text:
C 316/4 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 4.11.2000
 DOMSTOLENS DOM DOMSTOLENS DOM
 (Anden Afdeling) (Sjette Afdeling)
 af 13. juli 2000 af 13. juli 2000
 i sag C-261/98, Kommissionen for De Europæiske Fælles-
 i sag C-412/98, Group Josi Reinsurance Company SA mod
 skaber mod Den Portugisiske Republik (1)
 Universal General Insurance Company (UGIC) (anmod-
 ning om præjudiciel afgørelse fra Cour d’appel de Versail-
 (»Traktatbrud — direktiv 76/464/EØF — vandforurening les) (1)
 — manglende gennemførelse«)
 (Bruxelles-konventionen — personelt anvendelsesområde —
 (2000/C 316/06) sagsøger med bopæl i en ikke-kontraherende stat — materielt
 anvendelsesområde — kompetenceregler i forsikringssager
 — sag om en genforsikringsaftale)
 (Processprog: portugisisk)
 (2000/C 316/07)
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 gjort i Samling af Afgørelser) (Processprog: fransk)
 I sag C-261/98, Kommissionen for De Europæiske Fællesska-
 ber (befuldmægtiget: F. de Sousa Fialho) mod Den Portugisiske (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 Republik (befuldmægtigede: L. Fernandes, M. Telles Romão og gjort i Samling af Afgørelser)
 J. Lopes Fernandes), angående en påstand om, at det fastslås,
 at Den Portugisiske Republik har undladt at opfylde sine
 forpligtelser i medfør af artikel 7 i Rådets direktiv 76/464/EØF I sag C-412/98, angående en anmodning, som Cour d’appel de
 af 4. maj 1976 om forurening, der er forårsaget af udledning Versailles (Frankrig) i medfør af protokollen af 3. juni 1971
 af visse farlige stoffer i Fællesskabets vandmiljø (EFT L 129, vedrørende Domstolens fortolkning af konventionen af
 s. 23), og i medfør af EF-traktatens artikel 189, stk. 3 (nu 27. september 1968 om retternes kompetence og om fuldbyr-
 artikel 249, stk. 3, EF), idet den ikke har vedtaget programmer delse af retsafgørelser i borgerlige sager, herunder handelssager,
 til formindskelse af forureningen med kvalitetsmålsætninger har indgivet til Domstolen for i den for nævnte ret verserende
 for de 99 højestprioriterede stoffer, der er omhandlet i liste II, sag, Group Josi Reinsurance Company SA mod Universal
 første led, i bilaget til direktivet og/eller meddelt dem og General Insurance Company (UGIC), at opnå en præjudiciel
 resultaterne heraf i sammenfattet form, har Domstolen (Anden afgørelse vedrørende fortolkningen af bestemmelserne i af-
 Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, R. Schintgen, og snit II i konventionen af 27. september 1968 (EFT 1978 L 304,
 dommerne G. Hirsch og V. Skouris (refererende dommer); s. 17), som ændret ved konventionen af 9. oktober 1978 om
 generaladvokat: A. Saggio; justitssekretær: R. Grass, den 13. juli Kongeriget Danmarks, Irlands og Det Forenede Kongerige
 2000 afsagt dom, hvis konklusion lyder således: Storbritannien og Nordirlands tiltrædelse (EFT L 304, s. 1, og
 — den ændrede tekst — s. 77), ved konventionen af 25. okto-
 1) Den Portugisiske Republik har undladt at opfylde sine forplig- ber 1982 om Den Hellenske Republiks tiltrædelse (EFT L 388,
 telser i medfør af artikel 7 i Rådets direktiv 76/464/EØF af s. 1) og ved konventionen af 26. maj 1989 om Kongeriget
 4. maj 1976 om forurening, der er forårsaget af udledning af Spaniens og Den Portugisiske Republiks tiltrædelse (EFT L 285,
 visse farlige stoffer i Fællesskabets vandmiljø, idet den ikke har s. 1), har Domstolen (Sjette Afdeling), sammensat af afdelings-
 fastlagt programmer til formindskelse af vandforureningen formanden, J.C. Moitinho de Almeida, og dommerne R. Schint-
 indeholdende kvalitetsmålsætninger med henblik på at formind- gen (refererende dommer), J.-P. Puissochet, G. Hirsch og
 ske forureningen med de stoffer, der er omhandlet i liste II, F. Macken; generaladvokat: N. Fennelly; justitssekretær: ekspe-
 første led, i bilaget til direktivet. ditionssekretær D. Louterman-Hubeau, den 13. juli 2000 af-
 sagt dom, hvis konklusion lyder således:
 2) Den Portugisiske Republik betaler sagens omkostninger.
 1) Afsnit II i konventionen af 27. september 1968 om retternes
 kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgørelser i borgerlige
 (1) EFT C 278 af 5.9.1998. sager, herunder handelssager, som ændret ved konventionen af
 9. oktober 1978 om Kongeriget Danmarks, Irlands og Det
 Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirlands tiltrædelse,
 ved konventionen af 25. oktober 1982 om Den Hellenske
 Republiks tiltrædelse og ved konventionen af 26. maj 1989 om
 ---pagebreak--- 4.11.2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 316/5
 Kongeriget Spaniens og Den Portugisiske Republiks tiltrædelse, EF-traktatens artikel 73 B (nu artikel 56 EF) er til hinder for, at en
 finder principielt anvendelse, når sagsøgte har bopæl eller medlemsstat i sin nationale lovgivning af hensyn til forsvaret af det
 hjemsted på en kontraherende stats område, også selv om nationale territorium fritager statsborgere i denne medlemsstat og
 sagsøgeren har bopæl i et tredjeland. Det forholder sig kun kun dem for pligten til at ansøge om en administrativ tilladelse til
 anderledes i de undtagelsestilfælde, hvor det af en udtrykkelig enhver erhvervelse af en fast ejendom beliggende i et område på
 bestemmelse i konventionen fremgår, at anvendelsen af den statens territorium, som er erklæret for et område af militær
 fastsatte kompetenceregel beror på, at sagsøgeren har bopæl på betydning.
 en kontraherende stats område.
 Det ville kun forholde sig anderledes, hvis der for vedkommende
 2) De specielle kompetenceregler i konventionens artikel 7-12a i nationale ret blev ført bevis for, at den pågældende medlemsstats
 forsikringssager omfatter ikke sager mellem en genforsikrer og militære interesser i et bestemt område ville blive udsat for virkelige,
 den genforsikrede inden for rammerne af en genforsikringsaftale. konkrete og alvorlige risici, som ikke ville kunne imødegås ved
 hjælp af mindre restriktive procedurer, hvis statsborgerne i alle
 medlemsstaterne blev behandlet på en måde, som ikke er diskrimi-
 (1) EFT C 1 af 4.1.1999. nerende.
 (1) EFT C 48 af 20.2.1999.
 DOMSTOLENS DOM
 DOMSTOLENS DOM
 (Sjette Afdeling)
 (Første Afdeling)
 af 13. juli 2000
 af 13. juli 2000
 i sag C-423/98, sag anlagt af Alfredo Albore (anmodning
 om præjudiciel afgørelse fra Corte d’appello di Napoli) (1) i sag C-456/98, Centrosteel Srl mod Adipol GmbH (an-
 modning om præjudiciel afgørelse fra Pretura di Bre-
 scia) (1)
 (»Etableringsfrihed — frie kapitalbevægelser — EF-trakta-
 tens artikel 52 (efter ændring nu artikel 43 EF) og EF- (»Direktiv 86/653/EØF — selvstændige handelsagenter —
 traktatens artikel 73 B (nu artikel 56 EF) — procedure national lovgivning hvorefter handelsagenturkontrakter ind-
 vedrørende tilladelse til erhvervelse af fast ejendom — gået af personer, som ikke er optaget i et register for
 områder af militær betydning — forskelsbehandling på handelsagenter, er ugyldige«)
 grundlag af nationalitet«)
 (2000/C 316/09)
 (2000/C 316/08)
 (Processprog: italiensk)
 (Processprog: italiensk)
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 gjort i Samling af Afgørelser)
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 gjort i Samling af Afgørelser)
 I sag C-456/98, angående en anmodning, som Pretura di
 Brescia (Italien) i medfør af EF-traktatens artikel 177 (nu
 I sag C-423/98, angående en anmodning, som Corte d’appello artikel 234 EF) har indgivet til Domstolen for i den for nævnte
 di Napoli (Italien) i medfør af EF-traktatens artikel 177 (nu ret verserende sag, Centrosteel Srl mod Adipol GmbH, at opnå
 artikel 234 EF) har indgivet til Domstolen for i den for nævnte en præjudiciel afgørelse vedrørende fortolkningen af Rådets
 ret verserende sag anlagt af Alfredo Albore at opnå en direktiv 86/653/EØF af 18. december 1986 om samordning af
 præjudiciel afgørelse vedrørende fortolkningen af EF-traktatens medlemsstaternes lovgivning om selvstændige handelsagenter
 artikel 6, 52 og 56 (efter ændring nu artikel 12 EF, 43 EF og (EFT L 382, s. 17) og af de artikler i EF-traktaten, der findes i
 46 EF) og EF-traktatens artikel 67 (ophævet ved Amsterdam- dennes tredje del, afsnit III, kapitel 2 og 3, og som vedrører
 traktaten), har Domstolen (Sjette Afdeling), sammensat af henholdsvis etableringsfriheden og den frie udveksling af
 afdelingsformanden, J.C. Moitinho de Almeida, og dommerne tjenesteydelser, har Domstolen (Første Afdeling), sammensat
 C. Gulmann, J.-P. Puissochet (refererende dommer), V. Skouris af afdelingsformanden, L. Sevón, og dommerne P. Jann (refere-
 og F. Macken; generaladvokat: G. Cosmas; justitssekretær: eks- rende dommer) og M. Wathelet; generaladvokat: F.G. Jacobs;
 peditionssekretær D. Louterman-Hubeau, den 13. juli 2000 justitssekretær: R. Grass, den 13. juli 2000 afsagt dom, hvis
 afsagt dom, hvis konklusion lyder således: konklusion lyder således:


text:
C 79/4 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 18.3.2000
 DOMSTOLENS KENDELSE DOMSTOLENS KENDELSE
 (Første Afdeling)
 (Fjerde Afdeling)
 af 16. december 1999
 af 16. december 1999 i sag C-259/99 P, Karola Gluiber mod Rådet for Den
 Europæiske Union og Kommissionen for De Europæiske
 Fællesskaber (1)
 i sag C-104/99, Oleifici Italiani SpA mod Direzione (»Åbenbart, at appellen skal afvises eller forkastes«)
 Regionale delle Entrate per la Puglia (anmodning om
 præjudiciel afgørelse fra Commissione Tributaria Provin-
 ciale di Brindisi) (1) (2000/C 79/08)
 (Processprog: tysk)
 (»Procesreglementets artikel 104, stk. 3 — åbenbart identisk
 spørgsmål«)
 I sag C-259/99 P, Karola Gluiber, Staudernheim (Tyskland),
 ved advokat J.-C. Schöninger, Lahr, angående appel af kendelse
 afsagt den 5. maj 1999 af De Europæiske Fællesskabers Ret i
 Første Instans (Første Afdeling) i sag T-190/98, Gluiber mod
 (2000/C 79/07) Rådet og Kommissionen (ikke trykt i Samling af Afgørelser),
 og hvori der er nedlagt påstand om ophævelse af kendelsen —
 de andre parter i appelsagen: Rådet for Den Europæiske
 Union og Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, har
 Domstolen (Første Afdeling), sammensat af afdelingsforman-
 (Processprog: italiensk) den, L. Sevón, og dommerne P. Jann (refererende dommer) og
 M. Wathelet; generaladvokat: A. La Pergola; justitssekretær:
 R. Grass, den 16. december 1999 afsagt kendelse, hvis konklu-
 sion lyder således:
 I sag C-104/99, angående en anmodning, som Commissione
 Tributaria Provinciale di Brindisi (Italien) i medfør af artikel 1. Appellen forkastes.
 234 EF har indgivet til Domstolen for i den for nævnte ret
 verserende sag, Oleifici Italiani SpA mod Direzione Regionale 2. Karola Gluiber bærer sine egne omkostninger.
 delle Entrate per la Puglia, at opnå en præjudiciel afgørelse
 vedrørende fortolkningen af Rådets direktiv 69/335/EØF af
 17. juli 1969 om kapitaltilførselsafgifter (EFT L 249, s. 25), (1) EFT C 299 af 16.10.1999.
 som ændret ved Rådets direktiv 85/303/EØF af 10. juni 1985
 (EFT L 156, s. 23), har Domstolen (Fjerde Afdeling), sammensat
 af afdelingsformanden, D. A. O. Edward, og dommerne
 P. J. G. Kapteyn og H. Ragnemalm (refererende dommer); gene-
 raladvokat: N. Fennelly; justitssekretær: R. Grass, den 16. de-
 cember 1999 afsagt kendelse, hvis konklusion lyder således:
 Sag anlagt den 28. oktober 1999 af Kommissionen for De
 Rådets direktiv 69/335/EØF af 17. juli 1969 om kapitaltilførselsaf- Europæiske Fællesskaber mod Republikken Østrig
 gifter, som ændret ved Rådets direktiv 85/303/EØF af 10. juni
 1985, er ikke til hinder for opkrævning hos kapitalselskaber af en
 (Sag C-412/99)
 afgift som afgiften på virksomhedernes nettoformue.
 (2000/C 79/09)
 (1) EFT C 188 af 3.7.1999. Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 28. okto-
 ber 1999 anlagt sag mod Republikken Østrig af Kommissionen
 for De Europæiske Fællesskaber ved juridisk konsulent Josef
 Christian Schieferer, Kommissionens juridiske tjeneste, som
 befuldmægtiget, og med valgt adresse i Luxembourg hos
 Carlos Gómez de la Cruz, Kommissionens juridiske tjeneste,
 Wagnercentret C 254, Kirchberg.
 ---pagebreak--- 18.3.2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 79/5
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande: 2. Hvis det første spørgsmål besvares med, at samtykke kan
 være stiltiende, foreligger der da stiltiende samtykke, når
 1. Det fastslås, at Republikken Østrig har tilsidesat sine varerne er blevet solgt af indehaveren eller på hans vegne
 forpligtelser efter Europa-Parlamentet og Rådets direktiv uden kontraktlige begrænsninger, som forbyder videresalg
 96/70/EF (1) af 28. oktober 1996 om ændring af Rådets inden for EØS, og som er bindende for både den første og
 direktiv 80/777/EØF om indbyrdes tilnærmelse af med- alle senere købere?
 lemsstaternes lovgivning om udvinding og markedsføring
 af naturligt mineralvand, idet den ikke har sat de nødvendi-
 ge love og administrative bestemmelser i kraft for at 3. Hvis varer, som er forsynet med et registreret varemærke,
 gennemføre dette direktiv og givet Kommissionen medde- er blevet markedsført i et land uden for EØS af varemær-
 lelse herom. keindehaveren,
 2. Republikken Østrig betaler sagens omkostninger.
 A. i hvilket omfang er det da relevant eller afgørende
 for problemet om, hvorvidt der forelå samtykke i
 direktivets forstand fra indehaveren til at markedsføre
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter varerne inden for EØS,
 Søgsmålsgrundene og de væsentligste argumenter svarer til de a) at den person, som markedsfører varerne (og som
 i sag C-386/99 (2) anførte. Den i direktivets artikel 2 fastsatte ikke er autoriseret detailhandler), gør det med
 frist er udløbet den 28. oktober 1997. kendskab til, at han er den retmæssige ejer af
 varerne, og at det ikke på varerne er angivet, at de
 ikke må markedsføres i EØS, og/eller
 (1) EFT L 299 af 23.11.1996, s. 26.
 (2) EFT C 366 af 18.12.1999, s. 20.
 b) at den person, som markedsfører varerne (og som
 ikke er autoriseret detailhandler), gør det med
 kendskab til, at varemærkeindehaveren modsætter
 sig, at de pågældende varer markedsføres inden for
 EØS, og/eller
 c) at den person, som markedsfører varerne (og som
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel- ikke er autoriseret detailhandler), gør det med
 se afsagt den 22. juli 1999 af High Court of Justice kendskab til, at varemærkeindehaveren modsætter
 (England & Wales), Chancery Division (Patent Court), i sig, at de pågældende varer markedsføres af andre
 sagen 1) Levi Strauss & Co. (et amerikansk selskab end autoriserede detailhandlere, og/eller
 oprettet i henhold til staten Delaware’s lovgivning) og
 2) Levi Strauss (UK) Ltd mod 1) Tesco Stores Ltd og
 2) Tesco Plc d) at varerne er blevet købt hos autoriserede detail-
 handlere i et land uden for EØS, som fra indehave-
 ren har modtaget meddelelse om, at indehaveren
 (Sag C-415/99)
 modsætter sig, at de sælger varerne med videresalg
 for øje, men som ikke har pålagt deres købere
 (2000/C 79/10) kontraktlige begrænsninger for, hvordan varerne
 kan afhændes, og/eller
 Ved kendelse afsagt den 22. juli 1999, indgået til Domstolens
 Justitskontor den 29. oktober 1999, har High Court of Justice e) at varerne er blevet købt hos autoriserede grossister
 (England & Wales), Chancery Division (Patent Court), i sagen i et land uden for EØS, som fra indehaveren har
 1) Levi Strauss & Co. (et amerikansk selskab oprettet i henhold modtaget meddelelse om, at varerne skulle sælges
 til staten Delaware’s lovgivning) og 2) Levi Strauss (UK) Ltd til detailhandlere i det pågældende land uden for
 mod 1) Tesco Stores Ltd og 2) Tesco Plc forelagt De Europæiske EØS, og at de ikke måtte sælges til eksport, men
 Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse som ikke har pålagt deres købere kontraktlige
 af følgende spørgsmål: begrænsninger for, hvordan varerne kan afhændes,
 og/eller
 1. Hvis varer, som er forsynet med et registreret varemærke,
 er blevet markedsført i et land uden for EØS af varemær-
 keindehaveren eller med dennes samtykke, og disse varer f) at indehaveren ikke har givet alle senere købere af
 er blevet indført og solgt i EØS af tredjemand, indebærer varerne (dvs. købere i leddet mellem den første
 direktiv 89/104/EØF (1) (herefter »direktivet«) da, at vare- person, der køber varerne af indehaveren, og den
 mærkeindehaveren har ret til at forbyde en sådan indførsel person, som markedsfører dem i EØS) meddelelse
 eller et sådant salg, hvis han ikke udtrykkeligt har givet sit om, at han modsætter sig salg af varerne med
 samtykke hertil, eller kan samtykket være stiltiende? videresalg for øje, og/eller

