole« for varer i klasse 33 (Alkoholholdige drikke (dog ikke øl) (registreringsansøgning nr. 2.666.386).
 Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Bodegas Montebello, SA
 Det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Det spanske ordmærke »MONTEBELLO« (nr. 1.148.196) for varer i klasse 33.
 Indsigelsesafdelingens afgørelse: Indsigelsen taget til følge.
 Appelkammerets afgørelse: Medhold i klagen og Indsigelsesafdelingens afgørelse annulleret.
 Søgsmålsgrunde: Urigtig anvendelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 40/94 om EF-varemærker.


text:
27.4.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 123/13
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Augstākās tiesas Senāts (Letland) den 4. marts 2013 — AS »Olainfarm« mod Latvijas Republikas Veselības ministrija og Zāļu valsts aģentūra
 (Sag C-104/13)
 2013/C 123/20
 Processprog: lettisk
 Den forelæggende ret
 Augstākās tiesas Senāts
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: AS »Olainfarm«
 Sagsøgte: Latvijas Republikas Veselības ministrija og Zāļu valsts aģentūra
 Intervenient: AS »Grindeks«
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Skal artikel 10 eller en anden bestemmelse i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/83/EF om oprettelse af en fællesskabskodeks for humanmedicinske lægemidler (1) fortolkes således, at fremstilleren af et referencelægemiddel har en subjektiv ret til at iværksætte appel til prøvelse af det kompetente organs afgørelse, hvorved der registreres et generisk lægemiddel fremstillet af en anden fremstiller af lægemidler med anvendelse af det af fremstilleren af referencelægemidlet registrerede lægemiddel som referencelægemiddel? Udtrykt på en anden måde, kan der af nævnte direktiv udledes en ret til domstolsbeskyttelse for fremstilleren af referencelægemidlet, med henblik på, at det undersøges, om fremstilleren af det generiske lægemiddel lovligt og med rette har henvist til det af fremstilleren af referencelægemidlet registrerede lægemiddel, på grundlag af direktivets artikel 10?
 2)
 Såfremt det første spørgsmål besvares bekræftende, skal direktivets artikel 10 og 10a da fortolkes således, at et lægemiddel, der i overensstemmelse med nævnte direktivs artikel 10a er registreret som et lægemiddel, der har fundet almindelig anerkendt anvendelse på det medicinske område, kan anvendes som referencelægemiddel som omhandlet i artikel 10, stk. 2, litra a)?
 (1) EFT L 311, s. 67.


text:
19.12.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 475/12
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal da Relação de Guimarães (Portugal) den 3. oktober 2016 — Isabel Maria Pinheiro Vieira Rodrigues mod José Manuel Proença Salvador m.fl.
 (Sag C-514/16)
 (2016/C 475/18)
 Processprog: portugisisk
 Den forelæggende ret
 Tribunal da Relação de Guimarães
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Isabel Maria Pinheiro Vieira Rodrigues
 Sagsøgt: José Manuel Proença Salvador, Crédito Agrícola Seguros — Companhia de Seguros de Ramos Reais, SA og Jorge Oliveira Pinto
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Finder forsikringspligten i artikel 3, stk. 1, i Rådets direktiv 72/166/EØF af 24. april 1972 vedrørende færdsel med køretøjer, som er hjemmehørende i de enkelte medlemsstater, alene anvendelse på køretøjer, der befinder sig et hvilket som helst offentligt eller privat sted, og som er i bevægelse, eller ligeledes i de tilfælde, hvor de holder stille, men med motoren i gang?
 2)
 Omfatter det nævnte begreb færdsel med køretøjer i artikel 3, stk. 1, i nævnte direktiv 72/166, en landbrugstraktor, som holder stille på en plan jordvej på en landbrugsejendom, og som på gængs vis anvendes i forbindelse med udførelsen af landbrugsarbejde (sprøjtning med ukrudtsmiddel på en vinmark) med motoren i gang for at kunne aktivere pumpen til beholderen med ukrudtsmiddel, og som under disse omstændigheder, og som følge af et jordskred forårsaget af et sammenfald af følgende faktorer:
 —
 traktorens vægt,
 —
 rystelse forårsaget af traktorens motor og udgangspumpen til sprøjten, som er forbundet til traktorens bagende,
 —
 kraftig regn,
 vælter ned over fire arbejdstagere, som er i færd med at udføre dette arbejde på de lavereliggende terrasser, og er årsag til, at en af arbejdstagerne, som holder den slange, der anvendes til sprøjtningen, afgår ved døden?
 3)
 Såfremt de to foregående præjudicielle spørgsmål besvares bekræftende, er denne fortolkning af begrebet færdsel med køretøjer i artikel 3, stk. 1, i Rådets direktiv 72/166 da til hinder for en national lovgivning (artikel 4, stk. 4, i lovdekret nr. 291/2007 af 21. august), hvorefter forsikringspligten i den nævnte artikel 3, stk. 1, bortfalder i de tilfælde, hvor køretøjerne anvendes til rent landbrugsmæssig eller industriel brug?


text:
18.12.2004
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 314/4
 Sag anlagt den 6. oktober 2004 af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Republikken Østrig
 (Sag C-428/04)
 (2004/C 314/07)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 6. oktober 2004 anlagt sag mod Republikken Østrig af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved Nicola Yerrel og Horstpeter Kreppel, som befuldmægtigede, og med valgt adresse i Luxembourg.
 Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
 I.
