text:
22.5.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 134/42
 Sag anlagt den 8. marts 2010 — ClientEarth m.fl. mod Kommissionen
 (Sag T-120/10)
 2010/C 134/71
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøgere: ClientEarth (London, Det Forenede Kongerige), Transport & Environment (Bruxelles, Belgien), European Environmental Bureau (Bruxelles, Belgien) og BirdLife International (Bruxelles, Belgien) (ved barrister S. Hockman, QC)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgernes påstande
 —
 Det fastslås, at Kommissionen har tilsidesat forordning (EF) nr. 1049/2001 (1) og forordning (EF) nr. 1367/2006 (2).
 —
 Det fastslås, at begrundelsen for at undtage et dokument i medfør af artikel 4, stk. 3, i forordning (EF) nr. 1049/2001 enten skal fremsættes skriftligt inden for den fastsatte frist i den administrative to-trinsprocedure eller frafaldes som en påstand om, at dokumentet omfattes af en lovlig undtagelse, og at begrundelsen ellers ikke kan gøres gældende i forbindelse med domstolskontrol.
 —
 Den anfægtede beslutning af 9. februar 2010 (SG.E3/MM/psi-Ares (2010)70321), hvori Kommissionen angav at ville tilbageholde visse dokumenter indeholdende miljømæssige oplysninger fra sagsøgerne, annulleres.
 —
 Kommissionen tilpligtes i henhold til artikel 10 i forordning (EF) nr. 1049/2001, uden ophold eller redaktion, at give fuld aktindsigt i alle de ønskede dokumenter, der har været angivet i løbet af vurderingsperioden af begæringen af 15. oktober 2009, den genfremsatte begæring af 17. december 2009 og i alle dokumenter, der er affattet under vurderingen heraf.
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale sagsøgernes omkostninger, herunder enhver intervenients sagsomkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Med det foreliggende søgsmål påstår sagsøgeren i henhold til artikel 263 TEUF annullation af Kommissionens beslutning af 9. februar 2010, hvorved Kommissionen angav at ville tilbageholde fra sagsøgerne visse dokumenter indeholdende miljømæssige oplysninger vedrørende drivhusgasemissioner, der fremkommer ved produktion af biobrændstof, produceret og/eller anvendt af Kommissionen i overensstemmelse med direktiv 2009/28/EF (3).
 Til støtte for sit søgsmål gør sagsøgeren følgende anbringender gældende:
 For det første tilsidesættelse af artikel 8 i forordning (EF) nr. 1049/2001, idet der ikke rettidigt er givet aktindsigt i dokumenter eller en begrundelse for tilbageholdelsen. Begæringen blev fremsat den 15. oktober 2009. Kommissionen afslog delvist begæringen, gav adgang til fire dokumenter og tilbageholdt ca. 200 dokumenter. Sagsøgerne anfægtede begrundelsen for afslaget. Den 9. februar 2010, der var dagen for udløbet af den i forordningen fastsatte tidsfrist, afslog Kommissionen at give aktindsigt i de resterende dokumenter eller at give en gyldig begrundelse for deres tilbageholdelse.
 For det andet tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, og artikel 8, stk. 1, i forordning (EF) nr. 1049/2001, idet der ikke er givet en detaljeret begrundelse for tilbageholdelsen af hvert enkelt dokument. For at være omfattet af undtagelsesgrundene skal der inden for den fastsatte tidsfrist være givet et skriftligt svar med en detaljeret begrundelse for tilbageholdelsen af hvert enkelt dokument. Den 9. februar 2010, der var dagen for udløbet af den i forordningen fastsatte tidsfrist, afslog Kommissionen at give aktindsigt i de resterende dokumenter, og Kommissionen gav ingen detaljeret begrundelse for at tilbageholde dem, således som den er forpligtet til i henhold til forordningen og retspraksis.
 Sagsøgerne har desuden gjort tilsidesættelse af artikel 4 i forordning (EF) nr. 1049/2001 gældende, idet der ikke er foretaget en konkret og individuel vurdering af hvert dokuments indhold. Kommissionen er forpligtet til at foretage en konkret og individuel vurdering af hvert dokuments indhold for at fastslå, hvorvidt dokumentet eller dele heraf er omfattet af en undtagelse til den generelle regel om, at alle dokumenter skal være tilgængelige. Den 9. februar 2010, der var dagen for udløbet af den i forordningen fastsatte tidsfrist, indrømmede Kommissionen, at denne analyse ikke var blevet foretaget for de dokumenter, begæringen angik, og i det omfang analysen var foretaget, blev sagsøgerne ikke gjort bekendt med resultatet.
 Sagsøgerne har endvidere gjort overtrædelse af artikel 4, stk. 3, i forordning (EF) nr. 1049/2001 og artikel 6, stk. 1, i forordning (EF) nr. 1367/2006 gældende, idet undtagelsen i artikel 4, stk. 3, er anvendt retsstridigt. Kommissionen påberåbte sig oprindeligt undtagelsen i artikel 4, stk. 3, for ca. 200 dokumenter. Den 9. februar 2010, der var dagen for udløbet af den i forordningen fastsatte tidsfrist, gav Kommissionen ikke aktindsigt i dokumenterne. For at kunne påberåbe sig undtagelsen i artikel 4, stk. 3, skal Kommissionen påvise, at dokumentet eller de heri indeholdte oplysninger ville være til alvorlig skade for institutionens beslutningsproces. Sagsøgerne påstår, at dokumenterne, der indeholder miljømæssige oplysninger vedrørende emissioner i miljøet, ikke ville være til alvorlig skade for institutionens beslutningsproces, og at i det omfang et dokument eller dele heraf er omfattet af en undtagelsesbestemmelse, er der en mere tungtvejende offentlig interesse i udbredelse af dokumentet.
 Sagsøgerne har samtidig gjort tilsidesættelse af artikel 4, stk. 6, i forordning (EF) nr. 1049/2001 gældende, idet der ikke er sket redaktion af dokumenterne. Såfremt Kommissionen afslår at give aktindsigt i begærede dokumenter, skal den overveje muligheden for redaktion af de dele, der ellers opfylder betingelsen for undtagelse, og give adgang til de dele, der ikke er omfattet af undtagelsen. Sagsøgerne hævder, at Kommissionen ikke overvejede eller foretog redaktion, og dermed tilbageholdt oplysninger eller dele af dokumenter, der ellers skulle have været givet aktindsigt i.
 Det gøres sluttelig gældende, at Kommissionen har tilsidesat artikel 4, stk. 7, i forordning (EF) nr. 1049/2001, idet den ikke har angivet anvendelsesperioden for undtagelsen i artikel 4, stk. 3. Såfremt Kommissionen afslår at give aktindsigt i begærede dokumenter eller dele heraf, skal den angive for hvilken periode, denne undtagelse er gældende. Sagsøgerne hævder, at Kommissionen ikke har fastlagt og meddelt, i hvilken periode et i øvrigt gyldigt krav om undtagelse skal gælde.
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1049/2001 af 30.5.2001 om aktindsigt i Europa-Parlamentets, Rådets og Kommissionens dokumenter (EFT L 145, s. 43).
 (2) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1367/2006 af 6.9.2006 om anvendelse af Århuskonventionens bestemmelser om adgang til oplysninger, offentlig deltagelse i beslutningsprocesser samt adgang til klage og domstolsprøvelse på miljøområdet på Fællesskabets institutioner og organer (EUT L 264, s. 13).
 (3) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/28/EF af 23.4.2009 om fremme af anvendelsen af energi fra vedvarende energikilder og om ændring og senere ophævelse af direktiv 2001/77/EF og 2003/30/EF (EØS-relevant tekst) (EUT L 140, s. 16).


text:
20.11.2004
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 284/6
 DOMSTOLENS DOM
 (Sjette Afdeling)
 af 30. september 2004
 i sag C-481/03, Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Storhertugdømmet Luxembourg (1)
 (Traktatbrud - direktiv 2001/12/EF og 2001/13/EF - Fællesskabets jernbaner - udvikling - retfærdige, ensartede og ikke-diskriminerende betingelser for adgang til infrastrukturen - licenser til jernbanevirksomheder - fælles ordning - manglende gennemførelse inden for den fastsatte frist)
 (2004/C 284/11)
 Processprog: fransk
 I sag C-481/03, angående et traktatbrudssøgsmål i henhold til artikel 226 EF, anlagt den 19. november 2003, Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (befuldmægtiget: W. Wils) mod Storhertugdømmet Luxembourg (befuldmægtigede: S. Schreiner og M. Thill), har Domstolen (Sjette Afdeling), sammensat af afdelingsformanden J:-P. Puissochet, dommerne A. La Pergola og U. Lõhmus (refererende dommer); generaladvokat: L.A. Geelhoed; justitssekretær: R. Grass, den 30. september 2004 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 1)
 Storhertugdømmet Luxembourg har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/12/EF af 26. februar 2001 om ændring af Rådets direktiv 91/440/EØF om udvikling af Fællesskabets jernbaner, og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/13/EF af 26. februar 2001 om ændring af Rådets direktiv 95/18/EF om udstedelse af licenser til jernbanevirksomheder, idet det ikke har sat de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme disse direktiver.
 2)
 Storhertugdømmet Luxembourg betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 7 af 10.1.2004.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
3.6.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 131/44
 Sag anlagt den 28. marts 2006 — Fédération nationale du Crédit agricole mod Kommissionen
 (Sag T-98/06)
 (2006/C 131/83)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Fédération nationale du Crédit agricole (Paris, Frankrig) (ved avocats N. Lenoir og P.-A. Jeanneney)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Sagsøgerens påstande
 —
 Kommissionens beslutning af 21. december 2005 i sag nr. 531/2005 Frankrig — Foranstaltninger i forbindelse med oprettelse og drift af Banque Postale annulleres.
 —
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Den 26. januar 2005 meddelte de franske myndigheder Kommissionen deres beslutning om at placere La Postes bank- og forsikringsaktiviteter i et datterselskab (Banque Postale), der oprindeligt var 100 % ejet af La Poste. Den 21. juli 2005 sendte sagsøgeren i den foreliggende sag en formel klage til Kommissionen i henhold til artikel 20, stk. 2, i Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22. marts 1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93 (nu artikel 88) i EF-traktaten (1), hvorved sagsøgeren gjorde gældende, at den statsstøtte, der var givet til Banque Postale, var uforenelig med fællesmarkedet, og anmodede Kommissionen om at indlede en formel undersøgelsesprocedure.
 Ved beslutning af 21. december 2005 fandt Kommissionen, at overdragelsen til et datterselskab af La Postes finansielle ydelser ikke gav Banque Postale en økonomisk fordel, og at de foranstaltninger, der var forbundet med selskabets oprettelse og drift, ikke udgjorde statsstøtte i medfør af artikel 87, stk. 1, EF. Dette er den anfægtede beslutning.
 Til støtte for sit søgsmål gør sagsøgeren fire anbringender gældende. Det første støttes på tilsidesættelsen af den formelle gyldighed, dvs. tilsidesættelsen af forordning nr. 659/99 for så vidt som Kommissionen har truffet beslutning om henvisning til en senere undersøgelse af visse foranstaltninger, og tilsidesættelsen af artikel 88, stk. 2, EF, idet Kommissionen afviste at indlede en formel undersøgelsesprocedure.
 Med sit andet anbringende gør sagsøgeren gældende, at Kommissionen ved at erklære, at foranstaltningerne i forbindelse med oprettelsen og driften af Banque Postal ikke udgjorde statsstøtte, har begået flere fejlskøn — bl.a. vedrørende de økonomiske fordele, der er blevet påtalt i klagen — og at Kommissionen som følge heraf har tilsidesat artikel 87 EF og 88 EF.
 Med sit tredje anbringende bebrejder sagsøgeren Kommissionen, at den anfægtede beslutning er behæftet med formmangler som følge af, at der ikke er givet en begrundelse for afvisningen af at behandle nogle væsentlige klagepunkter, sagsøgeren har rejst i sin klage, samt som følge af selvmodsigelser og utilstrækkelig begrundelse for visse specifikke punkter, der er behandlet i beslutningen.
 Med sit fjerde anbringende gør sagsøgeren gældende, at Kommissionen har tilsidesat artikel 43 EF, 82 EF og 86 EF for så vidt den i sin beslutning har undladt at vurdere tilsidesættelsen af etableringsfriheden og af den fri konkurrence ved de foranstaltninger, som er forbundet med genstanden for statsstøtte, der følger af Livret A.
 (1) EFT L 83, s. 1.


