text:
13.4.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 118/19
 Appel iværksat den 6. februar 2015 af Moreda-Riviere Trefilerías, S.A. til prøvelse af kendelse afsagt af Retten (Sjette Afdeling) den 25. november 2014 i forenede sager T-426/10, T-575/10 og T-440/12, Moreda-Riviere Trefilerías mod Kommissionen
 (Sag C-53/15 P)
 (2015/C 118/25)
 Processprog: spansk
 Parter
 Appellant: Moreda-Riviere Trefilerías, S.A. (ved abogados F. González Díaz og A. Tresandi Blanco)
 Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen
 Appellanten har nedlagt følgende påstande
 —
 Rettens kendelse af 25. november 2014 i forenede sager T-426/10, T-575/10 og T-440/12, Moreda-Riviere Trefilerías mod Kommissionen, ophæves i medfør af artikel 263 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde.
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale omkostningerne i såvel den foreliggende sag som i sagen for Retten.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 Appellanten har fremsat et enkelt anbringende til støtte for appellen.
 Appellanten har gjort gældende, at Retten har begået en retlig fejl ved bedømmelsen af Moreda-Riviere Trefilerías, SA’s søgsmålsinteresse både med hensyn til annullationssøgsmålet i sag T-575/10 til prøvelse af Kommissionens afgørelse af 30. september 2010 om ændring af afgørelse K(2010) 4387 endelig om en procedure i henhold til artikel 101 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1 (sag COMP/38 344) — Forspændingsstål) og med hensyn til tilpasningen af de søgsmålsanbringender og påstande, der er fremsat i sag T-426/10 med hensyn til Kommissionens afgørelse af 30. september 2010 om ændring af afgørelse K(2010) 4387 endelig om en procedure i henhold til artikel 101 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1(sag COMP/38 344 — Forspændingsstål).


text:
4.7.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 153/14
 Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 19. maj 2009 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Portugisiske Republik
 (Sag C-253/08) (1)
 (Traktatbrud - direktiv 2006/22/EF - tilnærmelse af lovgivningerne - sociale bestemmelser inden for vejtransportvirksomhed - manglende gennemførelse inden for den fastsatte frist)
 2009/C 153/26
 Processprog: portugisisk
 Parter
 Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved N. Yerrell og M. Teles Romão, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Den Portugisiske Republik (ved L. Inez Fernandes og F. Fraústo de Azevedo, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Traktatbrud — manglende vedtagelse inden for den fastsatte frist af alle de nødvendige bestemmelser for at efterkomme Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/22/EF af 15. marts 2006 om minimumsbetingelser for gennemførelse af Rådets forordning (EØF) nr. 3820/85 og (EØF) nr. 3821/85 med hensyn til sociale bestemmelser inden for vejtransportvirksomhed og om ophævelse af Rådets direktiv 88/599/EØF (EFT L 102, s. 35).
 Konklusion
 1)
 Den Portugisiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til direktiv 2006/22, idet den ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/22/EF af 15. marts 2006 om minimumsbetingelser for gennemførelse af Rådets forordning (EØF) nr. 3820/85 og (EØF) nr. 3821/85 med hensyn til sociale bestemmelser inden for vejtransportvirksomhed og om ophævelse af Rådets direktiv 88/599/EØF.
 2)
 Den Portugisiske Republik betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 223 af 30.8.2008.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
7.6.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 142/27
 Sag anlagt den 18. februar 2008 — Republikken Cypern mod Kommissionen
 (Sag T-87/08)
 (2008/C 142/48)
 Processprog: græsk
 Parter
 Sagsøger: Republikken Cypern (ved T. Kliridis)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Sagsøgerens påstande
 —
 Annullation af udbudsbekendtgørelsen EuropeAid/126225/C/SER/CY med henblik på indgåelse af en kontrakt vedrørende »Technical assistance for engineering works for waste management infrastructure and rehabilitation of sumping sites in the northern part of Cyprus«, offentliggjort — udelukkende på engelsk — den 8. december 2007 eller omkring dette tidspunkt på webstedet http://ec.europa.eu/europaid/tender/data/, og annullation af bekendtgørelsens artikel 5 og 28.2.
 —
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Sagsøgeren påstår, at den anfægtede udbudsbekendtgørelse er ulovlig af følgende grunde:
 —
 For det første fordi Kommissionen ved offentliggørelsen af den omtvistede udbudsbekendtgørelse overskred og/eller tilsidesatte dens hjemmel, nemlig Rådets forordning (EF) nr. 389/2006 af 27. februar 2006 om oprettelse af et instrument for økonomisk støtte til fremme af den økonomiske udvikling af det tyrkisk-cypriotiske samfund og om ændring af forordning (EF) nr. 2667/2000 om Det Europæiske Genopbygningsagentur (1).
 —
 Fordi den pågældende udbudsbekendtgørelse strider mod og/eller er uforenelig med artikel 299 EF, som ændret ved artikel 19 i akten vedrørende tiltrædelsesvilkårene for Den Tjekkiske Republik, Republikken Estland, Republikken Cypern, Republikken Letland, Republikken Litauen, Republikken Ungarn, Republikken Malta, Republikken Polen, Republikken Slovenien og Den Slovakiske Republik (2) (herefter »tiltrædelsesakten af 2003«) og af protokol nr. 10 om Cypern i tiltrædelsesakten af 2003 (3).
 —
 For det tredje fordi udbudsbekendtgørelsen strider mod og/eller er uforenelig med de forpligtelser, som følger af internationale bindende retsregler og af FN Sikkerhedsråds resolution 541 (1983) og 550 (1984).
 —
 For det fjerde fordi den ikke blev offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende.
 (1) EUT L 65, s. 5.
 (2) EUT L 236, s. 33.
 (3) EUT L 236, s. 955.


text:
15.9.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 315/40
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Landgericht Krefeld (Tyskland) den 4. juli 2014 — Colena AG mod Karnevalservice Bastian GmbH
 (Sag C-321/14)
 2014/C 315/64
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Landgericht Krefeld
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Colena AG
 Sagsøgt: Karnevalservice Bastian GmbH
 Præjudicielt spørgsmål
 Skal Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1223/2009 af 30. november 2009 om kosmetiske produkter (kosmetikforordningen) (1) fortolkes således, at et produkt, der ikke falder ind under denne forordning, skal opfylde kravene i kosmetikforordningen, alene fordi det på yderemballagen meddeles, at der er tale om et »kosmetisk øjentilbehør underlagt EU-kosmetikdirektivet«?
 Skal Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1223/2009 af 30. november 2009 om kosmetiske produkter (kosmetikforordningen) fortolkes således, at såkaldte motivlinser uden styrke falder inden for kosmetikforordningens anvendelsesområde?
 (1) EUT L 342, s. 59.


text:
14.5.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 145/28
 Rettens kendelse af 21. marts 2011 — Milux mod KHIM (FERTILITYINVIVO)
 (Sag T-175/10) (1)
 (EF-varemærker - sagsøgeren repræsenteret af inhabil advokat - afvisning)
 2011/C 145/47
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Milux Holding SA (Luxembourg, Luxembourg) (ved advokat J. Bojs)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (ved P. Geroulakos, som befuldmægtiget)
 Sagens genstand
 Sag anlagt til prøvelse af afgørelse truffet den 2. februar 2010 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (R 1116/2009-4) vedrørende ansøgning om registrering ordmærket FERTILITYINVIVO som EF-varemærke.
 Konklusion
 1)
 Sagen afvises.
 2)
 Milux Holding SA betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 161 af 19.6.2010.


text:
31.10.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 402/51
 Sag anlagt den 30. august 2016 — The Logistical Approach mod EUIPO — Idea Groupe (Idealogistic)
 (Sag T-620/16)
 (2016/C 402/60)
 Stævningen affattet på fransk
 Parter
 Sagsøger: The Logistical Approach BV (Uden, Nederlandene) (ved advokat R. Milchior)
 Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: Idea Groupe (Montoir de Bretagne, Frankrig)
 Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO
 Ansøger af det omtvistede varemærke: The Logistical Approach BV
 Det omtvistede varemærke: EU-figurmærke, der indeholder ordbestanddelen »Idealogistic« — registreringsansøgning nr. 12 318 234
 Sagen for EUIPO: Indsigelsessag
 Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 20. juni 2016 af Fjerde Appelkammer ved EUIPO (sag R 1435/2015-4)
 Påstande
 —
 Principalt, den anfægtede afgørelse annulleres.
 —
 Subsidiært, den anfægtede afgørelse omgøres, for så vidt som den med urette har stadfæstet indsigelsesafdelingens afgørelse om afslag på registrering af varemærke nr. 012318234 for tjenesteydelserne »rådgivning vedrørende logistik, såsom rutevalg, lagerindretning og valg af transportmidler«.
 —
 EUIPO tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Anbringender
 —
 Tilsidesættelse af artikel 76 i forordning nr. 207/2009
 —
 Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009.


text:
3.8.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 226/14
 Sag anlagt den 24. maj 2013 — CMBG mod Kommissionen og ECB
 (Sag T-290/13)
 (2013/C 226/22)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: CMBG Ltd (Tortola, De Britiske Jomfruøer) (ved solicitor C. Paschalides og advokat A. Paschalides)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen og Den Europæiske Centralbank
 Sagsøgerens påstande
 —
 Sagsøgeren tilkendes en erstatning på 1 999 121,60 EUR, med den begrundelse, at de betingelser, som er opstillet i afsnit 1.23 til 1.27 i det aftalememorandum, der blev underskrevet den 26. april 2013 af Cypern og de sagsøgte, indeholder krav, som indebærer en tilstrækkeligt kvalificeret krænkelse af en højere retsregel til beskyttelse af private, nemlig artikel 17 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder og artikel 1 i protokol nr. 1 til den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder.
 —
 De relevante betingelser erklæres ugyldige, og der iværksættes snarest muligt en prøvelse af instrumenterne til finansiel bistand i artikel 14-18 i traktaten om etablering af den Europæiske Stabilitetsmekanisme (ESM-traktaten) i henhold til artikel 19 i lyset af Domstolens dom med henblik på at foretage ændringer for at efterkomme Domstolens dom.
 —
 For så vidt som den erstatning, der er anført i den første påstand, ikke tager højde for det forhold, at de relevante betingelser annullerestilkendes sagsøgeren erstatning for tilsidesættelse af artikel 263 TEUF.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført fem anbringender.
 1)
 Med det første anbringende gøres det gældende, at de relevante betingelser i aftalememorandummet indeholder krav, som indebærer »en tilstrækkeligt kvalificeret krænkelse af en højere retsregel til beskyttelse af private« (1), idet:
 —
 den nævnte retsregel har forrang, fordi den er indeholdt i chartret og i EMRK
 —
 de sagsøgte i henhold til chartrets artikel 51, stk. 1, og artikel 6, stk. 2, TEU er forpligtede til at respektere og værne om de grundlæggende rettigheder, der er garanteret i chartret og i EMRK, og
 —
 bankindskud er ejendom i den forstand, hvori begrebet er anvendt i chartrets artikel 17 og artikel 1 i protokol nr. 1 til EMRK.
 2)
 Med det andet anbringende gøres det gældende, at de nedenfor nævnte tilsidesættelser samlet set var så indgribende, at de udgjorde følgende tilstrækkeligt kvalificerede krænkelse af en højere retsregel, da:
 —
 der på det tidspunkt, hvor sagsøgeren blev berøvet sit bankindskud, ikke gjaldt nogen »betingelser, der er fastsat ved lov« i EU-retten, som vedrørte berøvelse af bankindskud i strid med chartret og protokollen
 —
 sagsøgeren blev berøvet sit indskud uden »rimelig og rettidig erstatning« i strid med chartrets artikel 17 og artikel 1 i protokol nr. 1 til EMRK
 —
 berøvelse af bankindskud umiddelbart er ulovlig, medmindre det »under iagttagelse af proportionalitetsprincippet [...] er nødvendig[t] og faktisk svarer til mål af almen interesse, der er anerkendt af Unionen, eller et behov for beskyttelse af andres rettigheder og friheder« (2)
 —
 almenvellets konkurrerende interesse i at forebygge panik og en overbelastning af banksystemet på kort og mellemlang sigt ikke blev taget i betragtning ved vurderingen af almenvellets interesse i henhold til chartrets artikel 17 og protokollens artikel 1
 —
 formålet ikke var at skade eller straffe Cypern, men at gavne Cypern og euroområdet ved at yde stabilitetsstøtte og derved at hjælpe og ikke destabilisere Cyperns finansielle institutioner og økonomiske bæredygtighed, og
 —
 indgrebet i det lovlige formål ikke var forholdsmæssigt, eftersom det egentlige formål med ESM-traktatens artikel 3 var »to mobilise funding and provide stability support under strict conditionality [...] to the benefit of ESM Members which are experiencing or are threatened by severe financial problems, if indispensable to safeguard the euro area as a whole and of its member state« uden at lamme medlemsstatens økonomi.
 3)
 Med det tredje anbringende gøres det gældende, at berøvelsen af sagsøgerens bankindskud ikke var nødvendig eller forholdsmæssig.
 4)
 Med det fjerde anbringende gøres det gældende, at de sagsøgte i sidste ende er skyld i, at sagsøgeren er blevet berøvet sit bankindskud, da sagsøgerens bankindskud, havde det ikke været for den tilstrækkeligt kvalificerede krænkelse, ville have været omfattet af beskyttelsen af sagsøgerens rettigheder i henhold til chartret og protokollen, hvorfor sagsøgerens tab var tilstrækkeligt direkte og forudsigeligt.
 Med det femte anbringende gøres det gældende, at hvis de ovenstående anbringender tiltrædes, bør de relevante betingelser erklæres ugyldige, uanset at de relevante betingelser var rettet mod Cypern, da sagsøgeren er umiddelbart og individuelt berørt af dem, eftersom de relevante betingelser og den måde, hvorpå de er gennemført, tilsidesætter traktaten og/eller en gennemførelsesretsakt, og/eller da de — for så vidt som det fastslås, at sagsøgeren ulovligt blev berøvet sit bankindlån i strid med artikel 6, stk. 1, TEU — var udtryk for et magtmisbrug.
 (1) Jf. dom af 2.12.1971 i sag 5/71, Zuckerfabrik Schoeppenstedt mod Rådet, Sml. 1971, s. 275, org.ref. Rec. s. 975).
 (2) Chartret artikel 52, stk. 1.