 Det fastslås, at Republikken Østrig har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Artikel 2, 7, 11, 12, 13 og 18 i Rådets direktiv 89/391/EØF af 12. juni 1989 om iværksættelse af foranstaltninger til forbedring af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed under arbejdet (EFT L 183 af 29.6.1989, s. 1), idet den
 1.
 trods udløbet af fristen for gennemførelsen af direktivet — ikke har vedtaget følgende retsakter, der skulle gennemføre direktivet i østrigsk ret, nemlig:
 a)
 Landeslehrer-Dienstrechtsgesetz (LDG), (lov om arbejdsret for delstatsansatte lærere)
 b)
 Beamten-, Kranken- und Unfallversicherungsgesetz (lov om tjenestemands-, syge- og ulykkesforsikring)
 c)
 Allgemeines Sozialversicherungsgesetz (ASVG) (lov om social sikring)
 eller, såfremt retsakterne i mellemtiden skulle være blevet vedtaget, ikke har underrettet Kommissionen herom, og
 2.
 ikke eller på utilstrækkelig vis har gennemført følgende artikler i direktivet i østrigsk ret, nemlig
 a)
 artikel 2, stk. 1, for lærere i folkeskolen i Tirol
 b)
 artikel 7, stk. 3
 c)
 artikel 8, stk. 2
 d)
 artikel 11, stk. 2
 e)
 artikel 12, stk. 4
 f)
 artikel 13, stk. 2, litra a) og b).
 II.
 Republikken Østrig tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Fristen for gennemførelsen af direktiv 89/391/EØF (herefter »direktivet«) i østrigsk ret udløb den 31. december 1993.
 Efter Kommissionens opfattelse er den hidtidige gennemførelse af direktivet ufuldstændig eller utilstrækkelig.
 For det første er de bebudede lovgivningsmæssige foranstaltninger (nemlig Landeslehrer-Dienstrechtsgesetz (LDG), Beamten-, Kranken- und Unfallversicherungsgesetz, og Allgemeines Sozialversicherungsgesetz (ASVG)), som den østrigske regering har oplyst er de planlagte foranstaltninger til gennemførelse af direktivet, ikke blevet vedtaget, eller — hvis foranstaltningerne i mellemtiden skulle være trådt i kraft — der er ikke givet den fornødne underretning herom.
 For det andet har Kommissionen for så vidt angår enkelte — i alt 6 — af direktivets bestemmelser fastslået, at de af de østrigske myndigheder meddelte retsakter ikke fuldt ud gennemfører direktivet eller ikke gennemfører det korrekt.
 Således kritiserer Kommissionen, at folkeskolelærerne i Tirol i strid med det omfattende anvendelsesområde for artikel 2, stk. 1, i direktiv 89/391/EØF stadig ikke er omfattet af nogen nationale gennemførelsesforanstaltninger.
 Efter direktivets artikel 7 er arbejdsgiveren forpligtet til at udpege en eller flere arbejdstagere, som skal varetage aktiviteterne til beskyttelse mod risici, forudsat at denne råder over et tilstrækkeligt sagkyndigt personale. Efter Kommissionens opfattelse giver direktivets artikel 7 således forrang til risikoforebyggelse inden for virksomheden, da der i henhold til artikel 7, stk. 3, først kan rettes henvendelse til kompetent sagkundskab uden for virksomheden, når personalet i virksomheden og/eller institutionen ikke har den fornødne kompetence (jf. herved EF-Domstolens dom af 22.5.2003, sag C-441/01, Kommissionen mod Nederlandene). I henhold til de østrigske gennemførelsesbestemmelser har arbejdsgiveren eller tjenesteyderen derimod valget mellem at rette henvendelse til enten egne eller eksterne sikkerhedsfolk.
 Artikel 8, stk. 2 (pligt til at træffe hensigtsmæssige foranstaltninger i relation til førstehjælp, brandbekæmpelse og evakuering) indrømmer efter Kommissionens opfattelse ingen undtagelse for små virksomheder. Små virksomheder er derimod efter de østrigske gennemførelsesbestemmelser undtaget fra denne forpligtelse.
 Efter Kommissionens opfattelse omfatter bestemmelserne til gennemførelse af direktivets artikel 11, stk. 2, ikke den oplysningspligt for arbejdsgiveren, som er foreskrevet i nævnte artikel.
 Direktivets artikel 12, stk. 4, bestemmer, udgifterne til den oplæring af arbejdstagerne, der er omhandlet i denne artikel, ikke må pålægges arbejdstagerne. De østrigske gennemførelsesbestemmelser fastsætter ganske vist, at den tid, der anvendes til sådanne uddannelsesforanstaltninger, indgår i arbejdstiden. Det er imidlertid ikke bestemt, hvem der skal afholde udgifterne til en sådan uddannelse.
 Endelig har Kommissionen kritiseret, at direktivets artikel 13, stk. 2, litra a) og b), ikke fuldt ud er gennemført i østrigsk ret. Til forskel fra stk. 2, litra a), er farlige stoffer ikke omfattet af begrebet »Arbeitsmittel« (arbejdsudstyr) i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i ASchG's § 15 eller B-BSG's § 15. Desuden er den i stk. 2, litra b), fastsatte forpligtelse til at sætte de personlige værnemidler på plads efter brug ikke medtaget i østrigsk ret.


text:
24.5.2003 DA Den Europæiske Unions Tidende C 124/7
 Appel iværksat den 14. marts 2003 af Augusto Fichtner, b) selv hvis det lægges til grund, at sagsøgeren har
 forhenværende tjenestemand ved Kommissionen for De tilsidesat denne forpligtelse, kan det under alle
 Europæiske Fællesskaber, til prøvelse af dom afsagt den omstændigheder ikke antages, at tilsidesættelsen er
 16. januar 2003 af De Europæiske Fællesskabers Ret i sket »forsætligt eller uagtsomt«.