text:
10.4.1999 DA De Europñiske Fñllesskabers Tidende C 100/11
 Appel ivñrksat den 12. februar 1999 af Sadam Zuccheri- Anmodning om prñjudiciel afgùrelse forelagt ved kendelse
 fici Divisione della Seci, Sadam Castiglionese SpA, Sadam afsagt den 13. januar 1999 af Supremo Tribunal Admini-
 Abruzzo SpA, Zuccherificio del Molise SpA og SocietaÁ strativo, 2.a SeccËaÄo, i sagen FaÂbrica de Queijos Eru Portu-
 Fondiaria Industriale Romagnola SpA til prùvelse af ken- guesa L.da mod Tribunal TeÂchnico Aduaneiro de 2.a In-
 delse afsagt den 8. december 1998 af De Europñiske Fñl- staÃncia
 lesskabers Ret i Fùrste Instans (Fjerde Udvidede Afdeling)
 (Sag C-42/99)
 i sag T-39/98, Sadam Zuccherifici Divisione della Seci,
 Sadam Castiglionese SpA, Sadam Abruzzo SpA, Zuccheri- (1999/C 100/19)
 ficio del Molise SpA og SocietaÁ Fondiaria Industriala
 Romagnola SpA mod Rådet for Den Europñiske Union
 Ved kendelse afsagt den 13. januar 1999, indgået til Dom-
 (Sag C-41/99 P)
 stolens Justitskontor den 12. februar 1999, har Supremo
 (1999/C 100/18) Tribunal Administrativo, 2.a SeccËaÄo, i sagen FaÂbrica de
 Queijos Eru Portuguesa L.da mod Tribunal TeÂchnico
 Aduaneiro de 2.a InstaÃncia forelagt De Europñiske Fñlles-
 Ved De Europñiske Fñllesskabers Domstol er der den skabers Domstol en anmodning om prñjudiciel afgùrelse
 12. februar 1999 ivñrksat appel af Sadam Zuccherifici af fùlgende spùrgsmål:
 Divisione della Seci, Sadam Castiglionese SpA, Sadam
 Abruzzo SpA, Zuccherificio del Molise SpA og SocietaÁ 1. Når det i De Forklarende Bemñrkninger til De Euro-
 Fondiaria Industriale Romagnola SpA ved advokaterne pñiske Fñllesskabers kombinerede nomenklatur (1)
 Vincenzo Cerulli Irelli, Gualtiero Pittalis og Giancarlo anfùres, at casein, som indeholder over 15 vñgtpro-
 Fanzini, Bologna, og med valgt adresse i Luxembourg hos cent vand, skal henfùres under position 0406 (ost og
 advokat ArseÁne Kronshagen, 22, rue Marie-Adelaïde, til ostmasse), er bemñrkningerne da i strid med Kommis-
 prùvelse af kendelse afsagt den 8. december 1998 af De sionens forordning (EéF) nr. 3174/88 (2), hvoraf det
 Europñiske Fñllesskabers Ret i Fùrste Instans (Fjerde (af kapitel 4) fremgår, at varer skal tariferes som ost i
 Udvidede Afdeling) i sag T-39/98, Sadam Zuccherifici position 0406, når
 Divisione della Seci, Sadam Castiglionese SpA, Sadam
 Abruzzo SpA, Zuccherificio del Molise SpA og SocietaÁ a) de har et mñlkefedtindhold i tùrstoffet på 5 vñgt-
 Fondiaria Industriale Romagnola SpA mod Rådet for Den procent og derover
 Europñiske Union.
 b) de har et tùrstofindhold på 70 vñgtprocent og der-
 over, men ikke over 85 vñgtprocent, og
 Appellanterne har nedlagt fùlgende påstande:
 c) de er formet eller i stand til at blive formet?
 Rettens kendelse af 8. december 1998 i sag T-39/98 ophñ-
 ves, idet det fastslås, at sagen kan admitteres og derfor 2. Skal den indfùrte vare (som har fùlgende sammensñt-
 skal hjemvises til Retten i Fùrste Instans til behandling i ning: 54 % vand, 0,9 % fedt, 5,7 % fosfor, 2 % salt og
 realiteten. casein) på grundlag af Kommissionens forordning
 (EéF) nr. 3174/88 tariferes i toldposition
 3501 10 90 0 00 000 som »Casein Ð I andre tilfñlde«,
 Anbringender og vñsentligste argumenter: eller i toldposition 0406 90 11 01 0 000 som »Anden
 ost«?
 Den anfñgtede forordning (1) har direkte og ikke middel- (1) EFT C 342 af 5.12.1994, s. 1.
 bart skadelige virkninger for fire produktionsvirksomhe- (2) EFT L 298 af 31.10.1998, s. 1.
 der, der er aktive i Syditalien, og som tilhùrer de sagsù-
 gende sukkervirksomheder.
 Disse fire virksomheder opfylder materielt betingelserne
 for konkret at vñre de eneste adressater for artikel 2 i for-
 ordning (EF) nr. 2613/97 og for i sñrlig grad at have lidt
 Anmodning om prñjudiciel afgùrelse forelagt ved dom
 skade.
 afsagt den 10. februar 1999 af Conseil supeÂrieur des assu-
 rances sociales du Grand DucheÂ de Luxembourg i sagen
 Sagen skal derfor antages til realitetsbehandling. Ghislain Leclere og Aline Deaconescu mod Caisse natio-
 nale des prestations familiales
 (1) Artikel 2 i Rådets forordning (EF) nr. 2613/97 af 15. december (Sag C-43/99)
 1997 om bemyndigelse til Portugal til at yde stùtte til produ- (1999/C 100/20)
 center af sukkerroer og indstilling af al national stùtte fra pro-
 duktionsåret 2001/02 (EFT L 353 af 24.12.1997, s. 3).
 Ved dom afsagt den 10. februar 1999, indgået til Domsto-
 lens Justitskontor den 16. februar 1999, har Conseil supeÂ-


text:
10.4.1999 DA De Europñiske Fñllesskabers Tidende C 100/13
 land, og ikke den lùn, han oppebar under sin seneste Franske Republik havde gennemfùrt de nùdvendige
 ansñttelse i Tyskland. bestemmelser for at efterkomme det direktiv, der nñvnes i
 Kommissionens påstand.
 Det er åbenbart, at arbejdstageren ved denne beregnings- (1) EFT L 216 af 20.8.1994, s. 12.
 metode stilles ringere på grund af den omstñndighed, at
 han bor i en anden medlemsstat end den, han har haft
 arbejde i, og at metoden ikke er forenelig med hovedfor-
 målet med forordning (EéF) nr. 1408/71, som er at
 fremme arbejdskraftens frie bevñgelighed.
 (1) Rådets forordning (EéF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om
 anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere og Sag anlagt den 16. februar 1999 af Kommissionen for De
 deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fñllesskabet Europñiske Fñllesskaber mod Den Franske Republik
 (EFT L 149 af 5.7.1971, s. 2).
 (Sag C-46/99)
 (1999/C 100/23)
 Ved De Europñiske Fñllesskabers Domstol er der den
 16. februar 1999 anlagt sag mod Den Franske Republik af
 Sag anlagt den 16. februar 1999 af Kommissionen for De Kommissionen for De Europñiske Fñllesskaber ved juri-
 Europñiske Fñllesskaber mod Den Franske Republik disk konsulent Dimitrios Gouloussis, som befuldmñgtiget,
 og med valgt adresse i Luxembourg hos Carlos Gómez de
 (Sag C-45/99) la Cruz, Wagnercentret, Kirchberg.
 (1999/C 100/22)
 Kommissionen for De Europñiske Fñllesskaber har ned-
 lagt fùlgende påstande:
 Ved De Europñiske Fñllesskabers Domstol er der den
 16. februar 1999 anlagt sag mod Den Franske Republik af
 Kommissionen for De Europñiske Fñllesskaber ved juri- Ð Det fastslås, at Den Franske Republik har undladt at
 disk konsulent Dimitrios Gouloussis, som befuldmñgtiget, opfylde sine forpligtelser i henhold til traktaten samt
 og med valgt adresse i Luxembourg hos Carlos Gómez de Rådets direktiv 93/103/EF af 23. november 1993 om
 la Cruz, Wagnercentret, Kirchberg. visse aspekter i forbindelse med tilrettelñggelse af
 arbejdstiden (1), idet den ikke inden for den fastsatte
 frist ved lov eller administrativt har truffet de foran-
 Kommissionen for De Europñiske Fñllesskaber har ned- staltninger, der er nùdvendige for fuldt ud at efter-
 lagt fùlgende påstande: komme nñvnte direktiv.
 a) Den Franske Republik har tilsidesat sine pligter efter Ð Den Franske Republik tilpligtes at afholde sagens
 EF-traktaten og Rådets direktiv 94/33/EF af 22. juni omkostninger.
 1994 om beskyttelse af unge på arbejdspladsen (1), da
 den ikke inden for den fastsatte frist har truffet Ð og
 subsidiñrt ikke har meddelt Kommissionen Ð de lov- Sùgsmålsgrunde og vñsentligste argumenter:
 og forvaltningsforskrifter, der er nùdvendige for fuldt
 ud at efterkomme nñvnte direktiv.
 EF-traktatens artikel 189, hvorefter et direktiv med hensyn
 til det tilsigtede mål er bindende for enhver medlemsstat,
 b) Den Franske Republik tilpligtes at betale sagens
 som det rettes til, indebñrer, at medlemsstaterne er forplig-
 omkostninger.
 tet til at overholde de frister for gennemfùrelse, der er fast-
 sat i direktiverne. Denne frist udlùb i det foreliggende til-
 fñlde den 23. november 1996, hvor Den Franske Republik
 Sùgsmålsgrunde og vñsentligste argumenter: endnu ikke havde vedtaget de bestemmelser, der er nùd-
 vendige for at efterkomme det i Kommissionens påstande
 nñvnte direktiv.
 EF-traktatens artikel 189, hvorefter et direktiv er bindende
 for medlemsstaterne med hensyn til det deri fastsatte mål, (1) EFT L 307 af 13.12.1993, s. 18.
 indebñrer, at medlemsstaterne har pligt til at overholde de
 frister for gennemfùrelsen, der er fastsat i direktiverne.
 Den konkrete frist udlùb den 22. juni 1996, uden at Den


text:
30.4.2004
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 106/30
 Sag anlagt den 4. marts 2004 af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Italienske Republik.
 (Sag C-118/04)
 (2004/C 106/53)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 4. marts 2004 anlagt sag mod Den Italienske Republik af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved Luca Visaggio, som befuldmægtiget.
 Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
 —
 Det fastslås, at Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 2, stk. 1, i Rådets direktiv 2001/88/EF (1) af 23. oktober 2001 om ændring af direktiv 91/630/EØF (2) om fastsættelse af mindstekrav med hensyn til beskyttelse af svin, idet den ikke har udstedt de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet, eller i hvert fald ikke har underrettet Kommissionen herom.
 —
 Den Italienske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Fristen for gennemførelsen af direktivet udløb den 1. januar 2003.
 (1) EFT L 316 af 1.12.2001, s. 1.
 (2) EFT L 340 af 11.12.1991, s 33.


text:
C 118/4 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 21.4.2001
 DOMSTOLENS DOM DOMSTOLENS DOM
 (Første Afdeling) (Tredje Afdeling)
 af 7. december 2000 af 7. december 2000
 i sag C-395/99, Kommissionen for De Europæiske Fælles- i sag C-423/99, Kommissionen for De Europæiske Fælles-
 skaber mod Den Italienske Republik (1) skaber mod Den Italienske Republik (1)
 (»Traktatbrud — direktiv 96/51/EF og 96/93/EF — mang- (»Traktatbrud — manglende gennemførelse af direktiv
 lende gennemførelse inden for de fastsatte frister«) 98/10/EF«)
 (2001/C 118/06) (2001/C 118/07)
 (Processprog: italiensk) (Processprog: italiensk)
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig- (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 gjort i Samling af Afgørelser) gjort i Samling af Afgørelser)
 I sag C-395/99, Kommissionen for De Europæiske Fællesska- I sag C-423/99, Kommissionen for De Europæiske Fællesska-
 ber (befuldmægtiget: F.P. Ruggeri Laderchi) mod Den Italienske ber (befuldmægtigede: C. Schmidt og G. Bisogni) mod Den
 Republik (befuldmægtigede: U. Leanza, bistået af P.G. Ferri), Italienske Republik (befuldmægtigede: U. Leanza, bistået af
 angående en påstand om, at det fastslås, at Den Italienske I.M. Braguglia), angående en påstand om, at det fastslås, at Den
 Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EF- Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til
 traktaten og Rådets direktiv 96/51/EF af 23. juli 1996 om Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/10/EF af 26. fe-
 ændring af direktiv 70/524/EØF om tilsætningsstoffer til bruar 1998 om ONP-vilkår for taletelefonitjenesten og om
 foderstoffer (EFT L 235, s. 39) og Rådets direktiv 96/93/EF af udbud af forsyningspligtydelser på teleområdet under konkur-
 17. december 1996 om udstedelse af certifikater for dyr og renceforhold (EFT L 101, s. 24), idet den ikke har udstedt eller
 animalske produkter (EFT 1997 L 13, s. 28), idet den ikke har i hvert fald ikke har underrettet Kommissionen om de love
 vedtaget eller i hvert fald ikke har underrettet Kommissionen og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at
 om de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige efterkomme direktivet, har Domstolen (Tredje Afdeling), sam-
 for at efterkomme direktiverne, har Domstolen (Første Afde- mensat af C. Gulmann (refererende dommer) som fungerende
 ling), sammensat af afdelingsformanden, L. Sevón, og dommer- formand for Tredje Afdeling og dommerne J.-P. Puissochet og
 ne P. Jann (refererende dommer) og M. Wathelet; generaladvo- F. Macken; generaladvokat: G. Cosmas; justitssekretær: R. Grass,
 kat: S. Alber; justitssekretær: R. Grass, den 7. december 2000 den 7. december 2000 afsagt dom, hvis konklusion lyder
 afsagt dom, hvis konklusion lyder således: således:
 1) Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i
 henhold til artikel 2, stk. 1, litra a), i Rådets direktiv 96/51/EF 1) Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i
 af 23. juli 1996 om ændring af direktiv 70/524/EØF om henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/10/EF
 tilsætningsstoffer til foderstoffer samt bestemmelserne i Rådets af 26. februar 1998 om ONP-vilkår for taletelefonitjenesten
 direktiv 96/93/EF af 17. december 1996 om udstedelse af og om udbud af forsyningspligtydelser på teleområdet under
 certifikater for dyr og animalske produkter, iden den ikke inden konkurrenceforhold, idet den ikke inden for den fastsatte frist
 for de fastsatte frister har udstedt de nødvendige love og har sat de nødvendige love og administrative bestemmelser i
 administrative bestemmelser for at efterkomme de nævnte kraft for at efterkomme direktivet.
 bestemmelser.
 2) Den Italienske Republik betaler sagens omkostninger.
 2) Den Italienske Republik betaler sagens omkostninger.
 (1) EFT C 20 af 22.1.2000.
 (1) EFT C 352 af 4.12.1999.