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
14.7.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 223/17
 Appel iværksat den 22. april 2014 af Jean-Pierre Bodson m.fl. til prøvelse af Personalerettens dom af 12. februar 2014 i sag F-73/12, Bodson m.fl. mod EIB
 (Sag T-240/14 P)
 2014/C 223/22
 Processprog: fransk
 Parter
 Appellanter: Jean-Pierre Bodson (Luxembourg, Luxembourg), Dalila Bundy (Cosnes-et-Romain, Frankrig), Didier Dulieu (Roussy-le-Village, Frankrig), Marie-Christel Heger (Nospelt, Luxembourg), Evangelos Kourgias (Senningerberg, Luxembourg), Manuel Sutil (Luxembourg), Patrick Vanhoudt (Gonderange, Luxembourg) og Henry von Blumenthal (Bergem, Luxembourg) (ved advokat L. Levi)
 Den anden part i appelsagen: Den Europæiske Investeringsbank
 Appellanternes påstande
 —
 Retten for EU-personalesagers dom af 12. februar 2014 i sag F-73/12 ophæves.
 —
 Følgelig gives der appellanterne medhold i deres påstande i første instans, og i overensstemmelse hermed:
 —
 annulleres afgørelserne om på appellanterne at anvende bestyrelsen for EIB’s afgørelse af 13. december 2011, hvorved der fastsættes en lønstigning begrænset til 2,8 % og direktionen for EIB’s afgørelse af 14. februar 2012 om at benytte en meritskala, der medfører et løntab på 1 %, hvilke afgørelser er indeholdt i lønsedlerne for april 2012, ligesom de afgørelser, der er indeholdt i tidligere lønsedler, annulleres i samme udstrækning.
 —
 følgelig
 —
 tilpligtes appelindstævnte at betale den forskel i vederlag, der følger af anvendelsen af ovennævnte afgørelser truffet af henholdsvis EIB’s bestyrelse den 13. december 2011 og EIB’s direktion den 14. februar 2012 i stedet for anvendelsen af den tidligere gældende vederlagsordning. Denne lønforskel tillægges morarenter med virkning fra den 12. april 2012 og derefter den 12. i hver måned, indtil fuld betaling sker, idet disse renter fastsættes til ECB’s rentesats forhøjet med 3 point.
 —
 tilpligtes appelindstævnte at betale erstatning for det tab, som appellanterne har lidt som følge af tabet af købekraft, idet dette tab foreløbigt og efter ret og billighed er opgjort til 1,5 % af hver appellants månedsløn.
 —
 Den Europæiske Investeringsbank tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 —
 Den Europæiske Investeringsbank tilpligtes at betale sagens omkostninger i begge instanser.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 Til støtte for appellen har appellanterne fremført fire anbringender.
 1.
 Første anbringende vedrører tilsidesættelse af et kontraktmæssigt ansættelsesforholds og et vedtægtsmæssigt ansættelsesforholds forskellige karakter, tilsidesættelse af de grundlæggende vilkår for ansættelsesforholdet og tilsidesættelse af aftalememorandummets retlige status.
 2.
 Andet anbringende vedrører en selvmodsigelse i Personalerettens dom og urigtig gengivelse af sagsakterne.
 3.
 Tredje anbringende vedrører tilsidesættelse af retssikkerhedsprincippet, af princippet om forbud mod tilbagevirkende kraft og af princippet om forudsigelighed, samt urigtig gengivelse af sagsakterne.
 4.
 Fjerde anbringende vedrører tilsidesættelse af kontrollen vedrørende et åbenbart urigtigt skøn og begrundelsespligten.


text:
30.4.2004
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 106/11
 DOMSTOLENS DOM
 (plenum)
 af 30. marts 2004
 i sag C-167/02 P, Willi Rothley m.fl. mod Europa-Parlamentet (1).
 (Appel - retsakt fra Parlamentet om betingelser og nærmere vilkår for de interne undersøgelser i forbindelse med bekæmpelse af svig - annullationssøgsmål - formaliteten - Parlamentets medlemmers uafhængighed og immunitet - fortrolighed omkring parlamentarisk undersøgelsesudvalgs arbejde - Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF) - undersøgelsesbeføjelser.)
 (2004/C 106/16)
 Processprog: tysk
 I sag C-167/02 P, Willi Rothley, Rockenhausen (Tyskland), Marco Pannella, Rom (Italien), Marco Cappato, Milano (Italien), Gianfranco Dell'Alba, Rom, Benedetto Della Vedova, Milano, Olivier Dupuis, Rom, Klaus-Heiner Lehne, Düsseldorf (Tyskland), Johannes Voggenhuber, Wien (Østrig), Christian von Boetticher, Pinneberg (Tyskland), Emma Bonino, Rom, Elmar Brok, Bielefeld (Tyskland), Renato Brunetta, Rom, Udo Bullmann, Gießen (Tyskland), Michl Ebner, Bolzano (Italien), Raina A. Mercedes Echerer, Wien, Markus Ferber, Bobingen (Tyskland), Francesco Fiori, Voghera (Italien), Evelyne Gebhardt, Mulfingen (Tyskland), Norbert Glante, Werder/Havel (Tyskland), Alfred Gomolka, Greifswald (Tyskland), Friedrich-Wilhelm Graefe zu Baringdorf, Spenge (Tyskland), Lissy Gröner, Neustadt (Tyskland), Ruth Hieronymi, Bonn (Tyskland), Magdalene Hoff, Hagen (Tyskland),Georg Jarzembowski, Hamburg (Tyskland), Karin Jöns, Bremen (Tyskland), Karin Junker, Düsseldorf, Othmar Karas, Wien, Margot Keßler, Kehmstedt (Tyskland), Heinz Kindermann, Strasburg (Tyskland), Karsten Knolle, Quedlinburg (Tyskland), Dieter-Lebrecht Koch, Weimar (Tyskland), Christoph Konrad, Bochum (Tyskland), Constanze Krehl, Leipzig (Tyskland),Wilfried Kuckelkorn, Bergheim (Tyskland), Helmut Kuhne, Soest (Tyskland), Bernd Lange, Hannover (Tyskland), Kurt Lechner, Kaiserslautern (Tyskland), Jo Leinen, Saarbrücken (Tyskland), Rolf Linkohr, Stuttgart (Tyskland), Giorgio Lisi, Rimini (Italien), Erika Mann, Bad Gandersheim (Tyskland),Thomas Mann, Schwalbach/Taunus (Tyskland), Mario Mauro, Milano, Hans-Peter Mayer, Vechta (Tyskland), Winfried Menrad, Schwäbisch Hall (Tyskland), Peter-Michael Mombaur, Düsseldorf, Rosemarie Müller, Nieder-Olm (Tyskland), Hartmut Nassauer, Wolfhagen (Tyskland), Giuseppe Nistico, Rom, Willi Piecyk, Reinfeld (Tyskland), Hubert Pirker, Klagenfurt (Østrig), Christa Randzio-Plath, Hamburg, Bernhard Rapkay, Dortmund (Tyskland), Mechtild Rothe, Bad Lippspringe (Tyskland), Dagmar Roth-Behrendt, Berlin (Tyskland), Paul Rübig, Wels (Østrig), Umberto Scapagnini, Catane (Italien), Jannis Sakellariou, München (Tyskland), Horst Schnellhardt, Langenstein (Tyskland), Jürgen Schröder, Dresden (Tyskland), Martin Schulz, Würselen (Tyskland), Renate Sommer, Herne (Tyskland), Ulrich Stockmann, Bad Kösen (Tyskland), Maurizio Turco, Pulsano (Italien), Guido Viceconte, Bari (Italien), Ralf Walter, Cochem (Tyskland), Ralf Walter, Cochem (Tyskland), Brigitte Wenzel-Perillo, Leipzig, Rainer Wieland, Stuttgart, Stefano Zappala, Latina (Italien), og Jürgen Zimmerling, Essen (Tyskland),ved Rechtsanwalt H.-J. Rabe, angående appel af dom afsagt den 26. februar 2002 af De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans (Femte Afdeling) i sag T-17/00, Rothley m.fl. mod Parlamentet (Sml. II, s. 579), hvorunder der er nedlagt påstand om ophævelse af denne dom - de andre parter i appelsagen: Europa-Parlamentet ved ved J. Schoo og H. Krück, som befuldmægtigede, og med valgt adresse i Luxembourg, sagsøgt i første instans, Kongeriget Nederlandene (befuldmægtiget:H.G. Sevenster), Den Franske Republik, Rådet for Den Europæiske Union (befuldmægtigede: M. Bauer og I. Díez Parra) og Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (befuldmægtigede: H.-P. Hartvig og U. Wölker) og med valgt adresse i Luxembourg, intervenienter i første instans - har Domstolen (plenum), sammensat af præsidenten, V. Skouris, afdelingsformændene P. Jann (refererende dommer), C. Gulmann, J.N. Cunha Rodrigues og A. Rosas samt dommerne A. La Pergola, J.-P. Puissochet, R. Schintgen, F. Macken, N. Colneric og S. von Bahr; generaladvokat: F.G. Jacobs; justitssekretær: ekspeditionssekretær M.-F. Contet, den 30. marts 2004 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 1)
 Appellen forkastes.
 2)
 Appellanterne bærer deres egne omkostninger og betaler Europa-Parlamentets omkostninger i forbindelse med appelsagen.
 3)
 Kongeriget Nederlandene, Rådet for Den Europæiske Union og Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber bærer deres egne omkostninger
 (1) EFT C 156 af 29.6.2002.


text:
13.4.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 108/24
 Rettens dom af 20. februar 2013 — Caventa mod KHIM — Anson’s Herrenhaus (B BERG)
 (Sag T-631/11) (1)
 (EF-varemærker - indsigelsessag - ansøgning om EF-figurmærket B BERG - det ældre EF-ordmærke Christian Berg - relativ registreringshindring - risiko for forveksling - artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 207/2009)
 2013/C 108/63
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: Caventa AG (Rekingen, Schweiz) (først ved advokat J. Krenzel, derefter ved advokaterne T. Stein og A. Segler)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (ved K. Klüpfel og D. Walicka, som befuldmægtigede)
 Den anden part i sagen for appelkammeret ved Harmoniseringskontoret og intervenient ved Retten: Anson’s Herrenhaus KG (Düsseldorf, Tyskland) (ved advokaterne O. Löffel og P. Lange)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelse truffet den 15. september 2011 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 2014/2010-1) vedrørende en indsigelsessag mellem Anson’s Herrenhaus KG og Caventa AG
 Konklusion
 1)
 Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
 2)
 Caventa AG betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 32 af 4.2.2012.


