text:
16.11.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 381/37
 Rettens kendelse af 14. september 2015 — Slovakiet mod Kommissionen
 (Sag T-779/14) (1)
 ((Annullationssøgsmål - Unionens egne indtægter - medlemsstaternes økonomiske ansvar - pligt til at udbetale Kommissionen et beløb svarende til et tab af egne indtægter - skrivelse fra Kommissionen - retsakt, der ikke kan anfægtes - afvisning))
 (2015/C 381/43)
 Processprog: slovakisk
 Parter
 Sagsøger: Den Slovakiske Republik (ved B. Ricziová, som befuldmægtiget)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (ved L. Grønfeldt, A. Tokár og M. Wasmeier, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af den angivelige afgørelse fra Kommissionens Generaldirektorat for Budget, indeholdt i skrivelse BUDG/B/03MV D (2014) 3139078 af 24. september 2014, hvorved sidstnævnte anmodede Den Slovakiske Republik om at stille et bruttobeløb på 1 4 53 723,12 EUR (hvoraf skal fratrækkes 25 % i opkrævningsomkostninger) til rådighed for Kommissionen svarende til et tab af traditionelle egne indtægter, og dette senest den første hverdag efter den nittende dag i den anden måned efter fremsendelsen af nævnte skrivelse.
 Konklusion
 1)
 Europa-Kommissionen frifindes.
 2)
 Det er ufornødent at træffe afgørelse vedrørende Forbundsrepublikken Tyskland og Rumæniens interventionsbegæringer.
 3)
 Den Slovakiske Republik bærer sine egne omkostninger og betaler de af Kommissionen afholdte omkostninger.
 4)
 Den Slovakiske Republik, Kommissionen, Forbundsrepublikken Tyskland og Rumænien bærer deres egne omkostninger i forbindelse med interventionsbegæringerne.
 (1) EUT C 89 af 16.3.2015.


text:
15.12.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 467/26
 Sag anlagt den 26. september 2016 af EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Island
 (Sag E-13/16)
 (2016/C 467/13)
 EFTA-Tilsynsmyndigheden, rue Belliard 35, B-1040 Bruxelles, har ved Carsten Zatschler, Audur Ýr Steinarsdóttir og Øyvind Bø, som befuldmægtigede, den 26. september 2016 anlagt sag mod Island ved EFTA-Domstolen.
 EFTA-Tilsynsmyndigheden har nedlagt følgende påstande:
 1.
 Det fastslås, at Island har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til den retsakt, der er nævnt i punkt 17h i kapitel II i bilag XIII til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/30/EF af 6. juni 2000 om syn ved vejsiden af erhvervskøretøjer, der kører på Fællesskabets område), idet Island ikke har indført syn ved vejsiden, således som det kræves efter retsaktens artikel 3, stk. 1.
 2.
 Island tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Retlige og faktiske omstændigheder samt søgsmålsgrunde:
 —
 EFTA-Tilsynsmyndigheden har i stævningen gjort gældende, at Island ikke inden den 16. september 2014 har efterkommet den begrundede udtalelse, som EFTA-Tilsynsmyndigheden afgav den 16. juli 2014 om denne stats manglende opfyldelse af sine forpligtelser i henhold til den retsakt, der er nævnt i punkt 17h i kapitel II i bilag XIII til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/30/EF af 6. juni 2000 om syn ved vejsiden af erhvervskøretøjer, der kører på Fællesskabets område), idet Island ikke har indført syn ved vejsiden, således som det kræves efter retsaktens artikel 3, stk. 1.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
10.11.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 343/11
 Rettens dom af 11. september 2012 — Corsica Ferries France mod Kommissionen
 (Sag T-565/08) (1)
 (Statsstøtte - kystfartssektor - tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse - det markedsøkonomiske investorprincip - medlemsstaternes socialpolitik - omstruktureringsstøtte - virkningerne af en dom om annullation)
 2012/C 343/14
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Corsica Ferries France SAS (Bastia, Frankrig) (ved advokaterne S. Rodrigues og C. Bernard-Glanz)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (ved C. Giolito og B. Stromsky, som befuldmægtigede)
 Intervenienter til støtte for sagsøgte: Den Franske Republik (først ved G. de Bergues og A.-L. Vendrolini, derefter ved G. de Bergues, N. Rouam og J. Rossi, som befuldmægtigede) og Société nationale maritime Corse Méditerranée (SNCM) (Marseille, Frankrig) (ved advokaterne A. Winckler og F.-C. Laprévote)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af Kommissionens beslutning 2009/611/EF af 8. juli 2008 om de støtteforanstaltninger, Frankrig har iværksat til fordel for Société Nationale Maritime Corse-Méditerranée (SNCM) — C 58/02 (ex N 118/02), annulleres (EUT L 225, s. 180).
 Konklusion
 1)
 Artikel 1, stk. 2 og 3, i Kommissionens beslutning 2009/611/EF af 8. juli 2008 om de støtteforanstaltninger, Frankrig har iværksat til fordel for Société Nationale Maritime Corse-Méditerranée (SNCM) — C 58/02 (ex N 118/02), annulleres.
 2)
 Europa-Kommissionen betaler sagsøgerens omkostninger og bærer sine egne omkostninger.
 3)
 Den Franske Republik og SNCM bærer deres egne omkostninger.
 (1) EUT C 55 af 7.3.2009.


text:
11 . 11 . 95 | DA | De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr . C 299/ 15
 Slettelse af sag C-403/93 ( ) afgørelse indgivet af Regional Office of the Industrial
 ( 95/C 299/25 ) Tribunals , London South ), M. J. C. Evans og the Executors
 of Priscilla Jane Evans mod Metropolitan Police Authority,
 Ved kendelse af 15 . september 1995 har formanden for skal slettes af registret.
 Sjette Afdeling ved De Europæiske Fællesskabers Domstol
 besluttet, at sag C-403/93 ( anmodning om præjudiciel (') EFT nr . C 293 af 29 . 10 . 1993 .
 RETTEN I FØRSTE INSTANS
 Sag anlagt den 11 . august 1995 af selskabet Eridania den nævnte refusion er den samme i hele Fællesskabet
 Zuccherifici Nazionali SpA m.fl . mod Rådet for De Euro ( denne bestemmelses ulovlighed kunne faktisk have
 pæiske Fællesskaber været mindre udtalt, når samtidig det dermed sammen
 ( Sag T-158/95 ) hængende i artikel 46 , stk . 5 , omhandlede princip var
 ( 95 /C 299/26 )
 gældende , men er ganske åbenbar, når også nævnte
 beskedne korrektiv er bortfaldet )
 (Processprog: italiensk)
 — i øvrigt træffes de andre afgørelser, der er hensigtsmæs
 sige i den foreliggende sag
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 den 11 . august 1995 anlagt sag mod Rådet for De
 Europæiske Fællesskaber af selskaberne Eridania Zuccher — afgørelse om sagens omkostninger, herunder afgifter og
 ifici Nazionali SpA, Genova , ISI — Industria Saccarifera salærer, træffes i de sagsøgende selskabers favør .
 Italiana Agroindustriale SpA ( Gruppo Eridania — Zuccher
 ifici Nazionali SpA ), Padova , Sadam Zuccherifici Divisione
 della SECI — Esercizi Commerciali Industriali SpA , Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Bologna , Sadam Castiglionese SpA, Bologna , Sadam
 Abruzzo SpA, Bologna , Zuccherificio del Molise SpA De sagsøgende italienske selskaber i sukkersektoren har
 ( Gruppo Sadam Zuccherifici ), Termoli , SFIR — Società anfægtet den nye fællesskabsforordning for udligning af
 Fondiaria Industriale Romagnola SpA, Cesena , og Ponteco omkostningerne til oplagring af sukker, der er fastlagt ved
 Zuccheri SpA ( Gruppo SFIR ), Pontelagoscuro, ved advokat forordningerne ( EF ) nr . 1101 /95 og ( EF ) nr . 1534/95 i det
 med møderet for High Court of Ireland Bernard O'Connor omfang, der ikke deri findes bestemmelser om, at refusionen
 og advokaterne Ivano Vigliotti og Paolo Crocetta , Genova , sker med beløb, der afhænger af de finansieringsomkost
 og med valgt adresse i Luxembourg hos advokat Arsene ninger sukkerfabrikanterne i den enkelte medlemsstat har
 Kronshagen , 12 , boulevard de la Foire . haft .
 Sagsøgerne har nedlagt følgende påstande : I denne forbindelse erindres der om, at der i artikel 46 , stk . 5 ,
 i forordning ( EØF ) nr . 1785/8 1 , med det formål at undgå
 — Forordning ( EF ) nr . 1101 /95 af 24 . april 1995 annulle åbenbart retsstridige resultater som følge af, at samme
 res i det omfang, det i forbindelse med den dermed refusion blev ydet til alle fællesskabsproducenter uden
 gennemførte ændring af forordning ( EØF ) nr. 1785/81 hensyn til deres eventuelt forskellige finansielle omkostnin
 ikke er bestemt, at refusion for udligning af lagerom ger var indsat en bestemmelse, der altid ved de senere
 kostninger ydes under hensyntagen til de finansierings ændringer af forordningen er blevet bibeholdt, hvorefter
 omkostninger, sukkerfabrikanterne i hvert enkelt land den italienske republik , når den rentesats, der i Italien
 har måttet afholde gælder for førsteklasses udlån, ligger 3 % eller mere over den
 rentesats , der benyttes ved beregningen af den i artikel 8
 — forordning ( EF ) nr . 1534/95 af 29 . juni 1995 annulleres, nævnte refusion ( af udligning af lageromkostninger ),
 i alt fald i det omfang artikel 4 deri for produktionsåret bemyndiges til at dække virkningen af denne forskel på
 1995/96 fastsætter det i artikel 8 i forordning ( EØF ) lageromkostningerne ved en statsstøtte . Dette middel , der i
 nr . 1785/81 omhandlede refusionsbeløb til et fast beløb, og for sig var utilstrækkeligt, for så vidt som der derved
 der er uden sammenhæng med det faktiske renteniveau i fastsattes en uberettiget forskel på 3 % , og som i alt fald ikke
 de enkelte lande i Fællesskabet bestod i at sikre en bedre refusion , men blot en adgang for
 Den Italienske Republik til at yde en støtte , findes ikke mere
 — om nødvendigt annulleres alle andre retsakter i forbin i den nye anfægtede ordning. I denne fastsættes refusionen
 delse med, som følge af eller i alt fald sammenhængende derimod , således at der regnes med en rentesats på 6,75 %
 med de nævnte akter, herunder forordning ( EØF ) uden at det konkret er bestemt, at refusionen er sat i relation
 nr . 1785/81 af 30 . juni 1981 med senere ændringer i det til de finansieringsomkostninger, sukkerfabrikanterne i
 omfang, det i denne forordnings artikel 8 er bestemt, at hvert land har .


text:
27.4.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 138/63
 Sag anlagt den 27. februar 2015 — Bundesverband Glasindustrie m.fl. mod Kommissionen
 (Sag T-108/15)
 (2015/C 138/82)
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøgere: Bundesverband Glasindustrie (Düsseldorf, Tyskland), Gerresheimer Lohr GmbH (Lohr, Tyskland), Gerresheimer Tettau GmbH (Tettau, Tyskland), Noelle + von Campe Glashütte GmbH (Boffzen, Tyskland), Odenwald Faserplattenwerk GmbH (Amorbach, Tyskland), O-I Glasspack GmbH & Co. KG (Düsseldorf), Pilkington Tyskland AG (Gelsenkirchen, Tyskland), Schott AG (Mainz, Tyskland), SGD Kipfenberg GmbH (Kipfenberg, Tyskland), Thüringer Behälterglas GmbH Schleusingen (Schleusingen, Tyskland), Neue Glaswerke Großbreitenbach GmbH & Co. KG (Großbreitenbach, Tyskland) og HNG Global GmbH (Gardelegen, Tyskland) (ved advokaterne U. Soltész og C. von Köckritz)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgernes påstande
 —
 Artikel 1 og artikel 3, stk. 1, i Europa-Kommissionens afgørelse af 25. november 2014, Statsstøtte SA.33995 (2013/C) (ex 2013/NN) C(2014) 8786 endelig vedrørende støtte til el fra vedvarende energikilder og reduceret EEG-afgift for energiintensive forbrugere annulleres for så vidt som det heri fastslås, at
 (i)
 støtte til el fra vedvarende energikilder i henhold til den tyske lov om forrang for vedvarende energikilder (lov om vedvarende energi af 28.10.2008 i den fra 1.1.2012 gældende ændrede affattelse — »EEG 2012«) herunder finansieringsmekanismen, og
 (ii)
 støtten til begrænsning af EEG-afgiften for energiintensive forbrugere (Særlig Godtgørelsesordning — BesAR) i henhold til § § 40 ff. i EEG 2012 i 2013 og 2014 udgør ulovlig statsstøtte som omhandlet i artikel 107, stk. 1, TEUF, som er gennemført i strid med artikel 108, stk. 3, TEUF.
 —
 Artikel 2, artikel 3, stk. 2, artikel 6, 7 og 8 i den anfægtede afgørelse annulleres for så vidt der heri fastslås, at BesAR er uforenelig med det indre marked, og anordnes tilbagesøgning af støtten, og
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale sagsøgernes omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgerne anført syv anbringender.
 1.
 Den særlige godtgørelsesordning (BesAR) indeholder ikke statsstøtte som omhandlet i artikel 107, stk. 1, TEUF, da der ikke foreligger en begunstigelse. Kommissionen har med urette lagt til grund, at BesAR giver energiintensive forbrugere en støtteretlig fordel.
 2.
 EEG-afgiftsordningen og BesAR indeholder ikke statsstøtte, eftersom der ikke er tale om anvendelse af statslige midler. Ordningen vedrører udelukkende private midler. Den anfægtede afgørelse er ikke forenelig med Domstolens praksis, navnlig PreussenElektra-dommen.
 3.
 Kommissionen har med urette fastslået i begrundelsen, at BesAR har en selektiv karakter. Der foreligger dog ikke en afvigelse fra en relevant referenceordning. BesAR er under alle omstændigheder efter sin art og den indre opbygning af EEG 2012 begrundet.
 4.
 Kommissionen har begået en retlig fejl, idet den udelukkende har vurderet spørgsmålet, om BesAR kan godkendes, på grundlag af de nye retningslinjer for statsstøtte til miljøbeskyttelse og energi 2014-2020.
 5.
 Såfremt Kommissionen måtte nå til den opfattelse, at BesAR ikke udgør en støtte, der kan godkendes, vil en tilbagesøgning i hvert fald være ulovlig, da der er tale om »eksisterende støtte«.
 6.
 Desuden er en tilbagesøgning udelukket på grund af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, der er til hinder for en tilbagesøgning. Navnlig har Kommissionen i en tidligere afgørelse fastslået, at EEG-ordningen ikke indeholder statsstøtte.
 7.
 Endvidere ville det være umuligt at gennemføre en tilbagesøgningsanordning for BesAR.