text:
1.10.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 243/9
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendelse afsagt den 17. maj 2005 af Bundesfinanzhof i sagen Hauptzollamt Hamburg-Jonas mod ZVK Zuchtvieh-Kontor GmbH
 (Sag C-300/05)
 (2005/C 243/14)
 Processprog: tysk
 Ved kendelse afsagt den 17. maj 2005, indgået til Domstolens Justitskontor den 27. juli 2005, har Bundesfinanzhof i sagen Hauptzollamt Hamburg-Jonas mod ZVK Zuchtvieh-Kontor GmbH forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 Er den tid, der medgår til pålæsning og aflæsning, inkluderet i »transport[en]« i den forstand, hvori dette udtryk anvendes i punkt 48, nr. 4, litra d), i bilaget til direktiv 91/628/EØF (1) om beskyttelse af dyr under transport (som ændret ved direktiv 95/29/EF (2))?
 (1) EFT L 340, s. 17.
 (2) EFT L 148, s. 52.


text:
16.9.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 224/38
 Dom afsagt af Retten i Første Instans den 11. juli 2006 — Caviar Anzali mod KHIM — Novomarket (Asetra)
 (Sag T-252/04) (1)
 (EF-varemærker - indsigelsessag - ansøgning om ASETRA som EF-figurmærke - ældre nationalt og internationalt figurmærke CAVIAR ASTARA - relative registreringshindringer - risiko for forveksling - afslag på indsigelsen som følge af manglende fremlæggelse af dokumenter inden for de fastsatte frister - beviser fremlagt for første gang for appelkammeret - formaliteten - rækkevidden af appelkammerets prøvelse - artikel 62 og 74 i forordning (EF) nr. 40/94)
 (2006/C 224/81)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Caviar Anzali SAS (Colombes, Frankrig) (ved avocat J.-F. Jésus)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (ved M.A. Folliard-Monguiral, som befuldmægtiget)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: Novomarket, SA (Madrid, Spanien)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelse truffet den 19. april 2004 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 479/2003-2) vedrørende en indsigelsessag mellem Caviar Anzali SAS og Novomarket, SA
 Konklusion
 1)
 Afgørelse truffet den 19. april 2004 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 479/2003-2) annulleres.
 2)
 Harmoniseringskontoret betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 217 af 28.8.2004.


text:
27.8.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 252/46
 Sag anlagt den 7. juli 2011 — Stichting Greenpeace Nederland og PAN Europe mod Kommissionen
 (Sag T-362/11)
 2011/C 252/97
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøgere: Stichting Greenpeace Nederland (Amsterdam, Nederlandene) og Pesticide Action Network Europe (PAN Europe) (Bruxelles, Belgien) (ved advokat B. Kloostra)
 Sagsøgte: Europa-Kommissionen
 Sagsøgernes påstande
 —
 Det fastslås, at Kommissionens afgørelse af 6. maj 2011 er i strid med forordning (EF) nr. 1049/2001 (1).
 —
 Det fastslås, at Kommissionens afgørelse af 6. maj 2011 er i strid med Århus-konventionen om adgang til oplysninger, offentlig deltagelse i beslutningsprocesser samt adgang til klage og domstolsprøvelse på miljøområdet, forordning (EF) nr. 1049/2001 og forordning (EF) nr. 1367/2006 (2).
 —
 Kommissionens afgørelse af 6. maj 2011, annulleres, og
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgerne gjort to anbringender gældende.
 1)
 Ved det første anbringende gøres det gældende, at den anfægtede afgørelse tilsidesætter artikel 8, stk. 1 og 2, i forordning (EF) nr. 1049/2001, idet der ikke inden for de fastsatte frister er afgivet svar på sagsøgernes genfremsatte begæring, og idet der ikke er givet en nærmere begrundelse herfor.
 2)
 Ved det andet anbringende gøres det gældende, at den anfægtede afgørelse tilsidesætter Århus-konventionens artikel 4, artikel 4, stk. 2 og 5, i forordning (EF) nr. 1049/2001, og artikel 6, stk. 1, i forordning (EF) nr. 1367/2006, idet der ikke er blevet foretaget en vurdering, da:
 —
 begrundelsen for afslag ikke er i overensstemmelse med Århus-konventionen,
 —
 de oplysninger, der anmodes om, må betragtes som oplysninger om emissioner til miljøet, og
 —
 der foreligger en tungtvejende offentlig interesse i offentliggørelsen af de oplysninger, som sagsøgerne har anmodet om.
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1049/2001 af 30.5.2001 om aktindsigt i Europa-Parlamentets, Rådets og Kommissionens dokumenter (EFT L 145, s. 43).
 (2) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1367/2006 af 6.9.2006 om anvendelse af Århus-konventionens bestemmelser om adgang til oplysninger, offentlig deltagelse i beslutningsprocesser samt adgang til klage og domstolsprøvelse på miljøområdet på Fællesskabets institutioner og organer (EUT L 264, s. 13).


text:
7.9.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 260/27
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Commissione Tributaria Regionale dell’Umbria (Italien) den 27. juni 2013 — Umbra Packaging srl mod Agenzia delle Entrate — Direzione Provinciale di Perugia
 (Sag C-355/13)
 2013/C 260/49
 Processprog: italiensk
 Den forelæggende ret
 Commissione Tributaria Regionale dell’Umbria
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Umbra Packaging srl
 Sagsøgt: Agenzia delle Entrate — Direzione Provinciale di Perugia
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Er artikel 160 i lovdekret nr. 259/2003, der er grundlaget for afgiften for myndighedsgodkendelse, og hvortil der henvises i tarifbestemmelserne i artikel 21 i [bilaget til] præsidentielt dekret nr. 641/1972, i overensstemmelse med artikel 3 i direktiv 2002/20 (1), som indenfor ordningen om liberalisering af kommunikation udelukker, at skattemyndighederne kan have en kontrolbeføjelse, som anvendes til at berettige en opkrævning hos brugeren af tjenesten?
 2)
 Er artikel 3, stk. 2, i ministerielt dekret nr. 33/1990, hvortil der henvises i tarifbestemmelserne i artikel 21 i [bilaget til] præsidentielt dekret nr. 641/1972, som ændret ved artikel 3 i lovdekret nr. 151/1991, i overensstemmelse med ordningen om fri konkurrence og med forbuddet i traktatens artikel 102 mod anvendelse af ulige vilkår for ydelser af samme værdi?
 3)
 Er forskellen i størrelsen af afgiften for myndighedsgodkendelse for privates brug og for virksomheders brug og det forhold, at denne afgift alene pålægges abonnementsaftaler og ikke taletidskort, i overensstemmelse med kriterierne om rimelighed og hensigtsmæssighed og ikke til hinder for skabelsen af et konkurrencebaseret marked?
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/20/EF af 7.3.2002 om tilladelser til elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (tilladelsesdirektivet) (EFT L 108, s. 21).


text:
22.2.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 68/3
 Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 17. december 2015 — Proximus SA, tidligere Belgacom SA, som viderefører den af Belgacom Mobile SA anlagte sag mod Province de Namur (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunal de première instance de Namur — Belgien)
 (Sag C-517/13) (1)
 ((Præjudiciel forelæggelse - elektroniske kommunikationsnet og -tjenester - direktiv 97/13/EF - artikel 4 og 11 - direktiv 2002/20/EF - artikel 6 - vilkår knyttet til den generelle tilladelse og brugsretten til radiofrekvenser og numre samt særlige forpligtelser - artikel 13 - afgifter for tilladelser til installation af faciliteter - anvendelsesområde - lovgivning i en provins - afgift på master og/eller sende- og modtageenheder til mobiltelefonnettet))
 (2016/C 068/03)
 Processprog: fransk
 Den forelæggende ret
 Tribunal de première instance de Namur
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Proximus SA, tidligere Belgacom SA, som viderefører den af Belgacom Mobile SA anlagte sag
 Sagsøgt: Province de Namur
 Konklusion
 Artikel 6 og 13 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/20/EF af 7. marts 2002 om tilladelser til elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (tilladelsesdirektivet) skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for, at en afgift som den i hovedsagen omhandlede pålægges en fysisk eller juridisk person, som gør brug af en mast og/eller en sende- og modtageenhed til mobiltelefonnettet.
 (1) EUT C 352 af 30.11.2013.


text:
27.8.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 252/40
 Sag anlagt den 30. juni 2011 — CEEES y Asociación de Gestores de Estaciones de Servicio mod Europa-Kommissionen
 (Sag T-342/11)
 2011/C 252/90
 Processprog: spansk
 Parter
 Sagsøgere: Confederación Española de Empresarios de Estaciones de Servicio (CEEES) (Spanien) og Asociación de Gestores de Estaciones de Servicio (Madrid, Spanien) (ved abogado A. Hernández Pardo og abogada B. Marín Corral)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgernes påstande
 —
 Den anfægtede afgørelse annulleres.
 —
 Kommissionen tilpligtes på grundlag af en overtrædelse af artikel 9 i forordning nr. 1/2003 at pålægge REPSOL en bøde eller en tvangsbøde.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Det foreliggende søgsmål er rettet mod Europa-Kommissionens afgørelse af 28. april 2011, der er vedtaget i sag COMP/39.461/CEEES AOP-REPSOL, hvis genstand var at træffe afgørelse om, hvorvidt den klage, der var indgivet den 30. maj 2007 af sagsøgerne skulle viderebehandles. Denne klage bygger på tre grundlæggende klagepunkter:
 a)
 Forekomsten af horisontale aftaler indgået mellem Asociación de Operadores Petrolíferos (AOP) og dets medlemmer, hvilket begrænsede konkurrencen imellem dem.
 b)
 Overtrædelse af artikel 101 og 102 TEUF ved at opretholde detailsalgspriserne.
 c)
 Manglende opfyldelse fra REPSOL’s side af Kommissionens beslutning af 12. april 2006 (2006/446/EF) om en procedure i henhold til EF-traktatens artikel 81 og vedtaget i overensstemmelse med artikel 9 i Rådets forordning (EF) nr. 1/2003 (sag COMP/B-1/38.348 — Repsol CPP), samt de sanktionsmæssige konsekvenser af nævnte manglende opfyldelse.
 I den anfægtede afgørelse konkluderer Kommissionen, at der ikke forelå tilstrækkelige grunde til, over for REPSOL, at træffe nogle af de foranstaltninger, der er omhandlet i forordning (EF) nr. 1/2003 i tilfælde af, at parterne ikke opfylder deres forpligtelser.
 Til støtte for deres søgsmål har sagsøgerne fremsat to anbringender.
 1)
 Første anbringende vedrørende tilsidesættelse af artikel 9 i forordning (EF) nr. 1/2003 i forbindelse med tilsidesættelse af princippet om fællesskabsrettens direkte virkning
 —
 Sagsøgerne har i denne forbindelse navnlig gjort gældende, at Kommissionen, henset til de konstateringer, der er gjort af Autoridad Nacional de la Competencia (den nationale konkurrencemyndighed), ikke kan se bort fra REPSOL's manglende opfyldelse af sin forpligtelse til at ophøre med at fastsætte detailsalgspriser. De omstændigheder, der er lagt til grund af den nationale konkurrencemyndighed vedrørende overtrædelse af artikel 101 TEUF, burde således have været tilstrækkeligt for Kommissionen til at konkludere, at REPSOL ikke havde opfyldt sine forpligtelser.
 —
 Den manglende indgriben fra Kommissionens side over for en manglende opfyldelse af en afgørelse om tilsagn, støttet på en antagelse om, at Kommissionens har en skønsbeføjelse i denne henseende, bringer selve indholdet af de mekanismer, som ligger til grund for påtagelsen af forpligtelser, som alternativ løsning ved indledningen af en sanktionsmæssig procedure, i fare, og forvandler Kommissionens skønsbeføjelse til en vilkårlig beføjelse, der vil kunne afstedkomme en åbenbar tilsidesættelse af retten til forsvar.
 2)
 Andet anbringende vedrørende tilsidesættelse af artikel 23, stk. 2, litra c), og artikel 24, stk. 1, litra c) i forordning (EF) nr. 1/2003
 —
 Ifølge sagsøgeren burde Kommissionen over for en overtrædelse af artikel 9 (EF) nr. 1/2003 som den, der er genstand i denne sag, have pålagt bøder og tvangsbøder, som er omhandlet i forannævnte bestemmelser.