text:
21.3.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 69/40
 Appel iværksat den 12. januar 2009 af Georgi Kerelov til prøvelse af kendelse afsagt den 12. december 2007 af Personaleretten i sag F-110/07, Karelov mod Kommissionen
 (Sag T-100/08 P)
 (2009/C 69/92)
 Processprog: fransk
 Parter
 Appellant: Georgi Kerelov (Pazardzhik, Bulgarien) (ved avocat A. Kerelov)
 Den anden part i appelsagen: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Appellantens påstande
 —
 Personalerettens kendelse af 12. december 2007 i sag F-110/07, Kerelov mod Kommissionen, ophæves
 —
 Appellanten gives medhold i de påstande, som han nedlagde for Personaleretten.
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale samtlige omkostninger
 Anbringender og væsentligste argumenter
 Med appellen har appellanten nedlagt påstand om ophævelse at kendelse afsagt af Personaleretten den 12. december 2007 i sag F-110/07, Kerelov mod Kommissionen, hvorved den af appellanten anlagte sag med påstand om annullation af De Europæiske Fællesskabers Personaleudvælgelseskontors afgørelse om ikke at tilstille sagsøgeren oplysninger og dokumenter vedrørende udvælgelsesprøve EPSO/AD/46/06, blev afvist.
 Til støtte for appellen har appellanten gjort en række anbringender gældende vedrørende:
 —
 Tilsidesættelse af princippet om den administrative proces, idet Personaleretten fandt, at stævningen manglede retlige anbringender, uden dog af egen drift at gennemføre en undersøgelse af lovligheden af den anfægtede beslutning i første instans uden at begrænse sig til appellantens anbringender.
 —
 Tilsidesættelse af »retten til domstolsprøvelse« og princippet om Rettens upartiskhed, idet Personaleretten afviste appellantens søgsmål uden at give ham mulighed for at berigtige sit søgsmål på et tidspunkt, hvor appellanten ikke længere kunne anlægge et nyt korrekt søgsmål, idet søgsmålsfristen var udløbet.
 —
 Tilsidesættelse af principperne om retten til at blive hørt ved en domstol og om processens offentlige karakter, idet der ikke er blevet afholdt et retsmøde.
 —
 Tilsidesættelse af princippet om en retfærdig rettergang, idet Personaleretten ikke har hørt appellanten om årsagen til sagens afvisning.
 —
 Tilsidesættelse af artikel 21, stk. 1, i statutten for Domstolen og artikel 44, stk. 1, litra c), i Personalerettens procesreglement, idet Personaleretten reelt indførte en »regel om krystallisering af indlæg i sagen« ved at fastslå, at stævningen ikke indeholdt retlige anbringender.
 —
 En undersøgelse af egen drift af alle andre tilsidesættelser af retsregler, som Personaleretten eventuelt har begået.


text:
11.2.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 36/11
 DOMSTOLENS DOM
 (Anden Afdeling)
 af 15. december 2005
 i sag C-148/04, Unicredito Italiano SpA mod Agenzia delle Entrate, Ufficio Genova 1 (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Commissione tributaria provinciale di Genova) (1)
 (Statsstøtte - beslutning 2002/581/EF - skattefordele for banker - beslutningens begrundelse - kvalificering som statsstøtte - betingelser - forenelighed med fællesmarkedet - betingelser - artikel 87, stk. 3, litra b) og c), EF - vigtigt projekt af fælleseuropæisk interesse - udvikling af visse former for erhvervsvirksomhed - tidligere tildelte skattefordele - tilbagesøgning af støtten - princippet om beskyttelse af den berettigede forventning - retssikkerhedsprincippet - proportionalitetsprincippet)
 (2006/C 36/19)
 Processprog: italiensk
 I sag C-148/04, angående en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 234 EF, indgivet af Commissione tributaria provinciale di Genova (Italien) ved afgørelse af 11. februar 2004, indgået til Domstolen den 23. marts 2004, i sagen Unicredito Italiano SpA mod Agenzia delle Entrate, Ufficio Genova 1, har Domstolen (Anden Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, C.W.A. Timmermans, og dommerne C. Gulmann (refererende dommer), R. Schintgen, G. Arestis og J. Klučka; generaladvokat: C. Stix-Hackl; justitssekretær: ekspeditionssekretær M. Ferreira, den 15. december 2005 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 1)
 Gennemgangen af de stillede spørgsmål har intet frembragt, der kan rejse tvivl om gyldigheden af Kommissionens beslutning 2002/581/EF af 11. december 2001 om den statsstøtte, Italien har iværksat til fordel for banker.
 2)
 Artikel 87 ff. EF, artikel 14 i Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22. marts 1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93 samt princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, retssikkerhedsprincippet og proportionalitetsprincippet er ikke til hinder for en national foranstaltning, der påbyder tilbagebetaling af en støtte til gennemførelse af en kommissionsbeslutning, hvorved denne støtte er anset for uforenelig med fællesmarkedet, og idet gennemgangen af beslutningen i forhold til de nævnte bestemmelser og generelle principper intet har frembragt, der kan rejse tvivl om dens gyldighed.
 (1) EUT C 118 af 30.4.2004.


text:
26.10.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 313/23
 Rettens dom af 12. september 2013 — Palirria Souliotis mod Kommissionen
 (Sag T-380/11) (1)
 (Annullationssøgsmål - den fælles toldtarif - tarifering i den kombinerede nomenklatur - toldposition - regelfastsættende retsakt, der omfatter gennemførelsesforanstaltninger - afvisning)
 2013/C 313/43
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Anonymi Viotechniki kai Emporiki Etairia Kataskevis Konservon — Palirria Souliotis AE (Politika, Grækenland) (ved advokat S. Pappas)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (ved R. Lyal og L. Keppenne, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 447/2011 af 6. maj 2011 om tarifering af varer i den kombinerede nomenklatur (EUT L 122, s. 63)
 Konklusion
 1)
 Sagen afvises.
 2)
 Anonymi Viotechniki kai Emporiki Etairia Kataskevis Konservon — Palirria Souliotis AE bærer sine egne omkostninger og betaler de af Europa-Kommissionen afholdte omkostninger.
 (1) EUT C 282 af 24.9.2011.


text:
9.3.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 81/24
 Sag anlagt den 13. januar 2015 — Banco Santander og Santusa mod Kommissionen
 (Sag T-12/15)
 (2015/C 081/32)
 Processprog: spansk
 Parter
 Sagsøgere: Banco Santander, SA (Santander, Spanien) og Santusa Holding, SL (Boadilla del Monte, Spanien) (ved advokaterne J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, R. Calvo Salinero og J. Panero Rivas)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgernes påstande
 —
 Sagen antages til realitetsbehandling, og annullationspåstandene fremsat i dette søgsmål tiltrædes.
 —
 Afgørelsens artikel 1 annulleres, for så vidt som den fastslår, at de spanske myndigheders nye administrative fortolkning af artikel 12 TRLIS skal anses for en statsstøtte, der er uforenelig med det indre marked.
 —
 Afgørelsens artikel 4, stk. 1, annulleres, for så vidt som Kongeriget Spanien pålægges at bringe det, der som beskrevet i artikel 1 anses for en støtteordning, til ophør.
 —
 Afgørelsens artikel 4, stk. 2, 3, 4 og 5, annulleres, for så vidt som Kongeriget Spanien pålægges at tilbagesøge de beløb, som Kommissionen har anset for statsstøtte.
 —
 Subsidiært begrænses omfanget af den tilbagesøgning, som Kongeriget Spanien er pålagt ved afgørelsens artikel 4, stk. 2, på samme måde som i den første og anden afgørelse.
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Anbringenderne og de væsentligste argumenter er de samme som dem, der er påberåbt i sag T-826/14, Spanien mod Kommissionen.
 Det gøres navnlig gældende, at der foreligger en retlig fejl ved at kvalificere foranstaltningen som statsstøtte, ved identificeringen af den af foranstaltningen begunstigede og ved at betegne den administrative fortolkning som en anden støtte end den, der blev vurderet ved Kommissionens afgørelser. Endvidere er der sket en tilsidesættelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, princippet om afskærelse af indsigelser samt retssikkerhedsprincippet.


text:
8.9.2007
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 211/12
 Sag anlagt den 1. juni 2007 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Storhertugdømmet Luxembourg
 (Sag C-263/07)
 (2007/C 211/22)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved A. Alcover San Pedro og J.-B. Laignelot, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Storhertugdømmet Luxembourg
 Sagsøgerens påstande
 —
 Det fastslås, at Storhertugdømmet Luxembourg har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 9, stk. 4, og artikel 13, stk. 1, samt bilag I i Rådets direktiv 96/61/EF af 24. september 1996 om integreret forebyggelse og bekæmpelse af forurening, idet det ikke har foretaget en rigtig gennemførelse heraf.
 —
 Storhertugdømmet Luxembourg tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Kommissionen har fremsat tre anbringender til støtte for sit søgsmål.
 Ved sit første anbringende har Kommissionen gjort gældende, at Storhertugdømmet Luxembourg har foretaget en urigtig gennemførelse af artikel 9, stk. 4, i direktiv 96/61, idet det har udfyldt den rigtige definition af »den bedste tilgængelige teknik« (1) med en bemærkning om »uforholdsmæssigt store omkostninger« ved den nævnte teknik, som ikke fremgår af direktivet. Såfremt det ved direktivet vitterlig bestemmes, at den bedste tilgængelige teknik er teknik udviklet i en målestok, der medfører, at den pågældende teknik kan anvendes i den relevante industrisektor på økonomisk og teknisk mulige vilkår, giver direktivet nemlig ikke mulighed for i forhold til mellemstore og økonomisk veletablerede selskaber inden for samme eller en lignende erhvervsgren systematisk at udelukke teknik, hvis anvendelse og tilgængelighed medfører uforholdsmæssigt store omkostninger. Sådanne præciseringer går ud over, hvad der i denne forbindelse bestemmes i direktivet.
 Ved sit andet anbringende har Kommissionen videre gjort gældende, at Storhertugdømmet Luxembourg med urette har indskrænket rækkevidden af forpligtelsen til at revurdere eller ajourføre godkendelsesvilkårene i henhold til direktivets artikel 13, stk. 1, eftersom en sådan revurdering i medfør af de nationale gennemførelsesbestemmelser kun skal iværksættes under tre specifikke omstændigheder, eller hvis der er et »tilstrækkeligt begrundet« behov. Denne formulering er atter mere restriktiv end direktivets formulering, hvori der blot henvises til, at godkendelsesvilkårene »regelmæssigt« skal revurderes og »om fornødent« ajourføres.
 Ved sit tredje anbringende har Kommissionen endelig gjort gældende, at Storhertugdømmet Luxembourg har gennemført direktivets bilag I urigtigt, idet der i de nationale gennemførelsesbestemmelser nævnes »varmeanlæg med en samlet effekt på mere end 50 MW« og ikke som i nævnte bilags kategori 1.1 »Termiske kraftværker med en samlet effekt på mere end 50 MW«. Sidstnævnte kategori er nemlig bredere end førstnævnte.
 (1) EUT L 257, s. 26.