 Første Instans (Fjerde Afdeling) i sag T-75/00, Augusto
 Fichtner mod Kommissionen for De Europæiske Fælles- 2) Det forvaltningsretlige proportionalitetsprincip er blevet
 skaber tilsidesat, idet:
 a) der foreligger magtfordrejning: Da Kommissionen
 (Sag C-116/03 P)
 vedtog den anfægtede afgørelse, forfulgte den et
 andet formål end det, der er hensigten med den
 (2003/C 124/11) kompetence, den har fået tillagt (opretholdelse af
 orden inden for den offentlige forvaltning) og den
 forfulgte under alle omstændigheder andre mål end
 dem, den har angivet
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 14. marts
 2003 iværksat appel af Augusto Fichtner ved avvocati Michele b) retten har foretaget et åbenbart urigtigt skøn for så
 Tamburini og Franco Colussi, og med valgt adresse i Luxem- vidt angår sagens faktiske omstændigheder: Kom-
 bourg, 36 rue de Wiltz, til prøvelse af dom afsagt den missionen har undladt at tage hensyn til:
 16. januar 2003 af De Europæiske Fællesskabers Ret i Første
 Instans (Fjerde Afdeling) i sag T-75/00, Augusto Fichtner mod 1) at sagsøgeren var i god tro
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber.
 2) at man under alle omstændigheder ikke kunne
 have nægtet sagsøgeren den omtvistede tilladel-
 Appellanten har nedlagt følgende påstande: se, idet den bibeskæftigelse, sagsøgeren har
 udøvet, ikke har antastet hans uafhængighed
 eller hans arbejde inden for Fællesskabets
 — Den appellerede dom annulleres.
 rammer.
 — Appellanten gives medhold i sine påstande for første
 instansen, dvs.
 — Ansættelsesmyndighedens afgørelse af 30.9.1999,
 der er genstand for sagen, annulleres
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel-
 — Kommissionen tilpligtes at betale den løn og de se afsagt den 17. december 2002 af Consiglio di Stato —
 tillæg, der ikke er blevet udbetalt til sagsøgeren med 6. Afdeling — i sagen Società Italiana Dragaggi SpA m.fl.
 reguleringer og renter fra datoen for dommens mod Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti og
 afsigelse til betaling sker Regione Autonoma Friuli Venezia Giulia
 — Kommissionen tilpligtes at betale erstatning for (Sag C-117/03)
 den økonomiske og ikke-økonomiske skade, der er
 forvoldt sagsøger, og som bør ansættes til et samlet
 beløb på 50 000 EUR eller et andet rimeligt beløb (2003/C 124/12)
 efter Rettens vurdering, subsidiært fastsættes erstat-
 ningens størrelse ved en særskilt dom
 Ved kendelse afsagt den 17. december 2002, indgået til
 — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger. Domstolens Justitskontor den 18. marts 2003, har Consiglio
 di Stato, 6. Afdeling, i sagen Società Italiana Dragaggi SpA
 m.fl. mod Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti og
 Regione Autonoma Friuli Venezia Giulia forelagt De Europæi-
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter ske Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel
 afgørelse af følgende spørgsmål:
 Rettens afgørelse forekommer at være truffet under tilsidesæt-
 telse af fællesskabsretten, navnlig af Skal artikel 4, stk. 5, i direktiv 92/43 ( 1) af 21. maj 1992
 fortolkes således, at foranstaltninger i henhold til artikel 6 og
 1) artikel 86, stk. 1, i tjenestemandsvedtægten, for så vidt navnlig artikel 6, stk. 3, først er bindende for medlemsstaterne,
 som efter at listen over lokaliteter er endeligt godkendt af Fællesska-
 bet i henhold til artikel 21, eller skal der, ud over fastsættelsen
 a) sagsøgeren ikke har tilsidesat sin forpligtelse i hen- af det tidspunkt, hvorfra bevaringsforanstaltninger normalt
 hold til vedtægtens artikel 12, tredje led, idet det er træder i kraft, sondres mellem konstaterende og retsstiftende
 godtgjort, at sagsøgeren har anmodet om tilladelse angivelser (hvoriblandt de førstnævnte omfatter prioriterede
 til at udøve en bibeskæftigelse naturtyper), og bør det ikke med henblik på at sikre direktivets


text:
22.9.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 287/6
 Domstolens dom (Første Afdeling) af 12. juli 2012 — Südzucker AG (sag C-608/10), WEGO Landwirtschaftliche Schlachtstellen GmbH (sag C-10/11) og Fleischkontor Moksel GmbH (sag C-23/11) mod Hauptzollamt Hamburg-Jonas (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Finanzgericht Hamburg — Tyskland)
 (Forenede sager C-608/10, C-10/11 og C-23/11) (1)
 (Landbrug - eksportrestitutioner - fejlagtig angivelse af eksportøren i udførselsangivelsen - national lovgivning, som underlægger retten til eksportrestitution et krav om indførelse af ansøgeren som eksportør i udførselsangivelsen - berigtigelse af udførselsangivelsen efter varernes frigivelse)
 2012/C 287/10
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Finanzgericht Hamburg
 Parter i hovedsagen
 Sagsøgere: Südzucker AG (sag C-608/10), WEGO Landwirtschaftliche Schlachtstellen GmbH (sag C-10/11) og Fleischkontor Moksel GmbH (sag C-23/11)
 Sagsøgt: Hauptzollamt Hamburg-Jonas
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Finanzgericht Hamburg — fortolkning af artikel 5, stk. 7, i Kommissionens forordning (EF) nr. 800/1999 af 15. april 1999 om fælles gennemførelsesbestemmelser for eksportrestitutioner for landbrugsprodukter (EFT L 102, s. 11), og artikel 78, stk. 1 og 3, i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks (EFT L 302, s. 1) — urigtig angivelse af eksportøren i udførselsangivelsen — national ordning hvorefter det er en betingelse for at opnå eksportrestitution, at ansøgeren er angivet som eksportør i udførelsesangivelsen
 Konklusion
 1)
 Artikel 5, stk. 7, i Kommissionens forordning (EF) nr. 800/1999 af 15. april 1999 om fælles gennemførelsesbestemmelser for eksportrestitutioner for landbrugsprodukter, som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 90/2001 af 17. januar 2001, skal fortolkes således, at indehaveren af en eksportlicens i princippet alene har ret til eksportrestitution, når den pågældende er indført som eksportør i rubrik 2 i den udførselsangivelse, der er indgivet til det kompetente toldsted.