text:
10.11.2007
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 269/3
 De nye medlemmer af Retten i Første Instans aflægger ed
 (2007/C 269/06)
 Efter at A. Dittrich, S. Soldevila Fragoso og L. Truchot for perioden fra den 1. september 2007 til den 31. august 2013 ved afgørelse af henholdsvis den 25. april 2007 (1) og den 23. maj 2007 (2), truffet af repræsentanterne for regeringerne for De Europæiske Fællesskabers medlemsstater, er blevet udnævnt til dommere ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans, har de den 17. september 2007 aflagt ed for Domstolen.
 Efter at S. Frimodt Nielsen for perioden fra den 17. september 2007 til den 31. august 2010 ved afgørelse af 25. april 2007 (3), truffet af repræsentanterne for regeringerne for De Europæiske Fællesskabers medlemsstater, er blevet udnævnt til dommer ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans, har han den 17. september 2007 aflagt ed for Domstolen.
 (1) EUT L 114 af 1.5.2007, s. 27.
 (2) EUT L 139 af 31.5.2007, s. 32.
 (3) EUT L 114 af 1.5.2007, s. 26.


text:
18.4.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 90/19
 Appel iværksat den 23. februar 2009 af patentagenterne Volker Mergel, Klaus Kampfenkel, Burkart Bill og Andreas Herden til prøvelse af dom afsagt den 16. december 2008 af Retten i Første Instans (Anden Afdeling) i sag T-335/07, Volker Mergel m.fl. mod KHIM
 (Sag C-80/09 P)
 2009/C 90/29
 Processprog: tysk
 Parter
 Appellanter: Volker Mergel, Klaus Kampfenkel, Burkart Bill og Andreas Herden (ved Rechtsanwalt G.P. Friderichs)
 Den anden part i appelsagen: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 Appellanterne har nedlagt følgende påstande
 —
 Dommen afsagt den 16. december 2008 af Retten i Første Instans (Anden Afdeling) (sag T-335/07), som blev meddelt appellanterne via telefax den 18. december 2008, ophæves.
 —
 Afgørelsen truffet den 25. juni 2007 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 0299/2007-4) annulleres.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 Genstanden for tvisten i sagen er spørgsmålet, om udtrykket »Patentconsult« kan beskyttes som varemærke for tjenesteydelser i klasse 35, 41 og 42. Retten i Første Instans var af den opfattelse, at »Patentconsult« er en angivelse, som direkte og konkret beskriver de omhandlede tjenesteydelser.
 Appellanterne har begrundet appellen med, at artikel 7, stk. 1, litra b) og c), er fortolket og anvendt fejlagtigt.
 Med det første anbringende har appellanterne foreholdt Retten, at den med urette karakteriserede det omtvistede varemærke som en sproglig nydannelse, der ikke er væsentlig forskellig fra den blotte sum af beskrivende elementer. Retten anførte som begrundelse for, at det omtvistede varemærke mangler fornødent særpræg, at varemærket »Patentconsult« har den opbygning, der er sædvanlig for lignende benævnelser såsom »patent consulting« eller »patent consultancy«. Denne karakteristik er ikke desto mindre urigtig, for udtrykket »Patentconsult« følger netop ikke den sædvanlige opbygning, dvs. den grammatisk korrekte opbygning, men adskiller sig derfra for herved at skabe en markant sproglig nydannelse, som adskiller sig betydeligt fra den blotte sum af elementerne »patent« og »consult«.
 Med det andet anbringende har appellanterne gjort gældende, at Retten med urette fandt, at varemærket »Patentconsult« har en rent beskrivende karakter. Den fandt det irrelevant for varemærkets beskrivende karakter, om der er andre mulige udtryk, som kan betegne de omhandlede tjenesteydelser. Appellanterne er dog alligevel af den opfattelse, at det netop er en nødvendig forudsætning, at et andet udtryk end »Patentconsult« anvendes, for at et friholdelsesbehov kan påberåbes. Det grammatisk ukorrekte udtryk »Patentconsult« er netop ikke egnet.
 Endelig har appellanterne med det tredje anbringende foreholdt Retten, at den med urette anså den af Harmoniseringskontoret trufne ældre afgørelse vedrørende varemærket »Netmeeting« og den af Domstolen afsagte dom i sag C-383/99 P om varemærket »Baby-dry« for ikke at være relevante. Ifølge den nævnte dom kan en formulering, som klart adskiller sig fra, hvordan den relevante kundekreds i daglig tale betegner tjenesteydelsen, have det fornødne særpræg. Der skal tages hensyn til denne retspraksis for at sikre kontinuiteten mellem og tilliden til Fællesskabets retsinstansers praksis.


text:
C 34/2 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 5.2.2000
 234 EF) har indgivet til Domstolen for i den for nævnte ret 1) Retten til fiskeri eller tilladelse til spinnefiskeri er ikke »varer« i
 verserende sag, Questore di Verona mod Diego Zenatti, at den forstand, hvori udtrykket er anvendt i EF-traktatens bestem-
 opnå en præjudiciel afgørelse vedrørende fortolkningen af melser om frie varebevægelser, men falder ind under udførelse af
 EF-traktatens bestemmelser om den frie udveksling af tjeneste- »tjenesteydelser« i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i
 ydelser, har Domstolen, sammensat af præsidenten, G.C. Ro- traktatens bestemmelser om den frie udveksling af tjenesteydelser.
 drı́guez Iglesias, afdelingsformændene J.C. Moitinho de Almei-
 da, D.A.O. Edward og R. Schintgen samt dommerne P.J.G. Kap- 2) Traktatens bestemmelser om fri udveksling af tjenesteydelser
 teyn, J.-P. Puissochet (refererende dommer), G. Hirsch, P. Jann finder ikke anvendelse på en situation som den, der foreligger
 og H. Ragnemalm; generaladvokat: N. Fennelly; justitssekretær: i hovedsagen, og som udgør et rent internt forhold i en
 fuldmægtig L. Hewlett, den 21. oktober 1999 afsagt dom, hvis medlemsstat.
 konklusion lyder således:
 (1) EFT C 166 af 30.5.1998.
 EF-traktatens bestemmelser om den frie udveksling af tjenesteydelser
 er ikke til hinder for en national lovgivning som den italienske, der
 forbeholder visse organer retten til at indgå væddemål om resultatet
 af sportsbegivenheder, såfremt denne lovgivning reelt er begrundet i
 socialpolitiske målsætninger om at begrænse de skadelige virkninger
 af sådanne aktiviteter, og såfremt de restriktioner, som den pålægger,
 ikke er uforholdsmæssige i forhold til målene.
 DOMSTOLENS DOM
 ( 1) EFT C 151 af 16.5.1998.
 (Første Afdeling)
 af 21. oktober 1999
 i sag C-233/98, Hauptzollamt Neubrandenburg mod Len-
 sing & Brockhausen GmbH (anmodning om præjudiciel
 DOMSTOLENS DOM afgørelse fra Bundesfinanzhof) (1)
 (Sjette Afdeling) (»Fællesskabsforsendelse — overtrædelse — opkrævning af
 afgifter — kompetent stat«)
 af 21. oktober 1999
 (2000/C 34/04)
 i sag C-97/98, Peter Jägerskiöld mod Torolf Gustafsson
 (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Pargas Tings-
 rätt) (1) (Processprog: tysk)
 (»Frie varebevægelser — begrebet “varer” — ret til spinne- (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 fiskeri — fri udveksling af tjenesteydelser«) gjort i Samling af Afgørelser)
 (2000/C 34/03) I sag C-233/98, angående en anmodning, som Bundesfinanz-
 hof (Tyskland) i medfør af EF-traktatens artikel 177 (nu artikel
 234 EF) har indgivet til Domstolen for i den for nævnte ret
 (Processprog: svensk) verserende sag, Hauptzollamt Neubrandenburg mod Lensing
 & Brockhausen GmbH, at opnå en præjudiciel afgørelse
 vedrørende fortolkningen af artikel 36 i Rådets forordning
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig- (EØF) nr. 222/77 af 13. december 1976 om fællesskabsforsen-
 gjort i Samling af Afgørelser) delse (EFT 1977 L 38, s. 1), som ændret ved Rådets forordning
 (EØF) nr. 474/90 af 22. februar 1990 med henblik på
 I sag C-97/98, angående en anmodning, som Pargas tingsrätt afskaffelse af forpligtelsen til at afgive grænseovergangsattest
 (Finland) i medfør af EF-traktatens artikel 177 (nu artikel 234 ved passage af en grænse inden for Fællesskabet (EFT L 51,
 EF) har indgivet til Domstolen for i den for nævnte ret s. 1), og af artikel 11a i Kommissionens forordning (EØF)
 verserende sag, Peter Jägerskiöld mod Torolf Gustafsson, at nr. 1062/87 af 27. marts 1987 om gennemførelsesbestemmel-
 opnå en præjudiciel afgørelse vedrørende fortolkningen af ser til og forenkling af proceduren for fællesskabsforsendelse
 EF-traktatens bestemmelser om den frie bevægelighed for varer (EFT L 107, s. 1), som ændret ved Kommissionens forordning
 og tjenesteydelser, har Domstolen (Sjette Afdeling), sammensat (EØF) nr. 1429/90 af 29. maj 1990 (EFT L 137, s. 21), har
 af formanden for Anden Afdeling, G. Hirsch, som fungerende Domstolen (Første Afdeling), sammensat af afdelingsforman-
 formand for Sjette Afdeling, og dommerne H. Ragnemalm og den, L. Sevón, og dommerne P. Jann og M. Wathelet (refereren-
 R. Schintgen (refererende dommer); generaladvokat: N. Fennel- de dommer); generaladvokat: J. Mischo; justitssekretær: ekspedi-
 ly; justitssekretær: ekspeditionssekretær H.A. Rühl, den 21. ok- tionssekretær H.A. Rühl, den 21. oktober 1999 afsagt dom,
 tober 1999 afsagt dom, hvis konklusion lyder således: hvis konklusion lyder således:
 ---pagebreak--- 5.2.2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 34/3
 1) Artikel 36, stk. 3, i Rådets forordning (EØF) nr. 222/77 af Republik (befuldmægtigede: N. Dafniou og I. Chalkias), angåen-
 13. december 1976 om fællesskabsforsendelse, som ændret ved de en påstand om, at det fastslås, at Den Hellenske Republik
 Rådets forordning (EØF) nr. 474/90 af 22. februar 1990 med har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Rådets direktiv
 henblik på afskaffelse af forpligtelsen til at afgive grænseover- 93/43/EØF af 14. juni 1993 om levnedsmiddelhygiejne (EFT L
 gangsattest ved passage af en grænse inden for Fællesskabet, 175, s. 1), idet den ikke inden for den fastsatte frist har
 sammenholdt med artikel 11a, stk. 2, i Kommissionens forord- vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er
 ning (EØF) nr. 1062/87 af 27. marts 1987 om gennemfø- nødvendige for at efterkomme direktivet, har Domstolen
 relsesbestemmelser til og forenkling af proceduren for fællesskabs- (Sjette Afdeling), sammensat af P.J.G. Kapteyn, som fungerende
 forsendelse, som ændret ved Kommissionens forordning (EØF) formand for Sjette Afdeling, og dommerne G. Hirsch og
 nr. 1429/90 af 29. maj 1990, skal fortolkes således, at den H. Ragnemalm (refererende dommer); generaladvokat: P. Léger;
 medlemsstat, som afgangstoldstedet henhører under, kun kan justitssekretær: R. Grass, den 21. oktober 1999 afsagt dom,
 opkræve importafgifterne, såfremt den har meddelt den hovedfor- hvis konklusion Iyder således:
 pligtede, at denne havde en frist på tre måneder til at føre bevis
 for, hvor overtrædelsen eller uregelmæssigheden faktisk er begået, 1) Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold
 og dette bevis ikke er blevet fremlagt inden for den nævnte frist. til Rådets direktiv 93/43/EØF af 14. juni 1993 om levnedsmid-
 delhygiejne, idet den ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget
 2) Artikel 36, stk. 3, tredje afsnit, i forordning nr. 222/77, som de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at
 ændret ved forordning nr. 474/90, skal fortolkes således, at den efterkomme direktivet.
 ikke finder anvendelse i tilfælde af, at den medlemsstat, som
 afgangstoldstedet henhører under, har opkrævet de afgifter, der 2) Den Hellenske Republik betaler sagens omkostninger.
 skal betales for varer, som er ekspederet efter proceduren for
 fællesskabsforsendelse, selv om den hovedforpligtede ikke har fået
 tildelt en frist til at føre bevis for, hvor overtrædelsen eller (1) EFT C 397 af 19.12.1998.
 uregelmæssigheden faktisk er begået, således som det foreskrives
 i artikel 11a, stk. 2, i forordning nr. 1062/87, som ændret ved
 forordning nr. 1429/90, og i en sådan situation er godtgørelsen
 af de med urette opkrævede afgifter ikke betinget af, at de afgifter,
 som den hovedforpligtede hæfter for, er blevet betalt i den
 medlemsstat, hvor overtrædelsen har fundet sted.
 (1) EFT C 278 af 5.9.1998.
 DOMSTOLENS DOM
 (Sjette Afdeling)
 af 21. oktober 1999
 DOMSTOLENS DOM i sag C-430/98, Kommissionen for De Europæiske Fælles-
 skaber mod Storhertugdømmet Luxembourg (1)
 (Sjette Afdeling)
 (»Traktatbrud — direktiv 94/45/EF — manglende gennem-
 af 21. oktober 1999 førelse inden for den fastsatte frist«)
 i sag C-391/98, Kommissionen for De Europæiske Fælles- (2000/C 34/06)
 skaber mod Den Hellenske Republik (1)
 (»Traktatbrud — direktiv 93/43/EØF — manglende gen- (Processprog: fransk)
 nemførelse inden for den fastsatte frist«)
 (2000/C 34/05) (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 gjort i Samling af Afgørelser)
 (Processprog: græsk)
 I sag C-430/98, Kommissionen for De Europæiske Fællesska-
 ber (befuldmægtigede: P.J. Kuijper og N. Yerrell) mod Storher-
 tugdømmet Luxembourg (befuldmægtiget: P. Steinmetz), angå-
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig- ende en påstand om, at det fastslås, at Storhertugdømmet
 gjort i Samling af Afgørelser) Luxembourg har tilsidesat de forpligtelser, som påhviler det i
 henhold til EFtraktaten, idet det ikke har vedtaget og/eller ikke
 I sag C-391/98, Kommissionen for De Europæiske Fællesska- meddelt Kommissionen de nødvendige love og administrative
 ber (befuldmægtiget: Kondou-Durande) mod Den Hellenske bestemmelser for at efterkomme Rådets direktiv 94/45/EF af