text:
30.3.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 107/37
 Sag anlagt den 4. februar 2015 — Market Watch mod KHIM — El Corte Inglés (MITOCHRON)
 (Sag T-62/15)
 (2015/C 107/48)
 Stævningen affattet på engelsk
 Parter
 Sagsøger: Market Watch Franchise & Consulting, Inc. (Freeport, Bahamas) (ved advokat J. Korab)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: El Corte Inglés, SA (Madrid, Spanien)
 Oplysninger vedrørende sagen for Harmoniseringskontoret
 Ansøger: Market Watch Franchise & Consulting, Inc.
 Det omtvistede varemærke: EF-ordmærket »MITOCHRON« — registreringsansøgning nr. 11 200 078
 Sagen for Harmoniseringskontoret: Indsigelsessag
 Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 19. november 2014 af Andet Appelkammer ved Harmoniseringskontoret (sag R 508/2014-2)
 Påstande
 —
 Sagen antages til realitetsbehandling.
 —
 Den anfægtede afgørelse annulleres.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Anbringende
 —
 Der foreligger ingen risiko for forveksling mellem de varemærker, der er genstand for sagen.


text:
C 264/8 DA Den Europæiske Unions Tidende 1.11.2003
 2) Den nationale ret skal, hvis den fastslår, at den nationale DOMSTOLENS DOM
 bestemmelse om den præklusive frist ikke er i overensstemmelse
 med fællesskabsrettens krav, og at en med fællesskabsretten
 overensstemmende fortolkning af bestemmelsen heller ikke er (Femte Afdeling)
 mulig, afvise at anvende den.
 af 18. september 2003
 (1) EFT C 161 af 2.6.2001.
 i sag C-168/01, Bosal Holding BV mod Staatssecretaris
 van Financiën (anmodning om præjudiciel afgørelse fra
 Hoge Raad der Nederlanden) (1)
 DOMSTOLENS DOM
 (»Etableringsfrihed — beskatning — skat af selskabers
 (Første Afdeling)
 overskud — begrænsning af fradragsretten i en medlemsstat
 for udgifter, der vedrører et moderselskabs kapitalandele i
 af 11. september 2003
 sine datterselskaber med hjemsted i andre medlemsstater —
 i sag C-155/01, Cookies World Vertriebsgesellschaft mbH sammenhæng i beskatningsordningen«)
 iL mod Finanzlandesdirektion für Tirol (anmodning om
 præjudiciel afgørelse indgivet af Verwaltungsgerichts- (2003/C 264/13)
 hof) (1)
 (»Sjette momsdirektiv — motorkøretøj, der er stillet til (Processprog: nederlandsk)
 rådighed ved en leasingkontrakt — afgiftspligtige transak-
 tioner — eget forbrug — artikel 17, stk. 6 og 7 —
 undtagelser i henhold til national lovgivning på tidspunktet (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 for direktivets ikrafttræden«) gjort i Samling af Afgørelser)
 (2003/C 264/12)
 (Processprog: tysk)
 I sag C-168/01, angående en anmodning, som Hoge Raad der
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig- Nederlanden (Nederlandene) i medfør af artikel 234 EF har
 gjort i Samling af Afgørelser) indgivet til Domstolen for i den for nævnte ret verserende sag,
 Bosal Holding BV mod Staatssecretaris van Financiën, at opnå
 en præjudiciel afgørelse vedrørende fortolkningen af EF-
 I sag C-155/01, angående en anmodning, som Verwaltungsge- traktatens artikel 52 (efter ændring nu artikel 43 EF) og EF-
 richtshof (Østrig) i medfør af artikel 234 EF har indgivet til traktatens artikel 58 (nu artikel 48 EF), samt af Rådets direktiv
 Domstolen for i den for nævnte ret verserende sag, Cookies 90/435/EØF af 23. juli 1990 om en fælles beskatningsordning
 World Vertriebsgesellschaft mbH iL mod Finanzlandesdirek- for moder- og datterselskaber fra forskellige medlemsstater
 tion für Tirol, at opnå en præjudiciel afgørelse vedrørende (EFT L 225, s. 6), har Domstolen (Femte Afdeling), sammensat
 fortolkningen af navnlig artikel 5 og 6 i Rådets sjette direktiv af afdelingsformanden, M. Wathelet, og dommerne
 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlems- C.W.A. Timmermans, D.A.O. Edward (refererende dommer),
 staternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles P. Jann og S. von Bahr; generaladvokat: S. Alber; justitssekretær:
 merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (EFT afdelingschef D. Loutermann-Hubeau, den 18. september
 L 145, s. 1), har Domstolen (Første Afdeling), sammensat af 2003 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 afdelingsformanden, M. Wathelet, og dommerne P. Jann og
 A. Rosas (refererende dommer); generaladvokat: L.A. Geelhoed;
 justitssekretær: ekspeditionssekretær H.A. Rühl, den 11. sep- Rådets direktiv 90/435/EØF af 23. juli 1990 om en fælles
 tember 2003 afsagt dom, hvis konklusion lyder således: beskatningsordning for moder- og datterselskaber fra forskellige
 medlemsstater, som fortolket på baggrund af EF-traktatens artikel 52
 Bestemmelserne i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj (efter ændring nu artikel 43 EF), er til hinder for en national
 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsæt- bestemmelse, der ved fastsættelsen af skatten af overskuddet i et
 ningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet bereg- moderselskab med hjemsted i en medlemsstat gør fradragsretten for
 ningsgrundlag er til hinder for en bestemmelse i en medlemsstat, udgifter, der vedrører moderselskabets kapitalandele i et datterselskab
 hvorefter afholdelse af udgifter vedrørende tjenesteydelser, der i andre med hjemsted i en anden medlemsstat, betinget af, at sådanne
 medlemsstater præsteres for en modtager fra den første medlemsstat, udgifter indirekte tjener til erhvervelse af overskud, der er skattepligtigt
 pålægges merværdiafgift, når modtageren, hvis de pågældende ydelser i den medlemsstat, hvor moderselskabet har hjemsted.
 var blevet udført for denne i indlandet, ikke ville have været berettiget
 til at fradrage indgående afgift.
 (1) EFT C 200 af 14.7.2001.
 (1) EFT C 200 af 14.7.2001.


text:
9.6.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 165/12
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Obersten Gerichtshof (Østrig) den 19. marts 2012 — Pensionsversicherungsanstalt mod Peter Brey
 (Sag C-140/12)
 2012/C 165/19
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Oberster Gerichtshof
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Pensionsversicherungsanstalt
 Sagsøgt: Peter Brey
 Præjudicielt spørgsmål
 Skal udligningstillægget anses for »en byrde for værtsmedlemsstatens sociale system« som omhandlet i artikel 7, stk. 1, litra b), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/38/EF af 29. april 2004 (1) om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område?
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/38/EF af 29.4.2004 om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område, om ændring af forordning (EF) nr. 1612/68 og om ophævelse af direktiv 64/221/EØF, 68/360/EØF, 72/194/EØF, 73/148/EØF, 75/34/EØF, 75/35/EØF, 90/364/EØF, 90/365/EØF og 93/96/EØF (EUT L 158, s. 77).


text:
30.7.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 226/31
 Sag anlagt den 3. marts 2011 — ZZ mod Rådet
 (Sag F-23/11)
 2011/C 226/61
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: ZZ (ved advokaterne E. Boigelot og S. Woog)
 Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union
 Søgsmålets genstand og beskrivelse af tvisten
 Påstand om annullation af Rådets afgørelse om ikke at optage sagsøgeren på listen over tjenestemænd, der forfremmes til lønklasse AST 9 i forfremmelsesåret 2010, og om erstatning for den lidte ikke-økonomiske skade
 Sagsøgerens påstande
 —
 Rådets afgørelse, som offentliggjort den 21. maj 2010 ved personalemeddelelse nr. 82/10, om ikke at opføre sagsøgeren på listen over tjenestemænd forfremmet fra lønklasse AST 8 til lønklasse AST 9 i forfremmelsesåret 2010 annulleres.
 —
 Som følge af denne annullation foretages en ny sammenligning mellem sagsøgerens fortjenester og fortjenesterne for de øvrige kandidater i forfremmelsesåret 2010, og sagsøgeren forfremmes som overtallig(?) til lønklasse AST 9 med tilbagevirkende kraft fra den 1. januar 2010 samt betaling af renter af lønefterbetalingerne beregnet på grundlag af den af Den Europæiske Centralbank fastsatte rentesats for primære refinansieringsoperationer, forhøjet med 2 procentpoints, fra den 1. januar 2008, uden at forfremmelsen af de øvrige forfremmede tjenestemænd herved anfægtes.
 —
 Subsidiært: Hvis Personaleretten måtte finde, at sagsøgerens forfremmelse til lønklasse AST 9 ikke kan ske med tilbagevirkende kraft som overtallig, annulleres ikke blot afgørelsen om ikke at opføre sagsøgeren på listen over tjenestemænd forfremmet fra lønklasse AST 8 til lønklasse AST 9 i forfremmelsesåret 2010, men ligeledes de afgørelser om forfremmelse, der har ført til opstilling af den liste over tjenestemænd forfremmet til lønklasse AST 9, der blev offentliggjort den 21. maj 2010.
 —
 Mere subsidiært: Hvis Personaleretten måtte finde, at en annullation af de afgørelser om forfremmelse, som der subsidiært er nedlagt påstand om, udgør en uforholdsmæssig sanktion i forhold til den konstaterede retsstridighed, tilpligtes Rådet at betale en godtgørelse, der dækker den skade på karrieren, der følger af den forsinkede forfremmelse fra den 1. januar 2010 og til den dato, hvor forfremmelsen tildeles.
 —
 Rådet tilpligtes at betale sagsøgeren et beløb på 3 500,00 EUR i erstatning for lidt ikke-økonomisk skade som følge af sagsøgerens manglende forfremmelse pr. 1. januar 2010, idet der tages forbehold for en forhøjelse af dette beløb under sagen.
 —
 Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale sagens omkostninger.