 2)
 Artikel 78, stk. 1 og 3, i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks skal fortolkes således, at den tillader en efterfølgende revision af udførselsangivelsen for restitution med henblik på at ændre navnet på eksportøren i den dertil beregnede rubrik, og at toldmyndighederne er forpligtede til:
 —
 for det første at undersøge, om det er muligt at foretage en revision af den omhandlede angivelse, for så vidt som bl.a. formålene med de EU-retlige bestemmelser på området for eksportrestitution ikke er blevet bragt i fare, og de omhandlede varer faktisk er blevet udført, hvilket det påhviler ansøgeren at godtgøre, og
 —
 for det andet i givet fald at træffe de nødvendige foranstaltninger til at få afklaret situationen under hensyntagen til de foreliggende nye oplysninger.
 3)
 Artikel 5, stk. 7, i forordning nr. 800/1999, som ændret ved forordning nr. 90/2001, og de EU-retlige toldbestemmelser skal fortolkes således, at toldmyndighederne i et tilfælde som det i sag C-608/10 foreliggende, hvor indehaveren af en eksportlicens ikke er indført som eksportør i rubrik 2 i udførselsangivelsen, ikke kan tildele denne indehaver eksportrestitution uden forudgående berigtigelse af udførselsangivelsen.
 4)
 I tilfælde som de i sag C-10/11 og sag C-23/11 omhandlede skal de EU-retlige toldbestemmelser fortolkes således, at det toldsted, som er ansvarlig for udbetaling af eksportrestitution, er bundet af den af udførselstoldstedet gennemførte efterfølgende berigtigelse af indførslen i rubrik 2 i udførselsangivelsen eller i givet fald i kontroleksemplar T5, hvis berigtigelsen opfylder alle de formelle og materielle betingelser for en »afgørelse« i henhold til såvel artikel 4, nr. 5), i forordning nr. 2913/92 som de relevante bestemmelser i den pågældende nationale ret. Det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve, om disse betingelser er opfyldt i hovedsagerne.
 5)
 Artikel 5, stk. 7, i forordning nr. 800/1999, som ændret ved forordning nr. 90/2001, og de EU-retlige toldbestemmelser skal fortolkes således, at det toldsted, der er ansvarlig for udbetaling af eksportrestitution, ikke i et tilfælde som det i sag C-23/11 omhandlede, og i tilfælde af, at det i henhold til national ret ikke er bundet af udførselstoldstedets berigtigelse, kan tage indførslen i rubrik 2 i udførselsangivelsen bogstavelig og afslå anmodningen om eksportrestitution under henvisning til, at restitutionsansøgeren ikke er eksportør af de varer, der anmodes om restitution for. I tilfælde, hvor det kompetente toldsted derimod har efterkommet anmodningen om berigtigelse og behørigt har berigtiget navnet på eksportøren, er det toldsted, der er ansvarlig for udbetaling af eksportrestitution, bundet af denne afgørelse.
 (1) EUT C 113 af 9.4.2011.
 EUT C 120 af 16.4.2011.


text:
8.5.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 138/31
 Sag anlagt den 10. januar 2014 af EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Island
 (Sag E-2/14)
 (2014/C 138/08)
 EFTA-Tilsynsmyndigheden, Rue Belliard 35, 1040 Bruxelles, Belgien, ved Xavier Lewis og Markus Schneider som befuldmægtigede, har den 10. januar 2014 anlagt sag mod Island ved EFTA-Domstolen.
 EFTA-Tilsynsmyndigheden har nedlagt følgende påstande:
 1.
 Det fastslås, at Island har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til den retsakt, der er omhandlet i punkt 56v i bilag XIII til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/35/EF af 7. september 2005 om forurening fra skibe og om indførelse af sanktioner for overtrædelser) som tilpasset til aftalen dels ved protokol 1 hertil, dels ved Det Blandede EØS-udvalgs afgørelse nr. 65/2009 af 29. maj 2009, og i henhold til EØS-aftalens artikel 7, idet Island ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de foranstaltninger, som er nødvendige for at gennemføre nævnte retsakt, eller ikke straks har underrettet Tilsynsmyndigheden herom.
 2.
 Island tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Retlige og faktiske omstændigheder samt anbringender:
 —
 EFTA-Tilsynsmyndigheden har i stævningen gjort gældende, at Island ikke inden den 12. august 2013 har efterkommet den begrundede udtalelse, som EFTA-Tilsynsmyndigheden afgav den 12. juni 2013 om denne stats manglende gennemførelse i den nationale retsorden af Europa-Parlamentet og Rådet direktiv 2005/35/EF af 7. september 2005 om forurening fra skibe og om indførelse af sanktioner for overtrædelser (retsakten), som omhandlet i punkt 56v i bilag XIII til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, som tilpasset til aftalen dels ved protokol 1 hertil, dels ved Det Blandede EØS-udvalgs afgørelse nr. 65/2009 af 29. maj 2009.