text:
22.2.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 52/29
 Appel iværksat den 4. december 2013 af Melkveebedrijf Overenk BV m.fl. til prøvelse af kendelse afsagt af Retten (Fjerde Afdeling) den 11. september 2013 i sag T-540/11, Melkveebedrijf Overenk BV m.fl. mod Kommissionen
 (Sag C-643/13 P)
 2014/C 52/53
 Processprog: nederlandsk
 Parter
 Appellanter: Melkveebedrijf Overenk BV, Maatschap Veehouderij Kwakernaak, Mulders Agro vof, Melkveebedrijf Engelen vof, Melkveebedrijf De Peel BV og M.H.H.M. Moonen (ved advocaten P.E. Mazel og A. van Beelen)
 Den anden part i appelsagen: Europa-Komissionen
 Appellanterne har nedlagt følgende påstande
 Den appellerede kendelse ophæves og sagen hjemvises til Retten.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 Kendelsen skal ophæves, idet der er begået rettergangsfejl, som krænker appellanternes interesser, og idet Retten har tilsidesat EU-retten.


text:
16.12.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 310/25
 Sag anlagt den 17. oktober 2006 — Majątek Hutniczy mod Kommissionen
 (Sag T-297/06)
 (2006/C 310/48)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Majątek Hutniczy sp. z o.o. (Częstochowa, Polen) (ved avocats C. Rapin og E. Van den Haute)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Sagsøgerens påstande
 —
 Sagen antages til realitetsbehandling.
 —
 Artikel 3 og 4 i Kommissionens beslutning af 5. juli 2005 om den af Polen ydede støtte til Huta Częstochowa S.A. [meddelt under K(2005) 1962] annulleres.
 —
 Subsidiært fastslås, at Polens forpligtelse til at tilbagesøge den i beslutningens artikel 3 nævnte støtte med renter ikke består på tidspunktet for sagsanlægget, og at de nævnte støttebeløb med renter derfor ikke skal betales.
 —
 Mere subsidiært annulleres beslutningens artikel 3, stk. 2, andet afsnit, og spørgsmålet om forrentning hjemvises til Kommissionen til ny afgørelse i overensstemmelse med stævningens bilag A eller enhver udtalelse fra Retten i dommens præmisser.
 —
 Under alle omstændigheder tilpligtes Kommissionen at betale sagens omkostninger.
 —
 Hvis Retten fastslår, at det er unødvendigt at træffe afgørelse i nærværende sag, tilpligtes Kommissionens at betale sagens omkostninger i henhold til artikel 87, stk. 6, sammenholdt med artikel 90, litra a), i Rettens procesreglement.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Ved beslutning K(2005) 1962 endelig udg. af 5. juli 2005 (statsstøtte nr. C 20/04, ex. NN 25/04) fandt Kommissionen, at visse former for omstruktureringsstøtte, som Polen har ydet stålproducenten Huta Częstochowa SA, var uforenelige med fællesmarkedet, og krævede støtten tilbagebetalt. Sagsøgeren er en af støttemodtagerens efterfølgere, som inden for rammerne af omstruktureringen af Huta Częstochowa SA har modtaget visse aktiver og passiver fra dette selskab for derefter at blive opkøbt af selskabet Industrial Union of Donbass gennem dennes datterselskab ISD Polska. Sagsøgeren er i den anfægtede beslutning opført blandt de virksomheder, som hæfter solidarisk for tilbagebetalingen af den støtte, som blev erklæret uforenelig med fællesmarkedet.
 Sagsøgeren har til støtte for sin påstand om delvis annullation af beslutningen fremført fire anbringender.
 Sagsøgeren har med det første anbringende gjort gældende, at Kommissionen har anlagt et åbenbart urigtigt skøn med hensyn til de faktiske omstændigheder, der var afgørende for afslutningen af undersøgelsen. Sagsøgeren har gjort gældende, at når der gennemføres et salg af den oprindelige modtager af den uforenelige støttes aktiver, som blev erhvervet af ISD Polska (og Donbass), er det sælgeren af den oprindelige støttemodtager, som bevarer retten til den pågældende støtte, og som skal sikre dens tilbagebetaling. Sagsøgeren har gjort gældende, at en korrekt fastlæggelse af de relevante faktiske omstændigheder i denne sag vedrørende salget af aktiverne i Huta Częstochowa via bl.a. Majątek Hutniczy til ISD Polska (og Donbass) burde have ført Kommissionen til at antage, at støtten på grund af overtagelsen af Huta Częstochowas produktionsmidler til en pris, som svarer til markedsprisen, allerede herigennem burde være tilbagebetalt til sælgeren. Kommissionen har ifølge sagsøgeren tilsidesat pligten til at foretage en omhyggelig og uvildig efterprøvelse af alle de relevante elementer i den foreliggende sag.
 Sagsøgeren har med det andet anbringende gjort gældende, at Kommissionen har tilsidesat tiltrædelsestraktatens protokol nr. 8 om strukturomlægning af den polske stålindustri (1) ved at fortolke visse af dens bestemmelser helt bogstaveligt, men som ifølge sagsøgeren burde have været fortolket i lyset af de mål, der forfølges, og i betragtning af de omstændigheder, hvorunder traktaten blev vedtaget. Denne angiveligt urigtige fortolkning foranledigede Kommissionen til ved sin beslutning at kræve tilbagebetaling af den statsstøtte, som inden vedtagelsen af protokol nr. 8 blev modtaget af virksomheder, der ikke er opført i bilag 1, som udpeger otte virksomheder, som kan modtage støtte fra Polen som en undtagelse til artikel 87 EF og 88 EF. Sagsøgeren har ligeledes anført, at for så vidt som protokol nr. 8 ikke udtrykkeligt angiver at have tilbagevirkende kraft for en præcis periode, udgør Kommissionens fortolkning en tilsidesættelse af flere generelle principper, såsom princippet om forbud mod tilbagevirkende kraft og retssikkerhedsprincippet. Sagsøgeren har gjort gældende, at en korrekt fortolkning af protokol nr. 8 ikke giver Kommissionen bemyndigelse til at kræve tilbagesøgning af statsstøtte, som er modtaget før protokollens vedtagelse af selskaber, som ikke er opført i bilag 1. Sagsøgeren har konkluderet, at Kommissionen ved på denne måde at handle uden retligt grundlag har foretaget et indgreb i andre fællesskabsinstitutioners kompetence rationae temporis.
 Det tredje anbringende, som er gjort gældende subsidiært i tilfælde af at Retten fastslår, at Kommissionen har fastlagt de faktiske omstændigheder og fortolket protokol nr. 8 korrekt, vedrører en tilsidesættelse af artikel 14, stk. 1, i forordning nr. 659/1999 (2). Sagsøgeren har gjort gældende, at Kommissionen ved at vedtage den anfægtede beslutning om tilbagesøgning af støtten har tilsidesat princippet om ligebehandling, princippet om beskyttelse af den berettigede forventning og retssikkerhedsprincippet.
 Sagsøgeren har med det fjerde anbringende til støtte for sin subsidiære påstand om annullation af den anfægtede beslutnings artikel 3 ,stk. 2, andet afsnit, gjort gældende, at Kommissionen har tilsidesat forordning nr. 794/2004 (3) ved beregningen af den rente, som skal anvendes ved tilbagesøgningen af den i den foreliggende sag omhandlede støtte.
 (1) EUT 2003 L 236, s. 948.
 (2) Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22.3.1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93, EFT L 83, s. 1.
 (3) Kommissionens forordning (EF) nr. 794/2004 af 21.4.2004 om gennemførelse af Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93, EUT L 140, s. 1.


text:
Nr. C 166/24 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 31 . 5 . 97
 vedtægtens artikel 31 , stk . 2, har Kommissionen tilsi Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande :
 desat sin omsorgspligt og handlet i strid med god for
 valtningsskik . — Annullation af Kommissionens afgørelse af 18 . juni
 1996 om ikke at imødekomme sagsøgerens ansøgning
 om, at det blev overvejet, hvorvidt bestemmelsen i ved
 tægtens artikel 31 , stk. 2, burde bringes i anvendelse .
 — Om nødvendigt annullation af Kommissionens afgø
 Sag anlagt den 7. april 1997 af Henri Jacobs mod Kom relse af 27. december 1996 om udtrykkelig afvisning
 missionen for De Europæiske Fællesskaber af sagsøgerens klage .
 (Sag T- 8 8/97)
 ( 97/C 166/48 ) — Sagsøgte tilpligtes at betale samtlige sagens omkostnin
 ger.
 (Processprog: fransk)
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er
 der den 7. april 1997 anlagt sag mod Kommissionen for Søgsmålsgrundene og de væsentligste argumenter svarer til
 De Europæiske Fællesskaber af Henri Jacobs, Steenokker søgsmålsgrundene og de væsentligste argumenter i sag
 zeel ( Belgien ), ved advokat Nicolas Lhoëst, Bruxelles, og T-l 6/9 7 (').
 med valgt adresse i Luxembourg hos Fiduciaire Myson
 SARL, 30, rue de Cessange. (') EFT nr. C 74 af 8 . 3 . 1997, s . 27 .
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande :
 — Annullation af Kommissionens afgørelse af 20 . juni
 1996 om ikke at imødekomme sagsøgerens ansøgning Sag anlagt den 7. april 1997 af Martine Frix mod Kom
 om, at det blev overvejet, hvorvidt bestemmelsen i ved missionen for De Europæiske Fællesskaber
 tægtens artikel 31 , stk . 2, burde bringes i anvendelse . ( Sag T-90/97)
 ( 97/C 166/50 )
 — Om nødvendigt annullation af Kommissionens afgø
 relse af 27. december 1996 om udtrykkelig afvisning (Processprog: fransk)
 af sagsøgerens klage .
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er
 — Sagsøgte tilpligtes at betale samtlige sagens omkostnin der den 7. april 1997 anlagt sag mod Kommissionen for
 ger. De Europæiske Fællesskaber af Martine Frix, Rosières
 ( Belgien ), ved advokat Nicolas Lhoëst, Bruxelles, og med
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter: valgt adresse i Luxembourg hos Fiduciaire Myson SARL,
 30, rue de Cessange.
 Søgsmålsgrundene og de væsentligste argumenter svarer til
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 søgsmålsgrundene og de væsentligste argumenter i sag
 T-16/97 ( 1 ).
 — Annullation af Kommissionens afgørelse af 18 . juli
 (') EFT nr. C 74 af 8 . 3 . 1997, s . 27. 1996 om ikke at imødekomme sagsøgerens ansøgning
 om, at det blev overvejet, hvorvidt bestemmelsen i ved
 tægtens artikel 31 , stk. 2, burde bringes i anvendelse .
 — Om nødvendigt annullation af Kommissionens afgø
 relse af 27. december 1996 om udtrykkelig afvisning
 Sag anlagt den 7. april 1997 af Mikael Barfod mod Kom af sagsøgerens klage .
 missionen for De Europæiske Fællesskaber
 ( Sag T-89/97)
 — Sagsøgte tilpligtes at betale samtlige sagens omkostnin
 ger.
 ( 97/C 166/49 )
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 (Processprog: fransk)
 Søgsmålsgrundene og de væsentligste argumenter svarer til
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er søgsmålsgrundene og de væsentligste argumenter i sag
 der den 7. april 1997 anlagt sag mod Kommissionen for T-16/97 (').
 De Europæiske Fællesskaber af Mikael Barfod, Rhode-
 saint-Genèse ( Belgien ), ved advokat Nicolas Lhoëst, Bru I 1 ) EFT nr. C 74 af 8 . 3 . 1997, s . 27 .
 xelles, og med valgt adresse i Luxembourg hos Fiduciaire
 Myson SARL, 30, rue de Cessange .