text:
C 335/6 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 25.11.2000
 Rådets direktiv 93/16/EØF af 5. april 1993 om fremme af den EF-traktatens artikel 177 (nu artikel 234 EF) har indgivet
 frie bevægelighed for læger og gensidig anerkendelse af deres til Domstolen for i den for nævnte ret verserende sag,
 eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser Storhertugdømmet Luxembourg mod Berthe Linster, Aloyse
 (EFT L 165, s. 1), har Domstolen (Femte Afdeling), sammensat Linster og Yvonne Linster, at opnå en præjudiciel afgørelse
 af afdelingsformanden, D.A.O. Edward (refererende dommer), vedrørende fortolkningen af Rådets direktiv 85/337/EØF af
 og dommerne L. Sevón, P. Jann, H. Ragnemalm og M. Wathe- 27. juni 1985 om vurdering af visse offentlige og private
 let; generaladvokat: P. Léger; justitssekretær: ekspeditionssekre- projekters indvirkning på miljøet (EFT L 175, s. 40), navnlig
 tær H.A. Rühl, den 14. september 2000 afsagt dom, hvis artikel 1, stk. 5, samt af EF-traktatens artikel 177 og 189
 konklusion lyder således: (nu artikel 249 EF), hvad angår direktivets virkning, har
 Domstolen, sammensat af præsidenten, G.C. Rodrı́guez Igle-
 1) En læge, som er i besiddelse af et eksamensbevis som speciallæge, sias, afdelingsformændene J.C. Moitinho de Almeida, L. Sevón
 som er erhvervet i en anden medlemsstat, men som ikke findes (refererende dommer) og R. Schintgen samt dommerne
 på listen over speciallægeuddannelser i artikel 7 i Rådets P.J.G. Kapteyn, C. Gulmann, P. Jann, H. Ragnemalm, M. Wa-
 direktiv 93/16/EØF af 5. april 1993 om fremme af den frie thelet, V. Skouris og F. Macken; generaladvokat: P. Léger; ju-
 bevægelighed for læger og gensidig anerkendelse af deres stitssekretær: fuldmægtig L. Hewlett, den 19. september 2000
 eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser, kan afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 ikke påberåbe sig artikel 19 i dette direktiv med henblik på
 at kunne benytte den tilsvarende erhvervsmæssige titel som
 speciallæge i værtsstaten.
 1) Når en national ret skal tage stilling til lovligheden af en
 2) Artikel 10, stk. 1, første punktum, i direktiv 93/16 skal procedure om ekspropriation af fast ejendom tilhørende en
 fortolkes således, at det kun omfatter retten for de berettigede i privatperson, der foretages af hensyn til almenvellet med henblik
 henhold til den ved direktivet indførte ordning med gensidig på bygningen af en motorvej, kan den efterprøve, om den
 anerkendelse af eksamensbeviser, til at benytte deres akademiske nationale lovgiver har holdt sig inden for de grænser for
 titel, og eventuelt en forkortelse for den, på sproget i den skønnet, som er fastlagt i Rådets direktiv 85/337/EØF af
 medlemsstat, der er hjemland eller seneste opholdsland, uden at 27. juni 1985 om vurdering af visse offentlige og private
 det dog berører værtsmedlemsstatens mulighed for at tillade, at projekters indvirkning på miljøet, navnlig når der ikke er
 den akademiske titel eller en tilsvarende titel, som er affattet på foretaget nogen forudgående vurdering af projektets indvirkning
 en andet sprog end sproget i den medlemsstat, der er hjemland på miljøet, når de oplysninger, der er indhentet i henhold til
 eller seneste opholdsland, benyttes på dens område. direktivets artikel 5, ikke er blevet stillet til rådighed for
 offentligheden, og når de berørte dele af offentligheden i strid
 med artikel 6, stk. 2, i direktiv 85/337, ikke har fået lejlighed
 (1) EFT C 71 af 13.3.1999. til at udtale sig, inden projektet blev påbegyndt.
 2) Begreberne »særlig national lov« og »projekter« i artikel 1,
 stk. 5, i direktiv 85/337 skal fortolkes selvstændigt.
 DOMSTOLENS DOM
 3) Artikel 1, stk. 5, i direktiv 85/337, skal fortolkes således, at
 af 19. september 2000 en retsakt, der er vedtaget af et parlament efter offentlige
 parlamentariske forhandlinger, er en særlig lov i denne bestem-
 i sag C-287/98, Storhertugdømmet Luxembourg mod melses forstand, når målene med direktiv 85/337, herunder at
 Berthe Linster, Aloyse Linster og Yvonne Linster (anmod- der stilles oplysninger til rådighed for offentligheden, har kunnet
 ning om præjudiciel afgørelse fra Tribunal d’arrondisse- nås gennem lovgivningsprocessen, og når de oplysninger, som
 ment de Luxembourg) (1) parlamentet rådede over på det tidspunkt, da det vedtog
 projektet i enkeltheder, svarede til dem, som skulle have været
 (Miljø — direktiv 85/337/EØF — vurdering af visse offentli- forelagt den kompetente myndighed under en almindelig
 ge eller private projekters indvirkning på miljøet — særlig procedure for godkendelse af projektet.
 national lovgivningsforanstaltning — direktivets virkning)
 (2000/C 335/11)
 (Processprog: fransk) (1) EFT C 299 af 26.9.1998.
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 gjort i Samling af Afgørelser)
 I sag C-287/98, angående en anmodning, som Tribunal
 d’arrondissement de Luxembourg (Luxembourg) i medfør af


text:
17.4.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 100/69
 Sag anlagt den 25. januar 2010 — Gheysens mod Rådet
 (Sag F-8/10)
 2010/C 100/102
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Johan Gheysens (Mechelen, Belgien) (ved avocats S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis og E. Marchal)
 Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union
 Søgsmålets genstand og beskrivelse af tvisten
 Påstand om annullation af Rådets afgørelse om ikke at forlænge sagsøgerens ansættelseskontrakt og dermed om at bringe hans arbejdsforhold med Rådets til ophør.
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelsen om ikke at forlænge sagsøgerens ansættelseskontrakt ud over den 30. september 2009 og afvisningen af at træffe nogen form for foranstaltning med henblik på at lovliggøre den administrative situation for sagsøgeren, der i 16 år har udført permanente opgaver for institutionen, annulleres.
 —
 Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale sagens omkostninger.


text:
12.8.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 190/26
 Sag anlagt den 28. juni 2006 — BA.LA. di Lanciotti V. & C. S.A.S. m.fl. mod Kommissionen
 (Sag T-163/06)
 (2006/C 190/48)
 Processprog: italiensk
 Parter
 Sagsøgere: BA.LA. di Lanciotti V. & C. S.A.S. m.fl. (ved avvocati P.M. Tabellini, G. Celona, E. Bidoggia og E.M. Tabellini)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Sagsøgernes påstande
 —
 Principalt antages sagen til realitetsbehandling for alle sagsøgernes vedkommende.
 —
 Artikel 1, stk. 1, og artikel 1, stk. 2, litra b), samt betragtning 28-31 og 250-252 til Kommissionens forordning (EF) nr. 553/2006 af 23. marts 2006 om indførelse af en midlertidig antidumpingtold på importen af visse former for fodtøj med overdel af læder med oprindelse i Folkerepublikken Kina og Vietnam og enhver anden forudgående eller forbundet regel i den del, hvor børnefodtøj defineres og undtages fra pålæggelse af antidumpingtold, annulleres.
 —
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Sagsøgerne i den foreliggende sag producerer alle udelukkende eller hovedsageligt børnefodtøj. De er placeret på det geografiske område på en måde, således at de skaber et »skotøjsdistrikt« ved grænsen mellem Fermo-provinsen og Macerata-provinsen.
 Til støtte for deres anbringender gør sagsøgerne følgende gældende:
 —
 Der er foretaget magtfordrejning for at forfølge uklare sociale formål (betragtning 250-252), som kræver udelukkelse af et stort antal ikke lignende, men identiske produkter fra begrebet fællesskabsindustri, for så vidt som Kommissionen har anvendt en procedure, der er indført og strengt reguleret af en grundforordning til gennemførelse af en international aftale.
 —
 Der foreligger åbenbare faktiske fejl vedrørende identificeringen af fodtøj med en indvendig længde på højst 24 cm som børnefodtøj, de fysiske og tekniske kendetegn for børnefodtøj samt beskrivelsen af den berørte sektor, den angivelige økonomiske skade for familierne og den faktiske skade, som børnefodtøjsindustrien har lidt.
 —
 Der er sket en overtrædelse af toldnomenklaturen for varer, som er fastsat i den internationale konvention, som Rådet indgik ved afgørelse af 7. april 1987, for så vidt som man i anfægtede forordning anvender den indvendige længde som grundlag for at skelne en type fodtøj fra en anden.
 Endelig gør sagsøgerne gældende, at der er sket en tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet og af princippet om forbud mod forskelsbehandling.


text:
C 112/4 DA Den Europæiske Unions Tidende 10.5.2003
 eller for varer eller tjenesteydelser, der har en direkte forbindelse 2) Forbundsrepublikken Tyskland betaler sagens omkostninger.
 med de allerede markedsførte varer og skal tilfredsstille behov i
 disses kundekreds.
 (1 ) EFT C 161 af 2.6.2001.
 2) Det påhviler den forelæggende ret ved pådømmelsen af den tvist,
 der verserer for den, at drage konsekvenserne af fortolkningen af
 det fællesskabsretlige begreb »reel brug« af varemærket, således
 som denne fremgår af svaret på det første præjudicielle
 spørgsmål.
 ( 1) EFT C 95 af 24.3.2001. DOMSTOLENS DOM
 af 11. marts 2003
 i sag C-186/01, Alexander Dory mod Bundesrepublik
 Deutschland (anmodning om præjudiciel afgørelse indgi-
 DOMSTOLENS DOM vet af Verwaltungsgericht Stuttgart) (1)
 (Sjette Afdeling)
 (»Fællesskabsretten finder ikke anvendelse på værnepligt —
 ligebehandling af mænd og kvinder — artikel 2 i direktiv
 af 20. marts 2003 76/207/EØF — begrænsning af værnepligten i Tyskland til
 kun at gælde for mænd — direktivet finder ikke anvendelse«)
 i sag C-135/01, Kommissionen for De Europæiske Fælles-
 skaber mod Forbundsrepublikken Tyskland ( 1) (2003/C 112/07)
 (»Traktatbrud — direktiv 98/56/EF — afsætning af pryd-
 (Processprog: tysk)
 planteformeringsmateriale — manglende gennemførelse
 inden for den fastsatte frist — fortolkningsvanskeligheder«)
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 (2003/C 112/06) gjort i Samling af Afgørelser)
 (Processprog: tysk)
 I sag C-186/01, angående en anmodning, som Verwaltungsge-
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig- richt Stuttgart (Tyskland) i medfør af artikel 234 EF har
 gjort i Samling af Afgørelser) indgivet til Domstolen for i den for nævnte ret verserende sag,
 Alexander Dory mod Bundesrepublik Deutschland, at opnå en
 præjudiciel afgørelse vedrørende fortolkningen af artikel 2 i
 Rådets direktiv 76/207/EØF af 9. februar 1976 om gennemfø-
 I sag C-135/01, Kommissionen for De Europæiske Fællesska- relse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder for
 ber (befuldmægtiget: G. Braun) mod Forbundsrepublikken så vidt angår adgang til beskæftigelse, erhvervsuddannelse,
 Tyskland (befuldmægtigede: W.-D. Plessing og B. Muttelsee- forfremmelse samt arbejdsvilkår (EFT L 39, s. 40) og, mere
 Schön), angående en påstand om, at det fastslås, at Forbundsre- generelt, vedrørende foreneligheden med fællesskabsretten af,
 publikken Tyskland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold at værnepligten i Tyskland er begrænset til kun at gælde
 til EF-traktaten og Rådets direktiv 98/56/EF af 20. juli 1998 for mænd, har Domstolen, sammensat af præsidenten, G.C.
 om afsætning af prydplanteformeringsmateriale (EFT L 226, Rodríguez Iglesias, afdelingsformændene J.-P. Puissochet (refe-
 s. 16), idet den ikke inden for den fastsatte frist har sat de rerende dommer), M. Wathelet, R. Schintgen og C.W.A. Tim-
 nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at mermans samt dommerne C. Gulmann, D.A.O. Edward,
 gennemføre direktivet i national ret, har Domstolen (Sjette P. Jann, V. Skouris, F. Macken, N. Colneric, S. von Bahr og
 Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, J.-P. Puissochet, J.N. Cunha Rodrigues; generaladvokat: C. Stix-Hackl; justitssek-
 og dommerne C. Gulmann, V. Skouris (refererende dommer), retær: ekspeditionssekretær H.A. Rühl, den 11. marts 2003
 F. Macken og J.N. Cunha Rodrigues; generaladvokat: L.A. Geel- afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 hoed; justitssekretær: R. Grass, den 20. marts 2003 afsagt
 dom, hvis konklusion lyder således:
 Fællesskabsretten er ikke til hinder for, at værnepligten kun gælder
 1) Forbundsrepublikken Tyskland har tilsidesat sine forpligtelser i for mænd.
 henhold til Rådets direktiv 98/56/EF af 20. juli 1998 om
 afsætning af prydplanteformeringsmateriale, idet den ikke
 (1 ) EFT C 200 af 14.7.2001.
 inden for den fastsatte frist har sat de nødvendige love og
 administrative bestemmelser i kraft for at gennemføre direktivet
 i national ret.