 —
 EFTA-Tilsynsmyndigheden har gjort gældende, at Island har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til retsaktens artikel 16 og EØS-aftalens artikel 7, idet Island ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de foranstaltninger, som er nødvendige for at gennemføre direktivet, eller ikke har underrettet Tilsynsmyndigheden herom.


text:
4.5.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 129/23
 Sag anlagt den 23. februar 2013 — Republikken Litauen mod Europa-Kommissionen
 (Sag T-110/13)
 2013/C 129/47
 Processprog: litauisk
 Parter
 Sagsøger: Republikken Litauen (ved D. Kriaučiūnas, R. Krasuckaitė og D. Skara)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgerens påstande
 —
 Europa-Kommissionens afgørelse nr. FK/fa/D(2012) 1707818 af 10. december 2012 ophæves for så vidt som debetnota nr. 3241213460, der er tilknyttet denne beslutning, vedrører projekter, i forbindelse med hvilke de gennemførende parter er blevet sat under tilsyn, og Kommissionen tilpligtes at tilbagebetale 1 148 549,66 EUR.
 —
 Europa-Kommissionens afgørelse nr. FK/fa/D(2012) 1707818 af 10. december 2012 ophæves for så vidt som debetnota nr. 3241213460, der er tilknyttet denne, vedrører projekt nr. P27010010, og Kommissionen tilpligtes at tilbagebetale 1 060 560,56 EUR.
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført to anbringender, der begge vedrører overtrædelse af EU-retten:
 1)
 Ved at vedtage den anfægtede afgørelse og ved ikke at dele tabene på forvaltningen af SAPARD-midler med Republikken Litauen eller i det hele taget ved ikke at have overvejet dette anliggende og ved ikke at have anført nogen grunde til afslaget på at dele tabene, tilsidesatte Europa-Kommissionen artikel 8, stk. 2, i forordning nr. 1258/1999 (1), sammenholdt med artikel 73, stk. 2, i forordning nr. 1605/2002 (2), artikel 87 i forordning nr. 2342/2002 (3), og princippet om loyalt samarbejde, der er fastsat i EU-traktatens artikel 4, stk. 3.
 2)
 Ved ikke i tide at have fremskaffet oplysninger om muligheden for at eftergive gælden og fjerne det tilsvarende selskab fra debitorlisten overtrådte Europa-Kommissionen bestemmelsen om gensidig høring indeholdt i punkt 7.7.4 i del F af den flerårige finansieringsaftale vedrørende det særlige hjælpeprogram for landbrug og udvikling af landdistrikter (SAPARD) (4) undertegnet i 2001 af Republikken Litauen og Europa-Kommissionen, sammenholdt med princippet om loyalt samarbejde, fastsat i artikel 4, stk. 3, i TEU.
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 1258/1999 af 17.5.1999 om finansiering af den fælles landbrugspolitik (EFT L 160, s. 103).
 (2) Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002 af 25.6.2002 om finansforordningen vedrørende De Europæiske Fællesskabers almindelige budget (EFT L 248, s. 1).
 (3) Kommissionens forordning (EF, Euratom) nr. 2342/2002 af 23.12.2002 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002 om finansforordningen vedrørende De Europæiske Fællesskabers almindelige budget (EFT 2002 L 357, s. 1).
 (4) Valstybės žinios, 29.8.2001, nr. 74-2589.


text:
29.6.2002 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 156/21
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 den 20. marts 2002
 den 17. april 2002
 i sag T-355/00, DaimlerChrysler AG mod Kontoret for
 Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og De-
 sign) (KHIM) (1)
 i sag T-325/00, Elke Sada mod Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber (1) (»EF-varemærker — ordkombinationen TELE AID — abso-
 lutte registreringshindringer — artikel 7, stk. 1, litra b) og
 c), i forordning (EF) nr. 40/94«)
 (Tjenestemænd — midlertidigt ansat — arbejdsløshedsun-
 derstøttelse — afslag) (2002/C 156/40)
 (Processprog: tysk)
 (2002/C 156/39)
 I sag T-355/00, DaimlerChrysler AG, Stuttgart (Tyskland), ved
 Rechtsanwalt S. Völker, mod Kontoret for Harmonisering i det
 (Processprog: tysk) Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (befuldmægtige-
 de: A. von Mühlendahl og D. Schennen), angående en påstand
 om annullation af afgørelse af 12. september 2000 fra Tredje
 Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre
 Marked (Varemærker og Design) (sag R 142/2000-3) vedrøren-
 de registrering af ordkombinationen TELE AID som EF-
 I sag T-325/00, Elke Sada, tidligere midlertidigt ansat ved varemærke, har Retten (Anden Udvidede Afdeling), sammensat
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, med bopæl i af afdelingsformanden, R.M. Moura Ramos, og dommerne
 Besozzo (Italien), ved Rechtsanwalt H.-J. Rüber, og med valgt V. Tiili, J. Pirrung, P. Mengozzi og A.W.H. Meij; justitssekretær:
 adresse i Luxembourg, mod Kommissionen for De Europæiske H. Jung, den 20. marts 2002 afsagt dom, hvis konklusion lyder
 Fællesskaber (befuldmægtigede: C. Berardis-Kayser og B. Wä- således:
 genbaur), angående en påstand om annullation af Kommissio-
 nens afgørelse af 20. december 1999 om ikke at tildele 1) Afgørelsen af 12. september 2000 fra Tredje Appelkammer ved
 sagsøgeren arbejdsløshedsunderstøttelse i henhold til arti- Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og
 kel 28a i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i Fællesska- Design) (sag R 142/2000-3) annulleres for så vidt angår
 berne, har Retten (Fjerde Afdeling), sammensat af afdelingsfor- følgende varer og tjenesteydelser:
 manden, M. Vilaras, og dommerne V. Tiili og P. Mengozzi;
 justitssekretær: fuldmægtig D. Christensen, den 17. april 2002 — »elektriske og elektroniske apparater til transmission af
 afsagt dom, hvis konklusion lyder således: tale og data; stationære og mobile sende-, transmis-
 sions-, relæ- og modtageapparater; databehandlingsud-
 styr og dele hertil; navigationsudstyr«, der henhører under
 klasse 9
 1) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes.