text:
13.4.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 108/11
 Domstolens kendelse (Sjette Afdeling) af 21. februar 2013 — Concepción Maestre García mod Centros Comerciales Carrefour SA (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Juzgado de lo Social de Benidorm — Spanien)
 (Sag C-194/12) (1)
 (Procesreglementets artikel 99 - direktiv 2003/88/EF - tilrettelæggelse af arbejdstiden - ret til årlig betalt ferie - årlig ferie, fastsat af virksomheden, der falder sammen med sygeorlov - ret til årlig betalt ferie på et andet tidspunkt - finansiel godtgørelse for ikke afholdt ferie)
 2013/C 108/21
 Processprog: spansk
 Den forelæggende ret
 Juzgado de lo Social de Benidorm
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Concepción Maestre García
 Sagsøgt: Centros Comerciales Carrefour SA
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Juzgado de lo Social de Benidorm — fortolkning af artikel 7, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/88/EF af 4. november 2003 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden (EUT L 299, s. 9) — ret til årlig betalt ferie — arbejdstager, der er sygemeldt i den årlige ferieperiode, der er fastsat af virksomheden — arbejdstagerens ret til at afholde ferien i en anden periode
 Konklusion
 1)
 Artikel 7, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/88/EF af 4. november 2003 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden skal fortolkes således, at den er til hinder for en fortolkning af den nationale lovgivning, hvorefter en arbejdstager, der er på sygeorlov i løbet af den årlige ferieperiode, der er ensidigt fastsat i ferieplanen hos den virksomhed, hvor arbejdstageren er ansat, ikke har ret til efter sin sygeorlov at afholde sin årlige ferie på et andet tidspunkt end det oprindeligt fastsatte og i givet fald uden for den tilsvarende referenceperiode, der er fastsat på grund af produktiviteten eller arbejdets tilrettelæggelse.
 2)
 Artikel 7 i direktiv 2003/88 skal fortolkes således, at den er til hinder for en fortolkning af den nationale lovgivning, hvorefter den årlige ferie, som arbejdstageren ikke har kunnet afholde på grund af uarbejdsdygtighed, afløses af en finansiel godtgørelse inden for kontraktens løbetid.
 (1) EUT C 227 af 28.7.2012.


text:
26.6.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 202/2
 Domstolens dom (Femte Afdeling) af 27. april 2017 — Akzo Nobel NV, Akzo Nobel Chemicals GmbH, Akzo Nobel Chemicals BV mod Akcros Chemicals Ltd og Europa-Kommissionen
 (Sag C-516/15 P) (1)
 ((Appel - karteller - europæiske markeder for tinstabilisatorer og varmestabilisatorer af typen ESBO/estere - fastsættelse af priser, opdeling af markeder og udveksling af følsomme forretningsoplysninger - moderselskabet tilregnes datterselskabernes ulovlige adfærd - forordning (EF) nr. 1/2003 - artikel 25, stk. 1 - forældelsesfrister for pålæggelse af sanktioner i forhold til datterselskaberne - virkninger for moderselskabets retsstilling)
 (2017/C 202/03)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Appellanter: Akzo Nobel NV, Akzo Nobel Chemicals GmbH, Akzo Nobel Chemicals BV (ved advocaten C. Swaak og R. Wesseling)
 De andre parter i appelsagen: Akcros Chemicals Ltd og Europa-Kommissionen (ved V. Bottka og P. Rossi, som befuldmægtigede)
 Konklusion
 1)
 Appellen forkastes.
 2)
 Akzo Nobel NV, Akzo Nobel Chemicals GmbH og Akzo Nobel Chemicals BV betaler sagsomkostningerne.
 (1) EUT C 406 af 7.12.2015.


text:
27.4.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 133/3
 Anmodning om en rådgivende udtalelse fra EFTA-Domstolen indgivet af Norges Høyesterett den 14. december 2016 i sagen Torbjørn Selstad Thue og Politiets Fellesforbund mod den norske regering ved Justis- og beredskapsdepartementet
 (Sag E-19/16)
 (2017/C 133/03)
 Norges Høyesterett har ved skrivelse af 14. december 2016, som indgik til EFTA-Domstolens justitskontor den 14. december 2016, anmodet EFTA-Domstolen om en rådgivende udtalelse om nedenstående spørgsmål i sagen Torbjørn Selstad Thue og Politiets Fellesforbund mod den norske regering ved Justis- og beredskapsdepartementet:
 1.
 Skal den tid, der er brugt på transport, der er foretaget efter arbejdsgiverens ønske til og/eller fra et andet tjenestested end arbejdstagerens faste eller sædvanlige tjenestested, og denne transport finder sted uden for normal arbejdstid, betragtes som arbejdstid i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 2 i direktiv 2003/88/EF?
 2.
 For så vidt som en transport som den i spørgsmål I beskrevne ikke i sig selv er tilstrækkelig til at blive klassificeret som arbejdstid, hvilken retlig prøvelse skal foretages, og hvilke oplysninger skal lægges til grund ved vurderingen af, om den tid, der medgår til transport, alligevel bør anses for at være arbejdstid? Som en del af dette spørgsmål ønskes det oplyst, om der skal foretages en intensitetsprøvelse af det arbejde, der udføres under transporten.
 3.
 Har det nogen betydning for den i spørgsmål I og II omhandlede vurdering, hvor ofte arbejdsgiveren anviser et andet tjenestested end det faste eller sædvanlige tjenestested?


text:
23.7.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 182/31
 Appel iværksat den 17. maj 2005 af Sergio Rossi SpA til prøvelse af dom afsagt den 1. marts 2005 af De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans (Anden Afdeling) i sag T-169/03, Sergio Rossi SpA mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)
 (Sag C-214/05 P)
 (2005/C 182/54)
 Processprog: italiensk
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 17. maj 2005 iværksat appel af Sergio Rossi SpA ved avvocato A. Ruo, der har bestalling i Alicante (Spanien), til prøvelse af dom afsagt den 1. marts 2005 af De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans (Anden Afdeling) i sag T-169/03, Sergio Rossi SpA mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM).
 Appellanten har nedlagt følgende påstande:
 1.
 Den appellerede dom, der er genstand for søgsmålet, ophæves i sin helhed, da den tilsidesætter artikel 8 og 73 i Rådets forordning nr. 40/94 (1) og artikel 44 og 81 i procesreglementet for Retten i Første Instans.
 2.
 Subsidiært ophæves den del af den appellerede dom, der angår registreringen af varemærket SISSI ROSSI for varerne »læder og læderimitationer«.
 3.
 Subsidiært fastlås, at der er ret til at fremlægge beviser, den appellerede dom ophæves i sin helhed, og nærværende sag hjemvises til Retten i Første Instans med henblik dennes efterprøvelse af de beviser, som ikke blev antaget til behandling, eller mere subsidiært og i henhold til retten til at blive hørt som fastsat i artikel 73 i Rådets forordning nr. 40/94, fastlås, at denne sag hjemvises til appelkammeret ved Harmoniseringskontoret, således at det kan fastsætte en frist til at afgive indlæg.
 4.
 I henhold til artikel 69, stk. 2, i procesreglementet for De Europæiske Fællesskabers Domstol af 2. maj 1991 tilpligtes sagsøgte at betale sagens omkostninger, hvis denne taber sagen.
 Anbringender og væsentligste argumenter:
 Appellanten har anført, at den appellerede dom er behæftet med mangler, da den tilsidesætter følgende bestemmelser:
 1.
 Artikel 81 i procesreglementet for Retten i Første Instans for så vidt som den appellerede dom ikke indeholder nogen begrundelse vedrørende den principale påstand, der var nedlagt i sagen.
 2.
 Artikel 44, stk. 1, i procesreglementet for Retten i Første Instans for så vidt som de af appellanten fremlagte beviser ikke blev antaget til behandling, selv om de efter appellantens opfattelse skulle have været det. Subsidiært må artikel 73 i Rådets forordning (EF) nr. 40/94 af 20. december 1993 om EF-varemærker anses for tilsidesat, idet appellanten ikke under sagen for appelkammeret ved Harmoniseringskontoret havde haft lejlighed til udtale sig om, hvorvidt de omtvistede varer lignede hinanden.
 3.
 Artikel 8 i Rådets forordning (EF) nr. 40/94 af 20. december 1993 om EF-varemærker, for så vidt som varemærkerne Miss Rossi og Sissi Rossi må anses for at være i konflikt. Der må således anses at være lighed mellem varer som »dametasker« og »damesko«, lige som der er lighed mellem varemærkerne. Da der er lighed mellem såvel varerne som varemærkerne, må det fastslås, at der i henhold til denne bestemmelse er en risiko for forveksling mellem varemærkerne.
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 40/94 af 20.12.1993 om EF-varemærker, EFT 1994 L 11, s. 1.


text:
23.11.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 389/5
 Domstolens dom (Femte Afdeling) af 6. oktober 2015 — Orizzonte Salute — Studio Infermieristico Associato mod Azienda Pubblica di Servizi alla persona San Valentino — Città di Levico Terme m.fl. (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunale regionale di giustizia amministrativa di Trento — Italien)
 (Sag C-61/14) (1)
 ((Præjudiciel forelæggelse - direktiv 89/665/EØF - offentlige indkøb - national lovgivning - afgifter på adgang til forvaltningsdomstole på området for offentlige kontrakter - adgang til effektive retsmidler - afgifter med afskrækkende virkning - domstolsprøvelse af forvaltningsakter - effektivitets- og ækvivalensprincippet - effektiv virkning))
 (2015/C 389/05)
 Processprog: italiensk
 Den forelæggende ret
 Tribunale regionale di giustizia amministrativa di Trento
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Orizzonte Salute — Studio Infermieristico Associato
 Sagsøgte: Azienda Pubblica di Servizi alla persona San Valentino — Città di Levico Terme, Ministero della Giustizia, Ministero dell’Economia e delle Finanze, Presidenza del Consiglio die Ministri og Segretario Generale del Tribunale Regionale di Giustizia Amministrativa di Trento (TRGA)
 Procesdeltagere: Associazione Infermieristica D & F Care, Camera degli Avvocati Amministrativisti, Camera Amministrativa Romana, Associazione dei Consumatori Cittadini Europei, Coordinamento delle associazioni e dei comitati di tutela dell’ambiente e dei diritti degli utenti e dei consumatori (Codacons), Associazione dei giovani amministrativisti (AGAmm), Ordine degli Avvocati di Roma, Società italiana degli avvocati amministrativisti (SIAA), Ordine degli Avvocati di Trento, Consiglio dell’ordine degli Avvocati di Firenze og Medical Systems SpA
 Konklusion
 1)
 Artikel 1 i Rådets direktiv 89/665/EØF af 21. december 1989 om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende anvendelsen af klageprocedurerne i forbindelse med indgåelse af offentlige indkøbs- samt bygge- og anlægskontrakter, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2007/66/EF af 11. december 2007, samt ækvivalens- og effektivitetsprincippet skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en national lovgivning, der pålægger betaling af en retsafgift, såsom den i hovedsagen omhandlede almindelige retsafgift, i forbindelse med anlæggelse af en sag for en forvaltningsdomstol på området for offentlige kontrakter.
 2)
 Artikel 1 i direktiv 89/665, som ændret ved direktiv 2007/66, samt ækvivalens- og effektivitetsprincippet er hverken til hinder for opkrævning af flere retsafgifter hos et retssubjekt, der anlægger flere retssager, som vedrører samme offentlige kontrakt, eller at dette retssubjekt har pligt til at betale supplerende retsafgifter for at kunne påberåbe sig yderligere anbringender vedrørende samme offentlige kontrakt inden for rammerne af en verserende retssag. I tilfælde af anfægtelse fra den berørte part påhviler det den nationale ret at foretage en undersøgelse af genstandene for de søgsmål, der er anlagt af et retssubjekt, eller for de anbringender, der gøres gældende inden for rammerne af samme retssag. Hvis den nationale ret konstaterer, at de pågældende genstande faktisk ikke er særskilte eller ikke udgør en væsentlig udvidelse af genstanden for den allerede verserende tvist, er denne forpligtet til at fritage dette retssubjekt fra pligten til at betale de kumulative retsafgifter.
 (1) EUT C 135 af 5.5.2014.