text:
6.10.2007
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 235/21
 Sag anlagt den 2. august 2007 — Italien mod Kommissionen
 (Sag T-298/07)
 (2007/C 235/39)
 Processprog: italiensk
 Parter
 Sagsøger: Den Italienske Republik (ved avvocato dello Stato P. Gentili)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Sagsøgerens påstande
 —
 Annullation af skrivelse af 22. maj 2007, nr. 04980 fra Europa-Kommissionens Generaldirektorat for Regionalpolitik — programmer og projekter på Cypern, i Grækenland, Ungarn, Italien, Malta og Nederlandene, om betalinger fra Kommissionen, der er forskellige fra det ansøgte beløb; Reference: DOCUP Ob. 2 »Lazio« 2000-2006 (N. CCI 2000 IT 16 2 DO 009)
 —
 Annullation af skrivelse af 25. maj 2007, nr. 05108 fra Europa-Kommissionens Generaldirektorat for Regionalpolitik — programmer og projekter på Cypern, i Grækenland, Ungarn, Italien, Malta og Nederlandene, om certificering og angivelse af udgifter på mellemlang sigt og anmodning om betaling; Reference: DOCUP Veneto Ob. 2 2000-2006 (N. CCI 2000 IT 16 2 DO 005)
 —
 Annullation af skrivelse af 4. juni 2007 nr. 05452 fra Europa-Kommissionens Generaldirektorat for Regionalpolitik — programmer og projekter på Cypern, i Grækenland, Ungarn, Italien, Malta og Nederlandene, om betalinger fra Kommissionen, der er forskellige fra det ansøgte beløb; Reference: DOCUP Piemonte 2000-2006 (N. CCI 2000 IT 16 2 DO 007)
 —
 Annullation af skrivelse af 8. juni 2007 nr. 05452 fra Europa-Kommissionens Generaldirektorat for Regionalpolitik — programmer og projekter på Cypern, i Grækenland, Ungarn, Italien, Malta og Nederlandene, om betalinger fra Kommissionen, der er forskellige fra det ansøgte beløb; Reference: det regionale operationelle program »Campania« 2000-2006 (N. CCI 1999 IT 16 1PO 007)
 —
 Desuden annulleres alle dermed sammenhængende og tilgrundliggende retsakter, og følgelig tilpligtes Kommissionen at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Søgsmålsgrundene og de væsentligste argumenter er enslydende med dem, der er gjort gældende i sag T-345/04, Den Italienske Republik mod Kommissionen (1).
 (1) EUT C 262 af 23.10.2004, s. 55.


text:
29.7.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 178/5
 Domstolens dom (Anden Afdeling) af 8. juni 2006 — WWF Italia, Gruppo Ornitologico Lombardo (GOL), Lega abolizione della caccia (LAC), Lega antivivisezionista (LAV) mod Regione Lombardia (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia (Italien))
 (Sag C-60/05) (1)
 (Beskyttelse af vilde fugle - direktiv 79/409/EØF - dispensation fra beskyttelsesordning)
 (2006/C 178/08)
 Processprog: italiensk
 Den forelæggende ret
 Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia
 Parter i hovedsagen
 Sagsøgere: WWF Italia, Gruppo Ornitologico Lombardo (GOL), Lega abolizione della caccia (LAC), Lega antivivisezionista (LAV)
 Sagsøgt: Regione Lombardia
 Procesdeltager: Associazione migratoristi italiani (ANUU)
 Sagens genstand
 Præjudiciel — Tribunale amministrativo regionale par la Lombardia (Italien) — fortolkning af Rådets direktiv 79/409/EØF af 2. april 1979 om beskyttelse af vilde fugle (EFT L 103, s. 1) — betingelser for udøvelse af medlemsstaternes kompetence til at fravige forbuddet mod at dræbe eller fange beskyttede arter — arterne bogfinke og kvækerfinke
 Konklusion
 1)
 Artikel 9, stk. 1, litra c), i Rådets direktiv 79/409/EØF af 2. april 1979 om beskyttelse af vilde fugle pålægger medlemsstaterne, uanset den interne kompetencefordeling i henhold til den nationale retsorden, i forbindelse med vedtagelsen af foranstaltninger til gennemførelse af denne bestemmelse, at sikre — i alle tilfælde, hvor den heri fastsatte fravigelse anvendes og for alle beskyttede arter — at tilladelser til udtagning til jagtformål ikke overstiger et loft, der er foreneligt med begrænsningen af disse udtagninger til mindre mængder som fastsat i denne bestemmelse, idet dette loft skal være fastsat på grundlag af strengt videnskabelige oplysninger.
 2)
 De nationale gennemførelsesbestemmelser vedrørende begrebet »mindre mængder«, som nævnt i artikel 9, stk. 1, litra c), i direktiv 79/409 skal gøre det muligt for de myndigheder, der har ansvar for at tillade udtagning af en given fugleart under fravigelse af beskyttelsesordningen, at støtte sig til indikatorer, der er tilstrækkeligt præcise i forhold til de mængdemæssige lofter, som skal overholdes.
 3)
 Ved gennemførelsen af artikel 9, stk. 1, litra c), i direktiv 79/409 skal medlemsstaterne sikre, at den samlede udtagning til jagtformål, der tillades — uanset antallet og arten af de myndigheder, der inden for staten har ansvar for at anvende denne bestemmelse — for hver beskyttet art og for hver af disse myndigheder ikke overstiger det loft, der i overensstemmelse med begrænsningen af disse udtagninger til »mindre mængder« er fastsat for denne art for det samlede nationale område.
 4)
 Den forpligtelse, der påhviler medlemsstaterne til at sikre, at udtagningen af fugle til jagtformål i overensstemmelse med artikel 9, stk. 1, litra c), i direktiv 79/409 kun sker i »mindre mængder«, kræver, at de fastsatte administrative procedurer er tilrettelagt således, at både de kompetente myndigheders beslutninger, der tillader udtagninger under fravigelse af beskyttelsesordningen, og den måde, hvorpå disse beslutninger anvendes, er underlagt en effektiv rettidigt gennemført kontrol.
 (1) EUT C 93 af 16.4.2005.


text:
7.2.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 32/27
 Dom afsagt af Retten i Første Instans den 16. december 2008 — Budějovický Budvar mod KHIM — Anheuser-Busch (BUD)
 (Forenede sager T-225/06, T-255/06, T-257/06 og T-309/06) (1)
 (EF-varemærker - indsigelsesprocedure - ansøgning om BUD som EF-ord- og figurmærke - betegnelserne »bud« - relative registreringshindringer - artikel 8, stk. 4, i forordning (EF) nr. 40/94)
 (2009/C 32/49)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Budějovický Budvar, národní podnik (Česke Budějovice, Den Tjekkiske Republik) (ved avocats F. Fajgenbaum og C. Petsch)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (ved A. Folliard-Monguiral, som befuldmægtiget)
 Den anden part i sagen for appelkammeret ved Harmoniseringskontoret og intervenient ved Retten: Anheuser-Busch, Inc. (Saint Louis, Missouri, De Forenede Stater) (først ved avocats V. von Bomhard, A. Renck, B. Goebel og A. Pohlmann, derefter ved avocats von Bomhard, Renck og Goebel)
 Sagernes genstand
 Påstande om annullation af afgørelser truffet af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) den 14. juni 2006 (sag R 234/2005-2), den 28. juni 2006 (sag R 241/2005-2 og sag R 802/2004-2) og den 1. september 2006 (sag R 305/2005-2) vedrørende indsigelsessager mellem Budějovický Budvar, národní podnik og Anheuser-Busch, Inc.
 Konklusion
 1)
 Sagerne T-225/06, T-255/06, T-257/06 og T-309/06 forenes med henblik på dommen.
 2)
 Afgørelserne, der er truffet af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) den 14. juni 2006 (sag R 234/2005-2), den 28. juni 2006 (sagerne R 241/2005-2 og R 802/2004-2) og den 1. september 2006 (sag R 305/2005-2) vedrørende indsigelsessager mellem Budějovický Budvar, národní podnik og Anheuser-Busch, Inc., annulleres.
 3)
 Harmoniseringskontoret bærer sine egne omkostninger og betaler to tredjedele af omkostningerne for Budějovický Budvar, národní podnik.
 4)
 Anheuser-Busch bærer sine egne omkostninger og betaler en tredjedel af omkostningerne for Budějovický Budvar, národní podnik.
 (1) EUT C 261 af 28.10.2006.


text:
11.8.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 261/40
 Sag anlagt den 6. juni 2014 — FCC Aqualia mod KHIM — Sociedad General de Aguas de Barcelona (AQUALOGY)
 (Sag T-402/14)
 2014/C 261/66
 Stævningen er affattet på spansk
 Parter
 Sagsøger: FCC Aqualia, SA (Madrid, Spanien) (ved advokaterne J. de Oliveira Vaz Miranda de Sousa og N. González-Alberto Rodríguez)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: Sociedad General de Aguas de Barcelona, SA (Barcelona, Spanien)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelse truffet den 13. marts 2014 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1209/2013-1) annulleres delvist, og der gives afslag på ansøgningen om EF-varemærke nr. 1 0 1 22 976»AQUALOGY« for tjenesteydelser i klasse 35, 37, 39, 40 og 42 på grundlag de relative registreringshindringer, der er fastsat i artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009.
 —
 Subsidiært, såfremt den ovennævnte påstand ikke tages til følge i sin helhed, annulleres den anfægtede afgørelse delvist på grundlag af artikel 8, stk. 5, i forordning nr. 207/2009, for så vidt som det i denne afgørelse blev fastholdt, at indsigelsen mod EF-varemærke nr. 1 0 1 22 976»AQUALOGY« ikke kunne tages til følge for tjenesteydelser i klasse 35, 37, 39, 40 og 42, og sagen hjemvises til appelkammeret, således at klagen bliver undersøgt en gang mere i sin helhed, navnlig med hensyn til registreringshindringen i den nævnte artikel.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Ansøger om EF-varemærket: Sociedad General de Aguas de Barcelona, SA
 Det omhandlede EF-varemærke: Et figurmærke, der indeholder ordbestanddelen »AQUALOGY« for varer og tjenesteydelser i klasse 1, 4, 5, 6, 7, 9, 11, 12, 17, 19, 27, 32, 33, 35, 36, 37, 38, 39, 40, 41, 42, 43, 44 og 45 — EF-varemærkeansøgning nr. 1 0 1 22 976
 Indehaver af de i indsigelsessagen påberåbte varemærker eller tegn: FCC Aqualia, SA
 De påberåbte varemærker eller tegn: Ordmærket »AQUALIA« og et nationalt figurmærke, der indeholder ordbestanddelen »AQUALIA« for varer og tjenesteydelser i klasse 7, 9, 32, 35, 36, 37, 39, 40 og 42
 Indsigelsesafdelingens afgørelse: Indsigelsen forkastet
 Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen
 Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), og artikel 8, stk. 5, i forordning nr. 207/2009.