 — »drift af en kommunikationsnet«, der henhører under
 klasse 38
 2) Hver part bærer sine egne omkostninger.
 — »indsamling, lagring, behandling og udlæsning af infor-
 mationer«, der henhører under klasse 42.
 2) I øvrigt frifindes Harmoniseringskontoret.
 3) Sagsøgeren bærer sine egne omkostninger og betaler halvdelen
 (1) EFT C 372 af 23.12.2000. af Harmoniseringskontorets omkostninger. Harmoniserings-
 kontoret bærer den anden halvdel af sine egne omkostninger.
 (1) EFT C 28 af 27.1.2001.


text:
15.1.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 13/11
 Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 18. november 2010 — Alketa Xhymshiti mod Bundesagentur für Arbeit — Familienkasse Lörrach (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Finanzgericht Baden-Württemberg Tyskland)
 (Sag C-247/09) (1)
 (Aftalen mellem Det Europæiske Fællesskab og dets medlemsstater på den ene side og Det Schweiziske Forbund på den anden side om fri bevægelighed for personer - forordning (EØF) nr. 1408/71, (EØF) nr. 574/72 og (EF) nr. 859/2003 - vandrende arbejdstageres sociale sikring - familieydelser - tredjelandsstatsborger, der arbejder i Schweiz og bor sammen med sine børn i en medlemsstat, hvori børnene er statsborgere)
 2011/C 13/18
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Finanzgericht Baden-Württemberg
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Alketa Xhymshiti
 Sagsøgt: Bundesagentur für Arbeit — Familienkasse Lörrach
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Finanzgericht Baden-Württemberg — fortolkning dels af Rådets forordning (EF) nr. 859/2003 af 14. maj 2003 om udvidelse af bestemmelserne i forordning (EØF) nr. 1408/71 og forordning (EØF) nr. 574/72 til at omfatte tredjelandsstatsborgere, der ikke allerede er dækket af disse bestemmelser udelukkende på grund af deres nationalitet (EUT L 124, s. 1), dels af artikel 2, 13 og 76 i Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet (EFT 1971 II, s. 366) samt af artikel 10, stk. 1, litra a), i Rådets forordning (EØF) nr. 574/72 af 21. marts 1972 om regler til gennemførelse af forordning (EØF) nr. 1408/71 (EFT 1972 I, s. 149) — tredjelandsstatsborger, der arbejder i Det Schweiziske Forbund og sammen med sin ægtefælle er bosiddende i en medlemsstat, hvor børnene er statsborgere — bopælsmedlemsstatens afslag på tildeling af familieydelser — foreneligheden af afslaget på tildeling af familieydelser med de ovennævnte fællesskabsbestemmelser
 Konklusion
 1)
 I en situation, hvor en tredjelandsstatsborger lovligt har bopæl i en medlemsstat i Den Europæiske Union og arbejder i Schweiz, er den pågældende i bopælsmedlemsstaten ikke underlagt anvendelsen af Rådets forordning (EF) nr. 859/2003 af 14. maj 2003 om udvidelse af bestemmelserne i forordning (EØF) nr. 1408/71 og forordning (EØF) nr. 574/72 til at omfatte tredjelandsstatsborgere, der ikke allerede er dækket af disse bestemmelser udelukkende på grund af deres nationalitet, for så vidt som forordning nr. 859/2003 ikke er en af de fællesskabsakter, der er nævnt i del A i bilag II til aftalen mellem Det Europæiske Fællesskab og dets medlemsstater på den ene side og Det Schweiziske Forbund på den anden side om fri bevægelighed for personer, undertegnet i Luxembourg den 21. juni 1999, som aftalens parter forpligter sig til at anvende. Der foreligger følgelig ingen forpligtelse for bopælsmedlemsstaten til at anvende Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, som ændret og ajourført ved Rådets forordning (EF) nr. 118/97 af 2. december 1996, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1992/2006 af 18. december 2006, og Rådets forordning (EØF) nr. 574/72 af 21. marts 1972 om regler til gennemførelse af forordning (EØF) nr. 1408/71, som ændret og ajourført ved forordning nr. 118/97, på denne arbejdstager og hans ægtefælle.
 2)
 Artikel 2, 13 og 76 i forordning nr. 1408/71 og artikel 10, stk. 1, litra a), i forordning nr. 574/72 er uden relevans i forhold til en kvindelig tredjelandsstatsborger, der befinder sig i en situation som den, sagsøgeren i hovedsagen befinder sig i, for så vidt som hendes situation henhører under bopælsmedlemsstatens lovgivning. Den omstændighed alene, at den pågældendes børn er unionsborgere, kan ikke medføre, at afvisningen af at udbetale familieydelser i bopælsmedlemsstaten er retsstridig, når de lovmæssige betingelser, der skal være opfyldt for at oppebære disse ydelser, ifølge den forelæggende rets konstateringer ikke er opfyldt.