text:
3.12.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 355/20
 Sag anlagt den 23. september 2011 — Tyskland mod Kommissionen
 (Sag T-500/11)
 2011/C 355/37
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: Forbundsrepublikken Tyskland (ved advokaterne T. Henze og K. Petersen)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgerens påstande
 —
 Kommissionens afgørelse K(2011) 4922 endelig af 13. juli 2011 i statsstøttesag N 438/2010 K(2011) annulleres, for så vidt som den erklærer, at hele programmet for efterstillede lån er omfattet af Kommissionens forordning (EF) nr. 1998/2006 af 15. december 2006 om anvendelse af traktatens artikel 87 og 88 på de minimis-støtte.
 —
 Subsidiært annulleres afgørelsen i sin helhed.
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Søgsmålet er rettet mod Kommissionens afgørelse vedrørende WACHSTUM, der er et program for efterstillede lån for virksomheder med kreditvurdering i Sachsen-Anhalt, for så vidt som den erklærer, at hele programmet for efterstillede lån er omfattet af forordning (EF) nr. 1998/2006 (1).
 Med søgsmålet kritiseres Kommissionens opfattelse, hvorefter det allerede på grund af den blotte omstændighed, at lånene ydes af et kreditinstitut, må antages, at de ikke ydes på normale markedsvilkår, og at de således skal opfylde betingelserne i de minimis-forordningen.
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren gjort tre anbringender gældende.
 1)
 Første anbringende: Tilsidesættelse af artikel 107 TEUF, sammenholdt med artikel 1 og 2 i forordning nr. 1998/2006, ved fejlagtig bekræftelse af eller den blotte påstand om en fordel
 Kommissionens erklæring om, at foranstaltningen falder ind under de minimis-forordningen, er materielt forkert. Låneprogrammets adressater får ingen fordele i henhold til artikel 107, stk. 1, TEUF, således at hovedformålet med låneprogrammet allerede derfor ikke kan anses for støtte.
 —
 Kommissionen kan ikke ud fra den blotte omstændighed, at lånene ydes af et kreditinstitut, udlede, at der foreligger en fordel. Særligt ved lån kommer det an på lånebetingelserne. Ved vurderingen af, om der er tale om en fordel, må der tages hensyn til den forlangte rentesats, sikkerheden for lånet, samt helhedssituationen for den virksomhed, som lånet ydes til. Det skal undersøges, om en privatinvestor ville have kunnet få et sammenligneligt lån til den aftalte rentesats og den herfor stillede sikkerhed.
 —
 I henhold til Kommissionens hidtidige afgørelsespraksis blev indikatorerne ved efterstillede lån ved hjælp af den såkaldte Brandenburg-metode på grundlag af Kommissionens referencesatsmeddelelse fastlagt således, at der ikke ville foreligge en fordel i henhold til artikel 107, stk. 1, TEUF. Kommissionen har pludselig fraveget denne afgørelsespraksis og tager kun lånyders egenskab af kreditinstitut i betragtning. Denne omstændighed er dog fuldstændig uegnet som indikator, idet også kreditinstitutter kan handle på normale markedsvilkår.
 2)
 Andet anbringende: Tilsidesættelse af begrundelsespligten i henhold til artikel 296 TEUF
 Sagsøgeren har endvidere gjort gældende, at begrundelsespligten i henhold til artikel 296 TEUF er tilsidesat, idet Kommissionen kun er fremkommet med generelle formodninger og udledninger, men imidlertid ikke har oplyst, hvorfor lånebetingelserne ikke er på normale markedsvilkår, og hvorfor Kommissionen pludselig afviger fra sin hidtidige afgørelsespraksis.
 3)
 Tredje anbringende: Tilsidesættelse af kontradiktionsprincippet i dets forskellige former
 Sagsøgeren har ligeledes gjort gældende, at kontradiktionsprincippet i dets forskellige former er tilsidesat, idet Kommissionen ikke forud for vedtagelsen af den anfægtede afgørelse drøftede sin ændrede opfattelse med forbundsregeringen.
 (1) Kommissionens forordning (EF) nr. 1998/2006 af 15.12.2006 om anvendelse af traktatens artikel 87 og 88 på de minimis-støtte (EUT L 379, s. 5)


text:
20.4.2002 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 97/17
 Endvidere gør sagsøgeren gældende, at Kommissionen ved Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 bødens fastsættelse ikke har taget hensyn til de pågældende
 virksomheders størrelse, og at den har pålagt sagsøgeren to
 særskilte bøder i sagerne »Citronsyre« og »Natriumgluconat«(1), — Kommissionens beslutning K(2001) 3693 endelig udg. (i
 skønt de to pågældende produkter hører til samme produktfa- sag COMP/E-1/37.919 (tidligere 37.391) — Gebyrer i
 milie og burde have været behandlet under ét. Sagsøgeren har forbindelse med veksling af eurozonevalutaer — Tysk-
 anført, at den bøde, der er pålagt sagsøgeren, er fastsat land) af 11. december 2001 annulleres, for så vidt den
 uforholdsmæssigt højt, og at Kommissionen har anvendt den vedrører sagsøgeren.
 maksimale grænse på 10 % efter artikel 15, stk. 2, i forordning
 nr. 17/62 på sammenlignelige faktiske omstændigheder på
 forskellig måde, hvilket har ført til, at sagsøgeren stilles — Subisidiært, ophæves den bøde, sagsøgeren er blevet
 betydeligt ringere. Denne fremgangsmåde er en tilsidesættelse pålagt, mere subisidiært nedsættes den.
 af proportionalitetsprincippet, af Kommissionens retnings-
 linjer og af dens egen praksis. Derudover fører denne metode
 til, at små og mellemstore virksomheder stilles ringere, og at — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 den almindelige lighedsgrundsætning samt princippet om
 individuel bødefastsættelse tilsidesættes.
 Endvidere gør sagsøgeren gældende, at Kommissionen har Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 afslået ved bødefastsættelsen at tage i betragtning, at der
 allerede er pålagt bøder i USA og Canada på grund af de
 samme faktiske forhold, hvilket er udtryk for et fejlskøn.
 Sagsøgeren har anlagt sag til prøvelse af Kommissionens
 beslutning K(2001) 3693 endelig udg. af 11. december 2001
 Endelig anfører sagsøgeren, at selskabets ret til at blive hørt er om en procedure i henhold til artikel 81 EF i sag COMP/
 tilsidesat, fordi Kommissionen ikke har givet det adgang til E-1/37.919 (tidligere 37.391) — Gebyrer i forbindelse med
 hele undersøgelsesmaterialet. På grund af den lange sagsbe- veksling af eurozonevalutaer — Tyskland.
 handlingstid bliver virksomhedens lovlige vækst desuden til en
 byrde for denne, fordi den også udvider grænserne for det
 mulige bødebeløb. Derudover bliver sagsøgeren på grund af
 den langsomme sagsbehandling omfattet af Kommissionens Den anfægtede beslutning af 11. december 2001, som blev
 nyere, væsentligt skærpede bødepraksis. forkyndt for sagsøgeren i Hamburg, Tyskland, den 19. decem-
 ber 2001, er retsstridig.
 (1) Jf. Kommissionens beslutning K(2001) 2931, endelig udg. af
 2.10.2001, som sagsøgeren anfægter i sag T-312/01 (Jungbunz-
 lauer AG mod Kommissionen, endnu ikke offentliggjort).
 Ved beslutningen tilsidesættes EF-traktaten og gennemførelses-
 bestemmelserne hertil (EF-traktatens artikel 230, stk. 2), og
 den bør derfor annulleres. Kommissionen har lagt urigtige
 faktiske omstændigheder til grund for sin beslutning. Sagsøge-
 ren deltog kun ved et rent tilfælde i det afgørende møde
 mellem valutahandlerne den 15. oktober 1997.
 Sag anlagt den 28. februar 2002 af Vereins- und Westbank Mødet mellem valutahandlerne opfylder ikke betingelserne for
 AG mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber at være udtryk for en konkurrencebegrænsende aftale i henhold
 til EF-traktatens artikel 81. Kommissionens fastslåelse af det
 modsatte beror på en utilstrækkelig og forudindtaget sagsbe-
 (Sag T-54/02)
 handling samt på en klart urigtig bevisvurdering.
 (2002/C 97/31)
 Den administrative procedure er ikke forløbet forskriftsmæs-
 (Processprog: tysk) sigt i henhold til fællesskabsretten, da sagsøgerens ret til
 kontradiktion, ret til at blive hørt samt ret til aktindsigt er
 tilsidesat.
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 den 28. februar 2002 anlagt sag mod Kommissionen for
 De Europæiske Fællesskaber af Vereins- und Westbank AG, Endvidere lider beslutningen af væsentlige formelle mangler,
 Hamburg, ved Rechtsanwälte Josef Lothar Schulte, Michael jf. EF-traktatens artikel 230, stk. 2. Sagsøgeren finder navnlig,
 Ewen og Alexandra Neus. at beslutningen ikke er tilstrækkelig begrundet.
 ---pagebreak--- C 97/18 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 20.4.2002
 Kommissionen har overskredet grænserne for sin skønsbeføjel- Sagsøgeren har til støtte for sit søgsmål fremført følgende:
 se, jf. EF-traktatens artikel 230, stk. 2. Formålet med Kommis-
 sionens fremgangsmåde var ikke at imødegå tilsidesættelser af — Tilsidesættelse af artikel 11, stk. 2, i vedtægtens bilag VIII.
 konkurrencereglerne, men at få sænket valutavekslingsgeby-
 rerne. — Tilsidesættelse af de almindelige gennemførelsesbestem-
 melser til artikel 11, stk. 2, i vedtægtens bilag VIII.
 Størrelsen af den pålagte bøde er også ulovlig. Kommissionen — Tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet og forbuddet
 har ikke anvendt principperne for fastsættelse af bøder korrekt. mod forskelsbehandling.
 Sag anlagt den 1. marts 2002 af Léopold Radauer mod
 Rådet for Den Europæiske Union
 Sag anlagt den 25. februar 2002 af Peter Finch mod
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (Sag T-67/02)
 (Sag T-55/02) (2002/C 97/33)
 (2002/C 97/32) (Processprog: fransk)
 (Processprog: fransk)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 den 1. marts 2002 anlagt sag mod Rådet for Den Europæiske
 Union af Léopold Radauer, Bruxelles, ved avocats Georges
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der Vandersanden og Laure Levi.
 den 25. februar 2002 anlagt sag mod Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber af Peter Finch, Luxembourg, ved
 avocat Jean-Noël Louis, og med valgt adresse i Luxembourg. Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 — Annullation af sagsøgtes afgørelse af 17. april 2001,
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande: hvorved de pensionsgivende tjenesteår, der skal medreg-
 nes ved sagsøgerens fællesskabspension, fastsættes til 3 år,
 — Annullation af Kommissionens afgørelse om godskriv- 10 måneder og 10 dage efter sagsøgerens overførelse af
 ning af tjenesteår, der skal medregnes ved anvendelsen af de pensionsrettigheder, han havde erhvervet i Østrig
 artikel 11, stk. 2, i vedtægtens bilag VIII, efter overførel- inden hans tiltrædelse i De Europæiske Fællesskabers
 sen til Fællesskabets pensionsordning af de pensionsrettig- tjeneste, og om fornødent annullation af afslaget fra Rådet
 heder, sagsøgeren har erhvervet inden hans tiltrædelse. for Den Europæiske Union af 15. november 2001 på
 sagsøgerens klage af 17. juli 2001.
 — Sagsøgte tilpligtes at afholde sagens omkostninger.
 — Sagsøgtes tilpligtes på ændret retligt grundlag af foretage
 en ny korrekt fastsættelse af de pensionsgivende tjene-
 steår, der skal tages i betragtning ved sagsøgerens fælles-
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter skabspension efter overførelse af hans pensionsrettighe-
 der fra Østrig.
 Sagsøgeren, der er tjenestemand ved den sagsøgte institution,
 og som inden tiltrædelsen af tjenesten havde arbejdet i — Sagsøgte tilpligtes at afholde samtlige sagens omkost-
 Frankrig, i Belgien og i Nederlandene, og dér erhvervet ninger
 pensionsrettigheder under disse landes forskellige pensionsord-
 ninger, bestrider den beregning af godskrivning af pensionsgi-
 vende tjenesteår, der er indeholdt i den anfægtede afgørelse, og Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 som vedrører godskrivning af alle hans overførte rettigheder.
 Sagsøgeren har konkret bestridt den omstændighed, at ansæt- Sagsøgeren har alene fremført et anbringende, som er identisk
 telsesmyndigheden har foretaget beregningen fra den dato, med anbringendet i sag T-204/01, Maria-Luise Lindorfer
 hvor han blev fastansat, og ikke fra datoen for hans tiltrædelse mod Rådet for De Europæiske Fællesskaber (EFT C 317 af
 af tjenesten. 10.11.2001, s. 32).