text:
29.11.2003 DA Den Europæiske Unions Tidende C 289/25
 3) Afgørelsen om sagens omkostninger, herunder intervenientens Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 omkostninger, udsættes.
 — Afgørelse truffet den 13. maj 2003 af Andet Appelkam-
 mer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked
 (Varemærker og Design) (sag R 369/2002-2) annulleres.
 — Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens om-
 KENDELSE AFSAGT AF PRÆSIDENTEN FOR RETTEN I kostninger.
 FØRSTE INSTANS
 den 16. september 2003
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 i sag T-272/03, Maria Dolores Fernández Gómez mod
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Ansøger om EF-vare- Conceria Toska S.R.L.
 mærket:
 (Særlige rettergangsformer — begæring om udsættelse af
 gennemførelsen — uopsættelighed — foreligger ikke)
 EF-varemærket, der Ordmærket »TOSKA« for varer i
 søges registreret: klasse 18 (bl.a. tasker) — ansøg-
 (2003/C 289/53) ning nr. 743427.
 (Processprog: fransk) Indehaver af det i indsi- Sagsøgeren.
 gelsessagen påberåbte
 varemærke eller tegn:
 I sag T-272/03, Maria Dolores Fernández Gómez, Bruxelles
 (Belgien), ved avocats J. Iturriagagoitia og K. Delvolvé, mod Det i indsigelsessagen Det tyske ordmærke »TOSCA« for
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (befuldmægti- påberåbte varemærke parfumerivarer (bl.a. »parfum«,
 gede: J. Currall, F. Clotuche-Duvieusart og H. Tserepa-Lacom- eller tegn: »eau de toilette« og »eau de parfum
 be), angående en begæring om udsættelse af gennemførelsen til kvinder«).
 af Kommissionens afgørelse af 12. maj 2003 om afslag på
 sagsøgerens anmodning om forlængelse af hendes kontrakt Indsigelsesafdelingens Indsigelsen forkastes.
 som midlertidigt ansat, har Rettens præsident den 16. septem- afgørelse:
 ber 2003 afsagt kendelse, hvis konklusion lyder således:
 Appelkammerets afgø- Sagsøgerens klage afvises.
 1) Begæringen om foreløbige forholdsregler tages ikke til følge. relse:
 2) Afgørelsen om sagens omkostninger udsættes. Søgsmålsgrunde: — Indsigelsen på grundlag af
 det vitterligt kendte ældre
 varemærke er i henhold til
 artikel 8, stk. 1, litra b), i
 forordning (EF) nr. 40/94 (1)
 begrundet.
 Sag anlagt den 18. juli 2003 af Mülhens GmbH & Co. KG — Der er en risiko for forveks-
 mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked ling mellem de to mærker.
 (Varemærker og Design)
 — De varer, som varemærkerne
 vedrører, ligner med sikker-
 (Sag T-263/03)
 hed hinanden.
 (2003/C 289/54) — Det drejer sig ved det vitter-
 ligt kendte varemærke om et
 (Processproget vil blive fastlagt i henhold til procesreglementets velkendt varemærke i den
 artikel 131, stk. 2 — det sprog, stævningen er affattet på: tysk) forstand, hvori udtrykket er
 anvendt i artikel 8, stk. 5, i
 forordning (EF) nr. 40/94.
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 den 18. juli 2003 anlagt sag mod Kontoret for Harmonisering (1) Rådets forordning (EF) nr. 40/94 af 20.12.1993 om EF-varemær-
 i det Indre Marked (Varemærker og Design) af Mülhens GmbH ker (EFT L 1994 11, s. 1).
 & Co. KG, Köln (Tyskland), ved Rechtsanwalt Th. Schulte-
 Beckhausen. Den anden part i sagen for appelkammeret var
 Conceria Toska S.R.L., Milano (Italien).


text:
2.12.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 294/5
 Domstolens dom (Første Afdeling) af 21. september 2006 — Technische Unie BV mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, CEF City Electrical Factors BV, CEF Holdings Ltd og Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied
 (Sag C-113/04 P) (1)
 (Appel - karteller - det elektrotekniske marked i Nederlandene - national grossistsammenslutning - aftaler og samordnet praksis om anvendelse af en kollektiv ordning for eneforhandling og prisfastsættelse - bøder)
 (2006/C 294/08)
 Processprog: nederlandsk
 Parter
 Appellant: Technische Unie BV (ved advokaterne P. Bos og C. Hubert)
 De andre parter i appelsagen: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved W. Wils, som befuldmægtiget, og advokat H. Gilliams), CEF City Electrical Factors BV, CEF Holdings Ltd og Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied (ved advokat E. Pijnacker Hordijk)
 Sagens genstand
 Appel iværksat til prøvelse af dom afsagt den 16. december 2003 af Retten i Første Instans (Første Afdeling) i de forenede sager T-5/00 og T-6/00, Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied og Technische Unie BV mod Kommissionen, hvorved Retten frifandt Kommissionen for appellanternes påstand om annullation af Kommissionens beslutning 2000/117/EF af 26. oktober 1999 om en procedure i henhold til EF-traktatens artikel 81 (Sag IV/33.884 — Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied og Technische Unie (EFT 2000 L 39, s. 1)
 Konklusion
 1)
 Dommen afsagt den 16. december 2003 af De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans i de forenede sager T-5/00 og T-6/00, Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied og Technische Unie BV mod Kommissionen, ophæves i det omfang, Retten ved behandlingen af anbringendet, hvorefter princippet om en rimelig sagsbehandlingstid er tilsidesat, har undladt at efterprøve, om den uforholdsmæssigt langvarige sagsbehandling, som er anvendt til gennemførelse af hele den administrative procedure, inklusive fasen forud for meddelelse af klagepunkterne, og som må tilregnes Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, kunne påvirke Technische Unie BV's fremtidige muligheder for at forsvare sig.
 2)
 I øvrigt forkastes appellen.
 3)
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes for Technische Unie BV's påstand under sagen ved Retten i Første Instans i det omfang, de er delvis baseret på anbringendet om tilsidesættelse af princippet om en rimelig sagsbehandlingstid.
 4)
 Technische Unie BV betaler omkostningerne i den foreliggende sag tillige med omkostningerne i sagen ved første instans, hvori blev afsagt dom den 16. december 2003 i de forenede sager T-5/00 og T-6/00, Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied og Technische Unie BV mod Kommissionen, i overensstemmelse med punkt 3 i domskonklusionen i nævnte dom.
 (1) EUT C 106 af 30.4.2004.


text:
13.10.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 311/7
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Sofiyski gradski sad (Bulgarien) den 13. august 2012 — Siegfried János Schneider
 (Sag C-386/12)
 2012/C 311/09
 Processprog: bulgarsk
 Den forelæggende ret
 Sofiyski gradski sad
 Parter i hovedsagen
 Klager: Siegfried János Schneider
 Præjudicielt spørgsmål
 Finder artikel 22, nr. 1), i Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 (1) af 22. december 2000 kun anvendelse på tvistemål om rettigheder over fast ejendom, eller finder denne bestemmelse også anvendelse på sager henhørende under den frivillige retspleje, hvor statsborgere i en medlemsstat — som af en ret i denne stat og i henhold til national ret er blevet erklæret delvis umyndige, og til hvem der er beskikket en værge (som også er statsborger i denne medlemsstat) — fremsætter en anmodning om at disponere over fast ejendom, der tilhører dem og som er beliggende i en anden medlemsstat?
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22.12.2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område (EFT 2001 L 12, s. 1).


text:
31.7.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 209/55
 Sag anlagt den 7. juni 2010 — Bermejo Garde mod EØSU
 (Sag F-41/10)
 ()
 2010/C 209/88
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Moises Bermejo Garde (Bruxelles, Belgien) (ved avocat L. Levi)
 Sagsøgt: Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg
 Søgsmålets genstand og beskrivelse af tvisten
 Påstand om annullation af flere afgørelser om ophør af sagsøgerens funktion som kontorchef i Juridisk Tjeneste med øjeblikkelig virkning, idet han forflyttes til Logistiktjenesten, og om afslag på hans formelle anmodning om bistand samt på hans anmodning om erstatning.
 Sagsøgerens påstande
 —
 Præsidenten for EØSU's afgørelse nr. 88/10 A af 3. marts 2010, hvorved sagsøgerens anmodning af 7. december 2009 blev afslået, og det blev besluttet at forflytte ham, annulleres.
 —
 Tillægget til afgørelse nr. 88/10 af 25. marts 2010 annulleres.
 —
 Afgørelse nr. 133/10 A af 24. marts 2010 om ophør af sagsøgerens funktion som kontorchef i Juridisk Tjeneste med øjeblikkelig virkning, og om hans forflyttelse til en stilling som kontorchef i en anden tjenestegren med virkning fra 6. april 2010 annulleres.
 —
 Præsidenten for EØSU's afgørelse nr. 184/10 A af 13. april 2010, hvorved sagsøgeren forflyttes til Logistiktjenesten med virkning fra 6. april 2010, annulleres.
 —
 EØSU tilpligtes at betale erstatning.
 —
 EØSU tilpligtes at betale sagens omkostninger.


