text:
23.2.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 51/58
 Sag anlagt den 21. december 2007 — Ford Motor mod KHIM — Alkar Automotive (CA)
 (Sag T-486/07)
 (2008/C 51/105)
 Stævningen er affattet på engelsk
 Parter
 Sagsøger: Ford Motor Co. (Dearborn, De Forenede Stater) (ved lawyer R. Ingerl)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: Alkar Automotive SA (Derio, Spanien)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelse truffet den 25. oktober 2007 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 85/2006-4) annulleres.
 —
 Afgørelse truffet den 22. november 2007 af Indsigelsesafdelingen ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (indsigelse nr. B 684052) annulleres.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagsøgerens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Ansøger om EF-varemærket: Alkar Automotive SA
 Det omhandlede EF-varemærke: Figurmærket »CA« bl.a. for varer i klasse 9, 11 og 12 — ansøgning nr. 3 186 764
 Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Ford Motor Co.
 Det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: EF-ord- og figurmærkerne »KA« for varer og tjenesteydelser i klasse 9, 12, 14, 16, 18, 20, 21, 27, 32 og 37
 Indsigelsesafdelingens afgørelse: Indsigelsen forkastes i sin helhed
 Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen
 Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i Rådets forordning nr. 40/94, da der er risiko for forveksling mellem de omtvistede varemærker, idet der er fonetisk og visuel lighed mellem »KA« og »CA«, varerne er af samme art og de ældre varemærker har en høj grad af særpræg.


text:
23.11.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 344/50
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Administrativen sad Varna (Bulgarien) den 23. september 2013 — Levent Redzheb Yumer mod Teritorialna direktsia na NAP — Varna
 (Sag C-505/13)
 2013/C 344/87
 Processprog: bulgarsk
 Den forelæggende ret
 Administrativen sad Varna
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Levent Redzheb Yumer
 Sagsøgt: Teritorialna direktsia na NAP — Varna
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Er det efter artikel 2 traktaten om Den Europæiske Union og artikel 20 og 21 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder tilladt, at kun en personkategori — fysiske personer der er registreret i henhold til Zakon za danak varhu dobavenata stoynost (momsloven, herefter »ZDDS«) — ikke har nogen lovbestemt ret til et skattefradrag for virksomhed inden for landbruget?
 2)
 Er det efter artikel 2 traktaten om Den Europæiske Union og artikel 20 og 21 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder tilladt, at der for samme art af virksomhed gælder forskellige skattesatser afhængig af hvilken retlig form, virksomheden udøves i, og af registrering efter ZDDS?
 3)
 Er det i strid med retssikkerhedsprincippet, effektivitetsprincippet og proportionalitetsprincippet, at en stat indfører nationale foranstaltninger, der fører til, at fysiske personer, der er registreret efter ZZDS og som landbrugsproducenter, nægtes et skattefradrag, der er fastsat for enkeltmandsfirmaer og juridiske personer, selv om de har efterkommet deres lovmæssige forpligtelser til at tilvejebringe deres skattepligtige indkomst som enkeltmandsfirma og til at fastsætte deres årlige beskatningsgrundlag som enkeltmandsfirma?

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
16.6.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 174/14
 Domstolens dom (Andet Afdeling) af 10. april 2012 — straffesag mod Minh Khoa Vo (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesgerichtshof — Tyskland)
 (Sag C-83/12 PPU) (1)
 (Område med frihed, sikkerhed og retfærdighed - forordning (EF) nr. 810/2009 - fællesskabskodeks for visa - artikel 21 og 34 - national lovgivning - bistand til tredjelandsstatsborgeres ulovlige indrejse til en medlemsstats område - visa opnået på svigagtigt grundlag - strafforfølgning for menneskesmugling)
 2012/C 174/20
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Bundesgerichtshof
 Part i hovedsagen
 Minh Khoa Vo
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Bundesgerichtshof — fortolkning af artikel 21 og 34 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 810/2009 af 13. juli 2009 om en fællesskabskodeks for visa (EUT L 243, s. 1) — national lovgivning, hvorefter indsmugling af udlændinge på nationalt område er strafbar — anvendelse af sanktioner i tilfælde, hvor udlændingene besidder et visum, som er opnået ved svig over for en kompetent myndighed i en anden medlemsstat, men endnu ikke er annulleret i medfør af forordningen
 Konklusion
 Artikel 21 og 34 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 810/2009 af 13. juli 2009 om en fællesskabskodeks for visa (visumkodeks) skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for, at der i medfør af nationale bestemmelser pålægges strafansvar for bistand til ulovlig indvandring i tilfælde, hvor de berørte personer, som er tredjelandsstatsborgere, er i besiddelse af et visum, som de har opnået ved svig gennem vildledning af de kompetente myndigheder i udstedelsesmedlemsstaten med hensyn til det egentlige formål med deres rejse, og dette visum ikke forinden er blevet annulleret.
 (1) EUT C 126 af 28.4.2012.


text:
13.6.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 211/47
 Rettens dom af 28. april 2016 — Gervais Danone mod EUIPO — Mahou (B’lue)
 (Sag T-803/14) (1)
 ((EU-varemærker - indsigelsessag - ansøgning om EU-figurmærket B’lue - det ældre EU-ordmærke BLU DE SAN MIGUEL - relativ registreringshindring - risiko for forveksling - artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 207/2009))
 (2016/C 211/59)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Compagnie Gervais Danone (Paris, Frankrig) (ved advokat A. Lakits-Josse)
 Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) (ved M. Rajh, som befuldmægtiget)
 Den anden part i sagen for appelkammeret ved EUIPO og intervenient ved Retten: Mahou, SA (Barcelona, Spanien) (ved advokat A. Gómez–López)
 Sagens genstand
 Søgsmål anlagt til prøvelse af afgørelse truffet den 30. september 2014 af Femte Appelkammer ved EUIPO (sag R 1382/2013-5) vedrørende en indsigelsessag mellem San Miguel, Fabricas de Cerveza y Malta, SA og Compagnie Gervais Danone
 Konklusion
 1)
 Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret frifindes.
 2)
 Compagnie Gervais Danone betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 34 af 2.2.2015.


text:
5.2.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 31/18
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 den 1. december 2004
 i sag T-27/02, Kronofrance SA mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (1)
 (Statsstøtte - Kommissionens beslutning om ikke at rejse indsigelser - annullationssøgsmål - formaliteten - multisektorale rammebestemmelser for regionalstøtte til store investeringsprojekter)
 (2005/C 31/36)
 Processprog: tysk
 I sag T-27/02, Kronofrance SA, Sully-sur-Loire (Frankrig), ved avocat R. Nierer, mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (befuldmægtigede: V. Kreuschitz og J. Flett), og med valgt adresse i Luxembourg, støttet af Glunz AG og OSB Deutschland GmbH, Meppen (Tyskland), ved Rechtsanwälte H.-J. Niemeyer og K. Ziegler, og med valgt adresse i Luxembourg, angående en påstand om annullation af Kommissionens beslutning SG (2001) D af 25. juli 2001 om ikke at rejse indsigelser mod de tyske myndigheders støtte til Glunz AG, har Retten (Fjerde Udvidede Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, H. Legal, og dommerne V. Tiili, M. Vilaras, I. Wisziewska-Bialecka og V. Vadapalas; justitssekretær: fuldmægtig J. Plingers, den 1. december 2004 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 1)
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskabers beslutning SG (2001) D af 25. juli 2001 om ikke at rejse indsigelser mod den støtte, som er ydet af de tyske myndigheder til Glunz AG, annulleres.
 2)
 Kommissionen bærer sine egne omkostninger og betaler sagsøgerens omkostninger.
 3)
 Glunz AG og OSB Deutschland GmbH bærer de omkostninger, som de har afholdt i forbindelse med deres intervention.
 (1) EFT C 118 af 18.5.2002.


text:
22.2.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 52/54
 Sag anlagt den 19. december 2013 — ZZ mod Parlamentet
 (Sag F-124/13)
 2014/C 52/107
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: ZZ (ved advokat ved C. Bernard-Glanz)
 Sagsøgt: Europa-Parlamentet
 Søgsmålets genstand og beskrivelse af tvisten
 Annullation af ansættelsesmyndighedens afgørelse om afslag på sagsøgerens anmodning om bistand
 Sagsøgerens påstande
 —
 Den anfægtede afgørelse annulleres, og om fornødent annulleres afgørelsen om afslag på klagen.
 —
 Parlamentet tilpligtes at betale sagsøgeren 50 000 EUR i erstatning for det lidte ikke-økonomiske tab med tillæg af renter i henhold til loven, indtil der er sket fuldstændig betaling.
 —
 Parlamentet tilpligtes at betale sagsøgeren en fjerdedel af de lægeudgifter, der er afholdt i forbindelse med forværringen af hendes helbredstilstand, i erstatning for det lidte økonomiske tab med tillæg af renter i henhold til loven, indtil der er sket fuldstændig betaling
 —
 Parlamentet tilpligtes at betale sagens omkostninger.


text:
20.12.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 327/15
 Appel iværksat den 8. oktober 2008 af Região autónoma dos Açores til prøvelse af dom afsagt den 1. juli 2008 af Retten i Første Instans (Tredje Afdeling) i sag T-37/04, Região Autónoma dos Açores mod Rådet for Den Europæiske Union
 (Sag C-444/08 P)
 (2008/C 327/26)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Appellant: Região autónoma dos Açores (ved solicitors M. Renouf og C. Bryant, samt H. Mercer, QC)
 De andre parter i appelsagen: Rådet for den Europæiske Union, Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, Kongeriget Spanien, Seas at Risk VZW, WWF — Verdensnaturfonden og Stichting Greenpeace Council
 Appellanten har nedlagt følgende påstande
 —
 Dommen afsagt af De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans den 1. juli 2008 i sag T-37/04 ophæves.
 —
 Søgsmålet i sag T-37/04 antages til realitetsbehandling.
 —
 Annullation af artikel 3 og 11 i bilaget til Rådets forordning nr. 1954/2003 (1) for så vidt som de a) bestemmer, at fiskeriindsatsen efter forordningen alene skal fastsættes på grundlag af målarten og ICES-området/CECAF-afsnittet, og ikke også på grundlag af den anvendte form for fiskeredskaber, uanset om der er tale om faststående redskaber eller trukne redskaber, og b) udelukker dybhavsarter (dvs. de demersale arter, der er omfattet af forordning nr. 2347/2002 (2)) fra anvendelsesområdet for artikel 3 og 11 i Rådets forordning nr. 1954/2003.
 —
 Annullation af artikel 15 i Rådets Forordning 1954/2003 for så vidt som ophævelsen af forordning nr. 685/95 (3) og forordning nr. 2027/95 (4) a) i) fratager Fællesskabet kompetencen til at fastlægge fiskeriindsatsen ikke kun på grundlag af målarterne og ICES-området/CECAF-afsnittet, men også på grundlag af den anvendte form for fiskeredskaber og ii) ophæver den fastlæggelse af fiskeriindsatserne, der blev indført ved forordning nr. 2027/95; b) i) ophæver kompetencen til at fastlægge en maksimal årlig fiskeriindsats pr. område i relation til de dybhavsarter (dvs. de demersale arter, der er omfattet af forordning nr. 2347/2002) og ii) ophæver den fastlæggelse af den årlige maksimale fiskeriindsats, der blev indført ved forordning nr. 2027/95; c) ophæver forbuddet mod adgang for fartøjer, der fører spansk flag, til farvandene omkring Azorerne med henblik på fiskeri efter tun eller fisk af tunfamilien.
 —
 Annullation af artikel 5, stk. 1, i Rådets forordning nr. 1954/2003 for så vidt som bestemmelsen ikke opretholder forbuddet mod adgang for fartøjer, der fører spansk flag, til farvandene omkring Azorerne med henblik på fiskeri af tun eller fisk af tunfamilien.
 —
 Sagen hjemvises til Retten, dersom Domstolen måtte finde, at sagen ikke er moden til påkendelse.
 —
 Rådet for den Europæiske Union tilpligtes at betale sagsomkostningerne for Região autónoma dos Açores for førsteinstansen og under appelsagen.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 Appellanten har fremført syv anbringender til støtte for appellen af den ovennævnte dom fra Retten i Første Instans.
 For det første, at Retten i Første Instans begik en retlig fejl, idet den fandt, at den beskyttelse, som appellanten indrømmes i henhold til artikel 229, stk.2, EF ikke er tilstrækkelig til at fastslå, at appellanten er individuelt berørt af de omtvistede bestemmelser.
 For det andet, at Retten i Første Instans med urette fastslog, at kun medlemsstater og ikke regionale myndigheder har ret til at varetage deres områdes almene interesser.
 For det tredje, at Retten i Første Instans begik en retlig fejl, idet den undlod at sondre mellem miljømæssige og økonomiske hensyn.
 For det fjerde, at Retten i Første Instans begik en retlig fejl, idet den fandt, at de omtvistede bestemmelser ikke ville have en skadelig indvirkning på fiskebestanden og havmiljøet ved Azorerne og som følge heraf for fiskerisektorens overlevelsesevne i dette område.
 For det femte, at Retten i Første Instans begik en retlig fejl, idet den fandt, at virkningen af de omtvistede for appellantens lovgivende og udøvende magt ikke bevirkede, at appellanten var individuelt berørt af bestemmelserne.
 For det sjette, at Retten i Første Instans begik en retlig fejl, idet den fandt, at appellantens søgsmål måtte afvises, idet det ikke var andre effektive retsmidler tilgængelige for appellanten.
 For det syvende, at Retten i Førte Instans begik en retlig fejl, idet den undlod at tage hensyn til faktorer, som appellanten havde påberåbt sig, dels kumulativt, dels separat.
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 1954/2003 af 4.11.2003 om forvaltning af fiskeriindsatsen for så vidt angår visse fiskerizoner og visse fiskeressourcer i EF, om ændring af forordning (EØF) nr. 2847/93 og om ophævelse af forordning (EF) nr. 685/95 og (EF) nr. 2027/95, EUT L 289, s. 1.
 (2) Rådets forordning (EF) nr. 2347/2002 af 16.12.2002 om særlige adgangskrav og dertil knyttede betingelser for fiskeri efter dybhavsbestande, EFT L 351, s. 6.
 (3) Rådets forordning (EF) nr. 685/95 af 27.3.1995 om forvaltning af fiskeriindsatsen, for så vidt angår visse fiskerizoner og visse fiskeressourcer i Fællesskabet, EFT L 71, s. 5.
 (4) Rådets forordning (EF) nr. 2027/95 af 15.6.1995 om indførelse af en forvaltningsordning for fiskeriindsatsen, for så vidt angår visse fiskerizoner og visse fiskeressourcer i Fællesskabet, EFT L 199, s. 1.