text:
10.6.2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 163/7
 — Tilsidesættelse af artikel 7 i direktiv 85/374/EØF: Appellanterne har nedlagt følgende påstande:
 — Ved i tilfælde, hvor defekten skyldes, at produktet skal 1. Dommen afsagt den 15. december 1999 af De Europæiske
 være i overensstemmelse med ufravigelige forskrifter Fællesskabers Ret i Første Instans i de forenede sager
 udstedt af de offentlige myndigheder [direktivets artikel T-132/96 og T-143/96, Freistaat Sachsen og Volkswagen
 7, litra d)], at gøre ansvarsfritagelsen betinget af AG og Volkswagen Sachsen GmbH mod Kommissionen
 en opfølgningsforpligtelse, stiller den franske lov til for De Europæiske Fællesskaber (1), ophæves.
 gennemførelse af direktivet en betingelse for ansvarsfri-
 tagelse af den nævnte grund, som direktivet ikke
 indeholder. 2. Artikel 2 i Kommissionens beslutning af 26. juni 1996 om
 Tysklands støtte til Volkswagen-koncernens fabrikker i
 Mosel og Chemnitz (j. nr. C 62/91 ex NN 75, 77, 78 og
 — Ved at bestemme, at producenten ikke kan påberåbe 79/91) annulleres.
 sig ansvarsfritagelsesklausulen for en udviklingsrisiko,
 hvis ikke han, når der har vist sig en defekt inden et
 nærmere angivet tidsrum efter, at produktet er blevet 3. Kommissionen tilpligtes at afholde sagens omkostninger.
 bragt i omsætning, har truffet egnede foranstaltninger
 til at afværge de skadelige følger heraf, fastsætter artikel
 1386-12, stk. 2, i code civil français yderligere en
 betingelse i forhold til direktivets artikel 7, litra e), som
 ikke er indeholdt i denne direktivbestemmelse. Anbringender og væsentligste argumenter
 (1) Rådets direktiv om tilnærmelse af medlemsstaternes administrativt — Fejlagtig fortolkning af artikel 87, stk. 2, litra c), EF: I
 eller ved lov fastsatte bestemmelser om produktansvar (EFT L 210 modsætning til, hvad der er lagt til grund i den anfægtede
 af 7.8.1985, s. 29). dom, er begrebet »Tysklands deling« ikke begrænset til
 (2) JORF af 21.5.1998. den fysiske/transporttekniske oprettelse af grænsen, men
 omfatter alle de nationaløkonomiske virkninger af den
 tidligere socialistiske økonomi. Dette fremgår også med
 sikkerhed af den omstændighed, at medlemsstaterne ved
 undertegnelsen af Maastricht- og Amsterdam-traktaten i
 1992 og 1997 opretholdt den hidtidige bestemmelse i EF-
 traktatens artikel 92, stk. 2, litra c), uændret, dvs. på et
 tidspunkt, da de umiddelbare, fysiske/transporttekniske
 virkninger af grænsen mellem de to tyske stater (afbrydelse
 af færdslen osv.) allerede var overvundet. Denne beslutning
 fra traktatlovgivers side må forstås således, at bestemmel-
 sen i artikel 87, stk. 2, litra c), EF, har til formål at
 Appel iværksat den 23. februar 2000 af Freistaat Sachsen understøtte statens fremme af den vanskelige genopbyg-
 til prøvelse af dom afsagt den 15. december 1999 af De ning af økonomisk funktionsdygtige strukturer i Østtysk-
 Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans (Anden land ved anvendelse af finansielle tilskyndelser. Enhver
 Udvidede Afdeling) i de forenede sager T-132/96 og anden fortolkning forudsætter, at traktatlovgiver helt be-
 T-143/96, Freistaat Sachsen og Volkswagen AG og Volks- vidst har opretholdt en bestemmelse, som ikke længere har
 wagen Sachsen GmbH mod Kommissionen for De Euro- nogen reel mening.
 pæiske Fællesskaber
 Kommissionen har i sin praksis tidligere fortolket artikel
 (Sag C-57/00 P) 87, stk. 2, litra c), EF, som en bestemmelse, der har til
 formål at overvinde de økonomiske følger af den opdeling
 af Tyskland i to forskellige økonomiske zoner, som blev
 foretaget som led i den ved afslutningen af krigen indførte
 (2000/C 163/11) ordning, således som det fremgår af beslutningen om Saar-
 området af 11. december 1964 (De Europæiske Fællesska-
 bers Bulletin nr. 2-1965, s. 34).
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 23. fe-
 bruar 2000 iværksat appel af Freistaat Sachsen ved advokaterne
 Freshfields Deringer, Charlottenstraße 65, D-10117 Berlin, og Retten har overhovedet ikke taget hensyn til, at det
 med valgt adresse i Luxembourg hos advokat Aloyse May, fremgår af EF-traktatens systematik, at overvindelsen af de
 398, route d’Esch, L-1471 Luxembourg, til prøvelse af dom transportøkonomiske ulemper i Tyskland, der er forårsaget
 afsagt den 15. december 1999 af De Europæiske Fællesskabers af delingen, er blevet gjort til genstand for en særregel i
 Ret i Første Instans (Anden Udvidede Afdeling) i de forenede traktatens afsnit V (transportpolitik), nemlig klausulen om
 sager T-132/96 og T-143/96, Freistaat Sachsen og Volkswagen Tysklands deling i artikel 78, som forfatterne af Maastricht-
 AG og Volkswagen Sachsen GmbH mod Kommissionen for og Amsterdam-traktaten ligeledes har opretholdt uændret
 De Europæiske Fællesskaber. i EF-traktaten.
 ---pagebreak--- C 163/8 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 10.6.2000
 — Urigtig anvendelse af artikel 253 EF: Rettens antagelse om, Appel iværksat den 23. februar 2000 af Volkswagen AG
 at den anfægtede kommissionsbeslutning er tilstrækkelig og Volkswagen Sachsen GmbH til prøvelse af dom afsagt
 begrundet, beror på Rettens fejlagtige gengivelse af beslut- den 15. december 1999 af De Europæiske Fællesskabers
 ningens indhold. Ret i Første Instans (Anden Udvidede Afdeling) i de
 forenede sager T-132/96 og T-143/96, Freistaat Sachsen
 — Tilsidesættelse af artikel 87, stk. 3, litra b), EF: Hverken og Volkswagen AG og Volkswagen Sachsen GmbH mod
 ordlyden af eller formålet med artikel 87, stk. 3, litra b), EF Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 giver grundlag for Rettens konklusion om, at sammenbrud-
 det af det daværende statsøkonomiske samfund, som DDR
 udgjorde, der skete efter Tysklands genforening, ikke udgør (Sag C-61/00 P)
 en »alvorlig forstyrrelse i [Tysklands] økonomi«. Da den
 tyske genforening nødvendiggør en økonomisk genopbyg-
 ning af næsten en tredjedel af Tysklands område, finder
 appellanten det utilstedeligt, at artikel 87, stk. 3, litra b), (2000/C 163/12)
 EF ikke antages at omfatte denne alvorlige økonomiske
 forstyrrelse i de nye delstater i forhold til Republikken
 Tyskland, som det kræver overordentlig store økonomiske
 ofre fra hele Forbundsrepublikken for at overvinde. Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 23. fe-
 bruar 2000 iværksat appel af Volkswagen AG og Volkswagen
 Sachsen GmbH ved advokat Dr. Michael Schütte, advokatfir-
 — Tilsidesættelse af artikel 87, stk. 3, EF, og artikel 88 EF: maet Bruckhaus Westrick Heller Löber, rue de la Loi 99-101,
 Rettens dom strider mod artikel 87 og 88 EF, da den B-1040, Bruxelles, og med valgt adresse i Luxembourg hos
 fastslår, at det var nødvendigt at give særskilt underretning advokaterne Bonn & Schmitt, 7, Val Ste-Croix, L-1371 Luxem-
 om den støtte, der blev ydet virksomhederne i VW- bourg, til prøvelse af dom afsagt den 15. december 1999 af De
 koncernen, og at Kommissionen skulle have foretaget en Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans (Anden Udvidede
 omfattende undersøgelse heraf i henhold til artikel 87 EF. Afdeling) i de forenede sager T-132/96 og T-143/96 (1),
 Der er på dette punkt begået en retlig fejl, da støtten blev Freistaat Sachsen og Volkswagen AG og Volkswagen Sachsen
 ydet inden for rammerne af et godkendt støtteprogram. GmbH mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber.
 Retten har ikke taget behørigt hensyn til den retlige
 betydning af forbeholdet i Kommissionens beslutning om
 godkendelse af støtteprogrammet, hvorefter de gældende
 særregler for bestemte sektorer af industrien skal overhol- Appellanterne har nedlagt følgende påstande:
 des, men antager fejlagtigt, at godkendelsen af støttepro-
 grammet ikke omfattede automobilsektoren. Dette forbe-
 hold vedrører kun gældende bestemmelser. Fællesskabets — Den anfægtede dom ophæves i sin helhed.
 rammebestemmelser vedrørende statsstøtte inden for auto-
 mobilsektoren udløb den 31. december 1990. For For-
 bundsrepublikkens vedkommende var Kommissionens — De påstande, som er nedlagt i første instans, opretholdes,
 forslag om forlængelse af rammebestemmelserne for auto- således at påstandene lyder:
 mobilsektoren ikke blevet godkendt på datoen for tildelin-
 gen af den her i sagen omhandlede støtte, dvs. den
 22. marts 1991. Først i april 1991, efter at støtten 1. Artikel 2 i Kommissionens beslutning K (96) 1844
 var blevet tildelt, samtykkede forbundsregeringen i en endelig udg. af 26. juni 1996 annulleres, bortset fra
 forlængelse af rammebestemmelserne for automobilsekto- første led, der vedrører særafskrivninger med en nomi-
 ren. Den forpligtelse til at give individuel underretning, nel værdi på 51, 67 mio. DEM, idet det hvad angår
 som kun havde hjemmel i de tidligere rammebestemmelser, dette første led, fastslås, at tvisten for så vidt er afgjort.
 der var trådt ud af kraft, gjaldt derfor ikke længere
 for støtte til automobilindustrien, som havde grundlag i
 godkendte støtteprogrammer. Støtten var omfattet af de 2. Artikel 3, stk. 2, i Kommissionens beslutning K (96)
 bestemmelser for støtteprogrammer, som Kommissionen 1844 endelig udg. af 26. juni 1996 annulleres i det
 havde godkendt, navnlig den tyske lov om fælles udgifter omfang, det heri bestemmes, at den kombinerede
 til forbedring af de regionale økonomiske strukturer (det effektive støtteintensitet udtrykt som bruttosubven-
 nittende rammeprogram) og loven om investeringstillæg. tionsækvivalent ikke må overstige 22,3 % for Mosel II’s
 Da støtten var omfattet af godkendte programmer, var vedkommende og 20,8 % for Chemnitz II’s vedkom-
 den ikke længere undergivet pligten til at foretage en mende.
 omfattende materiel undersøgelse i henhold til artikel 87
 EF, men kun en begrænset undersøgelse, fordi der var tale
 om en allerede bestående støtte. 3. Artikel 1 i Kommissionens beslutning K (96) 1844
 endelig udg. af 26. juni 1996 annulleres i det omfang,
 beløbet for de investeringstilskud, som blev erklæret
 (1) EFT 2000 C 79, s. 22.
 forenelige med fællesmarkedet, nedsættes til 418,7
 mio. DEM.
 — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.


text:
1.6.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 156/21
 Sag anlagt den 14. marts 2013 — Europa-Parlamentet mod Rådet for Den Europæiske Union
 (Sag C-124/13)
 2013/C 156/32
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Europa-Parlamentet (ved L.G. Knudsen, I. Liukkonen og R. Kaškina, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union
 Sagsøgerens påstande
 —
 Rådets forordning (EU) nr. 1243/2012 af 19. december 2012 om ændring af forordning (EF) nr. 1342/2008 om fastlæggelse af en langsigtet plan for torskebestande og for fiskeri efter disse bestande (1), annulleres
 —
 Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Europa-Parlamentet har fremført et enkelt anbringende til støtte for påstanden om annullation af den anfægtede forordning, hvorefter artikel 43, stk. 3, TEUF ikke udgør det korrekte retsgrundlag for den anfægtede forordning, og at den skulle have været vedtaget på grundlag af artikel 43, stk. 2, TEUF, idet sidstnævnte bestemmelse giver EU-lovgiver de nødvendige beføjelser til at vedtage en retsakt med den anfægtede forordnings formål og indhold. Det anvendte retsgrundlag udelukkede Parlamentet fra at deltage i vedtagelsen af retsakten, hvorimod artikel 43, stk. 2, TEUF bestemmer, at den almindelige lovgivningsprocedure skal følges. Det fejlagtige retsgrundlag må føre til annullation af den anfægtede forordning.
 Parlamentet har i det første led i dette anbringende gjort gældende, at hver flerårig plan som den, der er tale om i den foreliggende sag, som et instrument til bevaring og styring af fiskebestande udgør en helhed, som kun indeholder bestemmelser om virkeliggørelsen af den fælles fiskeripolitiks målsætninger for bæredygtighed og bevaring, og som derfor i sin helhed skal vedtages i medfør af artikel 43, stk. 2, TEUF.
 Parlamentet har i det andet led i dette anbringende gjort gældende, at vedtagelsen af den anfægtede forordning adskilt fra resten af Kommissionsforslaget under alle omstændigheder udgør en omgåelse af proceduren og tømmer den faste retspraksis om valg af retsgrundlag alt efter retsaktens tyngdepunkt for indhold. Opsplitningen af forslaget gjorde det muligt for Rådet kunstigt at vælge et separat retsgrundlag for visse elementer i den foreslåede retsakt, hvorimod disse ville have været omfattet af det ene retsgrundlag som artikel 43, stk. 2, TEUF udgør, såfremt retsakten var blevet vedtaget i form af den oprindeligt foreslåede helhed.
 (1) EUT L 352, s. 10.