text:
16.2.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 56/6
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af High Court of Justice Queen’s Bench Division (Administrative Court) (England and Wales) (Det Forenede Kongerige) den 1. december 2014 — Philip Morris Brands SARL, Philip Morris Limited og British American Tobacco UK Limited mod Secretary of State for Health
 (Sag C-547/14)
 (2015/C 056/09)
 Processprog: engelsk
 Den forelæggende ret
 High Court of Justice Queen’s Bench Division (Administrative Court) (England and Wales)
 Parter i hovedsagen
 Sagsøgere: Philip Morris Brands SARL, Philip Morris Limited og British American Tobacco UK Limited
 Sagsøgt: Secretary of State for Health
 Andre parter i sagen: Imperial Tobacco Limited, British American Tobacco UK Limited, JT International SA, Gallaher Limited, Tann UK Limited and Tannpapier GmbH, V. Mane Fils, Deutsche Benkert GmbH & Co. KG and Benkert UK Limited og Joh. Wilh. Von Eicken GmbH
 Præjudicielle spørgsmål
 Den Europæiske Unions Domstol (»herefter Domstolen«) forelægges i henhold til artikel 267 TEUF følgende spørgsmål vedrørende direktiv 2014/40/EU (1) (herefter »direktivet«) til præjudiciel afgørelse:
 Retsgrundlag
 1.
 Er direktivet helt eller delvist ugyldigt, fordi artikel 114 TEUF ikke udgør et tilstrækkeligt retsgrundlag? Navnlig:
 (a)
 Vedrørende direktivets artikel 24, stk. 2:
 (i)
 i hvilken udstrækning giver den ved en korrekt fortolkning medlemsstaterne mulighed for at vedtage strengere regler, for så vidt angår »standardiseringen« af tobaksvarers emballage, og
 (ii)
 er artikel 24, stk. 2, på grundlag af denne fortolkning da ugyldig, fordi artikel 114 TEUF ikke udgør et tilstrækkeligt retsgrundlag?
 (b)
 Er direktivets artikel 24, stk. 3, som giver medlemsstaterne mulighed for at forbyde en bestemt kategori af tobaksvarer eller relaterede produkter under særlige omstændigheder, ugyldig, fordi artikel 114 TEUF ikke udgør et tilstrækkeligt retsgrundlag?
 (c)
 Er følgende bestemmelser ugyldige, fordi artikel 114 TEUF ikke udgør et tilstrækkeligt retsgrundlag?
 (i)
 bestemmelserne i direktivets afsnit II, kapitel II, om mærkning og emballering
 (ii)
 direktivets artikel 7, i det omfang den forbyder mentolcigaretter og tobaksvarer med en kendetegnende aroma
 (iii)
 direktivets artikel 18, som giver medlemsstaterne mulighed for at forbyde fjernsalg på tværs af grænser af tobaksvarer, og
 (iv)
 direktivets artikel 3, stk. 4, og artikel 4, stk. 5, som tillægger Kommissionen beføjelser vedrørende emissionsindholdet?
 Proportionalitetsprincippet og grundlæggende rettigheder
 2.
 Vedrørende direktivets artikel 13:
 (a)
 forbyder den ved en korrekt fortolkning sande og ikke-vildledende udsagn om tobaksvarer på produkternes emballage og
 (b)
 er artiklen i så fald ugyldig, fordi den tilsidesætter proportionalitetsprincippet og/eller artikel 11 i chartret om grundlæggende rettigheder?
 3.
 Er nogle af eller alle de følgende bestemmelser i direktivet ugyldige, fordi de tilsidesætter proportionalitetsprincippet?
 (a)
 artikel 7, stk. 1, og artikel 7, stk. 7, i det omfang de forbyder markedsføring af tobaksvarer med mentol som en kendetegnende aroma og markedsføring af tobaksvarer, der indeholder aromastoffer i deres bestanddele
 (b)
 artikel 8, stk. 3, artikel 9, stk. 3, artikel 10, stk. 1, litra g), og artikel 14, i det omfang de indfører visse standardiseringskrav til emballage, og
 (c)
 artikel 10, stk. 1, litra a) og c), i det omfang de kræver, at sundhedsadvarsler dækker 65 % af ydersiden af både forsiden og bagsiden af enkeltpakningen og eventuel ydre emballage?
 Delegation/Gennemførelse
 4.
 Er nogle af eller alle de følgende bestemmelser i direktivet ugyldige, fordi de tilsidesætter artikel 290 TEUF?
 (a)
 artikel 3, stk. 2 og stk. 4, om grænseværdier for emissionsindholdet
 (b)
 artikel 4, stk. 5, om målemetoder for emissioner
 (c)
 artikel 7, stk. 5, stk. 11 og stk. 12, om bestemmelser om ingredienser
 (d)
 artikel 9, stk. 5, artikel 10, stk. 1, litra f), artikel 10, stk. 3, artikel 11, stk. 6, artikel 12, stk. 3, og artikel 20, stk. 12, om sundhedsadvarsler
 (e)
 artikel 20, stk. 11, om forbud mod elektroniske cigaretter og/eller genopfyldningsbeholdere, og/eller
 (f)
 artikel 15, stk. 12, om aftaler om lagring af data?
 5.
 Er direktivets artikel 3, stk. 4, og artikel 4, stk. 5, ugyldige, fordi de tilsidesætter retssikkerhedsprincippet og/eller på ulovlig vis delegerer beføjelser til eksterne organer, der ikke er underlagt den proceduremæssige beskyttelse, som EU-retten kræver?
 6.
 Er nogle af eller alle de følgende bestemmelser i direktivet ugyldige, fordi de tilsidesætter artikel 291 TEUF?
 (a)
 artikel 6, stk. 1, om indberetningsforpligtelser
 (b)
 artikel 7, stk. 2, 3, 4 og 10, om gennemførelsesretsakter vedrørende forbuddet mod tobaksvarer under visse omstændigheder, og/eller
 (c)
 artikel 9, stk. 6, og artikel 10, stk. 4, om sundhedsadvarsler?
 Nærhedsprincippet
 7.
 Er direktivet og især artikel 7, artikel 8, stk. 3, artikel 9, stk. 3, artikel 10, stk. 1, litra g), artikel 13 og artikel 14 ugyldige, fordi de ikke overholder nærhedsprincippet?
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/40/EU af 3.4.2014 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser om fremstilling, præsentation og salg af tobak og relaterede produkter og om ophævelse af direktiv 2001/37/EF (EUT L 127, s. 1).