 (1) EUT C 233 af 26.9.2009.


text:
C 211/24 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 22.7.2000
 — tilkendelse af et beløb på 1 million BEF, med forbehold for Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 forhøjelse eller nedsættelse under sagen, som godtgørelse
 for tort og den skade, sagsøgeren har lidt ved de fejlagtige — annullation af Kommissionens beslutning om at ansætte
 eller ufuldstændige oplysninger, som sagsøgte har indsam- en anden tjenestemand i stillingen KOM/070/99 IV/2
 let til sagsøgerens personlige aktmappe, samt den tilstand »Automobiler, andre transportmidler og forbundne meka-
 af usikkerhed og ængstelse, sagsøgeren befinder sig i med niske konstruktioner« svarende til en afdelingsleder i
 hensyn til sin arbejdsmæssige fremtid; kategori A5-A4;
 — tilkendelse af et beløb på 1 million BEF, med forbehold for — annullation af Kommissionens beslutning om ikke at
 forhøjelse eller nedsættelse under sagen, som erstatning efterkomme sagsøgerens ansøgning vedrørende stillingen
 for den økonomiske skade, sagsøgeren har lidt som følge KOM/070/99 IV/2 »Automobiler, andre transportmidler
 af tilsidesættelsen af hende til den ledige stilling, og dermed og forbundne mekaniske konstruktioner« svarende til en
 tilsidesættelsen af enhver chance, hun måtte have for afdelingsleder i kategori A5-A4, og alle denne beslutnings
 forfremmelse; forberedende akter, som i sig selv er fejlbehæftede;
 — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 — tilkendelse af et beløb på 1 million BEF, med forbehold for
 forhøjelse eller nedsættelse under sagen, som godtgørelse
 for tort og den skade, sagsøgeren har lidt ved de fejlagtige
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter eller ufuldstændige oplysninger, som sagsøgte har indsam-
 let til sagsøgerens personlige aktmappe, samt den tilstand
 Sagsøgeren gør indsigelse mod ansættelsesmyndighedens af- af usikkerhed og ængstelse, sagsøgeren befinder sig i med
 slag på hendes ansøgning vedrørende en stilling som kontor- hensyn til sin arbejdsmæssige fremtid;
 chef i kategori A3.
 — tilkendelse af et beløb på 1 million BEF, med forbehold for
 Til støtte for sine påstande påberåber sagsøgeren sig krænkelse forhøjelse eller nedsættelse under sagen, som erstatning
 af for den økonomiske skade, sagsøgeren har lidt som følge
 af tilsidesættelsen af hende til den ledige stilling, og dermed
 — artikel 25 og forpligtelsen til at give en begrundelse tilsidesættelsen af enhver chance, hun måtte have for
 forfremmelse;
 — vedtægtens artikel 45
 — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 — forfremmelsesproceduren og forbuddet mod forskelsbe-
 handling
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 — vedtægtens artikel 7.
 Sagsøgerens søgsmålsgrunde og væsentligste anbringender
 Sagsøgeren gør ligeledes gældende, at den anfægtede beslut- svarer til de i sag T-135/00, Morello mod Kommissionen,
 ning er behæftet med en klar skønsmæssig fejl og magtfordrej- anførte.
 ning.
 Sag anlagt den 19. maj 2000 af Carmelo Morello mod Sag anlagt den 25. maj 2000 af Sylvia Haupt mod Kommis-
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber sionen for De Europæiske Fællesskaber
 (Sag T-136/00) (Sag T-143/00)
 (2000/C 211/50)
 (2000/C 211/51)
 (Processprog: fransk)
 (Processprog: fransk)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 den 19. maj 2000 anlagt sag mod Kommissionen for De Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 Europæiske Fællesskaber af Carmelo Morello, Bruxelles, ved den 25. maj 2000 anlagt sag mod Kommissionen for De
 advokaterne Jacques Sambon og Pierre Paul Van Gehuchten, Europæiske Fællesskaber af Sylvia Haupt, Bruxelles, ved advo-
 Bruxelles. katerne Jean-Noël Louis og Véronique Peere, Bruxelles.
 ---pagebreak--- 22.7.2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 211/25
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande: — Europa-Parlamentets tilpligtes at betale sagsøgeren mora-
 renter af de sekretariatstillæg, som hun har krav på og ikke
 — Den afgørelse, som udvælgelseskomitéen for den interne har fået udbetalt, og et beløb fastsat efter Rettens skøn i
 udvælgelsesprøve KOM/TA/99 har truffet om at afvise godtgørelse for den ikke-økonomiske skade, hun har lidt
 sagsøgerens ansøgning, annulleres. som følge af Europa-Parlamentets diskriminerende adfærd.
 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber tilpligtes
 — Europa-Parlamentet tilpligtes at betale sagens omkost-
 at betale sagens omkostninger.
 ninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Sagsøgeren, der var hjælpeansat i kategori B mellem december
 1996 og maj 1997 og senere blev fastansat som tjenestemand,
 anfægter afvisningen af hendes ansøgning til den interne Sagsøgeren gør gældende, at hendes løn uberettiget er blevet
 udvælgelsesprøve KOM/TA/99 på grundlag af prøver med nedsat efter hendes overflytning fra Domstolen til den sagsøgte
 henblik på oprettelse af en ansættelsesreserve af fuldmægtige institution. Nedsættelsen er en følge af, at sagsøgeren i sin nye
 og ekspeditionssekretærer. stilling ikke modtager sekretariatstillæg. Endvidere anfægter
 sagsøgeren det forhold, at hun ikke er blevet forfremmet til
 Afgørelsen om afvisning har den dobbelte begrundelse — lønklasse B 4, selv om en anerkendelse af en sådan forfremmel-
 hvilket er i strid med punkt II b) i meddelelsen om udvælgelses- se ifølge den institution, hvor hun tidligere var ansat, ikke
 prøve — at sagsøgeren ikke var begyndt at arbejde i Kommis- skulle give nogen problemer, idet der allerede har foreligget
 sionens tjeneste senest 1. februar 1997, og at hendes faglige lignende tilfælde.