text:
C 173/18 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 16.6.2001
 1) Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold 1) Storhertugdømmet Luxembourg har tilsidesat sine forpligtelser
 til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/52/EF af i henhold til Rådets direktiv 91/676/EØF af 12. december
 13. oktober 1997 om ændring af direktiv 92/50/EØF, 1991 om beskyttelse af vand mod forurening af nitrater, der
 93/36/EØF og 93/37/EØF om samordning af fremgangsmå- stammer fra landbruget, idet det ikke har udstedt de love og
 derne med hensyn til indgåelse af henholdsvis offentlige administrative bestemmelser, der er nødvendige for at overholde
 tjenesteydelsesaftaler, aftaler om offentlige indkøb og offentlige de forpligtelser, der er fastsat i direktivets artikel 5, stk. 4 og 6,
 bygge- og anlægskontrakter, idet den ikke inden for den fastsatte og artikel 10, stk. 1, sammenholdt med bilag II, afsnit A,
 frist har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er bilag III, punkt 1, nr. 3, og bilag V, punkt 4, litra e), til
 nødvendige for at efterkomme direktivet. direktivet.
 2) Den Franske Republik betaler sagens omkostninger. 2) Storhertugdømmet Luxembourg betaler sagens omkostninger.
 (1) EFT C 247 af 26.8.2000.
 (1) EFT C 176 af 24.6.2000.
 DOMSTOLENS DOM
 DOMSTOLENS DOM
 af 13. marts 2001
 (Tredje Afdeling)
 i sag C-379/98, PreussenElektra AG mod Schleswag AG
 (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Landgericht
 af 8. marts 2001 Kiel) (1)
 i sag C-266/00, Kommissionen for De Europæiske Fælles- (»Elektricitet — vedvarende energikilder — national ordning,
 skaber mod Storhertugdømmet Luxembourg (1) hvorved elforsyningsvirksomhederne pålægges en forpligtel-
 se til at købe elektricitet til mindstepriser og om fordeling af
 de heraf følgende udgifter mellem disse virksomheder og de
 (»Traktatbrud — direktiv 91/676/EØF«) virksomheder, der driver de primære anlæg — statsstøtte —
 forenelighed med de frie varebevægelser«)
 (2001/C 173/30)
 (2001/C 173/31)
 (Processprog: fransk)
 (Processprog: tysk)
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 gjort i Samling af Afgørelser) (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 gjort i Samling af Afgørelser)
 I sag C-266/00, Kommissionen for De Europæiske Fællesska-
 ber (befuldmægtiget: M. Nolin) mod Storhertugdømmet I sag C-379/98, angående en anmodning, som Landgericht
 Luxembourg (befuldmægtiget: P. Steinmetz), angående en Kiel (Tyskland) i medfør af EF-traktatens artikel 177 (nu
 påstand om, at det fastslås, at Storhertugdømmet Luxembourg artikel 234 EF) har indgivet til Domstolen for i den for nævnte
 har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Rådets direktiv ret verserende sag, PreussenElektra AG mod Schleswag AG,
 91/676/EØF af 12. december 1991 om beskyttelse af vand procesdeltagere: Windpark Reußenköge III GmbH og Land
 mod forurening af nitrater, der stammer fra landbruget (EFT Schleswig-Holstein, at opnå en præjudiciel afgørelse vedrøren-
 L 375, s. 1), idet det ikke har sat de nødvendige love de fortolkningen af EF-traktatens artikel 30 og 92 (efter
 og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme ændring nu artikel 28 EF og 87 EF) samt af EF-traktatens
 direktivets artikel 5, stk. 4 og 6, og artikel 10, stk. 1, artikel 93, stk. 3 (nu artikel 88, stk. 3, EF), har Domstolen,
 sammenholdt med bilag II, afsnit A, bilag III, punkt 1, nr. 3, sammensat af præsidenten, G.C. Rodrı́guez Iglesias, afdelings-
 og bilag V, punkt 4, litra e), til direktivet, har Domstolen (Tredje formændene C. Gulmann, M. Wathelet og V. Skouris samt
 Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, C. Gulmann, og dommerne D.A.O. Edward, J.-P. Puissochet, P. Jann, L. Sevón
 dommerne J.-P. Puissochet og F. Macken (refererende dommer); og R. Schintgen (refererende dommer); generaladvokat: F.G. Ja-
 generaladvokat: L.A. Geelhoed; justitssekretær: R. Grass, den cobs; justitssekretær: ekspeditionssekretær H.A. Rühl, den
 8. marts 2001 afsagt dom, hvis konklusion lyder således: 13. marts 2001 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:


text:
15.5.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 151/40
 Sag anlagt den 17. marts 2017 — Pethke mod EUIPO
 (Sag T-169/17)
 (2017/C 151/52)
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: Ralph Pethke (Alicante, Spanien) (ved advokat H. Tettenborn)
 Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelse PERS-AFFECT-16-134 af 17. oktober 2016, hvorved sagsøgeren med virkning fra den 17. oktober 2016 blev forflyttet fra stillingen som direktør for det centrale forretningsområdes hovedafdeling til en stilling ved tilsynsorganet og blev nedgraderet til administrationsrådet, annulleres.
 —
 Sagsøgeren tildeles erstatning for den lidte økonomiske og ikke-økonomiske skade som følge af tilsidesættelsen af dennes rettigheder.
 —
 EUIPO tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat fem anbringender.
 1.
 Første anbringende: Tilsidesættelse af bestemmelserne vedrørende disciplinærsager i vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union (herefter »vedtægten«).
 Sagsøgeren har gjort gældende, at dennes degradering fra stillingen som hovedafdelingens direktør til en administratorstilling uden nogen karrieremuligheder ikke udgør en lovlig forflyttelse, men en disciplinær degradering, som i mangel af andet retsgrundlag burde have fundet sted ved en disciplinærsag. Sagsøgte har således ved sine handlinger tilsidesat de bestemmelser, der er fastsat i vedtægtens artikel 86 og i bilag IX dertil.
 2.
 Andet anbringende: Forflyttelsens ulovlighed/magtmisbrug.
 Sagsøgeren har gjort gældende, at betingelserne for en almindelig forflyttelse ikke var opfyldt. Sagsøgerens forflyttelse/degradering var nemlig ikke i tjenestens interesse, og de forskellige anførte (skiftende) begrundelser for sagsøgerens forflyttelse tyder på magtmisbrug, og ækvivalensprincippet, der kræves overholdt ved en almindelig forflyttelse, er heller ikke opfyldt.
 3.
 Tredje anbringende: Tilsidesættelse af forbuddet mod vilkårlighed og tilsidesættelse af forbuddet mod forskelsbehandling på grund af køn
 Sagsøgeren har anført, at dennes forflyttelse/degradering med henblik på at øge kvoten af kvinder i ledelsesregi udgør en direkte forskelsbehandling på grundlag af sagsøgerens køn.
 4.
 Fjerde anbringende: Tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet
 Sagsøgeren har gjort gældende, at dennes disciplinære forflyttelse udgør en uforholdsmæssig foranstaltning inden for rammerne af EUIPO’s interne omstrukturering.
 5.
 Femte anbringende: Tilsidesættelse af retten til god forvaltning og tilsidesættelse af omsorgspligten — krænkelse af sagsøgerens fysiske og psykiske integritet — mobning
 Inden for rammerne af det femte anbringende gør sagsøgeren gældende, at dennes »brutale« afsættelse udgør en krænkelse af hans fysiske og psykiske integritet, og at afsættelsen ikke opfylder minimumsstandarderne for god forvaltning.
 EUIPO’s handlinger og undladelser har påført sagsøgeren en økonomisk og ikke-økonomisk skade, som giver sagsøgeren ret til erstatning.


text:
20.2.98 DA De Europñiske Fñllesskabers Tidende C 55/27
 Sagsùgeren har nedlagt fùlgende påstande: at på baggrund af den påtñnkte ñndring af GBP var arti-
 kel 169-proceduren blevet stillet i bero, og Kommissionen
 havde ikke fremsat den begrundede udtalelse over for den
 Ð Kommissionens afgùrelser af 16. maj 1997, 9. juli britiske regering.
 1997 og 18. september 1997 annulleres, for så vidt
 sagsùgeren herved nñgtes indsigt i fùlgende dokumen-
 ter: Sagsùgeren er af den opfattelse, at GBP, som ñndret, fort-
 sat er i strid med artikel 30, og at Kommissionen begik en
 fejl, da den traf afgùrelse om at afslutte artikel 169-proce-
 Den begrundede udtalelse, som Kommissionen udar- duren over for Det Forenede Kongerige. Ifùlge det sagsù-
 bejdede efter at have foretaget en nñrmere vurdering gende selskab vil aktindsigt i den begrundede udtalelse
 af bestemmelserne i artikel 7, stk. 3, i The Supply of vñre det til nytte med henblik på den sag, selskabet
 Beer (Tied Estates) Order 1989 SI 1989/2390. påtñnker at anlñgge mod den britiske regering, idet ud-
 talelsen afspejler Kommissionens synspunkter med hensyn
 til spùrgsmålet om, hvorvidt GBP i bestemmelsens oprin-
 Ð Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 delige affattelse er lovlig i henhold til fñllesskabsretten, og
 sagsùgerens advokater vil i kraft heraf kunne vurdere, om
 Sùgsmålsgrunde og vñsentligste argumenter: sagsùgeren vil kunne vinde en sag mod den britiske rege-
 ring, inden sagsùgeren faktisk anlñgger en sådan sag.
 Det sagsùgende selskab, der importerer tysk ùl, navnlig
 med henblik på udskñnkning i pubber og barer i det nord- Kommissionen afslog imidlertid gentagne begñringer fra
 lige England, måtte konstatere, at det ikke kunne afsñtte sagsùgeren om at få udleveret en kopi af den begrundede
 sine produkter, eftersom et betydeligt antal pubber i Det udtalelse, idet Kommissionen henviste til, at afslaget på at
 Forenede Kongerige er »bundet« af aftaler, hvorefter de er give aktindsigt i den begrundede udtalelse er begrundet,
 forpligtet til at kùbe deres ùl hos bestemte bryggerier i hvis dens offentliggùrelse kunne skade beskyttelsen af
 henhold til eneretsaftale, og fordi de store britiske brygge- offentlige interesser, navnlig når det drejer sig om Kom-
 rier er helt dominerende på markedet. missionens inspektioner og undersùgelser. Denne undta-
 gelse er fastsat i adfñrdskodeksen for aktindsigt i Rådets
 og Kommissionens dokumenter, som Kommissionen ved-
 I 1989 udstedte Det Forenede Kongeriges regering The tog den 8. februar 1994.
 Supply of Beer (Tied Estate) Order 1989 SI 1989/2390
 (bekendtgùrelse om afsñtning af ùl (»bundne« etablisse-
 menter)). I henhold til bekendtgùrelsen skulle britiske Ifùlge sagsùgeren er Kommissionens standpunkt i strid
 bryggerier med interesser i mere end 2 000 pubber give med adfñrdskodeksen, hvori det hedder, at »offentlighe-
 sådanne pubbers indehavere mulighed for at få forsyninger den skal have stùrst mulig adgang til de dokumenter, som
 af et »fremmed ùlmñrke« fra et andet bryggeri. Bekendt- Kommissionen ligger inde med«. Endvidere og navnlig er
 gùrelsens artikel 7, stk. 2, litra a), (kendt under betegnel- synspunktet i strid med de principper, Retten opstillede i
 sen Guest Beer Provision, herefter »GBP«) bestemte, at det dommen i sag T-105/95, WWF UK Worldwide Fund for
 fremmede ùlmñrke skulle vñre ùl gñret på fad (»cask Nature mod Kommissionen for De Europñiske Fñlles-
 conditioned«) med en alkoholstyrke på mindst 1,2 vñgt- skaber. De grundlñggende principper om god forvaltnings-
 procent. skik, om åbenhed og om ansvarlighed tilsiger, at den
 begrundede udtalelse udleveres til sagsùgeren som begñret.
 Bestemmelsen medfùrte, at sagsùgerens produkt blev ude-
 lukket fra de pubber, der kontrolleres af lokale bryggerier.
 Den er derfor ifùlge sagsùgeren en foranstaltning med til-
 svarende virkning som en kvantitativ indfùrelsesrestriktion
 og således ulovlig i henhold til EF-traktatens artikel 30.
 Da det britiske publikum reelt afskñres fra at kunne nyde
 tysk ùl, medfùrer bestemmelsen en begrñnsning af konkur- Sag anlagt den 16. december 1997 af De Nederlandske
 rencen og af forbrugernes valgmuligheder, såvel i engros- Antiller mod Rådet for Den Europñiske Union
 som i detailleddet. (Sag T-310/97)
 (98/C 55/56)
 På den baggrund indgav sagsùgeren i april 1993 en klage
 til Kommissionen, som i september 1995 meddelte sag-
 sùgeren, at den havde indledt en nñrmere undersùgelse (Processprog: engelsk)
 vedrùrende GBP og havde fremsendt en åbningsskrivelse
 til den britiske regering vedrùrende bestemmelsen, jf. den i
 EF-traktatens artikel 169 fastsatte procedure. Efter en Ved De Europñiske Fñllesskabers Ret i Fùrste Instans er
 pressemeddelelse fra Kommissionen i 1996, hvorefter der den 16. december 1997 anlagt sag mod Rådet for Den
 Kommissionen havde truffet afgùrelse om at fremsñtte en Europñiske Union af De Nederlandske Antiller ved advo-
 begrundet udtalelse over for den britiske regering, med- katerne P. V. F. Bos og M. M. Slotboom, Rotterdam, og
 delte regeringen, at den påtñnkte at ñndre GBP. Herefter med valgt adresse i Luxembourg hos advokaterne Loesch
 underrettede Kommissionen i april 1997 sagsùgeren om, & Wolter, 11, rue Goethe.
 ---pagebreak--- C 55/28 DA De Europñiske Fñllesskabers Tidende 20.2.98
 Sagsùgeren har nedlagt fùlgende påstande: Ð tilsidesñttelse af den prñferencestatus, der ved EF-
 traktaten er indrùmmet varer fra de oversùiske lande
 og territorier
 Ð Rådets afgùrelse 97/803/EF af 24. november 1997
 (EFT L 329 af 29.11.1997, s. 50) annulleres i medfùr
 af EF-traktatens artikel 173 og 174 Ð tilsidesñttelse af OLT-afgùrelsens artikel 85, jf.
 bilag XXXII til LomeÂ-konventionen
 Ð Subsidiñrt annulleres artikel 1, nr. 31, nr. 32, nr. 53
 (for så vidt bestemmelsen vedrùrer artikel 232, stk. 1, Ð tilsidesñttelse af artikel 18 i Wiener-traktatretskonven-
 fùrste og andet led), nr. 54 og nr. 55, i Rådets tionen.
 afgùrelse 97/803/EF af 24. november 1997 (EFT L 329
 af 29.11.1997, s. 50) i medfùr af EF-traktatens
 (1) EFT L 263 af 19.9.1991, s. 1.
 artikel 173 og 174.
 Ð Rådet tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Sùgsmålsgrunde og vñsentligste argumenter:
 Sag anlagt den 8. december 1997 af Masotti srl m.fl. mod
 Kommissionen for De Europñiske Fñllesskaber
 Ved den anfñgtede afgùrelse (herefter »afgùrelsen«) (Sag T-312/97)
 ñndres afgùrelse 91/482/EéF om de oversùiske landes og
 territoriers associering med EéF (1) (herefter »OLT-afgù- (98/C 55/57)
 relsen«) ved indsñttelse af en rñkke bestemmelser. Da
 OLT-afgùrelsen i henhold til afgùrelsens artikel 237 og
 238 og bilag I hertil er rettet til De Nederlandske Antiller, (Processprog: italiensk)
 idet De Nederlandske Antiller udtrykkeligt nñvnes som et
 oversùisk land eller territorium, påvirkes sagsùgerens ret-
 tigheder og forpligtelser af afgùrelsen, navnlig for så vidt Ved De Europñiske Fñllesskabers Ret i Fùrste Instans er
 angår prñferenceordningen for varer med oprindelse i de der den 8. december 1997 anlagt sag mod Kommissionen
 oversùiske lande og territorier og ordningen med mini- for De Europñiske Fñllesskaber af Masotti srl, Masotti
 mumseksportpriser. Ermidio, F.lli Pevere autotrasporti srl, Giacomo Folicaldi
 & figli snc, Pierluigi Tam Alceo di Tam, Nuova Friultra-
 sport srl, Rudi Del Fabbro e del Raffaele Fabbro, Assisped
 Sagsùgeren frygter, at De Nederlandske Antiller vil lide srl, Castagnara Trasporti srl, Castelletti Ezio autotrasporti
 vñsentlig skade og blive frataget et betydningsfuldt middel di Castelletti Ezio & C. sas, Nazzario Cesca, Roberto
 i forbindelse med områdets sociale og ùkonomiske udvik- Cesca, D. & G. Spedizioni srl, Tracev srl, S.N.U.A. srl,
 ling. Tecno Trasport srl, Italspurghi ecologia srl, Tib-cunja srl,
 Edoardo Grusovin, La Goriziana srl, Luigi Kodermac
 succ. srl, Autotrasporti Kusterle srl, Romano Caprara srl,
 Til stùtte for påstandene om annullation af beslutningen Gia.Tra.Gianesini transporti srl, Autotrasporti Ribi spa,
 har sagsùgeren anfùrt, at Rådet savnede kompetence, tilsi- Mattia Winkler srl, Interbartolo spa, Paolo Ceriani Auto-
 desatte vñsentlige sagsbehandlingsforskrifter og EF-trakta- trasporti srl, Trasporti teatrali di Paoletti Roberto & C.
 ten, bestemmelser om gennemfùrelse af EF-traktaten og/ snc, Gianesini Erminio srl og Mar-Ter spedizioni Spa, ved
 eller generelle fñllesskabsretlige principper. Sagsùgeren advokaterne Roberto Petiziol og Alessandra Pergolese,
 fremfùrer nñrmere fùlgende anbringender: Udine, og med valgt adresse på deres kontor, via Ginnasio
 Vecchio, 6, Udine.
 Ð manglende kompetence ratione temporis
 Sagsùgeren har nedlagt fùlgende påstande:
 Ð tilsidesñttelse af EF-traktatens artikel 131, stk. 3,
 artikel 132, stk. 1 og 5, artikel 133, stk. 1, artikel 136, Ð Principalt, at Kommissionens beslutning K(97)2735
 stk. 2, og artikel 227, stk. 1 endelig udg. af 30. juli 1997 annulleres.
 Ð tilsidesñttelse af retssikkerhedsprincippet Ð Subsidiñrt, at beslutningen annulleres, for så vidt som
 det herved (i artikel 5) er fastsat, at Den Italienske
 Republik skal tilbagesùge stùtten (med virkning fra
 Ð tilsidesñttelse af EF-traktatens artikel 3, litra r), jf. den 1. juli 1990) med renter fra den dag, hvor stùtten
 artikel 131, stk. 2 blev udbetalt.
 Ð tilsidesñttelse af proportionalitetsprincippet Ð Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.