text:
30.1.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 24/12
 Domstolens dom (Anden Afdeling) af 26. november 2009 — Romana Slanina mod Unabhängiger Finanzsenat Außenstelle Wien (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Verwaltungsgerichtshof, Østrig)
 (Sag C-363/08) (1)
 (Social sikring af vandrende arbejdstagere og selvstændige erhvervsdrivende - børnetilskud - afslag - statsborger i en medlemsstat boende med sin datter i en anden medlemsstat, idet barnets far arbejder på den første medlemsstats område)
 2010/C 24/18
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Verwaltungsgerichtshof
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Romana Slanina
 Sagsøgt: Unabhängiger Finanzsenat Außenstelle Wien
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Verwaltungsgerichtshof — fortolkning af artikel 73 i Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet (EFT L 149, s. 2) — national lovgivning, hvorefter der ydes børnetilskud (Familienbeihilfe) til personer, der forsørger et barn, såfremt de er bosat på det nationale område — afslag på ydelsen meddelt til en statsborger i det pågældende land, der har bosat sig i en anden medlemsstat, idet barnets far fortsat er bosat på det nationale område og er erhvervsmæssigt beskæftiget dér
 Konklusion
 1)
 Artikel 73 i Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, som ændret og ajourført ved Rådets forordning (EF) nr. 118/97 af 2. december 1996, skal fortolkes således, at en fraskilt person, der oppebar børnetilskud fra den kompetente institution i den medlemsstat, hvor hun boede, og hvor hendes tidligere ægtefælle fortsat bor og arbejder, bevarer retten til disse tilskud til sit barn, forudsat at barnet anerkendes som »familiemedlem« til den tidligere ægtefælle i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i forordningens artikel 1, litra f), nr. i), selv om hun forlader denne stat for at bosætte sig sammen med sit barn i en anden medlemsstat, hvor hun ikke arbejder, og selv om nævnte tidligere ægtefælle ville kunne oppebære de pågældende tilskud i dennes bopælsmedlemsstat.
 2)
 Den omstændighed, at en person, der befinder sig i en situation som den, hvori sagsøgeren i hovedsagen befinder sig, udøver erhvervsmæssig beskæftigelse i sin bopælsmedlemsstat, hvilken beskæftigelse rent faktisk giver ret til børnetilskud, bevirker, at retten til børnetilskud udbetalt efter bestemmelserne i den medlemsstat, på hvis område denne persons tidligere ægtefælle er erhvervsmæssigt beskæftiget, i henhold til artikel 76 i forordning nr. 1408/71, som ændret og ajourført ved forordning nr. 118/97, stilles i bero i et omfang svarende til det beløb, der er fastsat i lovgivningen i vedkommendes bopælsmedlemsstat.
 (1) EUT C 285 af 8.11.2008.


text:
Nr . C 77/ 18 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 16 . 3 . 96
 For så vidt angår forordning ( EF ) nr. 2565/95 , som påstås nen, at den nye aftale, der løber fra 1995 til 1998 , ikke
 annulleret, har sagsøgerne for det første anført, at den ikke indeholder statsstøtte .
 opfylder de begrundelseskrav, der er fastsat i EF-traktatens
 artikel 190, og for det andet, at der er tale om en Sagsøgeren anfører for det første, at Kommissionen har
 tilsidesættelse af EF-traktatens artikel 155 , idet Kommissio tilsidesat klagerens ret til kontradiktion, idet den har
 nen, som skal påse, at fællesskabslovgivningen overholdes, besluttet at indstille proceduren i henhold til artikel 93 ,
 med viden om, at forordning nr. 1671 /95 var retsstridig, stk . 2 , uden forinden at have givet selskabet lejlighed til at
 ikke burde have udstedt en forordning til gennemførelse af fremsætte sine bemærkninger. Selskabet er ikke på noget
 den.
 tidspunkt under sagens behandling blevet gjort bekendt
 med, at der var forhandlet og indgået en ny aftale mellem de
 (') EFT nr . C 315 af 25 . 11 . 1995 , s . 22 . spanske myndigheder og Ferries Golfo de Vizcaya, og
 selskabet har derfor heller ikke kendskab til aftalens
 indhold . Selskabet har af denne grund ikke kunnet frem
 sætte sine bemærkninger til den nye aftale .
 Det er endvidere sagsøgerens opfattelse, at den anfægtede
 beslutning ikke er i overensstemmelse med begrundelses
 pligten i EF-traktatens artikel 190 , idet det ikke fremgår af
 beslutningen, af hvilke grunde Kommissionen er nået frem
 Sag anlagt den 1 . februar 1996 af selskabet Bretagne
 til den konklusion, at den nye aftale ikke indeholder
 Angleterre Irlande ( BAI) mod Kommissionen for De
 statsstøtte, og Fællesskabets retsinstanser vil derfor heller
 Europæiske Fællesskaber ikke kunne udøve deres kontrolfunktion . Ud over en klart
 ( Sag T-14/96 ) utilstrækkelig begrundelse indeholder beslutningen også
 ( 96/C 77/38 ) åbenbare fejl .
 Endvidere gør sagsøgeren gældende, at Ferries Golfo de
 (Processprog: fransk) Vizcaya favoriseres ved den aftale, som er indgået med
 Kommissionens indforståelse , idet der enten er tale om en
 spansk eller baskisk virksomhed eller en virksomhed med
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der hjemsted i Spanien eller i Baskerlandet. Kommissionen har
 den 1 . februar 1996 anlagt sag mod Kommissionen for De ved at acceptere og godkende en sådan forskelsbehandling
 Europæiske Fællesskaber af selskabet Bretagne Angleterre tilsidesat EF-traktatens artikel 6 , jf. artikel 3 , litra f), og
 Irlande ( BAI ), Roscoff ( Frankrig ), ved advokat Jean-Michel artikel 92 , stk . 1 , uanset hvilken begrænsning i den frie
 Payre, Paris, og med valgt adresse i Luxembourg hos udveksling af tjenesteydelser aftalen måtte medføre .
 advokat Aloyse May, 31 , Grand-rue .
 Endelig anfører sagsøgeren, at EF-traktatens artikel 92,
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande: stk. 1 , er tilsidesat, idet de spanske myndigheders køb af et
 betydeligt antal billetter hos Ferries Golfo de Vizcaya
 indebærer en styrkelse af selskabets stilling, og i modsætning
 — Kommissionens beslutning i sag C 32/93 offentliggjort i til, hvad der anføres i beslutningen, er det uden betydning,
 De Europæiske Fællesskabers Tidende af 1 . december om selskabets færgedrift er rentabel .
 1995 (C 321 , s . 4 ) annulleres.
 — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostnin
 ger .
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Sag anlagt den 1 . februar 1996 af Lino Liao mod Rådet for
 Sagsøgeren, der er et fransk rederi , har i mange år drevet Den Europæiske Union
 færgefart mellem Plymouth ( England ) og Santander ( Spa ( Sag T-15/96 )
 nien ). Selskabet anfører, at det den 21 . september 1992 ( 96/C 77/39 )
 indgav en klage til Kommissionen over en aftale mellem på
 den ene side rederiet Ferries Golfo de Vizcaya SA og på den
 anden side provinsrådet i Bizkaia og den baskiske lokalre (Processprog: fransk)
 gerings ministerium for handel og turisme. Kommissionen
 besluttede at indlede proceduren i henhold til EF-traktatens
 artikel 93 , stk . 2, idet det på grund af forskellige elementer i Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 aftalen var Kommissionens indtryk, at der kunne være tale den 1 . februar 1996 anlagt sag mod Rådet for Den
 om statsstøtte . Efter indledningen af proceduren blev den Europæiske Union af Lino Liao, Bruxelles, ved advokaterne
 omhandlede aftale suspenderet, og der blev indgået en ny Pierre-Paul van Gehuchten og Constantin Nikis, Bruxelles,
 aftale mellem Ferries Golfo de Vizcaya og provinsrådet i og med valgt adresse i Luxembourg hos advokat Louis
 Bizkaia . Ved den anfægtede beslutning fandt Kommissio Schiltz, 2, rue du Fort Rheinsheim.


text:
8.2.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 48/98
 Personalerettens kendelse (enedommer) af 18. december 2015 — De Nicola mod EIB
 (Sag F-128/11) (1)
 ((Personalesag - ansatte ved EIB - bedømmelse - bedømmelsesrapport 2010 - anfægtelse - interne procedure - betingelser - ophævelse af sagen - søgsmål - søgsmålsinteresse - ingen - rimelig frist - manglende overholdelse - åbenbart afvisningsgrundlag))
 (2016/C 048/112)
 Processprog: italiensk
 Parter
 Sagsøger: Carlo De Nicola (Strassen, Luxembourg) (ved advokat L. Isola)
 Sagsøgt: Den Europæiske Investeringsbank (ved G. Nuvoli og T. Gilliams, som befuldmægtigede, og advokat A. Dal Ferro)
 Sagens genstand
 For det første påstand om annullation af EIB’s e-mails og afgørelser vedrørende den administrative procedure i forbindelse med bedømmelsen af sagsøgerens fortjenester i 2010, for det andet om annullation af den afgørelse, hvorved præsidenten for EIB afviste at indlede forligsproceduren for Forligsudvalget, for det tredje om annullation af sagsøgerens bedømmelsesrapport for 2010, for så vidt som han ikke tillægges bedømmelsen »exceptional performance« eller »very good performance«, og han ikke indstilles til forfremmelse til kategori D, og endelig en påstand om at EIB tilpligtes at betale erstatning for det lidte økonomiske og ikke-økonomiske tab
 Konklusion
 1)
 Sagen afvises.
 2)
 Carlo De Nicola bærer sine egne omkostninger og betaler Den Europæiske Investeringsbanks omkostninger.
 (1) EUT C af d. 3.3.2012, s. 21.


text:
24.4.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 129/24
 Sag anlagt den 16. februar 2017 — Steinhoff m.fl. mod ECB
 (Sag T-107/17)
 (2017/C 129/37)
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøgere: Frank Steinhoff (Hamburg, Tyskland), Ewald Filbry (Dortmund, Tyskland), Vereinigte Raiffeisenbanken Gräfenberg-Forchheim-Eschenau-Heroldsberg eG (Gräfenberg, Tyskland), Werner Bäcker (Rodgau, Tyskland) og EMB Consulting SE (Mühltal, Tyskland) (ved advokat O. Hoepner)
 Sagsøgt: Den Europæiske Centralbank
 Sagsøgernes påstande
 Den Europæiske Centralbank tilpligtes at betale følgende beløb med tillæg af renter på fem procentpoint over den gældende basisrentesats fra sagens anlæggelse:
 —
 til sagsøger 1: 314 000 EUR
 —
 til sagsøger 2: 54 950 EUR
 —
 til sagsøger 3: 2 355 000 EUR
 —
 til sagsøger 4: 303 795 EUR
 —
 til sagsøger 5: 750 460 EUR.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Med det foreliggende erstatningssøgsmål gør sagsøgerne gældende, at sagsøgte har tilsidesat sine forpligtelser ved i sin udtalelse af 17. februar 2012 om værdipapirer, som er udstedt af eller garanteres af den græske stat (CON/2012/12), at undlade at gøre opmærksom på ulovligheden af den påtænkte omlægning af den græske offentlige gæld ved en tvungen ombytning i henhold til lov nr. 4050/2012.
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgerne anført fire anbringender.
 1.
 Første anbringende om undladelse af at påpege, at den tvungne omlægning henset til princippet om pacta sunt servanda var ulovlig, da ændringsklausuler ikke gyldigt kan indsættes i eksisterende statsobligationer.
 2.
 Andet anbringende om undladelse af fastslå, at det påtænkte græske lovforslag, som foreskrev en tvungen ombytning, uden at der i selve loven fastsattes en passende erstatning, indebar ekspropriation, hvilket er i strid med artikel 17, stk. 1, andet punktum, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder.
 3.
 Tredje anbringende om undladelse af at påpege en tilsidesættelse af artikel 63 TEUF.
 4.
 Fjerde anbringende om undladelse af at påpege en tilsidesættelse af artikel 124 TEUF.