text:
23.1.1999 DA De Europñiske Fñllesskabers Tidende C 20/23
 ner aftagerkñden bestñr af. En berigtigelse af den mellem- Sùgsmålsgrunde og vñsentligste argumenter:
 liggende omsñtning kan undlades, da nettovñrdien af de
 kuponer, som forbrugeren forelñgger ved kùbet af varen
 for at få rabat, skal lñgges til grund for detailhandlerens
 afgiftstilsvar. Forbundsrepublikken Tysklands gñldende I henhold til EF-traktatens artikel 189, stk. 3, og artikel 5,
 omsñtningsafgiftsret, sñrlig momslovens §§ 10, stk. 1, og stk. 1, skal medlemsstaterne trñffe alle de nùdvendige for-
 17, stk. 1, således som de skal anvendes i henhold til den anstaltninger til gennemfùrelse af direktiverne i deres
 tyske regerings administrative forskrift af 15. april 1998, nationale retsorden inden for den fastsatte frist og straks
 strider dermed mod artikel 11, punkt A, stk. 1, litra a), og underrette Kommissionen herom. Den i direktivet fastsatte
 artikel 11, punkt C, stk. 1, i sjette direktiv. I de sidst- frist udlùb den 21. november 1996, uden at Kongeriget
 nñvnte bestemmelser i sjette direktiv kommer princippet Belgien havde truffet de nùdvendige foranstaltninger.
 om omsñtningsafgiftens neutralitet til udtryk. I henhold
 hertil må en afgiftspligtig ikke endeligt belastes med en del
 af omsñtningsafgiften, fordi han skal betale afgift på (1) EFT L 319 af 12.12.1994, s. 14.
 grundlag af et hùjere belùb end det, som han reelt har
 modtaget for sin ydelse.
 (1) EFT L 145 af 13.6.1977, s. 1.
 (2) Dom af 24.10.1996, sag C-317/94, Sml. I, s. 5339.
 Sag anlagt den 30. november 1998 af Kommissionen for
 De Europñiske Fñllesskaber mod Storhertugdùmmet
 Luxembourg
 (Sag C-430/98)
 (1999/C 20/39)
 Sag anlagt den 30. november 1998 af Kommissionen for
 De Europñiske Fñllesskaber mod Kongeriget Belgien
 (Sag C-429/98)
 Ved De Europñiske Fñllesskabers Domstol er der den
 (1999/C 20/38) 30. november 1998 anlagt sag mod Storhertugdùmmet
 Luxembourg af Kommissionen for De Europñiske Fñlles-
 skaber ved juridisk konsulent Pieter Jan Kuijper og Nicola
 Yerrell, national tjenestemand udstationeret ved Kommis-
 sionens Juridiske Tjeneste, som befuldmñgtigede, og med
 Ved De Europñiske Fñllesskabers Domstol er der den valgt adresse i Luxembourg hos Carlos Gómez de la Cruz,
 30. november 1998 anlagt sag mod Kongeriget Belgien af Wagnercentret, Kirchberg.
 Kommissionen for De Europñiske Fñllesskaber ved juri-
 disk konsulent Frank Benyon, som befuldmñgtiget, og
 med valgt adresse i Luxembourg hos Carlos Gómez de la
 Cruz, Wagnercentret, Kirchberg. Kommissionen for De Europñiske Fñllesskaber har ned-
 lagt fùlgende påstande:
 Kommissionen for De Europñiske Fñllesskaber har ned-
 lagt fùlgende påstande: a) Det fastslås, at Storhertugdùmmet Luxembourg har til-
 sidesat de forpligtelser, som påhviler det i henhold til
 EF-traktaten, idet det ikke har vedtaget og/eller ikke
 meddelt Kommissionen de nùdvendige love og admini-
 strative bestemmelser for at efterkomme Rådets direk-
 1. Det fastslås, at Kongeriget Belgien har tilsidesat de for- tiv 94/45/EéF af 22. september 1994 om indfùrelse af
 pligtelser, som påhviler det i henhold til Rådets direk- europñiske samarbejdsudvalg eller en procedure i fñl-
 tiv 94/56/EéF af 21. november 1994 om fastlñggelse lesskabsvirksomheder og fñllesskabskoncerner med
 af de grundlñggende principper for undersùgelse af henblik på at informere og hùre arbejdstagerne (1), eller
 flyvehaverier og flyvehñndelser inden for civil luft- ved ikke at have sikret, at arbejdsmarkedets parter ved
 fart (1), idet Kongeriget Belgien ikke har sat de nùdven- aftale har indfùrt de nùdvendige bestemmelser og altså
 dige love og administrative bestemmelser i kraft for at ikke har vedtaget og/eller ikke meddelt Kommissionen
 efterkomme direktivet eller ikke har underrettet Kom- de nùdvendige foranstaltninger for at virkeliggùre
 missionen herom. nñvnte direktivs formål.
 2. Kongeriget Belgien tilpligtes at afholde sagens omkost- b) Storhertugdùmmet Luxembourg dùmmes til at afholde
 ninger. sagens omkostninger.


text:
16.6.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 184/31
 Appel iværksat den 21. februar 2014 af Alvaro Sesma Merino til prøvelse af Personalerettens dom af 11. december 2013 i sag F-125/12, Sesma Merino mod KHIM
 (Sag T-127/14 P)
 2014/C 184/53
 Processprog: tysk
 Parter
 Appellant: Alvaro Sesma Merino (El Campello, Spanien) (ved advokat H. Tettenborn)
 Den anden part i appelsagen: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)
 Appellantens påstande
 —
 Personalerettens dom (Tredje Afdeling) af 11. december 2013 i sag F-125/12 ophæves fuldt ud, og der træffes afgørelse i overensstemmelse med sagsøgerens påstande i den nævnte sag.
 —
 Subsidiært hjemvises sagen til Personaleretten efter ophævelsen af den førnævnte dom.
 —
 Sagsøgerens bedømmelsesrapport (appraisal report) for 2011, i dens affattelse af 1. februar 2012, annulleres, og sagsøgtes e-mails af 2. februar 2012, fremsendt henholdsvis kl. 14.51 og kl. 15.49, annulleres, i det omfang disse indeholder de mål, som KHIM har fastsat for sagsøgeren for perioden fra den 1. oktober 2011 til den 30. september 2012.
 —
 KHIM tilpligtes at betale sagsøgeren en efter Rettens skøn passende erstatning for den lidte ikke-økonomiske skade.
 —
 KHIM tilpligtes at betale samtlige sagsomkostninger, dvs. sagsomkostningerne for Personaleretten og for Retten.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 Til støtte for appellen har appellanten fremsat tre anbringender.
 1.
 Det første anbringende: Tilsidesættelse af tjenestemandsvedtægtens artikel 90, stk. 2
 —
 Appellanten har gjort gældende, at fastsættelsen af mål, i modsætning til den opfattelse, der er lagt til grund i den appellerede dom, sagtens kan være en foranstaltning, der individuelt og umiddelbart berører den pågældendes retsstilling, og som er egnet til umiddelbart at berøre en bestemt retsstilling.
 —
 Appellanten har i denne henseende bl.a. gjort gældende, at Personaleretten alene har undersøgt, om fastsættelsen af mål afstedkom retligt bindende virkninger for den fremtidige bedømmelse af tjenestemanden, i stedet for at undersøge, om fastsættelsen af mål i sig selv indebar retligt bindende virkning for appellanten, hvilket den under alle omstændigheder burde have besvaret bekræftende. Appellanten har anført, at Personaleretten har sammenblandet fastsættelsen af mål og bedømmelsen af appellanten. Endvidere er det i strid med princippet om rettidig omhu og proportionalitetsprincippet og dermed retsstatsprincippet, at en tjenestemand i et helt år underkastes arbejdsbetingelser, som i det pågældende tilfælde er uacceptable, på grund af uacceptable mål, uden at den pågældende direkte kan modsætte sig dette.
 2.
 Det andet anbringende: Tilsidesættelse af den grundlæggende ret til en effektiv domstolsbeskyttelse i henhold til artikel 6, stk. 1, i den europæiske menneskerettighedskonvention og artikel 47 i chartret om grundlæggende rettigheder.
 —
 Appellanten har anført, at den grundlæggende ret til en effektiv domstolsbeskyttelse er blevet tilsidesat, fordi der ikke er foretaget en materiel prøvelse. Han har anført, at han har påberåbt sig tilsidesættelse af andre grundlæggende rettigheder, og at en sådan tilsidesættelse under alle omstændigheder udgør en bebyrdende retsakt som omhandlet i tjenestemandsvedtægtens artikel 90, stk. 2.
 3.
 Det tredje anbringende: Tilsidesættelse af logikkens grundsætninger
 —
 Appellanten har herved gjort gældende, at det forhold at anse fastsættelsen af mål for en ren og skær forberedende foranstaltning med henblik på bedømmelsen udgør en tilsidesættelse af logikkens grundsætninger.
 —
 Det samme gør sig gældende for Personalerettens udtalelse om, at fastsættelsen af mål under visse forudsætninger vil kunne anses for en bebyrdende retsakt som omhandlet i tjenestemandsvedtægtens artikel 90, stk. 2. Netop undersøgelsen af disse betingelser ville imidlertid udgøre en prøvelse af sagens realitet. Hermed anerkender Personaleretten således nødvendigheden af en mulighed for retsbeskyttelse, som den imidlertid herefter — ulogisk — afslår ved en afvisning af sagen.


text:
C 79/20 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 18.3.2000
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande: tivet, eller idet det ikke har givet Kommissionen meddelelse
 om sådanne love eller bestemmelser.
 — Det fastslås, at Kongeriget Belgien har tilsidesat de forplig-
 telser, der påhviler det i medfør af Kommissionens direktiv — Kongeriget Belgien tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 98/90/EF af 30. november 1998 om tilpasning til den
 tekniske udvikling af Rådets direktiv 70/387/EØF vedrør-
 ende døre i motordrevne køretøjer og påhængskøretøjer Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 dertil (1), idet det ikke har vedtaget de love og administrative
 bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direk-
 tivet. Artikel 249 EF (tidligere EF-traktatens artikel 189), ifølge
 hvilken et direktiv med hensyn til det tilsigtede mål er bindende
 for enhver medlemsstat, som det rettes til, indebærer en
 — Kongeriget Belgien tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 forpligtelse for medlemsstaterne til at overholde de frister for
 gennemførelse, som er fastsat i direktiverne. Denne frist er
 udløbet den 31. december 1998, uden at Kongeriget Belgien
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter har sat de nødvendige bestemmelser i kraft for at efterkomme
 det direktiv, der er angivet i Kommissionens påstand.
 Artikel 249 EF (tidligere EF-traktatens artikel 189), ifølge
 hvilken et direktiv med hensyn til det tilsigtede mål er bindende (1) EFT L 286 af 23.10.1998, s. 34.
 for enhver medlemsstat, som det rettes til, indebærer en
 forpligtelse for medlemsstaterne til at overholde de frister for
 gennemførelse, som er fastsat i direktiverne. Denne frist er
 udløbet den 31. december 1998, uden at Kongeriget Belgien
 har sat de nødvendige bestemmelser i kraft for at efterkomme
 det direktiv, der er angivet i Kommissionens påstand.
 (1) EFT L 337 af 12.12.1998, s. 29. Slettelse af sag C-204/99 (1)
 (2000/C 79/40)
 Ved kendelse af 18. december 1999 har præsidenten for De
 Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-204/99,
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod storher-
 tugdømmet Luxembourg, skal slettes af registeret.
 Sag anlagt den 8. februar 2000 af Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber mod Kongeriget Belgien
 (1) EFT C 226 af 7.8.1999.
 (Sag C-34/00)
 (2000/C 79/39)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 8. fe-
 bruar 2000 anlagt sag mod Kongeriget Belgien af Kommis-
 sionen for De Europæiske Fællesskaber ved Michel Nolin, Slettelse af sag C-317/98 (1)
 Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuldmægtiget, og
 med valgt adresse i Luxembourg hos Carlos Gómez de la Cruz, (2000/C 79/41)
 Wagnercentret, Kirchberg.
 Ved kendelse af 25. november 1999 har præsidenten for De
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande: Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-317/98
 (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Pretore di Udine,
 — Det fastslås, at Kongeriget Belgien har tilsidesat de forplig- Cividale del Friuli Afdeling), straffesag mod Claudio Chiarotti
 telser, der påhviler det i medfør af Kommissionens direktiv og Antonino Chillemi, skal slettes af registeret.
 98/77/EF af 2. oktober 1998 om tilpasning til den tekniske
 udvikling af Rådets direktiv 70/220/EØF om tilnærmelse
 af medlemsstaternes lovgivning om foranstaltninger mod (1) EFT C 327 af 24.10.1998.
 luftforurening forårsaget af emissioner fra motorkøre-
 tøjer (1), idet det ikke har vedtaget de love og administrative
 bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direk-