text:
23.10.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 288/26
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Corte Suprema di Cassazione (Italien) den 31. august 2010 — Banca Antoniana Popolare Veneta s.p.a., som har overtaget Banca Nazionale dell’Agricoltura s.p.a. mod Ministero dell’Economia e delle Finanze og Agenzia delle Entrate
 (Sag C-427/10)
 ()
 (2010/C 288/44)
 Processprog: italiensk
 Den forelæggende ret
 Corte Suprema di Cassazione
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Banca Antoniana Popolare Veneta s.p.a., som har overtaget Banca Nazionale dell’Agricoltura s.p.a.
 Sagsøgte: Ministero dell’Economia e delle Finanze og Agenzia delle Entrate
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Er principperne om effektivitet, forbud mod forskelsbehandling og momsens neutralitet til hinder for nationale bestemmelser eller national praksis, hvorefter køberens/ydelsesmodtagerens ret til tilbagebetaling af fejlagtigt betalt moms fortolkes som en ret vedrørende et beløb, der er betalt med urette, som afgøres efter de almindelige regler, til forskel fra den ret som hovedskyldneren (leverandør eller tjenesteyder) kan gøre gældende, når der for de førstnævnte gælder en frist, som er markant længere end den, der gælder for de sidstnævnte, således, at de førstnævnte kan afgive en anmodning om tilbagebetaling lang tid efter udløbet af fristen for de sidstnævnte, hvilket kan føre til, at de sidstnævnte ved dom tilpligtes at tilbagebetale momsen, uden at de har mulighed for at anmode skattemyndighederne om tilbagebetaling og uden at der findes et instrument, der kan forebygge konflikter eller uoverensstemmelser mellem sager, der er eller vil blive anlagt ved de forskellige retsinstanser?
 2)
 Er de nævnte principper til hinder for nationale bestemmelser eller national retspraksis, hvorefter leverandøren/tjenesteyderen ved dom kan tilpligtes at tilbagebetale moms til køberen/ydelsesmodtageren, når leverandøren/tjenesteyderen ikke har håndhævet retten til tilbagebetaling ved andre retsinstanser inden for den fastsatte frist, idet han har støttet sig på en fortolkning i retspraksis, der var omsat til administrativ praksis, hvorefter transaktionen var momspligtig?


text:
18 . 5 . 96 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr . C 145/7
 2 ) Kan en medlemsstat efter direktiv 91/414/EØF tillade, fornuftigvis ville kunne mene, at der ikke var tale om en
 at et plantebeskyttelsesmiddel, der er indført fra en interessekonflikt ?
 anden EØS-stat eller fra et tredjeland, markedsføres
 som identisk ( som defineret under spørgsmål 1 ovenfor) (M EFT 1968 I, s . 41 .
 med et master-beskyttelsesmiddel uden undersøgelse af
 det indførte beskyttelsesmiddels faktiske sammensæt
 ning forud for markedsføringen ?
 3 ) Hvis spørgsmål 1 besvares bekræftende, kan en med Sag anlagt den 1 , april 1996 af Det Forenede Kongerige mod
 lemsstat da efter artikel 9, stk . 2 , i direktiv 91/414/EØF Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 tillade, at et plantebeskyttelsesmiddel, der er indført fra ( Sag C-l 06/96 )
 lande uden for EØS, markedsføres, når importøren eller
 ( 96/C 145/15 )
 den person, som markedsfører midlet, er en person uden
 fast forretningssted inden for EØS ?
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den
 (M EFT nr . L 230 af 19 . 8 . 1991 , s . 1 . 1 , april 1996 anlagt sag mod Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber af Det Forenede Kongerige ved
 Assistant Treasury Solicitor John E. Collins som befuld
 mægtiget, bistået af Derrick Wyatt, QC, of the English Bar,
 og med valgt adresse i Luxembourg på Det Forenede
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved dom Kongeriges Ambassade, 14, Boulevard Roosevelt.
 afsagt den 22 . marts 1996 af Nederlandenes Hoge Raad i
 sagen Coôperatieve Rabobank » Vecht en Plassengebied « Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande :
 BA mod Erik Aarnoud Minderhoud, kurator i Mediasafe
 BV's konkursbo
 — Den eller de beslutninger, der henvises til i Kommissio
 nens pressemeddelelse af 23 . januar 1996 , annulleres,
 ( Sag C- 1 04/96 ) dog med forbehold for Domstolens kompetence til at
 ( 96/C 145/ 14 ) fastslå, at den eller de pågældende beslutningers virknin
 ger skal betragtes som bestående .
 Ved dom afsagt den 22 . marts 1996 , indgået til Domstolens
 Justitskontor den 1 , april 1996 , har Nederlandenes Floge — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger i
 Raad i sagen Cooperatieve Rabobank » Vecht en Plassenge henhold til procesreglementets artikel 69 .
 bied « BA mod Erik Aarnoud Minderhoud, kurator i
 Mediasafe BV's konkursbo forelagt De Europæiske Fælles Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 skabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse af Det Forenede Kongerige påstår den eller de beslutninger, der
 følgende spørgsmål : er henvist til i pressemeddelelsen af 23 . januar 1996,
 1 ) Er det i overensstemmelse med bestemmelserne i det annulleret af de grunde, der er anført i EF-traktatens
 første direktiv ( ! ), at det tillades et selskab over for en artikel 173 , stk . 2, nemlig inkompetence, væsentlige for
 tredjemand, med hvem en direktør, som generelt er melle mangler og overtrædelse af EF-traktaten.
 berettiget til at repræsentere selskabet, har indgået en
 Det Forenede Kongerige gør gældende, at der foreligger
 retshandel på selskabets vegne, at påberåbe sig, at
 inkompetence, da Kommissionen har pådraget sig en retlig
 direktøren ikke har haft ret til at forpligte selskabet,
 forpligtelse til at afholde udgifter uden den fornødne
 fordi han har haft en interesse i retshandelen, som er i
 konflikt med selskabets interesse ?
 hjemmel . Det Forenede Kongerige gør ligeledes gældende, at
 der foreligger tilsidesættelse af EF-traktatens artikel 4,
 2 ) Skal spørgsmål 1 kun besvares bekræftende, såfremt hvorefter hver institution handler inden for rammerne af de
 interessekonflikten var tredjemanden bekendt på det beføjelser, som er tillagt den ved denne traktat.
 tidspunkt, da retshandelen blev indgået eller med
 rimelighed kunne være kendt for ham på grundlag af de Det Forenede Kongerige gør endelig gældende, at der
 oplysninger, som han da rådede over ? foreligger væsentlige formelle mangler, idet pådrageisen af
 de anfægtede udgifter ikke er ledsaget af en begrundelse med
 3 ) Skal spørgsmål 1 kun besvares bekræftende, såfremt angivelse af hjemmelen. En sådan begrundelse bør være
 interessekonflikten på det tidspunkt, da retshandelen indføjet i en beslutning, som er truffet af Kommissionen og
 blev indgået, var så åbenbar, at ingen tredjemand rettet til og meddelt medlemsstaterne in extenso.


text:
20.7.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 236/16
 Domstolens dom (Niende Afdeling) af 4. juni 2015 — Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände — Verbraucherzentrale Bundesverband e.V. mod Teekanne GmbH & Co. KG (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesgerichtshof — Tyskland)
 (Sag C-195/14) (1)
 ((Præjudiciel forelæggelse - direktiv 2000/13/EF - mærkning af og præsentationsmåder for levnedsmidler - artikel 2, stk. 1, litra a), nr. i), og artikel 3, stk. 1, nr. 2) - mærkning, der er af en sådan art, at den vildleder køberen med hensyn til levnedsmidlers sammensætning - ingrediensliste - anvendelse af angivelsen »hindbær-vanilje-eventyr« og af billeder af hindbær og vaniljeblomster på indpakningen af en frugtte, som ikke indeholder disse ingredienser))
 (2015/C 236/22)
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Bundesgerichtshof
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände — Verbraucherzentrale Bundesverband e.V.
 Sagsøgt: Teekanne GmbH & Co. KG
 Konklusion
 Artikel 2, stk. 1, litra a), nr. i), og artikel 3, stk. 1, nr. 2), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/13/EF af 20. marts 2000 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om mærkning af og præsentationsmåder for levnedsmidler samt om reklame for sådanne levnedsmidler, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 596/2009 af 18. juni 2009, skal fortolkes således, at de er til hinder for, at mærkningen af et levnedsmiddel og dennes nærmere udformning med en bestemt ingrediens’ udseende, betegnelse eller grafiske præsentation kan give det indtryk, at denne ingrediens forefindes i dette levnedsmiddel, selv om den faktisk ikke forefindes deri, og dette alene fremgår af ingredienslisten, der står på det nævnte levnedsmiddels indpakning.
 (1) EUT C 245 af 28.7.2014.