text:
11.3.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 60/56
 Sag anlagt den 23. december 2005 — Merglova mod Kommissionen
 (Sag F-129/05)
 (2006/C 60/104)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Eva Merglova (Bruxelles, Belgien) (ved avocats S. Rodrigues og Y. Minatchy)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Sagsøgerens påstande
 —
 Sagen fremmes til realitetsbehandling.
 —
 Annullation af ansættelsesmyndighedens afgørelse af 15. september 2005 om afslag på sagsøgerens klage.
 —
 Der foretages en ny klassificering af sagsøgerens lønklasse til lønklasse C*3 eller C*2, med tilbagevirkende kraft fra den 1. maj 2004.
 —
 Subsidiært anmodes Kommissionen om at anerkende, at sagsøgeren er forfremmelsesværdig til lønklasse C*3 eller C*2 i forbindelse med næste forfremmelsesår, og Kommissionen tilpligtes at erstatte det tab, sagsøgeren har lidt som følge af ikke at været blevet indplaceret i lønklasse C*2 eller C*3 fra den 1. maj 2004.
 —
 Kommissionen tilpligtes under alle omstændigheder at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Sagsøgeren, som er tjenestemand ved Kommissionen og som blev ansat efter ændringen af vedtægten, men opført på reservelisten efter en udvælgelsesprøve offentliggjort før nævnte reform, har anført, at artikel 2 i vedtægtens bilag XIII, i henhold til hvilken hun blev indplaceret i lønklasse C*1, er ulovlig.
 Sagsøgeren har til støtte for ulovlighedsindsigelsen først anført, at der er sket tilsidesættelse af princippet om ækvivalens mellem den tidligere og den nye karrierestruktur, et princip, der er stadfæstet i vedtægtens artikel 6. Sagsøgerens karriere forsinkes som følge af hendes indplacering i lønklasse C*1.
 Sagsøgeren er ligeledes af den opfattelse, at hun er blevet genstand for en tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet i forhold til hendes kolleger i lønklasse C4 eller C5, som er blevet forfremmet før den 1. maj 2004.
 Sagsøgeren har endelig anført, at der er sket tilsidesættelse af den berettigede forventning, hun var blevet bibragt hvad angår den omstændighed, at den nye karrierestruktur ikke ville medføre en forringelse af hendes arbejdsvilkår, at hendes velerhvervede rettigheder er tilsidesat, samt at der foreligger magtfordrejning.


text:
29.6.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 213/46
 Sag anlagt den 20. april 2015 — ZZ mod Kommissionen
 (Sag F-57/15)
 (2015/C 213/75)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: ZZ (ved advokaterne S. Orlandi og T. Martin)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Søgsmålets genstand og beskrivelse af tvisten
 Påstand om, at det fastslås, at artikel 9 i de almindelige gennemførelsesbestemmelser til artikel 11, stk. 2, i bilag VIII til vedtægten af 3. marts 2011 ulovlig, og påstand om annullation af afgørelsen om stadfæstelse af overførslen af sagsøgerens pensionsrettigheder til EU-institutionernes pensionsordning, i medfør af de nye almindelige gennemførelsesbestemmelser.
 Sagsøgerens påstande
 —
 Det fastslås, at artikel 9 i de almindelige gennemførelsesbestemmelser til artikel 11, stk. 2, i bilag VIII til vedtægten er ulovlig.
 —
 Annullation af afgørelsen af 18. september 2014 om at godskrive de pensionsrettigheder, som sagsøgeren har erhvervet før sin tiltrædelse af tjenesten, i forbindelse med overførslen af disse til EU-institutionernes pensionsordning, i medfør af de almindelige gennemførelsesbestemmelser til artikel 11, stk. 2, i bilag VIII til vedtægten af 3. marts 2011.
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.


text:
4.5.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 129/17
 Rettens dom af 20. marts 2013 — Andersen mod Kommissionen
 (Sag T-92/11) (1)
 (Statsstøtte - støtte ydet af de danske myndigheder til den offentlige virksomhed DSB - kontrakter om offentlig trafikbetjening inden for personbefordring med jernbane mellem København og Ystad - afgørelse, hvorved støtten på visse betingelser erklæres forenelig med det indre marked - tidsmæssig anvendelse af materielle retsregler)
 2013/C 129/33
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Jørgen Andersen (Ballerup, Danmark) (ved advokaterne M. Nissen, G. van de Walle de Ghelcke og J. Rivas Andrés)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (ved T. Maxian Rusche og L. Armati, som befuldmægtigede)
 Intervenienter til støtte for sagsøgte: Kongeriget Danmark (ved C. Vang, som befuldmægtiget, bistået af advokaterne K. Lundgaard Hansen og R. Holdgaard) og Danske Statsbaner (DSB) (København, Danmark) (ved advokaterne S. Kalsmose-Hjelmborg og M. Honoré)
 Sagens genstand
 Påstand om delvis annullation af Kommissionens afgørelse 2011/3/EU af 24. februar 2010 vedrørende kontrakter om offentlig trafikbetjening mellem Transportministeriet og Danske Statsbaner (DSB) (sag C 41/08 (ex NN 35/08)) (EUT 2011 L 7, s. 1).
 Konklusion
 1)
 Artikel 1, stk. 1, i Kommissionens afgørelse 2011/3/EU af 24. februar 2010 vedrørende kontrakter om offentlig trafikbetjening mellem Transportministeriet og Danske Statsbaner (DSB) (sag C 41/08 (ex NN 35/08)) annulleres.
 2)
 Europa-Kommissionen bærer sine egne omkostninger og betaler de af Jørgen Andersen afholdte omkostninger, bortset fra omkostningerne i forbindelse med interventionerne i sagen.
 3)
 Kongeriget Danmark bærer sine egne omkostninger og betaler de af Jørgen Andersen afholdte omkostninger i forbindelse med dets intervention i sagen.
 4)
 De Danske Statsbaner (DSB) bærer deres egne omkostninger og betaler de af Jørgen Andersen afholdte omkostninger i forbindelse med deres intervention i sagen.
 (1) EUT C 103 af 2.4.2011.


text:
29.11.2003 DA Den Europæiske Unions Tidende C 289/13
 3. Hvis et af de foregående spørgsmål besvares bekræftende, foranstaltninger, som Irland har truffet, i sin helhedsvurdering
 er fællesskabsretten da til hinder for regler om procesom- med henblik på i givet fald at stille forslag om fællesskabsforan-
 kostninger som de foreliggende, hvorefter i princippet staltninger vedrørende de minimumskvalifikationer, som per-
 kun en begrænset del af procesomkostningerne erstattes, sonalet skal være i besiddelse af.
 når en national domstol giver en borger medhold på
 grund af en medlemsstats tilsidesættelse af fællesskabs-
 retten?
 Kommissionen er endvidere af den opfattelse, at Irland har
 tilsidesat sine forpligtelser i henhold til forordningens arti-
 kel 17, stk. 2. Irland har ikke fastsat krav til de minimumskvali-
 fikationer, som det personale, der skal træffe alle praktisk
 gennemførlige sikkerhedsforanstaltninger for at undgå og
 minimere udsivning af methylbromid fra desinfektionsanlæg
 og aktiviteter, hvor metalbromid anvendes, skal være i besiddel-
 se af. Kommissionen har heller ikke i den henseende modtaget
 Sag anlagt den 29. september 2003 af Kommissionen for nogen oplysninger, der viser, at Irland har truffet de nødvendi-
 De Europæiske Fællesskaber mod Irland ge sikkerhedsforanstaltninger.
 (Sag C-406/03)
 (1) EFT L 244 af 29.9.2000, s. 1.
 (2003/C 289/25)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 29. sep-
 tember 2003 anlagt sag mod Irland af Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber ved U. Wölker og M. Shotter, som
 befuldmægtigede, og med valgt adresse i Luxembourg.
 Kommissionen har nedlagt følgende påstande: Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel-
 se afsagt den 16. september 2003 af Landgericht Koblenz
 i handelsregistersagen vedrørende selskabet SEVIC Sy-
 — Det fastslås, at Irland har tilsidesat sine forpligtelser i stems Aktiengesellschaft
 henhold til artikel 16, stk. 5 og 6, og artikel 17, stk. 1 og
 2, i forordning (EF) nr. 2037/2000 om stoffer, der
 nedbryder ozonlaget (1), idet Irland ikke har indsendt
 meddelelser, som omhandlet i forordningens artikel 16, (Sag C-411/03)
 stk. 5 og 6, og artikel 17, stk. 1, og idet Irland ikke i
 henhold til forordningens artikel 17, stk. 2, har truffet
 alle praktisk gennemførlige sikkerhedsforanstaltninger (2003/C 289/26)
 for at undgå og minimere udsivning af methylbromid og
 ikke har fastsat krav til de minimumskvalifikationer, som
 personalet skal være i besiddelse af.
 — Irland tilpligtes at betale sagens omkostninger. Ved kendelse afsagt den 16. september 2003, indgået til
 Domstolens Justitskontor den 2. oktober 2003, har Landge-
 richt Koblenz i handelsregistersagen vedrørende selskabet
 SEVIC Systems Aktiengesellschaft forelagt De Europæiske
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse
 af følgende spørgsmål:
 Kommissionen har indtil den fastsatte dato, den 31. december
 2001, ikke modtaget nogen oplysninger fra Irland vedrørende
 mængden af ozonlagsnedbrydende stoffer, der er genvundne, Skal artikel 43 og 48 EF fortolkes således, at det er i strid med
 etableringsfriheden for selskaber at nægte et udenlandsk
 regenererede, genanvendte og destruerede. Indtil dette tids-
 europæisk selskab at få registreret dets tilsigtede fusion med et
 punkt modtog den heller ikke de andre krævede detaljerede
 oplysninger, der skulle meddeles den i henhold til forordnin- tysk selskab i det tyske handelsregister i henhold til §§ 16 ff. i
 gens artikel 16, stk. 5 og 6, og artikel 17, stk. 1. Da den ikke Umwandlungsgesetz (lov om omdannelse af selskaber, herefter
 »UmwG«), fordi UmwG’s § 1, stk. 1, nr. 1, kun hjemler
 har modtaget disse oplysninger, er der efter Kommissionens
 opfattelse risiko for, at Irlands bestræbelser på at begrænse omdannelse af juridiske personer med hjemsted i Tyskland?
 ozonlagsnedbrydende stoffer ikke opfylder forordningens krav,
 da Kommissionen er blevet frataget et middel til at kontrollere
 opfyldelsen. Kommissionen er også forhindret i at medtage de


text:
15.9.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 315/25
 Begæring om udtalelse fremsat af Republikken Malta i medfør af artikel 218, stk. 11, TEUF
 (Udtalelse 1/14)
 2014/C 315/37
 Processprog: alle officielle sprog
 Den part, som anmoder om udtalelsen
 Republikken Malta (ved A. Buhagiar og P. Grech, som befuldmægtigede)
 Spørgsmål til Domstolen
 Er Europarådets Draft Convention against the Manipulation of Sports Competitions, for så vidt som konventionsudkastet regulerer sportsvæddemål og i artikel 3, stk. 5, litra a), definerer »illegal sports betting« som »all sports betting activity whose type or operator is not allowed under the applicable law of the jurisdiction where the consumer is located«, sammenholdt med konventionsudkastets artikel 9 og 11, der omhandler således defineret »illegal sports betting«, forenelig med traktaterne, navnlig artikel 18 TEUF, 49 TEUF og 56 TEUF?


text:
23.7.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 182/30
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendelse afsagt den 14. april 2005 af tribunale des affaires de sécurité sociale de Longwy i sagen Fabien Nemec mod Caisse Régionale d'Assurance Maladie du Nord-Est
 (Sag C-205/05)
 (2005/C 182/52)
 Processprog: fransk
 Ved kendelse afsagt den 14. april 2005, indgået til Domstolens Justitskontor den 11. maj 2005, har tribunale des affaires de sécurité sociale se Longwy i sagen Fabien Nemec mod Caisse Régionale d'Assurance Maladie du Nord-Est, forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 Har C.R.A.M. med skadevirkning for Fabian Nemec truffet en beslutning, der udgør en hindring for den frie bevægelighed i 39 EF, en tilsidesættelse af forordning (EF) nr. 883/2004 (1) eller en tilsidesættelse af artikel 15 i forordning nr. 574/72 (2), da den nægtede at tage hensyn til den af Fabian Nemec i Belgien modtagne løn ved beregning af ydelsen til asbestarbejdere, som han blev tildelt i henhold til artikel 41 i lov nr. 98-1194 af 23. december 1998 med støtte i bestemmelserne i artikel 2 i anordning om gennemførelse af lov nr. 99-247 af 29. marts 1999 og af cirkulære 2SS/4B/99 nr. 332 af 9. juni 1999, idet denne løn ikke udløste betaling af bidrag i henhold til artikel L 242-1 i den franske Code de la Sécurité Sociale?
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 883/2004 af 29.4.2004 om koordinering af de sociale sikringsordninger (EFT L 166, s. 1).
 (2) Rådets forordning (EØF) nr. 574/72 af 21.3.1972 om regler til gennemførelse af forordning (EØF) nr. 1408/71 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere og deres familiemedlemmer, som flytter inden for Fællesskabet (EFT 1972 I, s. 149).