 erfaring, opnået i kategori B, ikke kunne anses for ligeværdig
 med niveauet for de i punkt I i nævnte meddelelse beskrevne
 uddannelseskrav. Hun mener, at det er mere rimeligt ikke at fortolke begrebet
 løn snævert. Vedtægtens artikel 46 skal ikke alene fortolkes ud
 fra ordlyden, da det afgørende element er det beløb, som
 Til støtte for sine påstande gør sagsøgeren gældende tjenestemanden eller den ansatte modtager ved månedens
 udgang.
 — Tilstedeværelsen af en klar skønsmæssig fejl samt magtfor-
 drejning,
 Sagsøgeren gør desuden gældende, at vedtægtens artikel 62 og
 — Krænkelse af vedtægtens artikel 5 og 27, og forbuddet mod forskelsbehandling er blevet tilsidesat.
 — Meddelelsen om udvælgelsesprøve KOM/TA/99 er rets-
 stridig.
 Sag anlagt den 26. maj 2000 af Daniela Tirelli mod Europa- Slettelse af sag T-75/98 (1)
 Parlamentet
 (2000/C 211/53)
 (Sag T-144/00)
 (2000/C 211/52) (Processprog: italiensk)
 (Processprog: fransk) Ved kendelse af 22. maj 2000 har De Europæiske Fællesskabers
 Ret i Første Instans (sat af dommer B. Vesterdorf) besluttet, at
 sag T-75/98, Arnaldo Lucaccioni mod Kommissionen for De
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der Europæiske Fællesskaber, skal slettes af registeret.
 den 26. maj 2000 anlagt sag mod Europa-Parlamentet af
 Daniela Tirelli, Dahlem (Luxembourg), ved advokaterne Gaston
 Vogel og Ferdinand Burg, Luxembourg.
 (1) EFT C 234 af 25.7.1998.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 — Europa-Parlamentets afgørelse om at nedsætte sagsøgerens
 løn for september 1999 annulleres.


text:
24.2.2007
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 42/3
 Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 11. januar 2007 — Kaj Lyyski mod Umeå universitet (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Överklagandenämnden för Högskolan — Sverige)
 (Sag C-40/05) (1)
 (Arbejdskraftens frie bevægelighed - artikel 39 EF - hindringer - erhvervsuddannelse - lærere - afslag på at give adgang til en uddannelse til en ansøger, der er ansat ved en skole i en anden medlemsstat)
 (2007/C 42/05)
 Processprog: svensk
 Den forelæggende ret
 Överklagandenämnden för Högskolan
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Kaj Lyyski
 Sagsøgt: Umeå universitet
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Överklagenämnden för högskolan (klagenævnet for højere uddannelsesinstitutioner) — fortolkning af fællesskabsretten og navnlig artikel 12 EF — erhvervsuddannelsestiltag med henblik på at imødegå manglen på uddannede lærere i en medlemsstat rettet mod lærere ansat ved uddannelsesinstitutioner med henblik på at gøre det muligt for dem at opnå de fornødne kvalifikationer for tidsubegrænset ansættelse — afvisning af at optage en kandidat på uddannelsen, der er statsborger i den pågældende medlemsstat, men som er ansat ved en uddannelsesinstitution i en anden medlemsstat
 Konklusion
 Fællesskabsretten er ikke til hinder for, at en national lovgivning, der midlertidigt tilrettelægger en uddannelse med henblik på kortsigtet at opfylde behovet for kvalificerede lærere i en medlemsstat, kræver, at ansøgerne til denne uddannelse er ansat ved en skole i den nævnte medlemsstat, dog med det forbehold, at den anvendelse, der gøres af denne lovgivning, ikke fører til, at enhver ansøgning fra en lærer, der ikke er ansat ved en sådan skole, principielt udelukkes, uden at der sker en forudgående og individuel vurdering af indholdet af ansøgningen, navnlig med hensyn til ansøgerens egnethed og til muligheden for at kontrollere den praktiske del af den uddannelse, som den pågældende er blevet optaget på, eller eventuelt at give fritagelse for denne del.
 (1) EUT C 93 af 16.4.2005.


text:
26.6.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 202/7
 Domstolens kendelse (Ottende Afdeling) af 6. april 2017 — Proforec Srl mod Europa-Kommissionen
 (Sag C-176/16 P) (1)
 ((Appel - artikel 181 I Domstolens procesreglement - register over beskyttede oprindelsesbetegnelser og beskyttede geografiske betegnelser - forordning (EU) nr. 1151/2012 - registrering af betegnelsen »Focaccia di Recco col formaggio (IPG)« - manglende søgsmålsinteresse))
 (2017/C 202/10)
 Processprog: italiensk
 Parter
 Appellant: Proforec Srl (ved avvocati G. Durazzo, M. Mencoboni og G. Pescatore)
 Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen (først ved F. Moro og J. Guillem Carrau, derefter ved F. Moro, som befuldmægtigede)
 Konklusion
 1)
 Appellen forkastes.
 2)
 Proforec Srl betaler sagsomkostningerne.
 (1) EUT C 191 af 30.5.2016.