text:
26.8.2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 247/17
 regler, der er i strid med direktivet, navnlig hvad angår Sag anlagt den 9. juni 2000 af Kommissionen for De
 kravet om gennemsigtighed. Finlands opfattelse, hvorefter den Europæiske Fællesskaber mod Den Hellenske Republik
 politiske beslutning i regeringen gør det muligt at fravige dette
 krav, er i strid med direktivet.
 (Sag C-232/00)
 (1) EFT L 40 af 11.2.1989, s. 8. (2000/C 247/22)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 9. juni
 2000 anlagt sag mod Den Hellenske Republik af Kommissio-
 nen for De Europæiske Fællesskaber ved Maria Patakia og
 Bernard Mongin, Kommissionens Juridiske Tjeneste, og med
 valgt adresse i Luxembourg hos Carlos Gómez de la Cruz,
 Kommissionens Juridiske Tjeneste, Wagnercentret, Kirchberg.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved dom
 afsagt den 6. april, den 17. og 26. maj 2000 af Tribunale 1) Det fastslås, at Den Hellenske Republik har tilsidesat sine
 amministrativo regionale per il Lazio i sagen Cooperativa forpligtelser i henhold til traktaten og Kommissionens
 Lattepiù a.r.l. mod Azienda di Stato per gli interventi nel direktiv 97/38/EF af 20. juni 1997 om ændring af bilag
 mercato agricolo A.I.M.A. C til Rådets direktiv 92/51/EØF om anden generelle
 ordning for anerkendelse af erhvervsuddannelser til sup-
 plering af Rådets direktiv 89/48/EØF (1), idet den ikke
 (Sag C-231/00) inden for den fastsatte frist har vedtaget de nødvendige
 love og administrative bestemmelser for at efterkomme
 (2000/C 247/21) dette direktiv fuldt ud, subsidiært idet den ikke har
 underrettet Kommissionen herom.
 Ved dom afsagt den 6. april, den 17. og 26. maj 2000, indgået 2) Den Hellenske Republik tilpligtes at betale sagens omkost-
 til Domstolens Justitskontor den 9. juni 2000, har Tribunale ninger.
 amministrativo regionale per il Lazio i sagen Cooperativa
 Lattepiù a.r.l. mod Azienda di Stato per gli interventi nel
 mercato agricolo A.I.M.A. forelagt De Europæiske Fællesska-
 bers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse af Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 følgende spørgsmål:
 I henhold til artikel 249, stk. 3, i traktaten om oprettelse af
 1) Skal artikel 1 og 4 i Rådets forordning (EØF) nr. Det Europæiske Fællesskab er direktiver med hensyn til det
 3950/92 (1) af 28. december 1992 og artikel 3 og 4 i tilsigtede mål bindende for enhver medlemsstat, som de rettes
 Kommissionens forordning (EØF) nr. 536/93 (2) af til.
 9. marts 1993 fortolkes således, at fristerne for tildeling
 af kvoter og for gennemførelse af udligningsbetalingerne
 og opkrævningen af afgifterne kan fraviges, såfremt I henhold til traktatens artikel 10, stk. 1, skal medlemsstaterne
 afgørelserne herom anfægtes administrativt eller ved træffe alle almindelige eller særlige foranstaltninger, som er
 domstolene? egnede til at sikre opfyldelsen af de forpligtelser, som følger af
 traktaten eller af retsakter foretaget af Fællesskabets institu-
 tioner.
 2) Såfremt dette spørgsmål besvares benægtende: Er artikel 1
 og 4 i Rådets forordning (EØF) nr. 3950/92 af 28. decem-
 ber 1992 og artikel 3 og 4 i Kommissionens forordning Den Hellenske Republik bestrider ikke, at den er forpligtet til
 (EØF) nr. 536/93 af 9. marts 1993 gyldige i relation til at træffe foranstaltninger med henblik på at efterkomme de
 traktatens artikel 33 (tidligere artikel 39), for så vidt som ovennævnte direktiver.
 det i de nævnte bestemmelser ikke er fastsat, at fristerne
 kan fraviges, såfremt afgørelserne om tildeling af individu-
 elle referencemængder, om udligningsbetalinger og om Kommissionen konstaterer, at Den Hellenske Republik hidtil
 opkrævning af afgifter anfægtes administrativt eller ved ikke har truffet egnede foranstaltninger med henblik på
 domstolene? fuldstændigt at inkorporere det omhandlede direktiv i græsk
 ret.
 (1) EFT L 405 af 31.12.1992, s. 1.
 (2) EFT L 57 af 10.3.1993, s. 12. (1) EFT L 184 af 12.7.1997, s. 31.


text:
26 . 7 . 97 . DA De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 228/25
 virksomheder « opnå finansiering gennem EUGFL. Ved den Sag anlagt den 6. juni 1997 af Jean-Claude Baiwir mod
 anfægtede beslutning blev finansieringsforanstaltningen Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 afslået med den begrundelse, at den sagsøgende virksom ( Sag T-l 74/97)
 hed, hvis årlige produktion overstiger 20 000 tons, ikke til
 hører denne kategori af virksomheder. ( 97/C 228/59 )
 Sagsøgeren gør først og fremmest gældende, at der forelig (Processprog: fransk)
 ger en tilsidesættelse af artikel 8 , stk. 3 , i forordning
 (EØF) nr. 866/90 og af retssikkerhedsprincippet. Efter sel
 skabets opfattelse har Kommissionen ikke, i forbindelse Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er
 med en begrænsning af finansieringen til projekter, der der den 6 . juni 1997 anlagt sag mod Kommissionen for
 forelægges af » mindre « virksomheder, nærmere oplyst, De Europæiske Fællesskaber af Jean-Claude Baiwir, Court
 hvad der skal forstås herved . Man har imidlertid retmæs St. Etienne ( Belgien ), ved advokat Nicolas Lhoést, Bruxel
 sigt kunnet gå ud fra — og det har også både det sagsø les, og med valgt adresse i Luxembourg hos Fiduciaire
 gende selskab og den kompetente nationale myndighed Myson SARL, 30, rue de Cessange .
 gjort — at afgørelsen om, hvad der skal forstås ved » min
 dre virksomheder «, skulle træffes på grundlag af de sæd
 vanlige kriterier, der bygger på antallet af ansatte og Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande :
 omsætningen, Såfremt det har været sagsøgtes hensigt at
 opstille andre kriterier for fastlæggelsen af begrebet » min
 dre virksomheder « end de sædvanligt anvendte, hvorved — Kommissionens afslag 31 . juli 1996 på sagsøgerens
 vægten blev lagt på produktionens størrelse, skulle sag ansøgning om, at Kommissionen overvejer muligheden
 søgte have fulgt fremgangsmåden ifølge artikel 29 i forord for en anvendelse af vedtægtens artikel 31 , stk. 2,
 ning ( EØF ) nr. 4253/88 ( 3 ), i overensstemmelse med annulleres .
 artikel 8 , stk. 3 , i nævnte forordning ( EØF) nr. 866/90 .
 Disse kriterier skulle desuden forinden have været meddelt
 ikke blot medlemsstaterne, men også de berørte gennem — Kommissionen tilpligtes at betale samtlige sagens
 offentliggørelse i De Europæiske Fællesskabers Tidende. omkostninger.
 Det sagsøgende selskab har i den forbindelse henvist til
 præmis 37 ff. i Rettens dom af 18 . maj 1995 i sag T-478/
 93 , Wafer Zoo mod Kommissionen (4 ), der drejer sig om Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 et tilfælde, der svarer til det i denne sag foreliggende til
 fælde .
 Søgmålsgrundene og de væsentligste argumenter er de
 samme som i sag T-l 6/97 (').
 Det sagsøgende selskab har dernæst fremhævet, at den
 anfægtede beslutnings begrundelse ikke er konsekvent. På (') EFT nr. C 74 af 8 . 3 . 1997, s . 27.
 den ene side gøres det gældende, at det sagsøgende sel
 skabs projekt ikke kan anerkendes, idet det er indgivet af
 en virksomhed, hvis årlige produktion overstiger 20 000
 tons . På den anden side hedder det sammesteds, at et
 andet projekt, som var forelagt af en virksomhed, hvis
 produktion ikke oversteg nævnte grænse, heller ikke har
 kunnet komme i betragtning » da det ikke for så vidt angår Sag anlagt den 11 . juni 1997 af De Nederlandske Antiller
 tørret lucerne i betragtning af den eksisterende oversky mod Rådet for Den Europæiske Union
 dende produktionskapacitet og vanskelighederne på mar
 kedet vil være muligt at finansiere projekter i sektoren for ( Sag T-l 79/97)
 tørrede foderstoffer «. 97/C 228/60 )
 (') Rådets forordning ( EØF) nr. 866/90 af 29 . marts 1990 om for
 bedring af vilkårene for forarbejdning og afsætning af land (Processprog: nederlandsk)
 brugsprodukter ( EFT nr. L 91 af 6 . 4 . 1990, s . 1 ).
 (2 ) Kommissionens beslutning 90/342/EØF af 7. juni 1990 om
 fastlæggelse af udvægelseskriterier for investeringer vedrørende Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er
 forbedring af vilkårene for forarbejdning og afsætning af land der den 11 . juni 1997 anlagt sag mod Rådet for Den Euro
 brugs- og skovbrugsprodukter ( EFT nr. L 163 af 29 . 6 . 1990, pæiske Union af De Nederlandske Antiller ved advokat
 s . 71 ).
 P. V. F. Bos og M. M. Slotboom, Rotterdam, og med valgt
 (') Rådets forordning ( EØF) nr. 4253/88 af 19 . december 1988
 om gennemførelsesbestemmelser til forordning ( EØF) nr. 2052/ adresse i Luxembourg hos advokaterne Loesch og
 88 for så vidt angår samordningen af de forskellige struktur Wolter 11 , rue Goethe .
 fondes interventioner indbyrdes såvel som med interventio
 nerne fra Den Europæiske Investeringsbank og de øvrige eksi
 sterende finansielle instrumenter ( EFT nr. L 374 af 31 . 12 . Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 1988 , s . 1 ).
 ( 4 ) Sml . 1995 II, s . 1482 .
 1 ) Rådets forordning ( EF ) nr. 1036/97 af 2 . juni 1997 om
 beskyttelsesforanstaltninger over for indførsel af ris
 ---pagebreak--- Nr. C 228/26 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 26 . 7. 97
 med oprindelse i de oversøiske lande og territorier (') Slettelse af sag T-143/95 ( ')
 annulleres .
 ( 97/C 228/61 )
 2 ) Rådet tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 (Processprog: tysk)
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Ved kendelse af 27. maj 1997 har formanden for Første
 Søgsmålsgrundene og væsentligste argumenter er de Afdeling ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første
 samme som i sag T-163/97 (2 ). Instans besluttet, at sag T-143/95 , Werner Haberer mod
 Rådet for Den Europæiske Union og Kommissionen for
 (') EFT nr. L 151 af 10 . 6 . 1997, s . 8 . De Europæiske Fællesskaber, skal slettes af registeret.
 ( 2 ) EFT nr. C 212 af 12 . 7. 1997, s. 31 .
 (M EFT nr. C 229 af 2 . 9 . 1995 .


text:
15.8.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 193/10
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Augstākās tiesas Senāta (Republikken Letland) den 4. juni 2009 — Schenker SIA mod Valsts ieņēmumu dienests
 (Sag C-199/09)
 2009/C 193/12
 Processprog: lettisk
 Den forelæggende ret
 Augstākās tiesas Senāta
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Schenker SIA
 Sagsøgt: Valsts ieņēmumu dienests
 Præjudicielt spørgsmål
 Skal artikel 6, stk. 2, i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2454/93 af 2. juli 1993 om visse gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 om indførelse af en EF-toldkodeks (1) fortolkes således, at der for så vidt angår en anmodning om bindende tariferingsoplysning skal meddeles bindende tariferingsoplysninger for identiske varer, som har den samme handelsbetegnelse, det samme artikelnummer eller et hvilket som helst andet kriterium, som kendetegner eller identificerer de tilsvarende varer?
 (1) EFT L 253, s. 1.