text:
7.3.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 55/13
 Sag anlagt den 22. december 2008 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Italienske Republik
 (Sag C-571/08)
 (2009/C 55/21)
 Processprog: italiensk
 Parter
 Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved W. Mölls og L. Pignataro, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Den Italienske Republik
 Sagsøgerens påstande
 —
 Det fastslås, at Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold artikel 9, stk. 1, i direktiv 95/59/EF (1), idet den har fastsat en mindstepris for cigaretter samt en frist på 120 dage til godkendelse af en prisændring for forarbejdet tobak.
 —
 Den Italienske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Om minimumsprisen
 Kommissionen har gjort gældende, at Den Italienske Republik har tilsidesat artikel 9, stk. 1, i direktiv 95/59/EF (og artikel 5 i direktiv 72/464/EØF (2), som artikel 9, stk. 1, erstatter, og som i det væsentlige er identisk med artikel 5). Med denne bestemmelse indføres princippet om, at fabrikanter og importører frit fastsætter de maksimale detailsalgspriser. Ifølge nævnte princip kan medlemsstaterne ikke henvise til »kontrol med prisniveauet«, »overholdelse af fastsatte priser« eller til fastsættelse af en skala for detailsalgspriser i henhold til artikel 9, stk. 2, i direktiv 95/59/EF som begrundelse for en skønsudøvelse ved fastsættelsen maksimale salgspriser.
 En mindstepris kan ikke begrundes i hensynet til beskyttelse af den offentlige sundhed. Dette formål, som fællesskabslovgiver har taget hensyn til, kan nemlig opnås gennem en forhøjet beskatning af cigaretter i henhold til de beskatningsparametre, der er relevante i forhold til den konkrete medlemsstat.
 Den italienske regering argument om, at der som følge af for høje priser eller priser, der ikke er markedsrelaterede, vil være en risiko for stigende smugleri af tobaksvarer eller varemærkeforfalskede varer, er også ubegrundet. Dette argument er baseret på den italienske regerings ubegrundede påstande, der ikke er understøttet af nogen beviser. Den italienske regering har nemlig ikke redegjort for, hvordan en prisforskel, der er en følge af en afgiftsforhøjelse, skulle kunne medføre et stigende antal tilfælde af svig, end tilfældet ville have været ved anvendelsen af en mindsteprispolitik. Kommissionen har gjort gældende, at det inden for rammerne af fællesskabsretten tilkommer den enkelte medlemsstat at udøve den nødvendige kontrol med henblik på opkrævning af skyldige skatter. Denne kontrol må på ingen måde berøre medlemsstaternes forpligtelse til at iagttage bestemmelserne i direktiv 95/59/EF, herunder artikel 9.
 Om fristen på 120 dage til at opnå en godkendelse af en prisændring for forarbejdet tobak
 Med henblik på markedsføringen i Italien skal priserne på forarbejdet tobak optages på den officielle prisliste. Ansøgningen om optagelse på listen skal sendes til Ministero dell'Economia e delle Finanze (Finansministeriet) — Amministrazione Autonoma dei Monopoli di Stato (uafhængigt organ, som forvalter statsmonopolerne) (AAMS). AAMS har ikke nogen skønsbeføjelser i forbindelse med optagelsen på prislisten. Det er Kommissionens opfattelse, at den af de italienske myndigheder fastsatte frist på 120 dage, som er alt for lang, til at besvare ansøgningen om en prisændring bevirker, at princippet om, at de erhvervsdrivende frit kan fastsætte mindstepriser i artikel 9, stk. 1, i direktiv 95/59/EF, tilsidesættes.
 (1) Rådets direktiv 95/59/EF af 27.11.1995 om forbrugsbeskatning af forarbejdet tobak bortset fra omsætningsafgift (EFT L 291, s. 40).
 (2) Rådets direktiv 72/464/EØF af 19.12.1972 om forbrugsbeskatning af forarbejdet tobak bortset fra omsætningsafgift (EFT L 303, s. 1).


text:
23.11.2002 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 289/11
 1. Er §§ 16 og 18 i Sozialgesetzbuch — Gesetzliche projektet »Nyt aggregat med turbine og generator, der er
 Krankenversicherung — (SGB V), hvorefter der i princip- tilpasset lavt fald«, der blev ophævet af Kommissionen i medfør
 pet kræves en tilladelse fra den sikredes sociale sikringsin- af kontraktens artikel 8. Fransk ret skal finde anvendelse på
 stitution som betingelse for refusion af udgifterne til en kontrakten og parterne har aftalt, at eventuelle tvister skal
 tandlægebehandling, der er udført af en tandlæge i indbringes for De Europæiske Fællesskabers Domstol.
 en anden medlemsstat, også i strid med EF-traktatens
 artikel 59 og 60, når den lovbestemte nationale sygesi-
 kringsordning hviler på naturalydelsesprincippet (og ikke
 som i Raymond Kohll-sagen, Domstolens dom af
 28.4.1998, sag C-158/96 (1), på udgiftsrefusionprin-
 cippet)?
 2. Såfremt sagsøgte i overensstemmelse med svaret på det
 første spørgsmål af fællesskabsretlige årsager skulle være Appel iværksat den 18. september 2002 (fax: 12.9.2002)
 forpligtet til at refundere udgifterne til tandlægebehand- af SAT.1 SatellitenFernsehen GmbH til prøvelse af dom
 ling (i dette tilfælde i Republikken Østrig), er refusionskra- afsagt den 2. juli 2002 af De Europæiske Fællesskabers
 vet da størrelsesmæssigt afhængig af de faktisk opståede Ret i Første Instans (Anden Afdeling) i sag T-323/00,
 og afholdte udgifter, eller er kravets størrelse begrænset i SAT.1 SatellitenFernsehen GmbH mod Kontoret for Har-
 henhold til de satser, der gælder efter den nationale monisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 sygesikringsordning (i dette tilfælde i Forbundsrepublik-
 ken Tyskland)?
 (Sag C-329/02 P)
 ( 1) Sml. 1998 I, s. 1931.
 (2002/C 289/19)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 18. sep-
 tember 2002 (fax: 12.9.2002) iværksat appel af SAT.1 Satelli-
 tenFernsehen GmbH ved Rechtsanwalt Reinhard Schneider,
 Sag anlagt den 16. september 2002 af Kommissionen for advokatfirmaet Büsing, Müffelmann & Theye, Marktstraße 3,
 De Europæiske Fællesskaber mod Société à responsabilité D-28195 Bremen, og med valgt adresse i Luxembourg, til
 limitée française Hydrowatt (»Hydrowatt«). prøvelse af dom afsagt den 2. juli 2002 af De Europæiske
 Fællesskabers Ret i Første Instans (Anden Afdeling) i sag
 T-323/00, SAT.1 SatellitenFernsehen GmbH mod Kontoret for
 (Sag C-323/02) Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design).
 (2002/C 289/18)
 Appellanten har nedlagt følgende påstande
 1. Den anfægtede dom (1) ophæves, for så vidt som de i
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 16. sep- stævningen (2) for Retten nedlagte påstande ikke blev
 tember 2002 anlagt sag mod Société à responsabilité limitée taget til følge.
 française Hydrowatt (»Hydrowatt«) af Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber ved H. Støvlbæk, som befuldmægti-
 get, og avocat E. Cabau, og med valgt adresse i Luxembourg. 2. Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens om-
 kostninger.
 Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
 — Hydrowatt tilpligtes at betale Kommissionen et Anbringender og væsentligste argumenter
 25 109 EUR med tillæg af morarenter 23 422,91 EUR,
 dvs. i alt 48 531,91 EUR.
 — Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra b), i Rådets
 — Hydrowatt tilpligtes at betale sagens omkostninger. forordning nr. 40/94 om EF-varemærker (herefter »vare-
 mærkeforordningen«): Retten har antaget — og dette er
 en retlig fejl — at også varemærkeforordningens artikel 7,
 stk 1, litra b), forfølger det i almene hensyn begrundede
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter mål, at de af bestemmelsen omfattede tegn frit kan
 anvendes af enhver. Der ses imidlertid ikke at være noget
 grundlag for den antagelse, at angivelser, der blot ikke
 Påstanden vedrører tilbagebetaling af den del af støtten, som egner sig til at adskille varer eller tjenesteydelser på
 blev tildelt i henhol til en kontrakt om gennemførelse af grundlag af disses oprindelse, nødvendigvis skal være til
 ---pagebreak--- C 289/12 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 23.11.2002
 fri disposition. I den foreliggende sag burde Retten følgelig GmbH mod Brangewitz GmbH forelagt De Europæiske Fælles-
 have undersøgt, om det sammensatte tegn »SAT.2« gør skabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse af
 det muligt for de relevante omsætningskredse at holde de følgende spørgsmål om fortolkning af artikel 14, stk. 3, sjette
 i sagen omhandlede tjenesteydelser adskilt fra tjeneste- led, i Rådets forordning (EF) nr. 2100/94 ( 1) af 27. juli 1994
 ydelser med en anden forretningsmæssig oprindelse. (herefter »sortsbeskyttelsesforordningen«) sammenholdt med
 I stedet for har Retten støttet sin opfattelse, hvorefter det artikel 9 i Kommissionens forordning (EF) nr. 1768/95 (2) af
 omtvistede tegn opfylder betingelserne i varemærkefor- 24. juli 1995 (herefter »udsåningsforordningen«):
 ordningens artikel 7, stk. 1, litra b), på beskyttelsesbe-
 grænsninger, der omhandles i andre bestemmelser. Retten 1. Skal ovennævnte retsforskrifter fortolkes således, at en
 forstår artikel 7, stk. 1, litra b), som en opsamlingsbestem- indehaver af sortbeskyttelsesrettigheder i henhold til
 melse, der finder anvendelse i tilfælde, hvor de anmeldte sortsbeskyttelsesforordningen til en beskyttet sort af
 varemærker trods deres beskrivende karakter ikke ram- leverandøren af forarbejdningstjenesteydelser, henholds-
 mes af beskyttelsesbegrænsningerne i varemærkefor- vis forarbejdningsvirksomheden, kan anmode om de i de
 ordningens artikel 7, stk. 1, litra c). nævnte bestemmelser omhandlede oplysninger, uden at
 der er holdepunkter for at antage, at leverandøren af
 Den af Retten foretagne opdeling af varemærket »SAT.2«
 forarbejdningstjenesteydelser har udført en ydelse i for-
 i dettes bestanddele er heller ikke i overensstemmelse
 hold til den pågældende beskyttede sort, henholdsvis
 med forbrugernes opfattelse og adfærd. Varemærket skal
 forarbejdningsvirksomheden har forarbejdet den pågæl-
 i vis forstand have særpræg »ved første blik«, ellers
 dende beskyttede sort?
 mangler det særpræg.
 2. Såfremt de i spørgsmål 1 anførte forhold lægges til grund:
 (Subsidiært)
 Skal sortsbeskyttelsesforordningens artikel 14, stk. 3,
 sjette led, sammenholdt med udsåningsforordningens
 — Tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet: Det er mulig- artikel 9 fortolkes således, at leverandører af forarbejd-
 vis korrekt, at en person ikke kan påberåbe sig en urigtig ningstjenesteydelser henholdsvis forarbejdningsvirksom-
 retsanvendelse til fordel for en anden. I nærværende heder skal meddele de i de nævnte bestemmelser fastsatte
 sag har appellanten imidlertid ikke henvist til fejlagtige oplysninger vedrørende alle landbrugere, for hvilke de i
 enkeltafgørelser, men påberåbt sig en almindelig, klart forhold til den pågældende beskyttede sort har udført
 påviselig registreringspraksis ved Harmoniseringskonto- forarbejdningstjenesteydelser eller har forarbejdet sorten,
 ret, hvorefter varemærker, der består af sammensætninger eller gælder dette kun landbrugere, i forhold til hvilke
 af tal og beskrivende angivelser/forkortelser, principielt indehaveren af sortbeskyttelsesrettigheder har holdepunk-
 kan registreres. Appellanten henviser i den forbindelse ter for at antage, at leverandøren af forarbejdningstjene-
 navnlig til varemærkerne »T-SAT« (000 918 409), »One steydelser i forhold til den pågældende beskyttede sort
 Tel« (001 096 312, 000 983 973, 001 105 089), har udført forarbejdningstjenesteydelser, henholdsvis for-
 »MEDIA 4« (001 179 530), »CAR ONE« (000 707 430), arbejdningsvirksomheden har forarbejdet den pågælden-
 »D1« (000 920 157) og »B-MAIL« (000 896 399). de beskyttede sort?
 ( 1) EFT 2002 C 202, s. 23. (1 ) EFT L 227, s. 1.
 ( 2) EFT 2001 C 4, s. 5. (2 ) EFT L 173, s. 14.
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel-
 se afsagt den 17. september 2002 af Landgericht Düssel- Sag anlagt den 24. september 2002 af Kommissionen for
 dorf i sagen Saatgut-Treuhandverwaltungs GmbH mod De Europæiske Fællesskaber mod Den Franske Republik
 Brangewitz GmbH
 (Sag C-340/02)
 (Sag C-336/02)
 (2002/C 289/21)
 (2002/C 289/20)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 24. sep-
 Ved kendelse afsagt den 17. september 2002, indgået til tember 2002 anlagt sag mod Den Franske Republik af
 Domstolens Justitskontor den 23. september 2002, har Land- Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved M. Nolin,
 gericht Düsseldorf i sagen Saatgut-Treuhandverwaltungs som befuldmægtiget, og med valgt adresse i Luxembourg.