text:
4.12.2004
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 300/4
 DOMSTOLENS DOM
 (Anden Afdeling)
 af 12. oktober 2004
 i sag C-55/02, Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Portugisiske Republik (1)
 (Traktatbrud - artikel 1, 6 og 7 i direktiv 98/59/EF - begrebet »kollektive afskedigelser« - bestemmelser om sidestilling med afskedigelser - ufuldstændig gennemførelse)
 (2004/C 300/07)
 Processprog: portugisisk
 I sag C-55/02, angående et traktatbrudssøgsmål i henhold til artikel 226 EF, anlagt den 22. februar 2002, Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (befuldmægtigede: J. Sack og M. França) mod Den Portugisiske Republik (befuldmægtigede: L. Fernandes og F. Ribeiro Lopes), har Domstolen (Anden Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, C.W.A. Timmermans, og dommerne C. Gulmann, F. Macken og N. Colneric (refererende dommer) og J.N. Cunha Rodrigues; generaladvokat: A. Tizzano; justitssekretær: R. Grass, den 12. oktober 2004 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 1)
 Den Portugisiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 1 og 6 i Rådets direktiv 98/59/EF af 20. juli 1998 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivninger vedrørende kollektive afskedigelser, idet den har begrænset begrebet kollektive afskedigelser til afskedigelser af strukturelle, teknologiske eller konjunkturelle årsager og ikke udstrakt det til afskedigelser af enhver årsag, som ikke kan tilregnes arbejdstageren selv.
 2)
 I øvrigt frifindes Den Portugisiske Republik.
 3)
 Den Portugisiske Republik betaler sagens omkostninger.
 (1) EFT C 97 af 20.4.2002.


text:
16.3.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 79/29
 Sag anlagt den 23. januar 2013 — Meta Group mod Europa-Kommissionen
 (Sag T-35/13)
 2013/C 79/49
 Processprog: italiensk
 Parter
 Sagsøger: Meta Group Srl (Rom, Italien) (ved advokaterne A. Bartolini, V. Colcelli og A. Formica)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgerens påstande
 —
 Debetnota udstedt af Europa-Kommisionens DG Budget execution (general budget and EDF) af 12. november 2012 vedrørende »betaling ved modregning i Kommissionens fordringer« med hvilken Kommissionen underrettede sagsøgeren om, at det krav på 69 061,80 EUR, som META GROUP havde fremsat over for Kommissionen i henhold til Take-it-UP-kontrakten (nr. 245637) var blevet modregnet i det tilsvarende beløb, som Meta Group skyldte, som det fremgår af debitnota nr. 32412078833, annulleres.
 —
 Debetnota nr. 1380282 udstedt af Europa-Kommisionens DG Budget execution (general budget and EDF) af 21. november 2012 vedrørende modregning af det krav på 16 772,36 EUR, som Meta Group havde fremsat over for Kommissionen i henhold til BCreative-kontrakten (nr. 245599) i det tilsvarende beløb, som Meta Group skyldte, som det fremgår af debitnota nr. 32412078833, annulleres.
 —
 Debetnota nr. 1380323 udstedt af Europa-Kommissionens DG Budget execution (general budget and EDF) af 21. november 2012 vedrørende modregning af det krav på 16 772,36 EUR, som Meta Group havde fremsat over for Kommissionen i henhold til BCreative-kontrakten i det tilsvarende beløb, som Meta Group skyldte, annulleres.
 —
 Debetnota nr. 1387638 udstedt af Europa-Kommissionens DG Budget execution (general budget and EDF) af 22. november 2012 vedrørende modregning af det krav på 16 772,36 EUR, som Meta Group havde fremsat over for Kommissionen i henhold til Take-it-Up-kontrakten (nr. 245637) og Ecolink+-kontrakten (nr. 256224) i det beløb på 209 180,92 EUR, som Meta Group skyldte, som det fremgår af debitnota nr. 32412078833, annulleres.
 —
 og følgelig tilpligtes Kommissionen at betale et beløb på 424 787,90 EUR med tillæg af morarenter til sagsøgeren.
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Søgsmålsgrundene og de væsentligste argumenter er de samme som i sag T-34/13.


text:
20.11.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 317/47
 Personalerettens dom (Første Afdeling) af 14. september 2010 — Da Silva Pinto Branco mod Domstolen
 (Sag F-52/09) (1)
 (Personalesag - tjenestemænd - ansættelse - tjenestemand på prøve - afskedigelse ved prøveperiodens udløb - ret til kontradiktion - bedømmelse af egnetheden - domstolsprøvelse)
 2010/C 317/83
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Delfina Da Silva Pinto Branco (Luxembourg, Luxembourg) (ved avocats M. Erniquin og C. Defago)
 Sagsøgt: Den Europæiske Unions Domstol (ved M.A.V. Placco, som befuldmægtiget)
 Sagens genstand
 Først en påstand om annullation af afgørelsen om at afskedige sagsøgeren. Dernæst en påstand om, at hun fastansættes, eller, subsidiært, genindsættes i sin funktion som tjenestemand på prøve. Endelig en påstand om betaling af et beløb i erstatning for den ikke-økonomiske skade, som hun har lidt.
 Konklusion
 1)
 Den Europæiske Unions Domstol frifindes.
 2)
 Da Silva Pinto Branco betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 244 af 10.10.2009, s. 16.


text:
24.7.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 239/71
 Sag anlagt den 31. maj 2017 — Mubarak mod Rådet
 (Sag T-358/17)
 (2017/C 239/83)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Mohamed Hosni Elsayed Mubarak (Kairo, Egypten) (ved B. Kennelly, QC, barrister J. Pobjoy, solicitors G. Martin, M. Rushton og C. Enderby Smith)
 Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union
 Sagsøgerens påstande
 —
 Rådets afgørelse (FUSP) 2017/496 af 21. marts 2017 om ændring af afgørelse 2011/172/FUSP om restriktive foranstaltninger over for visse personer, enheder og organer på baggrund af situationen i Egypten (den »anfægtede afgørelse«, EUT 2017, L 76, s. 22) og Rådets gennemførelsesforordning (EU) 2017/491 af 21. marts 2017 om gennemførelse af forordning (EU) nr. 270/2011 om restriktive foranstaltninger over for visse personer, enheder og organer på baggrund af situationen i Egypten (den »anfægtede forordning«, EUT 2017, L 76, s. 10), annulleres, for så vidt som de vedrører sagsøgeren.
 —
 Det fastslås, at artikel 1, stk. 1, i Rådets afgørelse 2011/172/FUSP af 21. marts 2011 om restriktive foranstaltninger over for visse personer, enheder og organer på baggrund af situationen i Egypten (»afgørelsen«, EUT 2011, L 76, s. 63) og artikel 2, stk. 1, i Rådets forordning (EU) nr. 270/2011 af 21. marts 2011 om restriktive foranstaltninger over for visse personer, enheder og organer på baggrund af situationen i Egypten (»forordningen«, EUT 2011, L 76, s. 4) ikke skal finde anvendelse, for så vidt som de vedrører sagsøgeren, og følgelig annulleres afgørelse (FUSP) 2016/411, for så vidt som den vedrører sagsøgeren.
 —
 Rådet tilpligtes at betale sagsomkostningerne.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført fem anbringender.
 1.
 Første anbringende om, at afgørelsens artikel 1, stk. 1, og forordningens artikel 2, stk. 1, er ulovlige, fordi de (a) savner et gyldigt retsgrundlag og/eller (b) tilsidesætter proportionalitetsprincippet.
 2.
 Andet anbringende om, at Rådet har tilsidesat sagsøgerens rettigheder i henhold til artikel 6 TEU, sammenholdt med artikel 2 og 3 TEU, samt artikel 47 og 48 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder ved at antage, at de retslige procedurer i Egypten var i overensstemmelse med grundlæggende rettigheder.
 3.
 Tredje anbringende om, at Rådet har anlagt urigtige skøn ved at antage, at det i afgørelsens artikel 1, stk. 1, og forordningens artikel 2, stk. 1, fastsatte opførelseskriterium var opfyldt for så vidt angår sagsøgeren.
 4.
 Fjerde anbringende om, at Rådet har tilsidesat sagsøgerens ret til forsvar og retten til god forvaltningsskik og til effektiv domstolsprøvelse. Rådet har navnlig undladt omhyggeligt og upartisk at undersøge, om de påståede grunde, der angiveligt begrunder genopførelsen, var velbegrundede i lyset af sagsøgerens bemærkninger forud for genopførelsen.
 5.
 Femte anbringende om, at Rådet ubegrundet og uforholdsmæssigt har krænket sagsøgerens grundlæggende rettigheder, herunder hans ret til beskyttelse af ejendom og omdømme. Den anfægtede afgørelses og den anfægtede forordnings konsekvenser for sagsøgeren er vidtrækkende, både hvad angår dennes ejendom og dennes globale omdømme. Rådet har ikke godtgjort, at indefrysningen af sagsøgerens aktiver og økonomiske ressourcer er forbundet med eller begrundet i noget legitimt mål, og endnu mindre, at den er forholdsmæssig i forhold til et sådant mål.


text:
24.1.2004 DA Den Europæiske Unions Tidende C 21/33
 DOM AFSAGT AF RETTENS I FØRSTE INSTANS De Europæiske Fællesskabers Økonomiske og Sociale Udvalg
 (befuldmægtigede: M. Bermejo Garde og D. Waelbroeck),
 den 26. november 2003 angående en påstand om annullation af De Europæiske
 Fællesskabers Økonomiske og Sociale Udvalgs afgørelse af
 i sag T-222/02, HERON Robotunits GmbH mod Kontoret 20. september 2001 om ikke at tage sagsøgerens ansøgning i
 for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og betragtning ved besættelse af stillingen som chef for afdelingen
 Design) (KHIM) (1) for italiensk oversættelse og tekstbehandling i Direktoratet for
 Logistik og Oversættelse samt af afgørelsen af 16. oktober
 (»EF-varemærke — ordmærket ROBOTUNITS — absolutte 2001 om at udnævne en anden ansøger i stillingen, har Retten
 registreringshindringer — artikel 7, stk. 1, litra c), i forord- (Femte Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, R. García-
 ning (EF) nr. 40/94 — beskrivende karakter«) Valdecasas, og dommerne P. Lindh og J.D. Cooke; justitssekre-
 tær: ekspeditionssekretær J. Palacio González, den 11. novem-
 ber 2003 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 (2004/C 21/69)
 (Processprog: tysk) 1) De Europæiske Fællesskabers Økonomiske og Sociale Udvalg
 frifindes.
 I sag T-222/02, HERON Robotunits GmbH, Lustenau (Østrig), 2) Hver part bærer sine egne omkostninger.
 ved Rechtsanwälte M. Bergermann og R. Hackbarth, mod
 Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker
 og Design) (KHIM) (befuldmægtigede: S. Bonne og G. Schnei- (1) EFT C 247 af 12.10.2002.
 der), angående en påstand om annullation af afgørelsen, der
 blev truffet den 6. maj 2002 af Første Appelkammer ved
 Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker
 og Design) (sag R 1095/2000-1) om afslag på registrering af
 ordmærket ROBOTUNITS som EF-varemærke, har Retten
 (Fjerde Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, V. Tiili,
 og dommerne P. Mengozzi og M. Vilaras; justitssekretær:
 fuldmægtig J. Plingers, den 26. november 2003 afsagt dom, DOM AFSAGT AF RETTENS I FØRSTE INSTANS
 hvis konklusion lyder således:
 den 25. november 2003
 1) Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker
 og Design) frifindes.
 i sag T-286/02, Oriental Kitchen SARL mod Kontoret
 2) Sagsøgeren betaler sagens omkostninger. for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og
 Design) (KHIM) (1)
 (1) EFT C 233 af 28.9.2002.
 (»EF-varemærke — indsigelsessag — ansøgning om KIAP
 MOU som EF-ordmærke — MOU anvendt for ældre nationa-
 le ordmærker — afslag på registrering«)
 (2004/C 21/71)
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 den 11. november 2003 (Processprog: fransk)
 i sag T-248/02, Carla Faita mod De Europæiske Fællesska-
 bers Økonomiske og Sociale Udvalg (1)
 I sag T-286/02, Oriental Kitchen SARL, Choisy-le-Roi (Frank-
 (Tjenestemænd — meddelelser om ledig stilling — vedtæg- rig), ved avocat J.-J. Sebag, mod Kontoret for Harmonisering i
 tens artikel 29, stk. 1 — udnævnelsesprocedure — åbenbart det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (befuldmæg-
 urigtigt skøn — begrundelse) tigede: B. Lory, O. Waelbroeck og O. Montalto), støttet af Mou
 Dybfrost A/S, Esbjerg (Danmark), ved advokat T. Steffensen,
 angående en påstand om annullation af afgørelse truffet den
 (2004/C 21/70) 28. juni 2002 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for
 Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 (Processprog: fransk) (sag R-114/2001-4) vedrørende den af indehaveren af de
 nationale varemærker MOU rejste indsigelse mod registrering
 af tegnet KIAP MOU som EF-varemærke, har Retten (Anden
 I sag T-248/02, Carla Faita, tjenestemand ved De Europæiske Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, N.J. Forwood,
 Fællesskabers Økonomiske og Sociale Udvalg, med bopæl i og dommerne J. Pirrung og A.W.H. Meij; justitssekretær:
 Bruxelles (Belgien), ved avocats A. Coolen, J.-N. Louis, É. Mar- fuldmægtig D. Christensen, den 25. november 2003 afsagt
 chal og S. Orlandi, og med valgt adresse i Luxembourg, mod dom, hvis konklusion lyder således:


text:
11 . 1 . 97 | DA | De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr . C 9 / 1 1
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendelse Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 afsagt den 29. august 1996 af Finanzgericht Kôln i sagen
 Société Générale des Grandes Sources d'Eaux Minérales 1 ) Det fastslås, at Storhertugdømmet Luxembourg har til
 Françaises mod Bundesamt fiir Finanzen sidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 2 i Kom
 ( Sag C-361/96 ) missionens direktiv 93/106/EF ( x ) af 29 . november
 1993 om ændring af Kommissionens direktiv 92/76/
 ( 97/C 9/19 ) EØF ( 2 ) om anerkendelse af beskyttede zoner, som er
 udsat for særlige plantesundhedsrisici i Fællesskabet,
 og artikel 7 i Kommissionens direktiv 94/3/EF ( 3 ) af
 Ved kendelse afsagt den 29 . august 1996, indgået til Dom 21 . januar 1994 om en procedure for meddelelse om
 stolens Justitskontor den 12 . november 1996, har Finanz tilbageholdelse af en forsendelse eller af en skadegører,
 gericht Koln, 2. afdeling, i sagen Société Générale des der kommer fra et tredjeland, og som frembyder en
 Grandes Sources d'Eaux Minérales Fran^aises forelagt De overhængende fare for plantesundheden, da det ikke
 Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om inden for den fastsatte frist har vedtaget de love og ad
 præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål : ministrative bestemmelser, som er nødvendige for at ef
 terkomme direktiverne, og ikke har underrettet Kom
 missionen herom .
 a ) Indebærer artikel 3 , litra a ), i Rådets ottende direktiv
 79/1072/EØF af 6 . december 1979 om harmonisering 2 ) Storhertugdømmet Luxembourg tilpligtes at betale sa
 af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter gens omkostninger.
 — foranstaltninger til tilbagebetaling af merværdiafgift
 til afgiftspligtige personer, der ikke er etableret i ind Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 landet ( 1 ), at medlemsstaterne er afskåret fra i deres
 nationale lovgivning at give hjemmel til, at en afgifts Søgsmålsgrundene og de væsentligste argumenter svarer til
 pligtig person som omhandlet i direktivets artikel 2, dem, der er fremført i sag C-356/96 (4 ); gennemførelsesfri
 såfremt en faktura eller et importdokument er bort sten udløb den 15 . december 1993 for så vidt angår direk
 kommet, uden at det kan tilregnes ham, dokumenterer tiv 93/106/EF og den 5 . maj 1994 for så vidt angår direk
 sin ret til tilbagebetaling ved at fremlægge en afskrift tiv 94/3/EF.
 af fakturaen eller importdokumentet ?
 0) EFT nr. L 298 af 3 . 12 . 1993 , s . 34 .
 (2) EFT nr. L 305 af 21 . 10 . 1992 , s . 12 .
 b ) Såfremt det første spørgsmål besvares benægtende : (3) EFT nr. L 32 af 5 . 2 . 1994 , s . 37.
 Følger det af det i henhold til fællesskabsretten gæl (4) EFT nr. C 370 af 7. 12 . 1996 , s . 10 .
 dende forbud mod forskelsbehandling og af princippet
 om omsætningsafgiftens neutralitet, at en afgiftspligtig
 person som omhandlet i ottende direktivs artikel 2 , så
 fremt de i artikel 3 , litra a ), nævnte fakturaer eller im
 portdokumenter er bortkommet, uden at det kan til
 regnes ham, har krav på at kunne dokumentere sin ret Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendelse
 til tilbagebetaling ved at fremlægge en afskrift af fak afsagt den 14. oktober 1996 af Tribunale di Catania —
 turaen eller importdokumentet ? Første Afdeling for Civilsager — i sagen ISVA SpA mod
 Ministero delle Finanze
 (M EFT nr. L 331 af 27. 12 . 1979, s . 11 . ( Sag C-363/96 )
 ( 97/C 9/21 )
 Ved kendelse afsagt den 14 . oktober 1996, indgået til
 Domstolens Justitskontor den 13 . november 19 96, har Tri
 bunale di Catania — Første Afdeling for Civilsager — i
 sagen ISFA SpA mod Ministero delle Finanze forelagt De
 Sag anlagt den 13 . november 1996 af Kommissionen for Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om
 De Europæiske Fællesskaber mod Storhertugdømmet Lu præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål :
 xembourg
 ( Sag C-362/96 ) Kan den italienske stats kompetente myndigheder efter
 fællesskabsretten gyldigt påberåbe sig nationale procesreg
 ( 97/C 9/20 ) ler om søgsmålsfrister ( herunder navnlig bestemmelsen i
 artikel 13 , stk. 2, i præsidentdekret nr. 641 af 26 . oktober
 1972 om en treårsfrist) under et søgsmål, som en privat
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den person har anlagt mod den ved national ret for at opnå
 13 . november 1996 anlagt sag mod Storhertugdømmet Lu beskyttelse af retten til at få tilbagebetalt beløb, der er er
 xembourg af Kommissionen for De Europæiske Fælles lagt i urigtig formering om skyld ( som gebyr for statslige
 skaber ved Gérard Berscheid, Kommissionens Juridiske ydelser, jf. lovdekret nr. 853 af 1984, konverteret til lov
 Tjeneste, som befuldmægtiget, og med valgt adresse i nr. 17/85 med senere ændringer) under tilsidesættelse af
 Luxembourg hos Carlos Gomez de la Cruz, Kommissio bestemmelserne i Rådets direktiv 69/335/EØF af 17. juli
 nens Juridiske Tjeneste, Wagner-Centret, Kirchberg. 1969 om kapitaltilførselsafgifter f 1 ), og således henvise til


text:
C 174/12 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 19.6.1999
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 Sagsøgerne gør gældende, at de er berørt af nogle bestemmelser — Kommissionens afvisning af 5. januar 1999 af sagsøgerens
 i Det Forenede Kongeriges VAT Act 1994, som er vedtaget i klage i henhold til vedtægtens artikel 90, stk. 2, over
 henhold til en bemyndigelse efter artikel 4, stk. 4, i Rådets ansættelsesmyndighedens afslag på sagsøgerens anmod-
 direktiv 77/388/EØF, med senere ændringer (sjette momsdi- ning om at måtte offentliggøre et detaljeret referat af
 rektiv), som bl.a. bestemmer, at »de enkelte medlemsstater det foredrag, som det blev tilladt ham at holde den
 [har] mulighed for at betragte personer, som er etableret i 30. oktober 1997 i Cordova om emnet »The need for
 indlandet, og som i retlig forstand er selvstændige, men som economic fine-tuning at the local and regional level in the
 finansielt, økonomisk og organisatorisk er nært knyttet til Monetary Union of the European Union«, annulleres.
 hinanden, som én enkelt afgiftspligtig person«. Denne beføjelse
 for medlemsstaterne er imidlertid ikke ubetinget, idet det i
 artikel 4, stk. 4, klart fastslås, at beføjelsen skal benyttes »med — Det fastslås, at sagsøgerens anordning om tilladelse til at
 forbehold af det i artikel 29 nævnte samråd«. Artikel 29 i sjette offentliggøre referatet af hans foredrag skal imødekommes.
 momsdirektiv er den bestemmelse, hvorefter »Det Rådgivende
 Udvalg for Merværdiafgift« er nedsat. — Sagsøgte tilpligtes at afholde sagens omkostninger.
 Sagsøgerne er af den opfattelse, at såfremt Det Forenede
 Kongerige ikke gennemførte det foreskrevne samråd med
 udvalget, eller såfremt der ikke kan fremlægges et direkte bevis Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 i form af en samrådsprotokol, der er udarbejdet på det
 relevante tidspunkt og har tilstrækkelig bevisværdi, er de Sagsøgeren har forklaret, at han som privatmand deltog i et
 ovennævnte lovbestemmelser i Det Forenede Kongerige ugyldi- seminar, og at han ved denne lejlighed holdt et foredrag efter
 ge som følge af en tilsidesættelse af en væsentlig formforskrift, at have anmodet om og opnået tilladelse fra sine overordnede
 således at de ikke kan anvendes i forhold til sagsøgerne. på grundlag af et resumé og en summarisk oversigt over
 hovedpunkterne i den fremstilling, han ville give. Senere
 Sagsøgerne har anmodet myndighederne i Det Forenede anmodede arrangørerne af seminaret ham om at få tilstillet en
 Kongerige om nærmere oplysninger omkring samrådet, men detaljeret sammenfatning af hans indlæg, som skulle indgå i en
 anmodningen blev afslået med den begrundelse, at de pågæl- publikation, de havde til hensigt at offentliggøre. Den ansøg-
 dende oplysninger ikke var offentligt tilgængelige. Sagsøgerne ning, sagsøgeren indgav for i overensstemmelse med vedtæg-
 indgav derfor en begæring til sagsøgte. Sagsøgte besvarede tens artikel 17, stk. 2, at få tilladelse til at offentliggøre den
 ikke begæringen om aktindsigt inden for en måned fra omhandlede tekst, blev afslået med den begrundelse, at de af
 indgivelsen af begæringen eller inden for en måned fra sagsøgeren fremsatte synspunkter kunne skabe problemer for
 indgivelsen af anmodningen om at andre indstillingen. institutionens interesser, idet dens aktionsmuligheder indsnæv-
 Sagsøgerne gør gældende, at sagsøgte ved ikke at besvare redes, samt at der var betydelige forskelle mellem resuméet af
 anmodningen om at ændre indstillingen inden for en måned foredraget (som havde dannet grundlag for den oprindelige
 må anses for at have afslået begæringen i medfør af artikel 2, tilladelse) og den i sagen omhandlede tekst.
 stk. 4, i afgørelsen om aktindsigt. Dette afslag er ulovligt i sig
 selv, men også fordi det ikke er begrundet og derfor strider mod Sagsøgeren har bestridt denne begrundelse og mener, at
 EF-traktatens artikel 190, som er en ufravigelig bestemmelse. Kommissionen ved at afslå offentliggørelsen af hans artikel har
 Fristen på en måned for hver af de ovennævnte begæringen begået en klar vurderingsfejl og har gjort sig skyldig i et
 indebærer et krav om en nødvendig disciplin med henblik på myndighedsmisbrug samt en tilsidesættelse af princippet om
 at beskytte de rettigheder, der haves af personer som sagsøger- beskyttelse af den berettigede forventning og omsorgspligten.
 ne, der begærer aktindsigt i dokumenter, mod undvigende svar
 idet det kræves, at kommissionen træffer alle de nødvendige
 foranstaltninger — herunder gennemførelse af interne samråd
 og indhentelse af alle nødvendige tilladelse — inden for
 tidsfristen, der må betragtes som ufravigelig og bindende i
 enhver henseende.
 Sag anlagt den 13. april 1999 af Michel Hendrickx mod
 CEDEFOP
 Sag anlagt den 12. april 1999 af Michael Cwik mod
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 (Sag T-87/99)
 (Sag T-82/99)
 (1999/C 174/24) (1999/C 174/25)
 (Processprog: fransk)
 (Processprog: fransk)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 den 12. april 1999 anlagt sag mod Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber af Michael Cwik, Tervuren (Belgien), Ved de Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 ved advokat Nicolas Lhöest, Bruxelles, og med valgt adresse i den 13. april 1999 anlagt sag mod Det Europæiske Center for
 Luxembourg hos Fiduciaire Myson SARL, 30, rue de Cessange. Udvikling af Faglig Uddanelse — herefter CEDEFOP — af