text:
27.5.2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 149/37
 — strider mod vedtægtens artikel 101a, mod princippet om Sag anlagt den 12. marts 2000 af Bond van de Fegarbel-
 det indbyrdes over- og underordnelsesforhold, som gælder Beroepsverenigingen mod Kommissionen for De Euro-
 for de organer, der træffer afgørelse som ansættelsesmyn- pæiske Fællesskaber
 dighed, og mod princippet om retsreglers indbyrdes rang-
 følge, (Sag T-58/00)
 — strider mod princippet om beskyttelse af den berettigede (2000/C 149/71)
 forventning,
 — er behæftet med magt- samt procedurefordrejning. (Processprog: nederlandsk)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 den 12. marts 2000 anlagt sag mod Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber af Bond van de Fegarbel-Beroepsvere-
 nigingen, der er en belgisk sammenslutning, som arbejder
 uden gevinst for øje, Bruxelles, og to andre sagsøgere, ved
 advokat J. van Hoof, Bruxelles, og med valgt adresse i
 Sag anlagt den 14. marts 2000 af AB Banan-Kompaniet og Luxembourg hos advokat F. Brouxel.
 Skandinaviska Bananimporten AB mod Rådet for Den
 Europæiske Union og Kommissionen for De Europæiske Sagsøgerne har nedlagt følgende påstande:
 Fællesskaber
 — Forordning (EF) nr. 2790/1999 af 22. december 1999
 (Sag T-57/00) annulleres, for sa vidt som overtrædelser — uanset om
 man sammenholder forordningen med Hvidbogen eller ej
 — ikke har tilbagevirkende kraft, og/eller misbrug på
 (2000/C 149/70) grund af økonomisk afhængighed ikke er opført i artikel 4.
 — Subsidiært: Konsultationsproceduren annulleres, og det
 (Processprog: engelsk) anordnes, at den atter skal påbegyndes på gennemskuelig
 måde; desuden anmodes der om en stillingtagen vedrøren-
 de ophævelsen af de tilbagevirkende følger af den ugyldig-
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der hed, som er foreskrevet i EF-traktatens artikel 81, stk. 2, og
 den 14. marts 2000 anlagt sag mod Rådet for Den Europæiske vedrørende moderniseringsprogrammets følger for situa-
 Union og Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber af tionen for små og mellemstore virksomheder og for
 AB Banan-Kompaniet, Stockholm, og Skandinaviska Bananim- forbrugerne, samt vedrørende den økonomiske afhængig-
 porten AB, Arsta (Sverige), ved solicitor Bernard O’Connor. hed i almindelighed og den økonomiske afhængighed som
 følge af den kumulative virkning i særdeleshed.
 Sagsøgerne har nedlagt følgende påstand:
 — Kommissionen tilpligtes at afholde sagens omkostninger.
 — Det pålægges Kommissionen og Rådet i henhold til EF-
 traktatens artikel 178 og 215 (nu artikel 235 EF og 288
 EF) at betale sagsøgerne erstatning for det tab, som de har Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 lidt på grund af den retsstridige udstedelse af Rådets
 afgørelse 94/800 og Kommissionens forordning (EF) nr. Bond van de Fegarbel-Beroepsverenigingen er en sammenslut-
 478/95. ning, der forsvarer interesserne hos de regionale sammenslut-
 ninger af værksteder og medlemmerne af disse sammenslut-
 ninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Med søgsmålet tilsigtes der annullation af Kommissionens
 forordning (EF) nr. 2790/1999 af 22. december 1999 om
 Sagsøgerne tilhører Saba-koncernen og er beskæftiget med anvendelse af EF-traktatens artikel 81, stk. 3, på kategorier af
 køb, import og salg af bananer i Skandinavien. De var vertikale aftaler og samordnet praksis (EFT 1999 L 336, s. 21).
 berettiget til importlicenser i kategori A og importerede
 bananer fra Columbia og Costa Rica. Deres søgsmal vedrører
 den skade, som de har lidt som følge af, at de var nødsaget til Denne forordning er en del af Europa-Kommissionens pro-
 at købe eksportlicenser i perioden 1995-1998 for at blive i gram, som tilsigter at modernisere anvendelsen af Fællesskabets
 stand til at udøve deres rettigheder til at opnå importlicenser. konkurrenceregler. Sagsøgerne har endvidere i forbindelse med
 dette program henvist til Grønbogen om vertikale begrænsnin-
 ger i EU’s konkurrencepolitik (KOM/96/721 endelig udg.),
 Søgsmålsgrundene og de væsentligste argumenter er de samme Hvidbogen om modernisering af gennemførelsesbestemmel-
 som i sag T-56/00. serne til EF-traktatens artikel 85 og 86 (EFT 1999 C 132, s. 1),
 forordning (EF) nr. 1216/1999 om ændring af forordning
 nr. 17 (EFT 1999 L 148, s. 5) og retningslinjerne for vertikale
 begrænsninger (EFT 1999 C 270, s. 12).
 ---pagebreak--- C 149/38 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 27.5.2000
 Sagsøgerne har anført, at Kommissionen ikke i forbindelse — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 med konsultationsproceduren har taget hensyn til de bemærk-
 ninger, som de berørte sektorer har fremført vedrørende de
 ovennævnte publikationer. Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Første anbringende: Kommissionens inkompetence eller Nærværende sag er rettet mod den endelige afgørelse, som
 overskridelse af kompetence eller tilsidesættelse af væsentlige er indeholdt i skrivelse af 22.12.1999 D17587, hvorved
 formforskrifter: Kommissionen afviste klage nr. IV/37332 Compagnia portuale
 Pietro Chiesa mod Den Italienske Republik, Autorità Portuale
 del Porto di Genova (havnemyndigheden i Genovas havn)
 Den anfægtede forordning indfører i artikel 2, 3, 4 og 5 en og Compagnia Unica Lavoratori Merci Varie (C.U.L.M.V.)
 »efterfølgende kontrol« med hensyn til vertikale aftaler. Denne angående overtrædelse af artikel 86 EF, sammenholdt med
 kontrol har kun virkninger for fremtiden. Desuden er der ikke artikel 82 EF, idet C.U.L.M.V. hævdes at have misbrugt en
 blevet taget hensyn til misbrug, som beror på en situation med dominerende stilling, som er resultatet af selskabets faktiske
 økonomisk afhængighed. monopol i havnen i Genova, for så vidt angår udførelse af
 havnearbejde og levering af arbejdskraft i havnen.
 Ophævelsen af ugyldigheden af aftaler, som er forbudt ved
 artikel 81 EF, udgør en tilsidesættelse af traktaten. Den nye Til støtte for sine påstande har sagsøgeren først og fremmest
 ordning fastsætter betingelser, der gør det muligt ustraffet at gjort gældende, at undersøgelsen af sagen er utilstrækkelig, for
 forbeholde hele det frie marked for godkendte forhandlere og så vidt som sagsøgte ikke har indledt en sag i henhold til
 at udelukke leveringer til ikke-godkendte forhandlere. Rådets forordning nr. 17/62, hverken mod C.U.L.M.V. eller
 mod Autorità Portuale del Porto di Genova. Det gøres i denne
 forbindelse gældende, at de anfægtede former for praksis
 Andet anbringende: De konsultationer, der er gået forud for skyldes:
 vedtagelsen af forordningen, er ikke forløbet i overensstemmel-
 se med traktatens ånd. — Den af C.U.L.M.V. udviste adfærd, idet selskabet ved
 samtidig at udøve terminalvirksomhed og virksomhed som
 leverandør af arbejdskraft hindrer konkurrenterne i at få
 Kommissionen har fremstillet den nye ordning som en simpel
 adgang til disse markeder. Denne situation er havnemyn-
 modernisering af proceduren, mens traktatens ånd, omend
 digheden bekendt med.
 ikke dens ordlyd, er blevet tilsidesat. Desuden er rækkevidden
 af moderniseringsprogrammet ikke blevet undersøgt med — Havnemyndighedens administrative handlinger og/eller
 henblik på en lettelse af Europa-Kommissionens opgaver. undladelser, som sagsøgeren kritiserer ud fra det syns-
 punkt, at fællesskabsrettens konkurrenceregler er over-
 trådt.
 Sagsøgeren har også gjort gældende, at kontradiktionsprincip-
 pet er overtrådt, og at begrundelsen for den anfægtede afgørelse
 er selvmodsigende.
 Sag anlagt den 17. marts 2000 af Compagnia Portuale
 Pietro Chiesa mod Kommissionen for De Europæiske
 Fællesskaber
 (Sag T-59/00)
 Sag anlagt den 16. marts 2000 af Continental and Overseas
 Investments NV mod Kommissionen for De Europæiske
 (2000/C 149/72) Fællesskaber
 (Sag T-64/00)
 (Processprog: italiensk)
 (2000/C 149/73)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 den 17. marts 2000 anlagt sag mod Kommissionen for De
 (Processprog: nederlandsk)
 Europæiske Fællesskaber af Compagnia Portuale Pietro Chiesa
 ved advokaterne Giuseppe Conte, Giuseppe Michele Giacomini
 og Barbara Della Barile, Genova. Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 den 16. marts 2000 anlagt sag mod Kommissionen for
 De Europæiske Fællesskaber af Continental and Overseas
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande: Investments NV (tidligere: Jubertrade NV), Antwerpen, ved
 advokaterne Y. Van Gerven og J. Bernaerts, Bruxelles, og med
 — Skrivelsen af 22.12.1999 D17587 fra Europa-Kommissio- valgt adresse i Luxembourg hos advokat M. Loesch, 11, rue
 nen, GD Konkurrence, annulleres. Goethe.


text:
C 79/10 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 10.3.2001
 DOMSTOLENS KENDELSE der Angestellten-Krankenkassen e.V., 6. AEV — Arbeiter-
 Ersatzkassen-Verband e.V., 7. Seekrankenkasse og 8. Bundes-
 af 12. oktober 2000 knappschaft, adciteret: 1. Bundesrepublik Deutschland, 2.
 Bundesausschuss der Ärzte und Krankenkassen, forelagt De
 i sag C-278/00 R, Den Hellenske Republik mod Kommis- Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudi-
 sionen for De Europæiske Fællesskaber (1) ciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 (»Foreløbige forholdsregler — udsættelse af gennemførelse 1. Skal de institutioner, der varetager den lovfastsatte syge-
 — statsstøtte«) forsikring, henholdsvis deres organisationer, som er un-
 dergivet statsligt tilsyn, anses for virksomheder, henholds-
 (2001/C 79/18) vis sammenslutninger af virksomheder i den i artikel 81
 ff. EF forudsatte forstand, når de i fællesskab fastsætter
 ensartede faste priser for lægemidler, der udgør et loft for
 (Processprog: græsk) institutionernes ydelsespligt i forhold til de forsikrede?
 2. I tilfælde af en bekræftende besvarelse på spørgsmål 1
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig- spørges: Skal fastprisbestemmelsen af den under spørgs-
 gjort i Samling af Afgørelser) mål 1 nævnte art anses for konkurrencebegrænsende
 aftaler i den i artikel 81, stk. 1, EF forudsatte forstand?
 I sag C-278/00 R, Den Hellenske Republik (befuldmægtigede:
 I. Chalkias og C. Tsiavou) mod Kommissionen for De Europæi-
 3. Er artikel 81 og 86 EF til hinder for en lovfastsat ordning,
 ske Fællesskaber (befuldmægtigede: J. Flett og D. Triantafyllou)
 der indrømmer institutionerne inden for et bestemt
 angående principalt en påstand om udsættelse af gennemfø-
 socialsikringssystem, henholdsvis deres organisationer,
 relsen af Kommissionens beslutning C(2000) 686 endelig udg.
 beføjelse til at fastlægge faste priser for lægemidler af den
 af 1. marts 2000 vedrørende den støtteordning, der anvendtes
 under spørgsmål 1 nævnte art?
 i Grækenland i årene 1992 og 1994 med henblik på en
 regulering af landbrugsandelsselskabers gæld, inklusive den
 støtte der blev ydet til reorganiseringen af andelsmejeriet
 AGNO, og subsidiært en påstand om annullation af artikel 2 i
 samme beslutning, har Domstolens præsident den 12. oktober
 2000 afsagt kendelse, hvis konklusion lyder således:
 1) Begæringen om foreløbige forholdsregler tages ikke til følge.
 2) Afgørelsen om sagens omkostninger udsættes. Sag anlagt den 13. december 2000 af Kommissionen for
 De Europæiske Fællesskaber mod Den Italienske Republik
 (1) EFT C 259 af 9.9.2000.
 (Sag C-455/00)
 (2001/C 79/20)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 13. de-
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel- cember 2000 anlagt sag mod Den Italienske Republik af
 se afsagt den 28. september 2000 af Landessozialgericht Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved Antonio
 Nordrhein-Westfalen i sagen Merz + Co. GmbH & Co. Aresu, Kommissionen Juridiske Tjeneste, som befuldmægtiget,
 mod 1. AOK-Bundesverband, 2. Bundesverband der Betri- og med valgt adresse i Luxembourg hos Carlos Gómez de la
 ebskrankenkassen, 3. IKK-Bundesverband, 4. Bundesver- Cruz, Wagnercentret, Kirchberg.
 band der landwirtschaftlichen Krankenkassen, 5. Verband
 der Angestellten-Krankenkassen e.V., 6. AEV — Arbeiter-
 Ersatzkassen-Verband e.V., 7. Seekrankenkasse og 8. Bun- Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 desknappschaft, adciteret: 1. Bundesrepublik Deutsch-
 land, 2. Bundesausschuss der Ärzte und Krankenkassen — Det fastslås, at Den Italienske Republik har undladt at
 opfylde sine forpligtelser i henhold til artikel 9, stk. 1, 2
 (Sag C-428/00) og 3, i Rådets direktiv 90/270/EØF (1) af 29. maj 1990
 om minimumsforskrifter for sikkerhed og sundhed i
 (2001/C 79/19) forbindelse med arbejde ved skærmterminaler (femte
 særdirektiv i henhold til artikel 16, stk. 1, i direktiv
 Ved kendelse afsagt den 28. september 2000, indgået til 89/391/EØF (2), i det omfang den
 Domstolens Justitskontor den 20. november 2000, har Landes-
 sozialgericht Nordrhein-Westfalen i sagen Merz + Co. GmbH a) ikke garanterer regelmæssige undersøgelser af øjne
 & Co. mod 1. AOK-Bundesverband, 2. Bundesverband der og syn for samtlige arbejdstagere, der benytter
 Betriebskrankenkassen, 3. IKK-Bundesverband, 4. Bundesver- udstyr, der er forsynet med skærmterminal, jf.
 band der landwirtschaftlichen Krankenkassen, 5. Verband førstnævnte direktivs artikel 2, litra c)