text:
1.6.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 156/37
 Rettens dom af 12. april 2013 — CISAC mod Kommissionen
 (Sag T-442/08) (1)
 (Konkurrence - aftaler - ophavsret vedrørende offentlig fremførelse af musikværker via internettet, satellit og viderespredning pr. kabel - beslutning om, at der foreligger en overtrædelse af artikel 81 EF - opdeling af det geografiske marked - bilaterale aftaler mellem nationale forvaltningsselskaber - samordnet praksis, som udelukker muligheden for at udstede multiterritorie- og multirepertoirelicenser - bevis - uskyldsformodning)
 2013/C 156/64
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: International Confederation of Societies of Authors and Composers (CISAC) (Neuilly-sur-Seine, Frankrig) (ved advokaterne J.-F. Bellis og K. Van Hove)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (ved F. Castillo de la Torre og A. Biolan, som befuldmægtigede)
 Intervenienter til støtte for sagsøgeren/sagsøgerne: European Broadcasting Union (EBU) (Grand-Saconnex, Schweiz) (ved advokat D. Waelbroeck og solicitor D. Slater)
 Sagens genstand
 Påstand om delvis annullation af Kommissionens beslutning K(2008) 3435 endelig af 16. juli 2008 om en procedure i henhold til artikel 81 [EF] og EØS-aftalens artikel 53 (sag COMP/C2/38.698 — CISAC)
 Konklusion
 1)
 Artikel 3 i Kommissionens beslutning K(2008) 3435 endelig af 16. juli 2008 om en procedure i henhold til artikel 81 [EF] og EØS-aftalens artikel 53 (sag COMP/C2/38.698 — CISAC) annulleres, for så vidt som den vedrører International Confederation of Societies of Authors and Composers (CISAC).
 2)
 Europa-Kommissionen betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 82 af 4.4.2009.


text:
26.4.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 107/33
 Sag anlagt den 13. februar 2008 — JOOP! mod KHIM (!)
 (Sag T-75/08)
 (2008/C 107/55)
 Stævningen er affattet på tysk
 Parter
 Sagsøger: JOOP! GmbH (Hamburg, Tyskland) (ved Rechtsanwälte H. Schmidt-Hollburg og W. Möllering)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelse truffet den 26. november 2007 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) i sag R 1134/2007-1 annulleres.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger, herunder de omkostninger, der er afholdt under klagesagen.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Det omhandlede EF-varemærke: Figurmærket »!« for varer i klasse 14, 18 og 25 (ansøgning nr. 5 332 184).
 Undersøgerens afgørelse: Afslag på ansøgningen.
 Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen.
 Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra b) og c), i Rådets forordning (EF) nr. 40/94 (1), da det ansøgte varemærke har fornødent særpræg og ikke er omfattet af et friholdelsesbehov.
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 40/94 af 20.12.1993 om EF-varemærker (EFT 1994 L 11, s. 1).


text:
16.6.2001 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 173/19
 1) En medlemsstats ordning, der dels forpligter private elforsy- har Domstolen (Femte Afdeling), sammensat af dommer
 ningsvirksomheder til at købe elektricitet fremstillet i deres D.A.O. Edward (refererende dommer), som fungerende for-
 forsyningsområde fra vedvarende energikilder til mindstepriser, mand for Femte Afdeling, og dommerne J.-P. Puissochet og
 der er højere end den reelle værdi af denne type elektricitet, dels L. Sevón; generaladvokat: S. Alber; justitssekretær: ekspedi-
 fordeler den heraf følgende finansielle byrde mellem de nævnte tionssekretær H.A. Rühl, den 15. marts 2001 afsagt dom, hvis
 elforsyningsvirksomheder og primære private systemoperatører, konklusion lyder således:
 udgør ikke en statsstøtte i EF-traktatens artikel 92, stk. 1’s
 forstand (efter ændring nu artikel 87, stk. 1, EF).
 EF-traktatens artikel 59 (efter ændring nu artikel 49 EF) og EF-
 traktatens artikel 60 (nu artikel 50 EF) er ikke til hinder for, at en
 2) På det nuværende udviklingstrin af fællesskabsrettens bestem-
 medlemsstat pålægger en virksomhed, der er etableret i en anden
 melser vedrørende elektricitetsmarkedet er en sådan national
 medlemsstat, og som præsterer en tjenesteydelse på den førstnævnte
 ordning ikke uforenelig med EF-traktatens artikel 30 (efter
 medlemsstats område, at betale sine arbejdstagere den mindsteløn,
 ændring nu artikel 28 EF).
 der er fastsat i denne stats nationale bestemmelser. Anvendelsen af
 disse bestemmelser kan imidlertid være ude af proportioner, når det
 drejer sig om lønmodtagere, som er ansat i en virksomhed, der er
 (1) EFT C 397 af 19.12.1998. etableret i et grænseområde, og som kan blive sat til at udføre en del
 af deres tjeneste på deltid og i korte perioder i grænseområdet i en
 anden medlemsstat (endog flere andre medlemsstater) end den, hvori
 virksomheden er etableret. Det tilkommer derfor modtagelsesmed-
 lemsstatens myndigheder at fastslå, om og i hvilket omfang anvendel-
 sen af den nationale lovgivning om mindsteløn er nødvendig og
 proportional for at sikre, at de pågældende arbejdstagere er beskyttede.
 (1) EFT C 209 af 4.7.1998.
 DOMSTOLENS DOM
 (Femte Afdeling)
 af 15. marts 2001
 i sag C-165/98, André Mazzoleni mod Inter Surveillance
 Assistance SARL (anmodning om præjudiciel afgørelse DOMSTOLENS DOM
 fra Tribunal correctionnel d’Arlon) (1)
 (Femte Afdeling)
 (»Fri udveksling af tjenesteydelser — midlertidig placering
 af arbejdstagere med henblik på opfyldelse af en kontrakt —
 direktiv 96/71/EF — garanteret mindsteløn«) af 15. marts 2001
 (2001/C 173/32) i sag C-265/99, Kommissionen for De Europæiske Fælles-
 skaber mod Den Franske Republik (1)
 (Processprog: fransk) (»Traktatbrud — EF-traktatens artikel 95 (efter ændring nu
 artikel 90 EF) — afgift på motorkøretøjer«)
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 (2001/C 173/33)
 gjort i Samling af Afgørelser)
 I sag C-165/98, angående en anmodning, som Tribunal (Processprog: fransk)
 correctionnel d’Arlon (Belgien) i medfør af EF-traktatens
 artikel 177 (nu artikel 234 EF) har indgivet til Domstolen for i
 den for nævnte ret verserende sag, André Mazzoleni mod Inter
 Surveillance Assistance SARL, at opnå en præjudiciel afgørelse (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 vedrørende fortolkningen af Europa-Parlamentet og Rådets gjort i Samling af Afgørelser)
 direktiv 96/71/EF af 16. december 1996 om udstationering af
 arbejdstagere som led i udveksling af tjenesteydelser (EFT 1997
 L 18, s. 1) samt af EF-traktatens artikel 59 (efter ændring nu I sag C-265/99, Kommissionen for De Europæiske Fællesska-
 artikel 49 EF) og EF-traktatens artikel 60 (nu artikel 50 EF), ber (befuldmægtigede: E. Traversa og H. Michard) mod Den
 ---pagebreak--- C 173/20 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 16.6.2001
 Franske Republik (befuldmægtigede: K. Rispal-Bellanger og DOMSTOLENS DOM
 S. Seam), angående en påstand om, at det fastslås, at Den
 Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til
 EF-traktatens artikel 95 (efter ændring nu artikel 90 EF), (Tredje Afdeling)
 af 15. marts 2001
 — idet den har opretholdt og anvendt en ordning, der
 foreskriver anvendelse af en beregningsformel for den
 afgiftspligtige motorkraft, som er ugunstig for køretøjer,
 i sag C-83/00, Kommissionen for De Europæiske Fælles-
 der er udstyret med manuel gearkasse med 6 gear eller
 skaber mod Kongeriget Nederlandene (1)
 med automatisk gearkasse med 5 gear, og som har
 diskriminerende eller beskyttende virkninger over for
 køretøjer, der er fremstillet i andre medlemsstater, i
 forhold til lignende eller konkurrerende indenlandske (»Traktatbrud — manglende gennemførelse af direktiv
 køretøjer, og 97/24/EF — dele af og kendetegn ved to- og trehjulede
 motordrevne køretøjer«)
 — idet den har opretholdt bestemmelser, som begrænser (2001/C 173/34)
 faktoren K ved beregningen af den afgiftspligtige motor-
 kraft for køretøjer, der er godkendt enkeltvis i perioden
 mellem den 1. januar 1978 og den 12. januar 1988, og
 som anses for lignende køretøjer i forhold til en godkendt (Processprog: nederlandsk)
 type med en faktisk motorkraft på over 100 kW,
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 gjort i Samling af Afgørelser)
 har Domstolen (Femte Afdeling), sammensat af afdelingsfor-
 manden, A. La Pergola, og dommerne M. Wathelet (refererende
 dommer), D.A.O. Edward, P. Jann og L. Sevón; generaladvokat:
 S. Alber; justitssekretær: fuldmægtig L. Hewlett, den 15. marts I sag C-83/00, Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 2001 afsagt dom, hvis konklusion lyder således: (befuldmægtiget: C. van der Hauwaert) mod Kongeriget Ne-
 derlandene (befuldmægtigede: M.A. Fierstra og J. van Bakel)
 angående en påstand om, at det fastslås, at Kongeriget
 Nederlandene har tilsidesat sine forpligtelser efter EF-traktaten,
 1) Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold idet det ikke inden for den fastsatte frist har udstedt de
 til EF-traktatens artikel 95, stk. 1 (efter ændring nu artikel 90, nødvendige love og administrative bestemmelser for at efter-
 stk. 1, EF), idet den har opretholdt og anvendt en ordning, komme Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/24/EF af
 der foreskriver anvendelse af en beregningsformel for den 17. juni 1997 om dele af og kendetegn ved to- og trehjulede
 afgiftspligtige motorkraft, som er ugunstig for køretøjer, der er motordrevne køretøjer (EFT L 226, s. 1), har Domstolen (Tredje
 udstyret med manuel gearkasse med 6 gear eller med automatisk Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, C. Gulmann, og
 gearkasse med 5 gear, og som har diskriminerende eller dommerne F. Macken og J.N. Cunha Rodrigues (refererende
 beskyttende virkninger over for køretøjer, der er fremstillet dommer); generaladvokat: S. Alber; justitssekretær: R. Grass,
 i andre medlemsstater, i forhold til lignende indenlandske den 15. marts 2001 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 køretøjer.
 1) Kongeriget Nederlandene har tilsidesat sine forpligtelser efter
 EF-traktaten, idet det ikke inden for den fastsatte frist har
 udstedt de nødvendige love og administrative bestemmelser
 2) Den Franske Republik betaler sagens omkostninger. for at efterkomme Europa-Parlamentets og Rådets direktiv
 97/24/EF af 17. juni 1997 om dele af og kendetegn ved to-
 og trehjulede motordrevne køretøjer.
 2) Kongeriget Nederlandene betaler sagens omkostninger.
 (1) EFT C 281 af 2.10.1999.
 (1) EFT C 176 af 24.6.2000.


text:
2.10.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 330/14
 Sag anlagt den 1. august 2017 — Opere Pie d’Onigo mod Kommissionen
 (Sag T-491/17)
 (2017/C 330/19)
 Processprog: italiensk
 Parter
 Sagsøger: Istituzione Pubblica di Assistenza e Beneficienza »Opere Pie d’Onigo« (Pederobba, Italien) (ved advokat G. Maso)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgerens påstand
 Kommissionens afgørelse af 27. marts 2017 (SA.38825) Statsstøtte — Italien, angivelig statsstøtte til private udbydere af social- og sundhedstjenester, annulleres helt eller delvist.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat fire anbringender.
 1.
 Første anbringende om en tilsidesættelse af artikel 107 TEUF og om, at Kommissionens begik en fejl, idet den fandt, at det var berettiget at foretage en selektiv udelukkelse af offentlige enheder, der leverer social- og sundhedstjenester, fra INPS’ (Istituto nazionale di previdenza sociale, det nationale institut for social forsorg) barselsforsikring og fra godtgørelse af udgifter til fravær hos ansatte, der bistår alvorligt handicappede familiemedlemmer.
 2.
 Andet anbringende om støttens statslige oprindelse, eftersom det er sagsøgerens opfattelse, at de midler, der skal dække de private virksomheders omkostninger som følge af barselsforsikring og af udgifter til fravær hos ansatte, der bistår alvorligt handicappede familiemedlemmer, udbetales af INPS og dermed af den italienske stat med statslige midler.
 3.
 Tredje anbringende om, at disse foranstaltninger ifølge sagsøgeren behandler de private virksomheder fordelagtigt, idet de gives en fordel i forhold til de offentlige enheder, som leverer de samme tjenester, og som derimod må bære alle omkostninger forbundet med fraværsperioder som følge af barselsorlov og bistand til alvorligt handicappede familiemedlemmer, hvilket har betydelige økonomiske konsekvenser.
 4.
 Fjerde anbringende om, at de omtvistede foranstaltninger ifølge sagsøgeren påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne, eftersom de behandler multinationale selskaber og italienske virksomheder fordelagtigt i forhold til udenlandsk kapital, som investerer i Italien med gevinst for øje, og derimod straffer de mindre offentlige enheder, som virker uden gevinst for øje, hvorved strukturen i omkostningerne til arbejdskraft fordrejes.