text:
18.11.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 281/49
 Sag anlagt den 29. september 2006 — Bouis m.fl. mod Kommissionen
 (Sag F-113/06)
 (2006/C 281/88)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøgere: Didier Bouis (Overijse, Belgien) m.fl. (ved avocats S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis og E. Marchal)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Sagsøgernes påstande
 —
 Det fastslås, at artikel 13 i de almindelige gennemførelsesbestemmelser til vedtægtens artikel 45 er ulovlig.
 —
 Annullation af listen over fortjenester samt af listen over tjenestemænd forfremmet til lønklasse A*13 i forfremmelsesåret 2005, for så vidt som sagsøgerne ikke er opført herpå.
 —
 Annullation af afgørelserne om at tildele sagsøgerne overgangsprioritetspoints, for så vidt disse points er begrænset til et point pr. års anciennitet i lønklassen med et maksimum på 7 points uden hensyntagen til de faktiske fortjenester.
 —
 Annullation af afgørelserne om ikke at tildele sagsøgerne hverken de prioritetspoints, der tildeles af direktørerne og generaldirektørerne, eller de points, der tildeles af forfremmelsesudvalgene, bl.a. til påskønnelse af de opgaver, der er udført i institutionens interesse i forfremmelsesårene 2003 og 2004.
 —
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Sagsøgerne har til støtte for søgsmålet anført, at de anfægtede afgørelser tilsidesættelser rækkevidden af vedtægtens artikel 45, som pålægger ansættelsesmyndigheden at vælge de tjenestemænd, der kan forfremmes, navnlig på grundlag af en sammenligning af deres fortjenester.
 Sagsøgerne har ligeledes anført, at artikel 13 i de almindelige gennemførelsesbestemmelser, således som denne er fortolket og anvendt af Kommissionen, er ulovlig, idet den tilsidesætter rækkevidden af den bestemmelse, som den formodes at præcisere, samt det almindelige princip om ligebehandling og om forbud mod forskelsbehandling.


text:
23.11.2002 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 289/7
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel- Sag anlagt den 14. august 2002 af Kommissionen for De
 se afsagt den 11. juli 2002 af Berufungssenat I der Region Europæiske Fællesskaber mod 1. Alcatel Microelectronics
 Linz ved Finanzlandesdirektion für Oberösterreich i Linz NV, 2. A-Consult EDV-Beratungsgesellschaft mbH, 3. In-
 i sagen Firma Herbert Handlbauer GmbH tracom SA Hellenic Telecommunications & Electronic
 Industry, 4. Ision Sales & Services GmbH & Co. KG,
 5. Euram-Kamino GmbH, 6. Landesbank Kiel, Girozentra-
 le, og 7. InterTeam GmbH i likvidation
 (Sag C-278/02)
 (Sag C-294/02)
 (2002/C 289/11) (2002/C 289/12)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den
 14. august 2002 anlagt sag (indgået til Retten i Første Instans
 Ved kendelse afsagt den 11. juli 2002, indgået til Domstolens den 12.12.2002) mod 1. Alcatel Microelectronics NV, 2. A-
 Justitskontor den 29. juli 2002, har Berufungssenat I der Consult EDV-Beratungsgesellschaft mbH, 3. Intracom SA
 Region Linz ved Finanzlandesdirektion für Oberösterreich i Hellenic Telecommunications & Electronic Industry, 4. Ision
 Linz i sagen Firma Herbert Handlbauer GmbH forelagt De Sales & Services GmbH & Co. KG, 5. Euram-Kamino GmbH,
 Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudi- 6. Landesbank Kiel, Girozentrale, og 7. InterTeam GmbH i
 ciel afgørelse af følgende spørgsmål: likvidation, af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 ved Günter Wilms, Kommissionens Juridiske Tjeneste, som
 befuldmægtiget, bistået af Rechtsanwalt Rolf Karpenstein, og
 med valgt adresse i Luxembourg.
 1) Er Rådets forordning (EF, EURATOM) nr. 2988/95 af
 18. december 1995 om beskyttelse af De Europæiske
 Fællesskabers finansielle interesser ( 1) umiddelbart anven-
 delig, navnlig inden for området markedsordninger (eks- Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
 portrestitutioner), i tilfælde af uregelmæssigheder?
 1. De sagsøgte tilpligtes in solidum at betale Kommissionen
 317 214,00 EUR med rente på 2 procentpoint over den
 a) Kan en medlemsstats toldmyndigheder umiddelbart rentesats, der anvendes af Det Europæiske Monetære
 anvende den nævnte forordnings artikel 3, stk. 1, Institut ved euro-transaktioner, af 125 820,00 EUR fra
 der fastsætter en forældelsesfrist på fire år for den 8. juni 1998 og af 191 394,00 EUR fra den 6. maj
 forfølgelse af uregelmæssigheder? 1999.
 2. De sagsøgte tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 2) Er varsling af en virksomhedskontrol/told over for den
 pågældende ansvarlige for en virksomhed et undersøgel-
 ses- eller retsforfølgningsskridt, der afbryder forældelses-
 fristen på fire år i henhold til den nævnte forordnings
 artikel 3, stk. 1, når kontrollen finder sted i henhold til Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 forordning (EØF) nr. 4045/89 (2) og er begrundet i
 henholdsvis den almindeligt bekendte risiko for og hyp-
 pigheden af handlinger, der skader De Europæiske Fælles-
 skabers finansielle interesser i forbindelse med gennemfø- Søgsmålet vedrører tilbagebetaling af forskelsbeløbet mellem
 relsen af den fælles landbrugspolitik? det udbetalte forskudsbeløb til fremme af et projekt (»Electronic
 Commerce Fulfilment Service for the Electronics Industry«) og
 det tilskud, der i henhold til kontrakten skulle anerkendes af
 Kommissionen. Domstolens kompetence beror på en aftalt
 voldgiftsklausul (»The Court of First Instance of the European
 ( 1) EFT L 312, s. 1. Communities, [...] shall have exclusive jurisdiction in any
 ( 2) EFT L 388, s. 18. dispute between the Commission and the Contractors concer-
 ning the validity, application and interpretation of this con-
 tract«).


text:
18.4.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 121/47
 Sag anlagt den 22. februar 2017 — Devin mod EUIPO — Haskovo (DEVIN)
 (Sag T-122/17)
 (2017/C 121/67)
 Stævningen er affattet på engelsk
 Parter
 Sagsøger: Devin AD (Devin, Bulgarien) (ved advokat B. Van Asbroeck)
 Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: Haskovo Chamber of Commerce and Industry (Haskovo, Bulgarien)
 Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO
 Indehaver af det omtvistede varemærke: Devin AD
 Det omtvistede varemærke: EU-ordmærket »DEVIN« — EU-varemærke nr. 9 408 865
 Sagen for EUIPO: Ugyldighedssag
 Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 2. december 2016 af Andet Appelkammer ved EUIPO (sag R 579/2016-2)
 Påstande
 —
 Den anfægtede afgørelse annulleres.
 —
 Annullationsafdelingens afgørelse af 29. januar 2016 i sag nr. 9559 annulleres.
 —
 Begæringen om, at EU-varemærket »DEVIN« nr. 9 408 865 erklæres ugyldigt for alle de anførte varer i klasse 32, forkastes helt eller i hvert fald delvist.
 —
 EUIPO tilpligtes at bære sine egne omkostninger og at betale sagsøgerens omkostninger.
 Anbringender
 —
 Tilsidesættelse af artikel 52, stk. 1, litra a), sammenholdt med artikel 7, stk. 1, litra c), i forordning nr. 207/2009
 —
 For det tilfælde, at appelkammeret ikke har tilsidesat artikel 7, stk. 1, litra c), er der sket en tilsidesættelse af artikel 7, stk. 3, i forordning nr. 207/2009.


text:
10.4.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 112/23
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Rechtbank Den Haag, zittingsplaats Haarlem (Nederlandene) den 1. februar 2017 — X mod Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie
 (Sag C-47/17)
 (2017/C 112/33)
 Processprog: nederlandsk
 Den forelæggende ret
 Rechtbank Den Haag, zittingsplaats Haarlem
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: X
 Sagsøgt: Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Skal den anmodede medlemsstat henset til formålet med samt indholdet og omfanget af Dublin-forordningen (1) og proceduredirektivet (2) reagere inden to uger efter modtagelse af anmodningen om fornyet behandling som omhandlet i gennemførelsesforordningens artikel 5, stk. 2? (3)
 2)
 Såfremt det første spørgsmål besvares benægtende, er det da den frist på højst en måned, der er omhandlet i artikel 20, stk. 1, litra b), i forordning nr. 343/2003 (4) (nu artikel 25, stk. 1, i Dublin-forordningen), der gælder, når henses til gennemførelsesforordningens artikel 5, stk. 2, sidste punktum?
 3)
 Såfremt det første og det andet spørgsmål besvares benægtende, har den anmodede medlemsstat da på grundlag af ordet »bestræber« i gennemførelsesforordningens artikel 5, stk. 2, en rimelig frist til at reagere på anmodningen om fornyet behandling?
 4)
 Såfremt der faktisk er tale om en rimelig frist, inden for hvilken den anmodede medlemsstat i henhold til gennemførelsesforordningens artikel 5, stk. 2, skal reagere på anmodningen om fornyet behandling, er der da stadig tale om en rimelig frist, når der som i den foreliggende sag er forløbet lidt over seks måneder? Såfremt dette spørgsmål besvares benægtende, hvad forstås der da ved en rimelig frist?
 5)
 Hvilke konsekvenser har det, såfremt den anmodede medlemsstat ikke inden for to uger, en måned eller en rimelig frist reagerer på anmodningen om fornyet behandling? Er den anmodende medlemsstat da ansvarlig for den materielle behandling af udlændingens asylansøgning, eller er det den anmodede medlemsstat, som er ansvarlig?
 6)
 Såfremt der må gås ud fra, at den anmodede medlemsstat bliver ansvarlig for den materielle behandling af asylansøgningen, fordi den ikke har reageret rettidigt på anmodningen om fornyet behandling som omhandlet i gennemførelsesforordningens artikel 5, stk. 2, inden for hvilken frist skal den anmodende medlemsstat, i dette tilfælde sagsøgte, gøre udlændingen bekendt hermed?
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 604/2013 af 26.6.2013 om fastsættelse af kriterier og procedurer til afgørelse af, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for behandlingen af en ansøgning om international beskyttelse, der er indgivet af en tredjelandsstatsborger eller en statsløs i en af medlemsstaterne (EUT 2013, L 180, s. 31).
 (2) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/32/EU af 26. juni 2013 om fælles procedurer for tildeling og fratagelse af international beskyttelse (EUT 2013, L 180, s. 60).
 (3) Kommissionens forordning (EF) nr. 1560/2003 af 2. september 2003 om gennemførelsesforanstaltninger til Rådets forordning (EF) nr. 343/2003 om fastsættelse af kriterier og procedurer til afgørelse af, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for behandlingen af en asylansøgning, der er indgivet af en tredjelandsstatsborger i en af medlemsstaterne (EUT 2003, L 222, s. 3).
 (4) Rådets forordning 18. februar 2003 om fastsættelse af kriterier og procedurer til afgørelse af, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for behandlingen af en asylansøgning, der er indgivet af en tredjelandsstatsborger i en af medlemsstaterne (EUT 2003, L 50, s. 1).