text:
C 118/18 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 21.4.2001
 Anmodninger om præjudiciel afgørelse forelagt ved ken- Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 delser afsagt den 20. januar 2001 af Tribunale di Brescia i
 sagerne 1) Agricola Torriani Sas, 2) Finanziaria Immobili- — Annullation af Kommissionens beslutning C(2000) 3565
 are Perugino SpA og 3) San Marco SpA mod Ministero endelig udg. af 15. november 2000 om støtte, som Italien
 delle Finanze ønsker at yde Solar Tech Srl for så vidt angår den del,
 hvor Kommissionen ikke har godkendt forhøjelsen på
 (Sagerne C-88/01, C-89/01 og C-90/01) 15 % af »ESL« (1), hjemlet for små og mellemstore
 virksomheder (SMV), af den tildelte støtte. Kommissionen
 tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 (2001/C 118/28)
 Ved kendelser afsagt den 20. januar 2001, indgået til Domstol- Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 ens Justitskontor den 21. februar 2001, har Tribunale di
 Brescia i sagerne 1) Agricola Torriani Sas, 2) Finanziaria
 Immobiliare Perugino SpA og 3) San Marco SpA mod Det er den italienske regerings opfattelse, at Kommissionen —
 Ministero delle Finanze forelagt De Europæiske Fællesskabers ved at støtte beslutningen om ikke at godkende den fastsatte
 Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende forhøjelse beregnet efter et begreb om små og mellemstore
 spørgsmål: virksomheder (SMV), der ikke udelukkende tager hensyn til
 betingelserne ifølge støtteordningen for SMV — har tilsidesat
 1. Er bestemmelsen i artikel 11, stk. 1, i italiensk lov nr. 448 ordningens betingelser, som Domstolen har anset for bin-
 af 23. december 1998 (GURI nr. 302 af 29.12.1998, dende.
 supplemento ordinario) om, at der skal betales registre-
 ringsgebyr med et fast årligt beløb, som andrager Det er tillige den italienske regerings opfattelse, at kritikken af
 750 000 ITL for aktieselskaber og kommanditaktieselska- den gennemførte ordning, som fremgår af den anfægtede
 ber og 400 000 ITL for anpartsselskaber, for registrering beslutning, heller ikke følger grundsætningerne om beskyttelse
 af de andre selskabsdokumenter for hvert år fra 1985 til af den berettigede forventning og om retssikkerhed.
 1992, i overensstemmelse med fællesskabsretten, særlig
 artikel 10 og 12 i Rådets direktiv 69/335 af 17. juli
 1969 (1)?
 (1) ESL = den maksimale størrelse af begunstigelser svarende til den
 bruttostøtte, der ydes i forhold til virksomhedens størrelse og
 2. Er bestemmelsen i artikel 11, stk. 3, i italiensk lov produktionsenhedens placering.
 nr. 448/1998, hvorefter renten af de beløb, der skal
 tilbagebetales, idet de overstiger de i artiklens stk. 1
 fastsatte beløb, skal beregnes med den fastsatte rentesats,
 der var gældende på datoen for lovens ikrafttræden (2,5 %
 p.a.), og ikke med den rentesats, der er fastsat i artikel 5,
 jf. artikel 1, i lov nr. 29 af 26. januar 1961 med senere
 ændringer, i overensstemmelse med fællesskabsretten?
 (1) EFT L 249 af 3.10.1969, s. 25. Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel-
 se afsagt den 29. januar 2001 af Verwaltungsgerichtshof i
 sager anlagt af 1. Gottfried Linhart og 2. Dr. Hans Biffl
 (Sag C-99/01)
 (2001/C 118/30)
 Sag anlagt den 21. februar 2001 af Den Italienske Republik
 Ved kendelse afsagt den 29. januar 2001, indgået til Domstol-
 mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 ens Justitskontor den 28. februar 2001, har Verwaltungsge-
 richtshof i sager anlagt af 1. Gottfried Linhart og 2. Dr. Hans
 (Sag C-91/01) Biffl forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmod-
 ning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 (2001/C 118/29)
 1. Er artikel 28 og 30 EF, Rådets direktiv 76/768/EØF af
 27. juli 1976 (1) om indbyrdes tilnærmelse af medlemssta-
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 21. fe- ternes lovgivning om kosmetiske midler, som affattet ved
 bruar 2001 anlagt sag mod Kommissionen for De Europæiske Rådets direktiv 88/667/EØF af 21. december 1988 (2), og
 Fællesskaber af Den Italienske Republik ved Umberto Leanza, Rådets direktiv 93/35/EØF af 14. juni 1993 (3) (herefter
 bistået af avvocato dello Stato Danilo del Gaizo, som befuld- »direktiv 76/768«), særligt dettes artikel 6, stk. 3, samt
 mægtiget. Rådets direktiv 84/450/EØF af 10. september 1984(4)
 ---pagebreak--- 21.4.2001 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 118/19
 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes love og omkring femten personer med links mellem siderne, der
 administrative bestemmelser om vildledende reklame gør det muligt at søge på fornavn, da anses for at udgøre
 (herefter »direktiv 84/450«), særligt dettes artikel 4 og 7, en sådan »behandling af personoplysninger, som er eller
 til hinder for en lovgivning i en medlemsstat, hvorefter vil blive indeholdt i et register«, som omhandlet i artikel 3,
 det i forbindelse med markedsføringen af kosmetiske stk. 1?
 midler — særligt ved anvendelsen af betegnelsen »klinisk
 testet« henholdsvis »dermatologisk testet« — er forbudt at
 henvise til lægelige udtalelser, såfremt der som følge Besvares et eller begge af disse spørgsmål bekræftende, har
 af manglende oplysninger om udtalelsernes formål og hovrätten også følgende spørgsmål.
 genstand kan fremkaldes urigtige forestillinger hos for-
 brugeren om det kosmetiske middels beskaffenhed og
 virkninger? 3) Kan det forhold, at der lægges oplysninger af den omtalte
 art om kolleger ud på en privat hjemmeside, som er
 tilgængelig for alle, der kender hjemmesidens adresse,
 2. Er artikel 28 og 30 EF, direktiv 76/768, særligt dets
 anses for at falde uden for direktivets anvendelsesområde
 artikel 6, stk. 3, samt direktiv 84/450, særligt dets
 på grund af en af undtagelserne i artikel 3, stk. 2?
 artikel 4 og 7, til hinder for en lovgivning i en medlems-
 stat, hvorefter angivelsen af oplysninger som omhandlet
 i spørgsmål 1 kun er tilladt efter vedkommende forbunds- 4) Er oplysninger på en hjemmeside om, at en navngiven
 ministers forudgående tilladelse? kollega har beskadiget sin fod og er delvis sygemeldt,
 sådanne personoplysninger om helbredsforhold, som i
 henhold til artikel 8, stk. 1, ikke må gøres til genstand for
 behandling?
 ( 1) EFT 1976 L 262, s. 169.
 5) Videregivelse af personoplysninger til et tredjeland er i
 ( 2) EFT 1988 L 382, s. 46.
 henhold til direktivet i visse tilfælde forbudt. Såfremt en
 ( 3) EFT 1993 L 151, s. 32.
 person i Sverige ved hjælp af en computer lægger
 ( 4) EFT 1984 L 250, s. 17.
 personoplysninger ud på en hjemmeside, som er lagret
 på en server i Sverige — hvorved personoplysningerne
 bliver tilgængelige for personer i et tredjeland — indebæ-
 rer dette da en videregivelse af oplysninger til et tredjeland
 i direktivets forstand? Er svaret det samme, hvis der, så
 vidt vides, ikke er nogen fra tredjelande, der faktisk har
 indhentet oplysningerne, eller hvis den pågældende server
 rent fysisk befinder sig i et tredjeland?
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved beslut-
 ning truffet den 23. februar 2001 af Göta hovrätt i sagen 6) Kan direktivets bestemmelser i en sag som den foreliggen-
 Bodil Lindqvist mod anklagemyndigheden i Jönköbing de anses for at medføre en begrænsning, der er i strid
 med de almindelige principper om ytringsfrihed eller
 andre friheder og rettigheder, der er gældende inden for
 (Sag C-101/01) EU, og som svarer til bl.a. artikel 10 i Europakonventio-
 nen til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæg-
 gende frihedsrettigheder?
 (2001/C 118/31)
 Ved beslutning truffet den 23. februar 2001, indgået til Hovrätten har endelig følgende spørgsmål.
 Domstolens Justitskontor den 1. marts 2001, har Göta hovrätt
 i sagen Bodil Lindqvist mod anklagemyndigheden i Jönköbing
 forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning 7) Kan en medlemsstat — i de henseender, der er omtalt i
 om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål: de foregående spørgsmål — have en mere vidtgående
 beskyttelse af personoplysninger eller et videre anvendel-
 sesområde end det, det følger af direktivet, selv om der
 1) Udgør omtale af en person — med navn eller med navn ikke foreligger nogen af de i artikel 13 opregnede forhold?
 og telefonnummer — på en såkaldt hjemmeside på
 internettet en handling, der falder ind under direktivets (1)
 anvendelsesområde? Udgør det en »behandling af perso-
 noplysninger med brug af elektronisk databehandling«, at (1) Europa-Parlamentet og Rådets direktiv 95/46/EF af 24.10.1995
 der på en egenhændigt oprettet hjemmeside på internettet om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling
 anføres et antal personer tillige med udsagn og påstande af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger
 om disse personers arbejdsforhold og fritidsinteresser (EFT L 281 af 23.11.1995, s. 31).
 mv.?
 2) Besvares spørgsmål 1 benægtende, kan det forhold, at der
 på en hjemmeside på internettet oprettes særlige sider for


text:
1.9.2001 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 245/19
 — Den Franske Republik tilpligtes at betale sagens omkost- for De Europæiske Fællesskaber ved P. Nemitz og B. Mongin,
 ninger. som befuldmægtigede, og med valgt adresse i Luxembourg.
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber har nedlagt
 følgende påstande:
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 — Det fastslås, at Den Franske Republik har tilsidesat de
 forpligtelser, der påhviler den i henhold til artikel 3 i
 Artikel 32 i direktiv 98/10/EF bestemmer, at medlemsstaterne
 direktiv 97/51/EF (1) og artikel 249 EF, idet den ikke
 sætter de nødvendige love og administrative bestemmelser i
 inden for den fastsatte frist har sat alle de love og
 kraft for at efterkomme direktivet senest den 30. juni 1998,
 administrative bestemmelser i kraft, der er nødvendige
 og at de straks underretter Kommissionen herom.
 for gennemførelsen af direktivet.
 — Den Franske Republik tilpligtes at betale sagens omkost-
 Det er ubestridt, at de franske myndigheder skal vedtage
 ninger.
 de nødvendige bestemmelser for at efterkomme direktivets
 artikel 6, stk. 3 og 4, og artikel 10, 21 og 26.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv af 26.2.1998 om ONP- Artikel 3 i direktiv 97/51/EF bestemmer, at medlemsstaterne
 vilkår for taletelefonitjensten og om udbud af forsyningspligtydel- sætter de nødvendige love og administrative bestemmelser i
 ser på teleområdet under konkurrenceforhold (EFT L 101 af
 kraft for at efterkomme direktivet senest den 31. december
 1.4.1998, s. 24).
 1997, og at de straks underretter Kommissionen herom.
 Det er ubestridt, at de franske myndigheder skal vedtage de
 nødvendige bestemmelser for at efterkomme artikel 4, andet
 led, første afsnit, artikel 6, stk. 1, og stk. 3, litra a), og artikel 10,
 stk. 4, i Rådets direktiv 92/44/EØF af 5. juni 1992 om
 etablering af ONP-vilkår for faste kredsløb (2), som ændret ved
 Sag anlagt den 19. juli 2001 af Kommissionen for De direktiv 97/51/EF.
 Europæiske Fællesskaber mod Den Franske Republik
 Kommissionen har endnu ikke modtaget underretning om
 foranstaltninger, som de franske myndigheder måtte have
 (Sag C-287/01) truffet med henblik herpå.
 (2001/C 245/33) (1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/51/EF af 6.10.1997
 om ændring af Rådets direktiv 90/387/EØF og 92/44/EØF med
 henblik på tilpasning til konkurrenceforhold på telekommunika-
 Ved De Europæiske Fællesskaber Domstol er der den 19. juli tionsområdet (EFT L 295 af 29.10.1997, s. 23).
 2001 anlagt sag mod Den Franske Republik af Kommissionen (2) EFT L 165 af 19.6.1992, s. 27.