text:
22.9.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 287/19
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Arbeitsgericht Nienburg (Tyskland) den 27. juni 2012 — Heinz Kassner mod Mittelweser-Tiefbau GmbH & Co. KG
 (Sag C-311/12)
 2012/C 287/36
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Arbeitsgericht Nienburg
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Heinz Kassner
 Sagsøgt: Mittelweser-Tiefbau GmbH & Co. KG
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Skal artikel 31 i EU-charteret om grundlæggende rettigheder og artikel 7, stk. 1, i direktiv 2003/88/EF af 4. november 2003 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden (1) fortolkes således, at de er til hinder for en national lovbestemt ordning, hvorefter varigheden af den årlige mindsteferie på fire uger i visse brancher kan nedsættes ved kollektiv overenskomst?
 2)
 Skal artikel 31 i EU-charteret om grundlæggende rettigheder og artikel 7, stk. 1, i direktiv 2003/88/EF af 4. november 2003 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden fortolkes således, at de er til hinder for en national lovbestemt ordning, hvorefter det i kollektive overenskomster kan vedtages, at indtjeningsreduktioner, der indtræffer i beregningsperioden på grund af tvungen nedsat arbejdstid, arbejdsafbrydelser eller uforskyldt fravær fra arbejdet, har indflydelse på beregningen af feriepenge med den følge, at arbejdstageren for varigheden af den årlige mindsteferie på fire uger ikke får nogen feriepenge hhv. ingen feriegodtgørelse efter ansættelsens ophør?
 3)
 Hvis spørgsmål 2 besvares bekræftende, skal artikel 31 i EU-charteret om grundlæggende rettigheder og artikel 7, stk. 1, i direktiv 2003/88/EF af 4. november 2003 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden da fortolkes således, at de er til hinder for en national lovbestemt ordning, hvorefter det i kollektive overenskomster kan vedtages, at indtjeningsreduktioner, der indtræffer i beregningsperioden på grund af tvungen nedsat arbejdstid, arbejdsafbrydelser eller uforskyldt fravær fra arbejdet, har indflydelse på beregningen af feriepenge med den følge, at arbejdstageren for varigheden af den årlige mindsteferie på fire uger får mindre i feriepenge — hhv. en mindre feriegodtgørelse efter ansættelsens ophør — end han ville have fået, såfremt den gennemsnitlige indtjening, som han ville have haft i beregningsperioden uden sådanne reduktioner, var blevet lagt til grund for beregningen af feriepengene? Hvis ja, hvilken procentsats af arbejdstagerens gennemsnitlige arbejdsindtjening uden reduktioner må en efter den nationale lovgivning tilladt overenskomstmæssig nedsættelse af feriepengene på grund af tvungen nedsat arbejdstid, arbejdsafbrydelser eller uforskyldt fravær fra arbejdet i beregningsperioden højst udgøre, for at det kan antages, at denne nationale ordning fortolkes i overensstemmelse med unionsretten?
 4)
 Skal artikel 31 i EU-charteret om grundlæggende rettigheder og artikel 7, stk. 1, i direktiv 2003/88/EF af 4. november 2003 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden fortolkes således, at de er til hinder for en national overenskomstmæssig ordning, hvorefter der ikke optjenes ret til ferie i sådanne perioder i løbet af året, i hvilken den uarbejdsdygtige syge arbejdstager hverken har modtaget arbejdsløn, sygedagpenge eller erstatning fra ulykkesforsikringen, for så vidt dette har til følge, at arbejdstageren får ret til ferie i mindre end fire uger?
 5)
 Skal artikel 31 i EU-charteret om grundlæggende rettigheder og artikel 7, stk. 1, i direktiv 2003/88/EF af 4. november 2003 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden fortolkes således, at de er til hinder for en national overenskomstmæssig ordning, hvorefter der ikke optjenes ret til feriepenge — hhv. til feriegodtgørelse efter ansættelsens ophør — i år, i hvilke der på grund af arbejdsafbrydelser eller uforskyldt fravær fra arbejdet, navnlig på grund af sygdom, ikke indtjenes nogen bruttoløn?
 6)
 Skal artikel 31 i EU-charteret om grundlæggende rettigheder og artikel 7, stk. 1, i direktiv 2003/88/EF af 4. november 2003 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden fortolkes således, at de er til hinder for en national overenskomstmæssig ordning, hvorefter krav på feriepenge og feriegodtgørelse forfalder ved udgangen af det kalenderåret, der følger efter det år, i hvilket kravene er optjent, således at en arbejdstager, der har været uarbejdsdygtig i flere på hinanden følgende referenceperioder, ikke kan kumulere krav på betalt årlig ferie? Hvis ja, gennemføres unionsretten bedre og mere virksomt, såfremt en sådan overenskomstmæssig regel slet ikke anvendes, eller såfremt reglen videreudvikles i overensstemmelse med unionsretten således, at der i stedet for årsfristen gælder en bestemt længere frist?
 7)
 Såfremt et eller flere af spørgsmålene 1 til 5 besvares bekræftende, er det da efter det almindelige unionsretlige retssikkerhedsprincip og forbuddet mod tilbagevirkende kraft muligt, at den fortolkning, som Domstolen ved præjudiciel afgørelse i den foreliggende sag vil give af artikel 31 i EU-charteret om grundlæggende rettigheder og artikel 7, stk. 1, i direktiv 2003/88/EF af 4. november 2003 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden, gives en tidsmæssigt begrænset virkning for alle berørte, fordi den øverste nationale domstol forinden har udtalt, at de nationale ved lov og overenskomst fastsatte bestemmelser ikke kan fortolkes i overensstemmelse med unionsretten? Såfremt Domstolen afviser dette, er det foreneligt med unionsretten, hvis de nationale retter på grundlag af national ret anerkender, at arbejdsgiverne som følge af, at de stolede på den øverste nationale domstols praksis, har en beskyttelsesværdig berettiget forventning til denne praksis, eller er det kun Den Europæiske Unions Domstol, der kan fastslå en sådan berettiget forventning?
 (1) EFT L 299, s. 9.


text:
26.10.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 354/35
 Rettens dom af 10. september 2015 — Laverana mod KHIM (BIO MIT PFLANZENFLUID AUS EIGENER HERSTELLUNG)
 (Sag T-570/14) (1)
 ((EF-varemærker - ansøgning om EF-figurmærket BIO MIT PFLANZENFLUID AUS EIGENER HERSTELLUNG - absolut registreringshindring - beskrivende karakter - artikel 7, stk. 1, litra c), i forordning (EF) nr. 207/2009))
 (2015/C 354/41)
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: Laverana GmbH & Co. KG (Wennigsen, Tyskland) (ved advokaterne J. Wachinger, M. Zöbisch og D. Chatterjee)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (ved A. Schifko, som befuldmægtiget)
 Sagens genstand
 Søgsmål anlagt til prøvelse af afgørelse truffet den 27. maj 2014 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 124/2014-4) vedrørende en ansøgning om registrering af figurtegnet BIO MIT PFLANZENFLUID AUS EIGENER HERSTELLUNG som EF-varemærke.
 Konklusion
 1)
 Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
 2)
 Laverana GmbH & Co. KG betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 361 af 13.10.2014.


text:
7.2.98 DA De Europñiske Fñllesskabers Tidende C 41/13
 Gómez de la Cruz, Kommissionens Juridiske Tjeneste, som dato fik Kongeriget Spanien tilladelse til at fastsñtte en
 befuldmñgtigede, og med valgt adresse i Luxembourg hos sådan fritagelse, dog kun med hensyn til de transaktioner,
 advokat Carlos Gómez de la Cruz, Wagner-Centret, C 254. der er nñvnt i nr. 23 og 25 i bilag F til direktiv 77/388/
 EéF.
 Sagsùgeren har nedlagt fùlgende påstande: (1) EFT L 145 af 13.6.1977, s. 1.
 1) Det fastslås, at Kongeriget Spanien har tilsidesat sine
 forpligtelser i henhold til traktaten om oprettelse af
 Det Europñiske Fñllesskab ved at antage, at indfùrsler
 og erhvervelser inden for Fñllesskabet af våben,
 ammunition og materiel, der udelukkende er til militñr
 brug, og som ikke er luftfartùjer eller krigsskibe som Sag anlagt den 9. december 1997 af Kommissionen for De
 omhandlet i nr. 23 og 25 i bilag F til direktiv 77/388/ Europñiske Fñllesskaber mod Den Italienske Republik
 EéF af 17. maj 1977 (1), er fritaget for mervñrdiafgift (Sag C-415/97)
 (moms), hvilket er i strid med bestemmelserne i
 artikel 2, nr. 2, og artikel 28a, artikel 14 og (98/C 41/26)
 artikel 28c, del B, i nñvnte direktiv 77/388/EéF.
 Ved De Europñiske Fñllesskabers Domstol er der den
 2) Kongeriget Spanien tilpligtes at betale sagens omkost- 9. december 1997 anlagt sag mod Den Italienske Republik
 ninger. af Kommissionen for De Europñiske Fñllesskaber ved
 Paolo Stancanelli, Kommissionens Juridiske Tjeneste, som
 befuldmñgtiget, og med valgt adresse i Luxembourg hos
 Sùgsmålsgrunde og vñsentligste argumenter: Carlos Gómez de la Cruz, Wagner-Centret, Kirchberg.
 Artikel 2, stk. 2, og artikel 28a i direktiv 77/388/EéF fast- Sagsùgeren har nedlagt fùlgende påstande:
 slår generelt, at der skal betales moms af alle indfùrsler og
 erhvervelser inden for Fñllesskabet af goder. Artikel 14 og
 28c opstiller en fñlles liste over de fritagelser, som med- Ð Det fastslås, at Den Italienske Republik har undladt at
 lemsstaterne skal Ð eller kan Ð fastsñtte for at sikre en opfylde sine forpligtelser i henhold til Rådets direktiv
 ensartet opkrñvning af Fñllesskabernes egne indtñgter i 93/7/EéF af 15. marts 1993 om tilbagelevering af kul-
 alle medlemsstaterne. Disse fritagelser, som opregnes turgoder, som ulovligt er fjernet fra en medlemsstats
 udtùmmende i artikel 14 og 28c, omfatter ikke en frita- område (1), idet den ikke har vedtaget de love og
 gelse for våben, ammunition og materiel, der udelukkende administrative bestemmelser, der er nùdvendige for at
 er til militñr brug, i lighed med den fritagelse, der er givet efterkomme direktivet eller i alt fald ikke har givet
 ved den spanske lov nr. 6/87. Artikel 28, stk. 3, litra b), Kommissionen underretning herom.
 som Kongeriget Spanien henviser til, vedrùrer de medlems-
 stater, der ved direktivets ikrafttrñdelse anså visse transak-
 tioner for fritaget for moms, idet bestemmelsen giver disse
 medlemsstater tilladelse til at fortsñtte hermed i en over- Ð Den Italienske Republik tilpligtes at afholde sagens
 gangsperiode. Da der hverken i bilag XXXVI eller i andre omkostninger.
 bestemmelser i akten vedrùrende vilkårene for Kongeriget
 Spaniens tiltrñdelse af Det Europñiske Fñllesskab blev
 givet Kongeriget Spanien nogen overgangsperiode, indfùrte Sùgsmålsgrunde og vñsentligste argumenter:
 landet momsen ved lov nr. 30/85, som fik fuld virkning fra
 den 1. januar 1986. Fritagelsen for indfùrsler eller erhver-
 velser inden for Fñllesskabet af militñrmateriel blev fùrst
 Ð EF-traktatens artikel 189, hvorefter et direktiv med
 vedtaget mere end et år senere, men med tilbagevirkende
 hensyn til det tilsigtede mål er bindende for enhver
 kraft fra datoen for indfùrelsen af moms i Spanien.
 medlemsstat, som det rettes til, medfùrer, at medlems-
 staterne er forpligtet til at overholde de frister for gen-
 nemfùrelse, der er fastsat i direktiver. I det foreliggende
 Det er korrekt, at den i artikel 28 i direktiv 77/388/EéF tilfñlde udlùb fristen den 15. december 1993, hvor
 omhandlede overgangsperiode oprindelig blev fastsat til Den Italienske Republik endnu ikke havde vedtaget de
 fem år fra den 1. januar 1978. Det er ligeledes korrekt, at bestemmelser, der er nùdvendige for at efterkomme det
 eftersom der ikke er truffet nogen aftale mellem medlems- i Kommissionens påstande nñvnte direktiv.
 staterne i Rådet, er den nñvnte overgangsperiode blevet
 forlñnget til dags dato, og at de medlemsstater, som på
 davñrende tidspunkt anså de i bilag F opregnede transak- (1) EFT L 74 af 27.3.1993, s. 74.
 tioner for fritaget, derfor kan fortsñtte hermed. Det er
 imidlertid klart, at dette ikke var tilfñldet for Kongeriget
 Spaniens vedkommende fùr den 1. januar 1993. Fra denne