text:
23.7.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 182/27
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendelse afsagt den 18. marts 2005 af High Court of Justice (England and Wales), Chancery Division i sagen Test Claimants in the CFC and Dividend Group Litigation mod Commissioners of Inland Revenue
 (Sag C-201/05)
 (2005/C 182/50)
 Processprog: engelsk
 Ved kendelse afsagt den 18. marts 2005, indgået til Domstolens Justitskontor den 6. maj 2005, har High Court of Justice (England and Wales), Chancery Division, i sagen Test Claimants in the CFC and Dividend Group Litigation mod Commissioners of Inland Revenue forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 1.
 Er artikel 43 EF eller 53 EF til hinder for, at en medlemsstat opretholder og anvender bestemmelser,
 (i)
 hvorefter udbytte, som et selskab, der er hjemmehørende i den pågældende medlemsstat (herefter »det hjemmehørende selskab«), modtager fra andre hjemmehørende selskaber, er fritaget for selskabsskat, men hvorefter
 (ii)
 der skal betales selskabsskat af udbytte, som det hjemmehørende selskab modtager fra et selskab, der er hjemmehørende i en anden medlemsstat, navnlig fra et selskab, der kontrolleres af det, men som er hjemmehørende i en anden medlemsstat, hvor det beskattes med en lavere skattesats (herefter »det kontrollerede selskab«), efter at der er givet dobbeltbeskatningslempelse for kildeskat, som betales af udbyttet, og for den underliggende skat, som det kontrollerede selskab betalte af sit overskud?
 2.
 Er artikel 43 EF, 49 EF eller 56 EF til hinder for en national skattelovgivning som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter der før den 1. juli 1997:
 (i)
 skulle betales selskabsskat af visse udbytter, som et forsikringsselskab, der er hjemmehørende i en medlemsstat, modtog fra et selskab, der er hjemmehørende i en anden medlemsstat (»det ikke-hjemmehørende selskab«), men
 (ii)
 det hjemmehørende forsikringsselskab kunne vælge, at tilsvarende udbytte modtaget fra et selskab, der er hjemmehørende i den samme medlemsstat, ikke skulle selskabsbeskattes med den yderligere følge, at et selskab, der havde truffet dette valg, ikke kunne kræve den skattegodtgørelse, som det ellers ville have haft krav på?
 3.
 Er artikel 43 EF, 49 EF eller 56 EF til hinder for en national skattelovgivning i en medlemsstat som den i hovedsagen omhandlede, der:
 a)
 under angivne omstændigheder bestemmer, at det hjemmehørende selskab skal beskattes af overskud i et kontrolleret selskab, der er hjemmehørende i en anden medlemsstat som defineret ovenfor i spørgsmål 1(ii), og
 b)
 pålægger visse overensstemmelseskrav, når det hjemmehørende selskab ikke anmoder om eller ikke kan kræve fritagelse og betaler skat af det kontrollerede selskabs overskud, og
 c)
 pålægger yderligere overensstemmelseskrav, når det hjemmehørende selskab søger at opnå fritagelse for denne skat?
 4.
 Ville besvarelsen af spørgsmål 1, 2 eller 3 være anderledes, hvis det kontrollerede selskab (i spørgsmål 1 og 3) eller det ikke-hjemmehørende selskab (i spørgsmål 2) var hjemmehørende i et tredjeland?
 5.
 Såfremt en medlemsstat har vedtaget de i spørgsmål 1, 2 og 3 omhandlede bestemmelser inden den 31. december 1993 og efter denne dato ændrede bestemmelserne på den måde, der er beskrevet i tillæggets del C, og hvis disse ændrede bestemmelser udgør restriktioner, der er forbudt efter artikel 56 EF, skal disse restriktioner da anses for restriktioner, der ikke eksisterede den 31. december 1993 for så vidt angår artikel 57 EF?
 6.
 Såfremt én eller flere af de i spørgsmål 1, 2 og 3 omhandlede bestemmelser er i strid med de nævnte fællesskabsbestemmelser, og såfremt det hjemmehørende selskab og/eller det kontrollerede selskab fremsætter følgende krav:
 (i)
 et krav om tilbagebetaling af (eller erstatning for det tab, der følger af den manglende rådighed over beløb, som er betalt i) selskabsskat, der er opkrævet uretmæssigt af det hjemmehørende selskab under de i spørgsmål 1, 2 og 3 omhandlede omstændigheder
 (ii)
 et krav om tilbagebetaling og/eller godtgørelse af et beløb svarende til de tab, fradrag eller udgifter, som det hjemmehørende selskab har brugt til (eller som er overført til det hjemmehørende selskab fra andre selskaber i den samme koncern, som er hjemmehørende i den samme medlemsstat, for) at fjerne eller nedsætte den skat, der opstod på grund af de ovenfor i spørgsmål 1, 2 og 3 omhandlede bestemmelser, men som ellers ville have været anvendt på anden måde eller kunne have været fremført
 (iii)
 et krav om godtgørelse for omkostninger, tab, udgifter og gæld, som opstod på grund af overholdelsen af den ovenfor i spørgsmål 3 omhandlede nationale lovgivning
 (iv)
 et krav om godtgørelse for omkostninger, udgifter og gæld, når et kontrolleret selskab har udloddet reserver til det hjemmehørende selskab for at opfylde krav i den nationale lovgivning som et alternativ til, at det hjemmehørende selskab betaler den i spørgsmål 3 omhandlede skat, og det kontrollerede selskab herved har pådraget sig omkostninger, udgifter og gæld, som det kunne have undgået, hvis det havde været i stand at anvende disse reserver på anden måde,
 skal sådanne krav da anses for:
 et krav om tilbagebetaling af uretmæssigt pålignede beløb, der opstår som følge af og i tillæg til overtrædelsen af de ovennævnte fællesskabsbestemmelser, eller
 et krav om godtgørelse eller erstatning, således at de betingelser, der er fastsat i dommen i de forenede sager C-46/93 og C-48/93, Brasserie du Pêcheur og Factortame, skal være opfyldt, eller
 et krav om betaling af et beløb svarende til en fordel, der uretmæssigt er blevet nægtet?
 7.
 Såfremt en del af spørgsmål 6 besvares med, at kravet er et krav om betaling af et beløb svarende til en fordel, der uretmæssigt er blevet nægtet,
 a)
 opstår sådanne krav da som en konsekvens af og som supplement til den ret, som følger af de ovennævnte fællesskabsbestemmelser, eller
 b)
 skal nogle eller alle af de erstatningsbetingelser, der er fastsat i dommen i de forenede sager C-46/93 og C-48/93, Brasserie du Pêcheur og Factortame, være opfyldt, eller
 c)
 skal andre betingelser være opfyldt?
 8.
 Har det betydning, om de i spørgsmål 6 opregnede krav efter national ret fremsættes som krav om tilbagebetaling eller fremsættes, eller skal fremsættes, som erstatningskrav?
 9.
 Hvilke retningslinjer, om nogen, finder Domstolen det passende at give i de foreliggende sager for, hvilke omstændigheder den nationale ret bør tage hensyn til ved vurderingen af, om der foreligger en tilstrækkeligt kvalificeret overtrædelse i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i dommen i de forenede sager C-46/93 og 48/93, Brasserie du Pêcheur og Factortame, særligt med hensyn til, om overtrædelsen var undskyldelig i betragtning af udviklingstrinnet for retspraksis vedrørende fortolkningen af de relevante fællesskabsbestemmelser?
 10.
 Kan der principielt foreligge en direkte årsagsforbindelse (i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i dommen i de forenede sager C-46/93 og 48/93, Brasserie du Pêcheur og Factortame) mellem en overtrædelse af artikel 43 EF, 49 EF og 56 EF og tab, som omhandlet i spørgsmål 6(i) — (iv), der hævdes at være forårsaget heraf? Hvilke retningslinjer, om nogen, finder Domstolen det i givet fald passende at give for, hvilke omstændigheder den nationale ret bør tage hensyn til ved vurderingen af, om der foreligger en sådan direkte årsagsforbindelse?
 11.
 Kan den nationale ret ved afgørelsen af, hvilket tab der skal erstattes, tage hensyn til, om de skadelidte på passende måde har søgt at undgå eller begrænse skaden, og navnlig om de skadelidte har gjort brug af retsmidler, hvorved det kunne have været fastslået, at de nationale bestemmelser (som følge af anvendelsen af dobbeltbeskatningsoverenskomster) ikke medførte de i spørgsmål 1, 2 og 3 nævnte forpligtelser?
 12.
 Har parternes opfattelser på de relevante tidspunkter vedrørende dobbeltbeskatningsoverenskomsternes virkninger betydning for besvarelsen af spørgsmål 11?


text:
11.9.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 246/11
 Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 15. juli 2010 — Pannon Gép Centrum Kft mod APEH Központi Hivatal Hatósági Főosztály Dél-dunántúli Kihelyezett Hatósági Osztály (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Baranya Megyei Bíróság — Republikken Ungarn)
 (Sag C-368/09) (1)
 (Sjette momsdirektiv - direktiv 2006/112/EF - ret til fradrag for den indgående moms - national lovgivning, hvorefter en fejlangivelse i fakturaen sanktioneres ved, at retten til fradrag fortabes)
 2010/C 246/18
 Processprog: ungarsk
 Den forelæggende ret
 Baranya Megyei Bíróság
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Pannon Gép Centrum Kft
 Sagsøgt: APEH Központi Hivatal Hatósági Főosztály Dél-dunántúli Kihelyezett Hatósági Osztály
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Baranya Megyei Bíróság — fortolkning af artikel 17, stk. 1, artikel 18, stk. 1, og artikel 22, stk. 3, litra a) og b), i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (EFT L 145, s. 1), og Rådets direktiv 2001/115/EF af 20. december 2001 om ændring af direktiv 77/388/EØF med henblik på forenkling, modernisering og harmonisering af kravene til fakturering med hensyn til merværdiafgift — fratagelse af retten til fradrag hos modtageren af en tjenesteydelse på grundlag af en fejl i datoen for afslutningen af arbejdet på den af tjenesteyderen udstedte faktura — national lovgivning, der sanktionerer enhver formel mangel i regninger med fratagelse af retten til fradrag
 Konklusion
 Artikel 167, artikel 178, litra a), artikel 220, nr. 1), og artikel 226 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at de er til hinder for en national lovgivning eller praksis, hvorefter de nationale myndigheder nægter en afgiftspligtig person retten til i det beløb, der påhviler ham i skyldig merværdiafgift, at fradrage beløbet på den merværdiafgift, som han skal betale eller har betalt for ydelser, der er blevet leveret til ham, med den begrundelse, at den oprindelige faktura, som den afgiftspligtige var i besiddelse af på fradragstidspunktet, indeholdt en forkert dato for, hvornår leveringen af ydelserne var afsluttet, og at der ikke forelå en fortløbende nummerering af den senere berigtigede faktura og af den kreditnota, der annullerede den oprindelige faktura, hvis de materielle betingelser for fradrag er opfyldt, og den afgiftspligtige person — inden den pågældende myndighed træffer sin afgørelse — har forelagt denne myndighed en berigtiget faktura, hvoraf den rigtige afslutningsdato for de nævnte ydelsers udførelse fremgår, selv om der ikke foreligger en fortløbende nummerering af denne faktura og af den kreditnota, der annullerede den oprindelige faktura.
 (1) EUT C 11 af 16.1.2010.