text:
15.2.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 59/47
 Sag anlagt den 22. december 2015 — Mitteldeutsche Braunkohlengesellschaft m.fl. mod Kommissionen
 (Sag T-750/15)
 (2016/C 059/54)
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøgere: Mitteldeutsche Braunkohlengesellschaft mbH (Zeitz, Tyskland), RWE Power AG (Essen, Tyskland), Vattenfall Europe Mining AG (Cottbus, Tyskland) (ved advokaterne U. Karpenstein, K. Dingemann og M. Kottmann)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgernes påstande
 —
 Kommissionens afgørelse C(2014) 5081 final af 23. juli 2014, Statsstøtte SA.38632 (2014/N) (ex 203/NN) — Tyskland– EEG 2014 — reform af lov om vedvarende energi — annulleres, for så vidt som den ordning, som finder anvendelse på etablerede anlæg til selvforsyning, der er omhandlet i artikel 61, stk. 3 og 4, i EEG-loven af 2014 betegnes som statsstøtte, og for så vidt som Kommissionen i punkt 5, andet led, kun erklærer denne ordning for forenelig med det indre marked indtil den 31. december 2017.
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat to anbringender.
 1.
 Første anbringende: Der foreligger ingen selektiv fordel for visse virksomheder.
 Sagsøgerne har med det første anbringende gjort gældende, at den ordning, som finder anvendelse på etablerede anlæg til selvforsyning med strøm (artikel 61, stk. 3 og 4, i EEG-loven af 2014), i den anfægtede afgørelse med urette betegnes som en selektiv foranstaltning og således som statsstøtte.
 2.
 Andet anbringende: Der foreligger ingen statslige midler.
 Sagsøgerne har med det andet anbringende gjort gældende, at den støtte til vedvarende energi, som er blevet finansieret af EEG-afgifter, ikke hidrører fra statsmidler, men fra private midler. Hverken opkrævningen eller anvendelsen af EEG-afgifterne er under konstant offentlig kontrol, som det kræves i henhold til retspraksis. I øvrigt belaster de omhandlede bestemmelser netop ikke de offentlige budgetter, eftersom den samlede mængde af EEG-afgifter ikke blev mindsket gennem afgiftsfritagelsen for selvforsyning gennem etablerede anlæg.


text:
22.10.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 311/44
 Rettens dom af 14. september 2011 — K-Mail Order mod KHIM — IVKO (MEN’Z)
 (Sag T-279/10) (1)
 (EF-varemærker - indsigelsesprocedure - ansøgning om EF-figurmærket MEN’Z - ældre firmanavn WENZ - risiko for forveksling - det ældre tegns lokale betydning - artikel 8, stk. 4, og artikel 41, stk. 1, litra c), i forordning (EF) nr. 207/2009)
 2011/C 311/82
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: K-Mail Order GmbH & Co. KG (Pforzheim, Tyskland) (ved advokaterne T. Zeiher og G. Stallecker)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (ved G. Schneider, som befuldmægtiget)
 Den anden part i sagen for appelkammeret ved Harmoniseringskontoret: IVKO Industrieprodukt-Vertriebskontakt GmbH (Baar-Wanderath, Tyskland)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelse truffet den 30. marts 2010 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 746/2009-1) vedrørende en indsigelsessag mellem Wenz GmbH og IVKO Industrieprodukt-Vertriebskontakt GmbH
 Konklusion
 1)
 Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
 2)
 K-Mail Order GmbH & Co. KG betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 234 af 28.8.2010.


text:
19.3.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 89/11
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Det Forenede Kongerige) den 12. januar 2011 — The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs mod Philips Electronics UK Ltd
 (Sag C-18/11)
 2011/C 89/20
 Processprog: engelsk
 Den forelæggende ret
 Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Det Forenede Kongerige)
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs
 Sagsøgt: Philips Electronics UK Ltd
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Når en medlemsstat (såsom Det Forenede Kongerige) i sit beskatningsgrundlag medtager overskud og tab for et selskab, der er stiftet i og er skattemæssigt hjemmehørende i en anden medlemsstat (såsom Nederlandene), for så vidt som overskuddet kan henføres til virksomhed, som det nederlandske selskab udøver i Det Forenede Kongerige gennem et fast driftssted i denne medlemsstat, udgør det da en begrænsning af den frihed, som en statsborger i en medlemsstat har til at etablere sig i Det Forenede Kongerige i henhold til artikel 49 TEUF (tidligere artikel 43 EF), at Det Forenede Kongerige hindrer overførsel af tab, der er i Det Forenede Kongerige er lidt af et udenlandsk selskabs faste driftssted i denne medlemsstat, til et britisk selskab gennem koncernlempelse, når en del af dette tab eller et beløb, der tages i betragtning ved beregningen heraf, »svarer til eller indgår i ethvert beløb, som ved beskatning i udlandet (i enhver periode) kan fradrages eller på anden måde modregnes i selskabets eller en anden persons overskud, der ikke kan henføres til Det Forenede Kongerige«, dvs. kun at tillade overførsel af et tab, der er opstået i Det Forenede Kongerige, i tilfælde af et fast driftssted i denne medlemsstat, når det er åbenbart, at der på det tidspunkt, hvor kravet fremsættes, ikke kan foretages fradrag eller modregning i nogen stat uden for Det Forenede Kongerige (herunder en anden medlemsstat (såsom Nederlandene)), og hvor det ikke er tilstrækkeligt, at der faktisk ikke er fremsat krav om fradrag uden for Det Forenede Kongerige, og under omstændigheder hvor der ikke findes en tilsvarende bestemmelse, der finder anvendelse på overførsel af tab, der er opstået i Det Forenede Kongerige, for et selskab med hjemsted i denne medlemsstat?
 2)
 I bekræftende fald, er denne begrænsning da begrundet:
 a)
 blot på grundlag af behovet for at hindre dobbelt anvendelse af tab,
 b)
 blot på grundlag af behovet for at bevare en ligelig fordeling af skattekompetencen imellem medlemsstaterne, eller
 c)
 på grundlag af behovet for at bevare en ligelig fordeling af skattekompetencen mellem medlemsstaterne sammenholdt med behovet for at hindre dobbelt anvendelse af tab?
 3)
 I bekræftende fald, er begrænsningen da forholdsmæssig i forhold til en sådan begrundelse eller sådanne begrundelser?
 4)
 Hvis der ikke findes begrundede begrænsninger af det nederlandske selskabs rettigheder, eller for så vidt som der ikke findes en forholdsmæssig begrundelse, kræver EU-retten da, at Det Forenede Kongerige skal stille et retsmiddel til rådighed for det britiske selskab, såsom retten til at kræve koncernlempelse ved beskatning af overskuddet?


text:
22.9.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 287/3
 Domstolens dom (Første Afdeling) af 5. juli 2012 — Josef Geistbeck og Thomas Geistbeck mod Saatgut-Treuhandverwaltungs GmbH (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesgerichtshof — Tyskland)
 (Sag C-509/10) (1)
 (Intellektuel og industriel ejendomsret - EF-sortsbeskyttelse - forordning (EF) nr. 2100/94 - landbrugsundtagelsen - begrebet »rimelig godtgørelse« - erstatning for den lidte skade - krænkelse)
 2012/C 287/05
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Bundesgerichtshof
 Parter i hovedsagen
 Sagsøgere: Josef Geistbeck og Thomas Geistbeck
 Sagsøgt: Saatgut-Treuhandverwaltungs GmbH
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Bundesgerichtshof — fortolkning af artikel 14, stk. 3, og artikel 94, stk. 1 og 2, i Rådets forordning (EF) nr. 2100/94 af 27. juli 1994 om EF-sortsbeskyttelse (EFT L 227, s. 1) og af artikel 5 og 8 i Kommissionens forordning (EF) nr. 1768/95 af 24. juli 1995 om gennemførelsesbestemmelser vedrørende landbrugsundtagelsen i artikel 14, stk. 3, i Rådets forordning (EF) nr. 2100/94 (EFT L 173, s. 14) — EF-sortsbeskyttelse — krænkelse — forpligtigelse til at betale indehaveren af en sådan beskyttelse en rimelig godtgørelse og erstatte det tab, som indehaveren har lidt — kriterier for at bestemme den rimelige godtgørelse og tabet
 Konklusion
 1)
 For at fastsætte den »rimelig[e] godtgørelse«, der skal betales i henhold til artikel 94, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 2100/94 af 27. juli 1994 om EF-sortsbeskyttelse, af en landbruger, som har udnyttet en beskyttet sort til produktion af formeringsmateriale, og som ikke har opfyldt de forpligtelser, der er fastsat i forordningens artikel 14, stk. 3, sammenholdt med artikel 8 i Kommissionens forordning (EF) nr. 1768/95 af 24. juli 1995 om gennemførelsesbestemmelser vedrørende landbrugsundtagelsen i artikel 14, stk. 3, i forordning nr. 2100/94, som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 2605/98 af 3. december 1998, skal der som beregningsgrundlag anvendes det beløb, der skal betales for produktion på licens af formeringsmateriale af beskyttede sorter af den pågældende planteart i samme område.
 2)
 Betaling af en godtgørelse som erstatning for udgifter, der er afholdt ved kontrollen af overholdelsen af indehaveren af en sortsbeskyttelses rettigheder, indgår ikke i beregningen af den »rimelig[e] godtgørelse«, som er fastsat i artikel 94, stk. 1, i forordning nr. 2100/94.
 (1) EUT C 30 af 29.1.2011.


text:
4.4.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 118/8
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Oberlandesgericht Düsseldorf (Tyskland) den 21. december 2015 — W. F. Gözze Frottierweberei GmbH, Wolfgang Gözze mod Verein Bremer Baumwollbörse
 (Sag C-689/15)
 (2016/C 118/09)
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Oberlandesgericht Düsseldorf
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: W. F. Gözze Frottierweberei GmbH, Wolfgang Gözze
 Sagsøgt: Verein Bremer Baumwollbörse
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Kan anvendelsen af et individuelt varemærke som kvalitetscertificering udgøre varemærkemæssig brug som omhandlet i artikel 9, stk. 1, og artikel 15, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 af 26. februar 2009 om EF-varemærker (1) i forhold til de varer, som kvalitetscertificeringen anvendes for?
 Såfremt det første spørgsmål besvares bekræftende:
 2)
 Skal et sådant varemærke erklæres ugyldigt i henhold til artikel 52, stk. 1, litra a), sammenholdt med artikel 7, stk. 1, litra g), i forordning nr. 207/2009, eller erklæres fortabt ved tilsvarende anvendelse af samme forordnings artikel 73, litra c), hvis varemærkeindehaveren ikke gennem regelmæssige kvalitetskontroller hos sine licenstagere sikrer rigtigheden af de forventninger til kvaliteten, som tegnet er forbundet med i handelen?
 (1) EUT L 78, s. 1.


text:
3.6.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 131/46
 Sag anlagt den 12. april 2006 — Vodafone España og Vodafone Group mod Kommissionen
 (Sag T-109/06)
 (2006/C 131/85)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøgere: Vodafone España, SA (Madrid, Spanien) og Vodafone Group plc (Newbury, Det Forenede Kongerige) (ved J. Flynn, QC, solicitors E. McKnight og K. Fountoukakos-Kyriakakos)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Sagsøgernes påstande
 —
 Annullation af Kommissionens beslutning indeholdt i skrivelse af 30. januar 2006 til Spanish Comisión del Mercado de las Telecomunicaciones (»CMT«).
 —
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Sagsøgerne har nedlagt påstand om annullation af Kommissionens beslutning i skrivelse af 30. januar 2006 til Spanish Comisión del Mercado de las Telecomunicaciones (»CMT«), som blev vedtaget i henhold til artikel 7 i direktiv 2002/21/EF af 7. marts 2002 om fælles rammebestemmelser for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (1) (»rammedirektivet«).
 Ved den anfægtede beslutning godkendte Kommissionen ved afslutningen af den i rammedirektivets artikel 7 fastsatte indledende undersøgelsesfase, og uden at indlede en yderligere undersøgelse på to måneder i henhold til artikel 7, stk. 4 (»anden fase«), en foranstaltning, som blev foreslået og anmeldt til Kommissionen af CMT, ved hvilken CMT foreløbigt havde besluttet følgende:
 i)
 Vodafone og to andre virksomheder (Telefonica og Amena) er tilsammen markedsdominerende, idet virksomhederne indtager en kollektiv dominerende stilling på engrosmarkedet for tilslutning til og access i offentlige mobiltelefonnet i Spanien.
 ii)
 De tre virksomheder blev pålagt en forpligtelse til at reagere på rimelige anmodninger om adgang til deres netværk og til at tilbyde rimelige vilkår for levering af adgangstjenester.
 Sagsøgerne har gjort gældende, at den anfægtede beslutning er i strid med rammedirektivets artikel 7, idet Kommissionen burde have indledt en anden undersøgelsesfase af følgende grunde:
 i)
 Kommissionen burde have indset, at CMT ikke med henvisning til beviserne og begrundelsen i den foreslåede foranstaltning kunne begrunde en antagelse om, at der forelå en stærk markedsposition.
 ii)
 Kommissionen burde have været i alvorlig tvivl om, hvorvidt CMT havde anvendt begrebet »dominerende stilling« korrekt, i henhold til retspraksis fra De Europæiske Fællesskabers Domstol og Retten i Første Instans.
 iii)
 Kommissionen burde have været i alvorlig tvivl om, hvorvidt CMT havde sammenholdt og undersøgt al relevant dokumentation.
 Sagsøgerne har endvidere gjort gældende, at den anfægtede beslutning fører til ulige behandling af virksomheder i sammenlignelige situationer og skaber hindringer for det indre marked, idet beslutningen er uforenelig med andre beslutninger truffet i henhold til rammedirektivets artikel 7.
 Sagsøgerne har endelig gjort gældende, at Kommissionen har overtrådt sagsøgernes processuelle rettigheder ved at undlade at indlede en ny undersøgelsesprocedure, og ved at fratage sagsøgerne deres mulighed for under Kommissionens indledende undersøgelsesfase at komme med bemærkninger til de yderligere oplysninger, som Kommissionen fik fra CMT.
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/21/EF af 7.3.2002 om fælles rammebestemmelser for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (rammedirektivet) (EFT L 108, s. 33).