text:
C 271 /2 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 6 . 9 . 97
 DOMSTOLENS DOM DOMSTOLENS DOM
 (Femte Afdeling) af 17. juli 1997
 i sag C-28/95 , A. Leur-Bloem mod Inspecteur der Belas
 af 10. juli 1997 tingdienst/Ondernemingen Amsterdam 2 ( anmodning om
 præjudiciel afgørelse fra Gerechtshof, Amsterdam) (')
 i sag C-261/95 , Rosalba Palmisani mod Istituto nazionale
 della previdenza sociale (INPS ) ( anmodning om præjudi (Artikel 177 — Domstolens kompetence — nationale lov
 ciel afgørelse fra Pretura circondariale di Frosinone ) ( 1 ) bestemmelser, der gengiver fællesskabsretlige bestemmelser
 — gennemførelse — direktiv 90/434/EØF — begrebet
 (Socialpolitik — beskyttelse af arbejdstagerne i tilfælde af fusion ved ombytning af aktier — skattemæssig omgåelse
 arbejdsgiverens insolvens — direktiv 80/987/EØF — eller skatteunddragelse)
 medlemsstatens ansvar, når et direktiv er gennemført for
 sent — passende erstatning — præklusiv frist) ( 97/C 271 /03 )
 ( 97/C 271 /02 )
 (Processprog: nederlandsk)
 (Processprog: italiensk) (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive
 offentliggjort i Samling af Afgørelser)
 I sag C-28/95 , angående en anmodning, som Gerechtshof,
 Amsterdam, i medfør af EØF-traktatens artikel 177 har
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive indgivet til Domstolen for i den for nævnte ret verserende
 offentliggjort i Samling af Afgørelser) sag A. Leur-Bloem mod Inspecteur der Belastingdienst/
 Ondernemingen Amsterdam 2, at opnå en præjudiciel
 afgørelse vedrørende fortolkningen af artikel 2, litra d ), og
 artikel 11 , stk. 1 , litra a ), i Rådets direktiv 90/434/EØF af
 I sag C-261/95, angående en anmodning, som Pretura cir 23 . juli 1990 om en fælles beskatningsordning ved fusion,
 condariale di Frosinone ( Italien ) i medfør af EF-traktatens spaltning, tilførsel af aktiver og ombytning af aktier vedrø
 artikel 177 har indgivet til Domstolen for i den for nævnte rende selskaber i forskellige medlemsstater ( EFT L 225 af
 ret verserende sag, Rosalba Palmisani mod Istituto nazio 20 . 8 . 1990, s . 1 ), har Domstolen, sammensat af præsiden
 nale della previdenza sociale ( INPS ), at opnå en præjudi ten, G. C. Rodríguez Iglesias, afdelingsformændene G. F.
 ciel afgørelse vedrørende fortolkningen af EF-traktatens Mancini , J. C. Moitinho de Almeida, J. L. Murray og L.
 artikel 5 og af princippet om statens ansvar for tab, der er Sevón samt dommerne C. N. Kakouris, P. J. G. Kapteyn,
 forvoldt borgerne ved en overtrædelse af fællesskabsretten, C. Gulmann, D. A. O. Edward, J.-P. Puissochet, G. Hirsch,
 som må tilregnes staten, har Domstolen ( Femte Afdeling ), P. Jann ( refererende dommer) og H. Ragnemalm; general
 sammensat af afdelingsformanden, J. C. Moitinho de advokat: F. G. Jacobs; justitssekretær: ekspeditionssekre
 Almeida, og dommerne L. Sevón, D. A. O. Edward, P. tær: H. A. Rühl, den 17. juli 1997 afsagt dom, hvis kon
 Jann og M. Wathelet ( refererende dommer); generaladvo klusion lyder således :
 kat: G. Cosmas; justitssekretær: fuldmægtig L. Hewlett,
 den 10 . juli 1997 afsagt dom, hvis konklusion lyder såle
 des : 1 ) Domstolen har i medfør af EF-traktatens artikel 1 77
 kompetence til at fortolke fællesskabsretten, hvor
 denne ikke umiddelbart regulerer det forhold, sagen
 angår, men hvor den nationale lovgiver ved gennem
 førelsen af direktivets bestemmelser i national ret har
 Fællesskabsretten er på sit nuværende udviklingstrin ikke fastsat, at rent interne forhold skal behandles på
 til hinder for, at en medlemsstat med hensyn til anlæggelse samme måde som forhold, der er omfattet af direkti
 af søgsmål med påstand om erstatning for tab, der er lidt vet, dvs. at den nationale lovgivning er tilpasset fælles
 som følge af, at Rådets direktiv 80/987/EØF af 20. oktober skabsretten .
 1980 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lov
 givning om beskyttelse af arbejdstagerne i tilfælde af
 arbejdsgiverens insolvens er gennemført for sent, fastsætter 2 ) a ) Efter artikel 2, litra d), i Rådets direktiv 90/434/
 en præklusiv frist på et år regnet fra direktivets gennem EØF af 23 . juli 1990 om en fælles beskatningsord
 førelse i dens interne retsorden, idet en sådan processuel ning ved fusion, spaltning, tilførsel af aktiver og
 regel dog ikke må være mindre gunstig end de regler, som ombytning af aktier vedrørende selskaber i forskel
 gælder for tilsvarende søgsmål på grundlag af national ret. lige medlemsstater kræves det hverken, at det
 erhvervede selskab, jf. artikel 2, litra h), selv driver
 virksomhed, eller at sammenslutningen af de to sel
 (') EFT C 268 af 14 . 10 . 1995 . skabers virksomhed i finansiel og økonomisk hen
 seende skal være varig. Den omstændighed, at en
 og samme fysiske person, der var eneaktionær og
 direktør i de erhvervede selskaber, bliver eneaktio
 nær og direktør i det erhvervende selskab, er heller
 ---pagebreak--- 6 . 9 . 97 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 271 /3
 ikke til hinder for, at transaktionen kan kvalificeres nævnte ret verserende sag Bernd Giloy mod Hauptzollamt
 som en fusion ved ombytning af aktier. Frankfurt am Main-Ost at opnå en præjudiciel afgørelse
 vedrørende fortolkningen af artikel 244 i Rådets forord
 b ) Artikel 11 i direktiv 90/434/EØF skal fortolkes ning ( EØF ) nr. 2913/92 af 12 . oktober 1992 om indførelse
 således, at ved afgørelsen af, om den påtænkte af en EF-toldkodeks ( EFT L 302 af 19 . 10 . 1992 , s. 1 ),
 transaktion som hovedformål eller et af hovedfor har Domstolen, sammensat af præsidenten, G. C. Rodrf
 målene har skattesvig eller skatteunddragelse, skal guez Iglesias, afdelingsformændene G. F. Mancini , J. C.
 de kompetente nationale myndigheder foretage en Moitinho de Almeida, J. L. Murray og L. Sevon samt
 samlet undersøgelse af den konkrete transaktion. dommerne C. N. Kakouris, P. J. G. Kapteyn, C. Gulmann,
 Undersøgelsen skal kunne undergives en retslig D. A. O. Edward ( refererende dommer ), J.-P. Puissochet,
 prøvelse. 1 overensstemmelse med artikel 11 , stk. 1 , G. Hirsch, P. Jann og H. Ragnemalm; generaladvokat:
 litra a), i direktiv 90/434/EØF kan medlemssta F. G. Jacobs; justitssekretær: ekspeditionssekretær H. A.
 terne fastsætte bestemmelser om, at den omstæn Riihl, den 17. juli 1997 afsagt dom, hvis konklusion lyder
 således :
 dighed, at den påtænkte transaktion ikke foretages
 ud fra forsvarlige økonomiske betragtninger, ska
 ber en formodning om skattesvig eller skatteund
 dragelse. Det tilkommer medlemsstaterne at fast 1 ) Artikel 244, stk. 2, i Rådets forordning (EØF)
 sætte de nødvendige interne procedurer herfor nr. 2913/92 af 12 . oktober 1992 om indførelse af en
 under hensyn til proportionalitetsprincippet. En EF-toldkodeks skal fortolkes således, at toldmyndighe
 generel regel, hvorefter visse former for transaktio derne kan udsætte gennemførelsen af en anfægtet afgø
 ner automatisk er afskåret fra at opnå skattefor relse, helt eller delvist, såfremt blot den ene af de to i
 dele, og som er baseret på de kriterier, der er bestemmelsen fastsatte betingelser er opfyldt, hvilket
 nævnt i besvarelsen af det andet spørgsmål, indebærer, at der skal meddeles udsættelse, såfremt der
 punkt a), går — uanset om der faktisk foreligger må befrygtes uoprettelig skade for den pågældende,
 skattesvig eller skatteunddragelse — ud over, hvad uden at der samtidig skal være en begrundet formod
 der er nødvendigt for at undgå en sådan form for ning for, at den anfægtede afgørelse ikke er i overens
 skattesvig eller skatteunddragelse, og vil være i stemmelse med toldforskrifterne.
 strid med formålet med direktiv 90/434/EØF.
 2 ) Den omstændighed, at den pågældende risikerer at
 c ) Begrebet økonomisk forsvarlige betragtninger i lide uoprettelig skade, såfremt en anfægtet toldafgø
 artikel 11 i direktiv 90/434/EØF skal fortolkes relse gennemføres umiddelbart, er ikke til hinder for,
 således, at det er mere vidtgående end hensigten at toldmyndighederne gør en udsættelse af gennem
 om blot at opnå en rent skattemæssig fordel, f.eks. førelsen af afgørelsen betinget af, at der stilles sikker
 i form af en horisontal tabsudligning. hed. Såfremt kravet om sikkerhedsstillelse på grund af
 debitors situation kan give anledning til alvorlige van
 (>) EFT C 74 af 25 . 3 . 1995 . skeligheder af økonomisk eller social karakter, kan
 toldmyndighederne dog undlade at kræve sikkerheds
 stillelse.
 3 ) Det må antages at kunne give anledning til alvorlige
 vanskeligheder af økonomisk eller social karakter for
 DOMSTOLENS DOM en debitor, der ikke råder over tilstrækkelige midler til
 af 17. juli 1997 at kunne stille en sådan sikkerhed, såfremt udsættelse
 af gennemførelsen af en anfægtet toldafgørelse gøres
 i sag C-130/95 , Bernd Giloy mod Hauptzollamt Frankfurt betinget af, at der stilles sikkerhed.
 am Main-Ost ( anmodning om præjudiciel afgørelse fra
 Hessisches Finanzgericht, Kassel ) (')
 (Artikel 177 — Domstolens kompetence — nationale lov 4 ) Såfremt udsættelse af gennemførelsen af en anfægtet
 bestemmelser, der gengiver fællesskabsretlige bestemmelser toldafgørelse ifølge artikel 244, stk . 3, i forordning
 — EF-toldkodeks — klage — udsættelse af gennemførel (EØF) nr. 2913/92 er gjort betinget af, at der stilles
 sen af en toldafgørelse — sikkerhedsstillelse) sikkerhed, skal sikkerhedens størrelse fastsættes til det
 nøjagtige beløb af skylden, eller, hvis denne ikke kan
 ( 97/C 271 /04 beregnes nøjagtigt, til det højest skyldige beløb, der er
 opstået eller vil kunne opstå, medmindre kravet om en
 sikkerhedsstillelse ville kunne give anledning til alvor
 (Processprog: tysk) lige vanskeligheder af økonomisk eller social karakter
 for debitor; i så fald kan sikkerheden under hensyn til
 debitors økonomiske forhold fastsættes til et beløb,
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive der er lavere end den samlede skyld.
 offentliggjort i Samling af Afgørelser)
 (') EFT C 159 af 24 . 6 . 1995 .
 I sag C-130/95 , angående en anmodning, som Hessisches
 Finanzgericht, Kassel (Tyskland ), i medfør af EØF-trakta
 tens artikel 177 har indgivet til Domstolen for i den for


text:
22.12.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 462/2
 Domstolens dom (Første Afdeling) af 15. oktober 2014 — Kongeriget Danmark mod Europa-Kommissionen
 (Sag C-417/12 P) (1)
 ((Appel - EUGFL - udtagning af arealer - telemålingskontrol - plantedække på udtagne parceller - finansielle korrektioner))
 (2014/C 462/02)
 Processprog: dansk
 Parter
 Appellant: Kongeriget Danmark (ved V. Pasternak Jørgensen, som befuldmægtiget, bistået af advokaterne J. Pinborg og P. Biering)
 Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved F. Jimeno Fernández, som befuldmægtiget, bistået af advokat T. Ryhl)
 Intervenienter til støtte for sagsøgeren: Den Franske Republik (ved D. Colas og C Candat, som befuldmægtigede), Kongeriget Nederlandene (ved M. de Ree og M. Bulterman, som befuldmægtigede), Republikken Finland (ved J. Leppo, som befuldmægtiget) og Kongeriget Sverige (ved U. Persson, som befuldmægtiget)
 Konklusion
 1)
 Appellen forkastes.
 2)
 Kongeriget Danmark betaler sagens omkostninger.
 3)
 Den Franske Republik, Kongeriget Nederlandene, Republikken Finland og Kongeriget Sverige bærer deres egne omkostninger.
 (1) EUT C 373 af 1.12.2012.


text:
7.9.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 294/2
 Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 2. juli 2015 — Davide Gullotta og Farmacia di Gullotta Davide & C. Sas mod Ministero della Salute og Azienda Sanitaria Provinciale di Catania (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunale Amministrativo Regionale per la Sicilia — Italien)
 (Sag C-497/12) (1)
 ((Præjudiciel forelæggelse - artikel 49 TEUF, 102 TEUF og 106 TEUF - etableringsfrihed - princippet om forbud mod forskelsbehandling - misbrug af dominerende stilling - artikel 15 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder - afvisning))
 (2015/C 294/02)
 Processprog: italiensk
 Den forelæggende ret
 Tribunale Amministrativo Regionale per la Sicilia
 Parter i hovedsagen
 Sagsøgere: Davide Gullotta og Farmacia di Gullotta Davide & C. Sas
 Sagsøgte: Ministero della Salute og Azienda Sanitaria Provinciale di Catania
 Konklusion
 De spørgsmål, der er forelagt som led i den anmodning om præjudiciel afgørelse, som er indgivet af Tribunale amministrativo regionale per la Sicilia (Italien) ved afgørelse af 9. oktober 2012 og opretholdt af denne ret, kan ikke antages til realitetsbehandling.
 (1) EUT C 26 af 26.1.2013.


text:
12.1.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 7/59
 Sag anlagt den 27. oktober 2014 — ZZ mod Regionsudvalget
 (Sag F-123/14)
 (2015/C 007/75)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: ZZ (ved advokaterne J.-N. Louis, R. Metz og D. Verbeke)
 Sagsøgt: Regionsudvalget
 Søgsmålets genstand og beskrivelse af tvisten
 Påstand om annullation af Regionsudvalgets afgørelse om anvendelse af et solidaritetsbidrag fra 1. januar 2014 på sagsøgerens løn og om ikke at justere sagsøgerens løn i perioden fra den 1. januar 2014 til den 30. juni 2015.
 Sagsøgerens påstande
 —
 Det fastslås, at forordning nr. 1023/2013 ikke finder anvendelse, for så vidt som der heri fastsættes en suspensionen, fra den 1. juli 2013 til den 30. juni 2015, af den metode til tilpasning af vederlagene, der er fastsat i bilag XI til vedtægten, og samtidigt genindføres et solidaritetsbidrag på 6 % for den samme periode.
 —
 Følgelig annulleres den anfægtede afgørelse.
 —
 Regionsudvalget tilpligtes at betale sagens omkostninger.


text:
4.5.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 129/9
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Højesteret (Danmark) den 27. februar 2013, Martin Blomqvist mod Rolex SA, Manufacture des Montres Rolex SA
 (Sag C-98/13)
 2013/C 129/17
 Processprog: dansk
 Den forelæggende ret
 Højesteret
 Parter
 Sagsøger: Martin Blomqvist
 Sagsøgte: Rolex SA, Manufacture des Montres Rolex SA
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Skal artikel 4, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv nr. 2001/29 af 22. maj 2001 om harmonisering af visse aspekter af ophavsret og beslægtede rettigheder i informationssamfundet (1) fortolkes således, at det må anses at indebære »spredning til almenheden« i en medlemsstat af en ophavsretligt beskyttet vare, at en virksomhed via en hjemmeside i et tredjeland indgår aftale om salg og forsendelse af varen til en privat køber med en sælger bekendt adresse i medlemsstaten, hvor varen er ophavsretligt beskyttet, modtager betaling for varen og effektuerer forsendelsen til køberen på den aftalte adresse, eller er det i den situation tillige en betingelse, at varen forud for salget er indgået i et salgsudbud eller en reklame rettet mod eller vist på en hjemmeside henvendt til forbrugerne i den medlemsstat, hvortil varen leveres?
 2)
 Skal artikel 5, stk. l og stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv nr. 2008/95 af 22. oktober 2008 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker (2) fortolkes således, at det må anses at udgøre »erhvervsmæssig brug« af et varemærke i en medlemsstat, at en virksomhed via en hjemmeside i et tredjeland indgår aftale om salg og forsendelse af en vare, der er forsynet med varemærket, til en privat køber med en sælger bekendt adresse i medlemsstaten, hvor varemærket er registreret, modtager betaling for varen og effektuerer forsendelsen til køberen på den aftalte adresse, eller er det i den situation tillige en betingelse, at varen forud for salget er indgået i et salgsudbud eller en reklame rettet mod eller vist på en hjemmeside henvendt til forbrugerne i den pågældende stat?
 3)
 Skal artikel 9, stk. l og stk. 2, i Rådets forordning om EF-varemærker nr. 207/2009 af 26. februar 2009 om EF-varemærker (3) fortolkes således, at det må anses at udgøre »erhvervsmæssig brug« af et varemærke i en medlemsstat, at en virksomhed via en hjemmeside i et tredjeland indgår aftale om salg og forsendelse af en vare, der er forsynet med EF-varemærket, til en privat køber med en sælger bekendt adresse i en medlemsstat, modtager betaling for varen og effektuerer forsendelsen til køberen på den aftalte adresse, eller er det i den situation tillige en betingelse, at varen forud for salget er indgået i et salgsudbud eller en reklame rettet mod eller vist på en hjemmeside henvendt til forbrugerne i den pågældende stat?
 4)
 Skal artikel 2, stk. l, litra b, i Rådets forordning nr. 1383/2003 af 22. juni 2003 om toldmyndighedernes indgriben over for varer, der mistænkes for at krænke visse intellektuelle ejendomsrettigheder, og om de foranstaltninger, som skal træffes over for varer, der krænker sådanne rettigheder (4), forstås således, at det er en betingelse for anvendelsen i en medlemsstat af bestemmelserne om hindring af overgang til fri omsætning og destruktion af »piratkopierede varer«, at der er sket »spredning til almenheden« i medlemsstaten efter samme kriterier som angivet i besvarelsen af spørgsmål l?
 5)
 Skal artikel 2, stk. l, litra a, i Rådets forordning nr. 1383/2003 af 22. juni 2003 om toldmyndighedernes indgriben over for varer, der mistænkes for at krænke visse intellektuelle ejendomsrettigheder, og om de foranstaltninger, som skal træffes over for varer, der krænker sådanne rettigheder, forstås således, at det er en betingelse for anvendelsen i en medlemsstat af bestemmelserne om hindring af overgang til fri omsætning og destruktion af »varemærkeforfalskede varer«, at der er sket »erhvervsmæssig brug« i medlemsstaten efter samme kriterier som angivet i besvarelsen af spørgsmål 2-3?
 (1) EFT L 167, s. 10
 (2) EUT L 299, s. 25
 (3) EUT L 78, s. 1
 (4) EUT L 196, s. 7


text:
27.3.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 88/16
 DOMSTOLENS DOM
 af 6. december 2013
 i sag E-17/13
 EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Island
 (En kontraherende parts tilsidesættelse af sine forpligtelser — direktiv 2009/44/EF — manglende gennemførelse)
 2014/C 88/13
 I sag E-17/13, EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Island, vedrørende en påstand om, at det fastslås, at Island har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til den retsakt, der er omhandlet i punkt 16b, første led, i bilag IX og i punkt 4, første led, i bilag XII til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, dvs. Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/44/EF af 6. maj 2009 om ændring af direktiv 98/26/EF om endelig afregning i betalingssystemer og værdipapirafviklingssystemer og direktiv 2002/47/EF om aftaler om finansiel sikkerhedsstillelse for så vidt angår forbundne systemer og gældsfordringer, som tilpasset aftalen ved protokol 1 hertil, og i henhold til EØS-aftalens artikel 7, idet Island ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de foranstaltninger, som er nødvendige for at gennemføre retsaktens artikel 2, eller ikke straks har underrettet Tilsynsmyndigheden herom, har Domstolen, sammensat af præsidenten Carl Baudenbacher og dommerne Per Christiansen (refererende dommer) og Páll Hreinsson, afsagt dom den 6. december 2013.
 Domskonklusionen lyder således:
 1)
 Island har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til den retsakt, der er omhandlet i punkt 16b, første led, i bilag IX og i punkt 4, første led, i bilag XII til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/44/EF af 6. maj 2009 om ændring af direktiv 98/26/EF om endelig afregning i betalingssystemer og værdipapirafviklingssystemer og direktiv 2002/47/EF om aftaler om finansiel sikkerhedsstillelse for så vidt angår forbundne systemer og gældsfordringer) som tilpasset aftalen ved protokol 1 hertil, og i henhold til aftalens artikel 7, idet Island ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de foranstaltninger, som er nødvendige for at gennemføre retsaktens artikel 2.
 2)
 Island betaler sagens omkostninger.


text:
C 275/30 DA Den Europæiske Unions Tidende 15.11.2003
 VI. Såfremt EF-Domstolen besvarer spørgsmålene under Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 punkt III om van Bennekom-dommen bekræftende,
 og der her i sagen ikke foreligger uforenelighed
 med kravene til beskyttelsen af sundheden, spørges: 1. Det fastslås, at Forbundsrepublikken Tyskland har tilside-
 Hvorledes kan kravet på meddelelse af en markeds- sat sine forpligtelser i henhold til EF-traktaten og Rådets
 føringstilladelse gennemtvinges? Kan den generelle direktiv 91/439/EØF af 29. juli 1991 (1) om kørekort,
 beslutning ifølge § 47 a i LMBG, som der er idet den ikke inden for den fastsatte frist har sat de
 ansøgt om, afslås, uden at det er i strid med nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft
 fællesskabsretten, fordi der ifølge den tyske klassifi- for at gennemføre direktivet i national ret.
 ceringsordning er tale om et lægemiddel, mens
 produktet kan bringes i omsætning i fremstillings-
 medlemsstaten som levnedsmiddel? Er det i overens- 2. Forbundsrepublikken Tyskland tilpligtes at betale sagens
 stemmelse med fællesskabsretten, navnlig med arti- omkostninger.
 kel 28 og 30 EF, såfremt bestemmelsen i § 47 a
 LMBG ikke anvendes analogt på sådanne lægemid-
 ler? I benægtende fald: Kan den tyske stat fritages fra
 en eventuel forpligtelse til via de tyske domstole at
 træffe en generel beslutning ifølge § 47 a i LMBG
 (analogt) uden at handle i strid med fællesskabsret-
 ten, idet staten eller den myndighed, der har kompe- Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 tence med hensyn til levnedsmidler, men ikke læge-
 midler, fremsætter indsigelse om, at der ikke kan
 udstedes en generel beslutning ifølge § 47 a i LMBG Kommissionen er af den opfattelse, at den tyske lovgivning
 (analogt), da der efter det tyske system er tale om et ikke er i overensstemmelse med direktiv 91/439/EØF på
 lægemiddel, følgende punkter:
 a) grundet den kompetente myndigheds manglen-
 de kompetence til at udstede generelle beslut- — Minimumsalderen for direkte erhvervelse af kørekort til
 ninger ifølge § 47 a i LMBG også for læge- motorcykler i kategori A.
 midler,
 § 6, stk. 2, andet punktum, i Fahrerlaubnisverordnung
 b) som følge af manglende tilladelse til markedsfø- 1998 (den tyske bekendtgørelse om kørekort af 1998,
 ring som lægemiddel? herefter »FeV«) bestemmer, at aldersgrænsen for direkte
 erhvervelse af kørekort til motorcykler i kategori A er
 VII. Såfremt EF-Domstolen ikke selv besvarer de under 25 år. Direktivets artikel 6, stk. 1, litra b), første led, sidste
 punkt A anførte spørgsmål, kan den nationale ret da punktum, fastsætter imidlertid en minimumsaldersgrænse
 forelægge spørgsmål om klassificering af produkter på 21 år for direkte erhvervelse.
 eller naturvidenskabelige eller metodiske spørgsmål
 for Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet, og
 i hvilket omfang er dennes afgørelser i givet fald — Retten til at føre et motorkøretøj i kategorien DE medfører
 bindende for den nationale ret? en ret til at føre køretøjer i kategorierne C1E og D.
 Ifølge FeV’s § 6, stk. 3, nr. 6, er det tilladt at føre køretøjer
 i kategori DE med et kørekort gældende for kategori C1E
 og D, hvorimod direktivets artikel 5, stk. 2, litra b),
 udtrykkeligt kun giver ret at føre køretøjer i kategori DE
 med et køretøj gældende for kategori CE og D.
 Sag anlagt den 2. september 2003 af Kommissionen for
 De Europæiske Fællesskaber mod Forbundsrepublikken
 Tyskland — Retten til i visse tilfælde at føre køretøjer i kategori D for
 indehavere af kørekort for kategori C1, C1E, C eller CE.
 (Sag C-372/03)
 Ifølge FeV’s § 6, stk. 4, har indehavere af kørekort for
 køretøjer i kategorierne C1, C1E, C eller CE ret til på det
 (2003/C 275/45) nationale område at føre køretøjer i kategori D (busser)
 uden passagerer, når kørslen alene sker med henblik på
 teknisk kontrol eller for at flytte bussen til et andet sted.
 Derimod sondrer direktivet ikke mellem persontransport
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 2. sep- og det at føre en tom bus. Muligheden for at føre et
 tember 2003 anlagt sag mod Forbundsrepublikken Tyskland køretøj i kategori D uden det tilsvarende kørekort er ikke
 af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved Gerald forudset i direktivet, men sondringen er acceptabel af
 Braun og Wouter Wils, Kommissionens Juridiske Tjeneste, og praktiske årsager for så vidt angår kontrol af den tekniske
 med valgt adresse i Luxembourg. tilstand efter reparation. En tilladelse, der udstrækkes til
 ---pagebreak--- 15.11.2003 DA Den Europæiske Unions Tidende C 275/31
 at omfatte adgang til at flytte køretøjer i kategori D med Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union af Forbunds-
 et kørekort for kategori C, er klart i modstrid med republikken Tyskland ved Ministerialrat Wolf-Dieter Plessing
 ordlyden af direktivets artikel 3, stk. 1, femte led. og Regierungsdirektor Moritz Lumma, Bundesministerium der
 Finanzen, samt Rechtsanwalt Jochim Sedemund, og med valgt
 — Minimumsalderen for adgang til kategori C1 og C1E. adresse i Bundesministerium der Finanzen, Berlin.
 FeV’s § 10, stk. 2, første punktum, tillader personer på
 17 år at føre køretøjer i kategorierne C1 og C1E, for så
 vidt som der er tale om personer, der er i gang med en
 uddannelse som erhvervschauffør. Denne bestemmelse er Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 i strid med bestemmelserne i direktivets artikel 6, stk. 1,
 litra b), tredje led, sammenholdt med — for så vidt angår
 adgangen til at føre køretøjer i kategori C1 og C1E, hvis 1. Artikel 3 og 4 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv
 vægt overstiger 7,5 tons — artikel 5, stk. 1, litra b), andet 2003/33/EF af 26. maj 2003 om indbyrdes tilnærmelse
 led, i forordning (EØF) nr. 3820/85. af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser
 om reklame for tobaksvarer og sponsorering til fordel for
 — Registrering af kørekort udstedt i en anden medlemsstat. disse (1), annulleres.
 Den systematiske registreringsprocedure, der er fastsat i
 FeV’s § 29, stk. 1, såvel som de strafferetlige bestemmelser 2. Europa-Parlamentet og Rådet betaler sagens omkost-
 i FeV’s § 75, stk. 11, er grundlæggende i strid med ninger.
 princippet om gensidig anerkendelse i direktivets arti-
 kel 1, stk. 2.
 — Ombytning af kørekort udstedt i andre medlemsstater
 Ombytning af kørekort som omhandlet i FeV’s § 29,
 stk. 3, på grund af påtegninger om en eventuelt kortere Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 national gyldighedsperiode er i strid med gældende
 fællesskabsret. Hvad angår ombytning af kørekort i
 medfør af FeV’s § 47, stk. 2, når påtegninger om
 begrænsninger eller forpligtelser ikke er mulig på grund
 af kørekortets art, er ombytning af de grunde, der er Den tyske regering har gjort gældende, at Parlamentet og Rådet
 opregnet i direktivets artikel 8, stk. 2, (som ligeledes med vedtagelsen af de anfægtede direktivbestemmelser har
 omfatter angivelser af medicinske begrænsninger) ganske overskredet de grænser for fællesskabslovgivers kompetence,
 vist lovlig. Påtegninger om andre administrative bemærk- som Domstolen har fastlagt ved dom af 5.10.2000 i sag
 ninger (eksempelvis anvendelse af bestemmelser om C-376/98 (Sml. I, s. 8419), ligesom de ikke har taget hensyn
 foreløbige kørekort) er imidlertid ikke omfattet af direkti- til de af Domstolen fastlagte faktiske forudsætninger for
 vets artikel 8, stk. 2, således at hverken påtegninger af Fællesskabets kompetence. De anfægtede bestemmelser regule-
 denne art eller ombytningen efter Kommissionens me- rer næsten udelukkende faktiske omstændigheder uden græn-
 ning er i overensstemmelse med fællesskabsretten. seoverskridende virkning. Der består således hverken faktiske
 handelshindringer eller mærkbare konkurrencefordrejninger,
 hvis ophævelse i henhold til Domstolens dom i sag C-376/
 (1) EFT 1991 L 237, s. 1. 98 er en nødvendig faktisk forudsætning for Fællesskabets
 kompetence i henhold til artikel 95 EF. Af disse grunde er der
 således ikke i artikel 95 EF hjemmel til, at fællesskabslovgiver
 vedtager de anfægtede bestemmelser. Da det med de anfægtede
 bestemmelser — idet der ikke foreligger handelshindringer
 eller mærkbare konkurrencefordrejninger — ikke tilsigtes at
 forbedre det indre marked, men snarere tilsigtes at beskytte
 sundheden, er harmoniseringsforbuddet i artikel 152, stk. 4,
 Sag anlagt den 10. september 2003 (telefax af 9.9.2003) af litra c), EF også tilsidesat.
 Forbundsrepublikken Tyskland mod Europa-Parlamentet
 og Rådet for Den Europæiske Union
 (Sag C-380/03) Den tyske regering har subsidiært påberåbt sig manglende
 begrundelse. Fællesskabslovgiver har ikke givet en tilstrækkelig
 begrundelse for, at de faktiske kompetencebegrundende forud-
 (2003/C 275/46) sætninger i henhold til artikel 95 EF er opfyldt, herunder
 navnlig, at der består en faktisk handelshindring, og har end
 ikke i betragtningerne henvist til mærkbare konkurrencefor-
 drejninger med hensyn til den skrevne presse og radioprogram-
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 10. sep- mer, således at direktivet under alle omstændigheder ikke på
 tember 2003 (telefax af 9.9.2003) anlagt sag mod Europa- dette punkt opfylder begrundelseskravet i artikel 253 EF.


text:
16.12.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 310/18
 Sag anlagt den 4. september 2006 — Promat mod KHIM — Puertas Proma (PROMAT)
 (Sag T-243/06)
 (2006/C 310/37)
 Stævningen er affattet på tysk
 Parter
 Sagsøger: Promat GmbH (Rattingen, Tyskland) (ved J. Krenzel)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: Puertas Proma, SAL
 Sagsøgerens påstande
 —
 Sagsøgtes afgørelse af 4. maj 2006 (sag R 1059/2005-1) ændres, således at klagen i det hele tages til følge.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Ansøger om EF-varemærket: Promat GmbH
 Det omhandlede EF-varemærke: Figurmærket »PROMAT« for varer og tjenesteydelser i klasse 1, 3, 6-12, 14, 16-17, 20-22, 25 og 37 (ansøgning nr. 932 202).
 Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Puertas Proma SAL
 Det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Særligt figurmærket »PROMA« for varer og tjenesteydelser i klasse 6, 20 og 39 (EF-varemærke nr. 239 384), idet indsigelsen er rettet mod varemærkeansøgningen i klasse 6 og 20.
 Indsigelsesafdelingens afgørelse: Delvis medhold i indsigelsen.
 Appelkammerets afgørelse: Delvis afslag på klagen.
 Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra a) og b), i forordning (EF) nr. 40/94 (1), da der hverken er lighed mellem de omtvistede tegn eller de omtvistede varer. Der er følgelig ingen risiko for forveksling mellem de omtvistede varemærker.
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 40/94 af 20.12.1993 om EF-varemærker (EFT 1994 L 11, s. 1).


text:
20.2.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 53/21
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesarbeitsgericht (Tyskland) den 10. november 2016 — Stadt Wuppertal mod Maria Elisabeth Bauer
 (Sag C-569/16)
 (2017/C 053/27)
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Bundesarbeitsgericht
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Stadt Wuppertal
 Sagsøgt: Maria Elisabeth Bauer
 Præjudicielt spørgsmål
 Giver artikel 7 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/88/EF af 4. november 2003 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden (1) eller artikel 31, stk. 2, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder arvingen efter en arbejdstager, der er død under ansættelsen, ret til en finansiel godtgørelse for den minimale årlige ferieperiode, der tilkom arbejdstageren inden dennes død, hvilket er udelukket i henhold til § 7, stk. 4, i Bundesurlaubsgesetz (den tyske forbundslov om ferie), sammenholdt med § 1922, stk. 1, i Bürgerliches Gesetzbuch (den tyske borgerlige lovbog)?
 (1) EUT L 299, s. 9.


text:
C 112/16 DA Den Europæiske Unions Tidende 10.5.2003
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter Grenoble, chambre commerciale, i sagen Société financière et
 industrielle du Peloux, tidligere »Sodequip Isolation« mod
 Société Axa Belgium, tidligere Axa Royale Belge m.fl. forelagt
 De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om
 Den svenske bestemmelse om obligatorisk forudgående anmel- præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 delse (Livsmedelsverkets bekendtgørelse (den svenske levneds-
 middelkontrol) af 25.12.1998 — SLV FS 1998:39) er i strid
 med direktiv 89/662/EØF’s formål, idet de veterinære og andre
 kontroller, der udføres i andre medlemslande, ikke anerkendes. Kan det, over for den sikrede i henhold til en forsikringsaftale,
 Det er korrekt, at stikprøvekontrol er tilladt i henhold til som er indgået mellem en forsikringstager (den, der har tegnet
 direktiv 89/662/EØF, men denne mulighed for at foretage forsikringen) og en forsikringsgiver, som begge har hjemsted i
 stikprøvekontrol kan ikke påberåbes af en medlemsstat til samme medlemsstat, gøres gældende, at der er aftalt en
 støtte for at kontrollere effektiviteten af andre medlemsstaters værnetingsklausul, som giver domstolene i denne stat kompe-
 efterlevelse af et andet regelsæt. Artikel 3 i direktiv 89/ tence, når den sikrede ikke selv har godkendt denne klausul,
 662/EØF foreskriver, ud over officiel veterinærkontrol på skaden er indtrådt i en anden medlemsstat, og den sikrede ved
 oprindelsesstedet, også muligheden for regelmæssig kontrol af retterne i sidstnævnte medlemsstat ligeledes har anlagt sag
 virksomhederne med henblik på at sikre, at produkterne er i mod de forsikringsgivere, der har hjemsted i denne stat?
 overensstemmelse med EF-kravene eller med bestemmelses-
 medlemsstatens krav. Desuden fremgår det af artikel 5, stk. 1,
 litra b), i direktiv 89/662/EØF, at varer ikke kan cirkulere frit,
 hvis de ikke er mærket på en særlig måde samt er ledsaget af
 de fornødne dokumenter.
 Den svenske regering har anført, at den foreskrevne pligt til
 forudgående anmeldelse er nødvendig med henblik på at sikre
 overholdelsen af de særlige salmonellagarantier, der gælder
 ved indførelsen af visse animalske produkter til Sverige.
 Sag anlagt den 13. marts 2003 af Kommissionen for De
 Kommissionen har heroverfor anført, at direktiv 89/662/ Europæiske Fællesskaber mod Den Franske Republik
 EØF fuldt ud giver en medlemsstat mulighed for at træffe
 foranstaltninger, hvis overtrædelse af fællesskabsreglerne har
 kunnet fastslås efter kontrol. Direktivets artikel 8, stk. 1,
 fastsætter den procedure, der skal finde anvendelse, hvis (Sag C-113/03)
 bestemmelsesmedlemsstaten har konstateret overtrædelser.
 (2003/C 112/27)
 ( 1) EFT L 395, s. 13.
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 13. marts
 2003 anlagt sag mod Den Franske Republik af Kommissionen
 for De Europæiske Fællesskaber ved Ch. Giolitto og M. Shotter,
 som befuldmægtigede, og med valgt adresse i Luxembourg.
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel-
 se afsagt den 20. februar 2003 af Cour d’appel de Grenoble, Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber har nedlagt
 chambre commerciale, i sagen Société financière et indus- følgende påstande:
 trielle du Peloux, tidligere »Sodequip Isolation« mod
 Société Axa Belgium, tidligere Axa Royale Belge m.fl.
 — Det fastslås, at Den Franske Republik har tilsidesat sine
 forpligtelser i henhold til direktiv 97/33/EF ( 1), som
 ændret ved artikel 1, stk. 2, i Europa-Parlamentets og
 (Sag C-112/03)
 Rådets direktiv 98/61/EF af 24. september 1998, for så
 vidt angår nummerportabilitet samt fast operatørvalg ( 2),
 idet den ikke har sikret, at portabiliteten af ikke-geogra-
 (2003/C 112/26) fiske numre blev indført senest den 1. januar 2000,
 således som det kræves i henhold til direktivets artikel 12,
 stk. 5.
 Ved kendelse afsagt den 20. februar 2003, indgået til Domsto- — Den Franske Republik tilpligtes at betale sagens omkost-
 lens Justitskontor den 13. marts 2003, har Cour d’appel de ninger.
 ---pagebreak--- 10.5.2003 DA Den Europæiske Unions Tidende C 112/17
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter Sag anlagt den 17. marts 2003 af Kommissionen for
 De Europæiske Fællesskaber mod Forbundsrepublikken
 Tyskland
 Den Franske Republik var forpligtet til at gennemføre og
 anvende de i påstandene anførte bestemmelser med virkning (Sag C-118/03)
 fra den 1. januar 2000. Det fremgår af de franske myndigheders
 svar, at med undtagelse af »gratisnumre« og numre med (2003/C 112/29)
 fordeling af omkostninger, er de andre ikke-geografiske numre
 ikke omfattet af de trufne foranstaltninger.
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 17. marts
 2003 anlagt sag mod Forbundsrepublikken Tyskland af Kom-
 ( 1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/33/EF af 30.6.1997 missionen for De Europæiske Fællesskaber ved Ulrich Wölker,
 om samtrafik på teleområdet med henblik på at sikre forsynings-
 juridisk konsulent, og Hans Støvlbæk, Kommissionens Juridi-
 pligtydelser og interoperabilitet ved anvendelse af ONP-princip-
 perne (EFT L 199 af 26.7.1997 s. 32).
 ske Tjeneste som befuldmægtigede, og med valgt adresse i
 ( 2) EFT L 268 af 3.10.1998, s. 37. Luxembourg.
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber har nedlagt
 følgende påstande:
 1. Det fastslås, at Forbundsrepublikken Tyskland har tilside-
 sat sine forpligtelser i henhold til Kommissionens direktiv
 2000/37/EF ( 1) af 5. juni 2000 om ændring af kapital VI
 a, lægemiddelovervågning, i Rådets direktiv 81/851/EØF
 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgiv-
 ning om veterinærlægemidler, da den ikke har vedtaget
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel- de love og administrative bestemmelser, der er nødvendi-
 se afsagt den 10. marts 2003 af Tribunale di Genova — ge for at gennemføre direktivet, eller i al fald ikke har
 Første Afdeling for Civile Sager — i sagen Eco Eridania givet Kommissionen meddelelse herom.
 Srl mod Ministero dell’Ambiente og Presidenza del Con-
 siglio dei Ministri 2. Forbundsrepublikken Tyskland tilpligtes at betale sagens
 omkostninger.
 (Sag C-115/03)
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 (2003/C 112/28)
 Gennemførelsesfristen udløb den 5. december 2001.
 (1 ) EFT L 139 af 10.6.2000, s. 25.
 Ved kendelse afsagt den 10. marts 2003, indgået til Domsto-
 lens Justitskontor den 17. marts 2003, har Tribunale di Genova
 — Første Afdeling for Civile Sager — i sagen Eco Eridania Srl
 mod Ministero dell’Ambiente og Presidenza del Consiglio dei
 Ministri forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en
 anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 Sag anlagt den 18. marts 2003 af Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber mod Den Franske Republik
 Omfatter forpligtelserne i artikel 4 i direktiv 91/689/EØF (1)
 alle producenter af farligt affald (herunder tandlægepraksisser) (Sag C-119/03)
 eller alene producenter af farligt affald, hvis virksomhed er
 organiseret i selskabsform eller som et organ? (2003/C 112/30)
 ( 1) EFT L 377 af 31.12.1991, s. 20.
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 18. marts
 2003 anlagt sag mod Den Franske Republik af Kommissionen
 for De Europæiske Fællesskaber ved G. Rozet, som befuldmæg-
 tiget, og med valgt adresse i Luxembourg.