text:
Nr. C 74/20 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 8 . 3 . 97
 Belgien, ved advokat Alain Lorang, Luxembourg, og med lingsformanden, K. Lenaerts, og dommerne P. Lindh og
 valgt adresse i Luxembourg hos samme, 51 , rue Albert l er, J. D. Cooke; justitssekretær: H. Jung, den 13 . december
 mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, op 1996 afsagt kendelse, hvis konklusion lyder således:
 rindelig ved Joseph Griesmar, senere ved Ana Maria Alves
 Vieira og Julian Currall, angående dels annullation af 1 ) Sagen afvises.
 Kommissionens stiltiende afslag på sagsøgerens klage over
 sin lønseddel for januar måned 1994, for så vidt som det
 af lønsedlen fremgår, at administrationen i forhold til sag 2 ) Det er ufornødent at træffe afgørelse om interventions
 søgeren havde anvendt satser for forældrebetaling for vug begœringen.
 gestue i Luxembourg, som sagsøgeren benytter som tjene
 stemand, dels at det fastslås, at de satser, der er fastsat af 3 ) Sagsøgeren bærer alle sine og Kommissionens omkost
 Comité des Activités Sociales, er ulovlige, har Retten ( Før ninger. L'Union syndicale bærer selv sine omkostnin
 ste Afdeling), sammensat af præsidenten, A. Saggio, og ger.
 dommerne V. Tiili og R. M. Moura Ramos; justitssekre
 tær: H. Jung, den 29 . januar 1997 afsagt dom, hvis kon (') EFT nr. C 318 af 26 . 10 . 1996 .
 klusion lyder således :
 1 ) Sagsøgerens lønseddel for januar måned 1994 annulle
 res, for så vidt det heraf fremgår, at der er tilbageholdt
 et beløb til dækning af forældrebetaling for vuggestue
 i Centre Polyvalent de l'Enfance, Luxembourg, hvilket Sag anlagt den 9. december 1996 af Andrea Von Löwis
 beløb er beregnet på grundlag af de satser, som Kom mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 missionen anvender i Luxembourg.
 ( Sag T-202/96 )
 2 ) Kommissionen betaler sagens omkostninger. ( 97/C 74/44 )
 (M EFT nr. C 316 af 12 . 11 . 1994 . (Processprog: engelsk)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er
 der den 9 . december 1996 anlagt sag mod Kommissionen
 for De Europæiske Fællesskaber af Andrea Von Löwis ved
 advokat Gerard van der Wal, Nederlandene, og med valgt
 KENDELSE AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS adresse i Luxembourg hos advokat Aloyse May, 31 ,
 Grand-Rue .
 den 13 . december 1996
 i sag T-128/96, Giorgio Lebedef mod Kommissionen for Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 De Europæiske Fællesskaber (*)
 (Tjenestemænd — Kommissionens afslag på at lade de in — Sagen antages til realitetsbehandling.
 terne budtjenester distribuere meddelelser fra en uafhængig
 fagforening til personalet — retlig interesse — formaliteten — Afgørelsen af 21 . oktober 1996 annulleres.
 — erstatningspåstand — sagens genstand — kort fremstil
 ling af søgsmålsgrundene — formaliteten)
 — Det fastslås, at det er retsstridigt at opkræve skat til
 ( 97/C 74/43 ) Fællesskabet af sagsøgeren, der arbejder som freelance
 tolk for sagsøgte, og/eller det fastslås, at artikel 8 i af
 (Processprog: fransk) talen med AUC er ugyldig.
 I sag T-128/96, Giorgio Lebedef, tjenestemand ved Kom — Sagsøgte tilpligtes at tilbagebetale den skat til Fælles
 missionen for De Europæiske Fællesskaber, med bopæl i skabet, som sagsøgte har tilbageholdt, og/eller som
 Senningerberg ( Luxembourg), ved advokat Gilles Bou sagsøgeren har betalt, nærmere bestemt i tidsrummet
 néou, Luxembourg, og med valgt adresse i Luxembourg fra den 1 . januar 1989 til tidspunktet for dommens af
 på samme advokats kontor, 15 , avenue du Bois, mod sigelse, tillige med renter 8 % p.a . eller efter den lovbe
 stemte rentesats .
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ( befuld
 mægtiget: Gianluigi Valsesia og Julian Currall ), hvori der
 er nedlagt påstand dels om annullation af afslaget fra che — Kommissionen tilpligtes at betale sagsøgerens sagsom
 fen for kontoret » Forbindelser med den vedtægtshjemlede kostninger.
 personalerepræsentation og fagforeningerne « ved Kommis
 sionens generaldirektorat for Personale og Administration
 ( GD IX ) på at lade de interne budtjenester distribuere Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 meddelelser fra den uafhængige fagforening » Action et Dé
 fense — Luxembourg « ( A&D-L ) til Kommissionens perso Sagsøgeren anfører, at hun siden 1973 har arbejdet som
 nale i Luxembourg, dels om godtgørelse for det tab, som freelancetolk for Kommissionen . Siden 1989 har Kommis
 er lidt, har Retten ( Fjerde Afdeling ), sammensat af afde sionen i freelancetolkes vederlag tilbageholdt skat til
 ---pagebreak--- 8 . 3 . 97 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 74/21
 Fællesskabet på grundlag af aftaler indgået hvert femte år Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 med AUC (Association Internationale des Interprétes de
 Conference ). Den 8 . juli 1996 anmodede sagsøgeren sag 1 ) Det fastslås, at Det Europæiske Økonomiske Fælles
 søgte om at tilbagebetale den skat til Fællesskabet, som skab er erstatningspligtig over for sagsøgeren .
 hun havde betalt siden 1989, og om at tilkendegive, at der
 i fremtiden ikke længere ville blive opkrævet skat til Fæl
 lesskabet af hendes vederlag. Ved skrivelse af 8 . august 2 ) Det fastslås, at Det Europæiske Økonomiske Fælles
 1996 afslog Kommissionen at imødekomme denne anmod skab er ansvarlig over for sagsøgeren for det indtægts
 ning. En klage over denne afgørelse, som sagsøgeren ind tab, som sagsøgeren har lidt som følge af anvendelsen
 gav den 18 . september 1996, blev afvist af sagsøgte ved af Rådets forordning (EØF) nr. 857/84 af 31 . marts
 skrivelse af 21 . oktober 1996 . 1984 H , og anvendelsen af Rådets forordning ( EØF)
 nr. 764/89 af 20 . marts 1989 (2 ) om ændring af forord
 ning ( EØF ) nr. 857/84, for så vidt der i de nævnte for
 Sagsøgeren gør gældende, at den i skrivelsen af 21 . oktober ordninger ikke er eller var bestemt noget om, at der
 1996 indeholdte afgørelse bør annulleres af følgende grun kan tildeles en repræsentativ referencemængde til
 de : SLOM-erhververe, som i det af den pågældende med
 lemsstat valgte referenceår ikke har leveret mælk på
 grund af en forpligtelse i henhold til Rådets forordning
 — Den anfægtede afgørelse hviler på en forkert og rets ( EØF) nr. 1078/77 af 17. maj 1977 ( 3 ).
 stridig anvendelse og fortolkning af aftalerne med
 AUC.
 3 ) Det fastslås, at sagsøgeren har lidt et indtægtstab med
 et beløb, der består af forskellen mellem på den ene
 Sagsøgte handlede retsstridigt og i strid med bestem side den indtægt, dvs. bl.a. den omsætning og den til
 melserne i og formålene med aftalerne (skattemæssig vækst i forbindelse med hans kvægbesætning, som han
 ligebehandling af samtlige freelancetolke ved Kommis ville have opnået under normale omstændigheder af
 sionen) ved at anvende aftalerne på en sådan måde, at den mængde mælk, som han ville have leveret, såfremt
 sagsøgeren måtte betale skat til Fællesskabet ud over han i perioden 1 . april 1984 (tidspunktet for ikrafttræ
 den nationale indkomstskat, hun betalte i sit bopæls delsen af forordning ( EØF ) nr. 857/84 ) til 31 . marts
 land, Schweiz, i perioden 1989-1993 , hvorved sagsøge 1994 (tidspunktet for udløbet af tillægsafgiftsperioden
 ren kun kan opnå en tilbagebetaling af skat til Fælles 1993/94 ) havde haft rådighed over den reference
 skabet med virkning fra 1994 på grundlag af de mængde for mælk, som han havde ret til, og på den
 strenge vilkår i henhold til artikel 8 , stk. 3 , i aftalen anden side den indtægt, som han faktisk har opnået i
 for perioden 1994-1998 . den ovennævnte periode .
 — Der foreligger intet retsgrundlag for at opkræve skat 4 ) Det fastslås, at der af det til sagsøgeren skyldige erstat
 til Fællesskabet af sagsøgeren. ningsbeløb betales rente 8 % p.a. fra dommens forkyn
 delse indtil fuld erlæggelse af beløbet, eller med en ef
 ter Rettens skøn fastsat rentefod .
 Bestemmelserne i aftalerne med AUC, hvorefter der
 skal opkræves skat til Fællesskabet af freelancetolkes
 vederlag, er ugyldige, idet der ikke er noget retsgrund 5 ) Sagsøgte tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 lag for, at sagsøgte eller nogen anden part i aftalerne
 på grundlag af en privatretlig aftale kan opkræve skat Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 til Fællesskabet af sagsøgerens vederlag.
 Denne sag drejer sig om en delvis overdragelse af en
 SLOM-bedrift i løbet af gyldighedsperioden for en SLOM
 forpligtelse .
 Sagsøgeren anfører, at han fra ikrafttrædelsen af ordningen
 Sag anlagt den 12 . december 1996 af A. van Bennekom om tillægsafgiften indtil tillægsafgiftsperioden 1994/95
 mod Rådet og Kommissionen for De Europæiske Fælles med urette ikke har fået tildelt den kvote, han derefter har
 skaber fået tildelt i henhold til Rådets forordning (EØF) nr. 2055/
 ( Sag T-206/96 ) 93 (4). Det Europæiske Fællesskab hæfter i henhold til EF
 traktatens artikel 215 , stk. 2, for det derved opståede tab
 ( 97/C 74/45 ) på grund af tilsidesættelsen af princippet om beskyttelse af
 den berettigede forventning og på grund af overskridelse
 af grænserne for sine beføjelser.
 (Processprog: nederlandsk)
 0) EFT nr. L 90 af 1 . 4 . 1984, s. 13 .
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er (2) EFT nr. L 84 af 29 . 3 . 1989, s. 2 .
 der den 12. december 1996 anlagt sag mod Rådet og (3) EFT nr. L 131 af 26 . 5 . 1977, s. 1 .
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber af A. van (4 ) EFT nr. L 187 af 29 . 7. 1993 , s . 8 .
 Bennekom, Maasbommel (Nederlandene ), ved advokat
 A. A. M. van Beek, Tilburg.


text:
25.7.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 270/38
 Rettens dom af 9. juni 2016 — Marquis Energy mod Rådet
 (Sag T-277/13) (1)
 ((Dumping - import af bioethanol med oprindelse i USA - endelig antidumpingtold - annullationssøgsmål - umiddelbart berørt - antagelse til realitetsbehandling - national antidumpingtold - individuel behandling - stikprøver))
 (2016/C 270/42)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Marquis Energy LLC (Hennepin, Illinois, De Forenede Stater) (først ved advokat P. Vander Schueren, dernæst ved advokaterne P. Vander Schueren og M. Peristeraki)
 Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union (ved S. Boelaert, som befuldmægtiget, bistået af solicitor B. Byrne og advokat G. Berrisch, dernæst af advokaterne R. Bierwagen og C. Hipp)
 Intervenienter til støtte for sagsøgte: Europa-Kommissionen (ved M. França og T. Maxian Rusche, som befuldmægtigede) og ePURE, de Europese Producenten Unie van Hernieuwbare Ethanol (ved advokaterne O. Prost og A. Massot)
 Sagens genstand
 Påstand om delvis annullation af Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 157/2013 af 18. februar 2013 om indførelse af en endelig antidumpingtold på importen af bioethanol med oprindelse i Amerikas Forenede Stater (EUT L 49, s. 10), for så vidt som den vedrører sagsøgeren.
 Konklusion
 1)
 Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 157/2013 af 18. februar 2013 om indførelse af en endelig antidumpingtold på importen af bioethanol med oprindelse i Amerikas Forenede Stater annulleres, for så vidt som den vedrører Marquis Energy LLC.
 2)
 Rådet For den Europæiske Union bærer sine egne omkostninger og betaler de af Marquis Energy afholdte omkostninger.
 3)
 Europa-Kommissionen og ePURE, de Europese Producenten Unie van Hernieuwbare Ethanol, bærer deres egne omkostninger.
 (1) EUT C 226 af 3.8.2013.


text:
21.11.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 282/35
 Dom afsagt af Retten i Første Instans den 30. september 2009 — Arkema mod Kommissionen
 (Sag T-168/05) (1)
 (Konkurrence - karteller - markedet for monochloreddikesyre - beslutning, der fastslår en overtrædelse af artikel 81 EF - opdeling af markedet og fastsættelse af priser - tilregnelse af ulovlig adfærd - princippet om individuelle straffe og sanktioner - begrundelsespligt - bøder - forholdsmæssighed - overtrædelsens grovhed og varighed - afskrækkende virkning - konkret indvirkning på markedet - formildende omstændigheder - rolle som medløber - skærpende omstændigheder - gentagelse)
 2009/C 282/65
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Arkema SA (Paris, Frankrig) (ved avocat M. Debroux)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (først ved A. Bouquet og F. Amato, som befuldmægtigede, derefter ved A. Bouquet og X. Lewis, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Principalt en påstand om annullation af artikel 1, litra d), artikel 2, litra c), og artikel 4, stk. 9, i Kommissionens beslutning K(2004) 4876 endelig udg. af 19. januar 2005 om en procedure efter artikel 81 [EF] og EØS-aftalens artikel 53 (sag COMP/E-1/37.773 — MCAA) og subsidiært en påstand om, at beslutningens artikel 2, litra c), og d), omgøres.
 Konklusion
 1)
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes.
 2)
 Arkema SA betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 171 af 9.7.2005.


text:
28.9.2002 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 233/15
 Den kritik som Retten udtrykker for så vidt angår den — I benægtende fald, skal de nævnte direktiver da fortolkes
 manglende effektivitet af de søgsmålsadgange den fællesskabs- således, at domstolene på baggrund heraf skal fortolke
 retlige domstolsorganisation åbner for private, er således uden national ret på en sådan måde, at de kan tilsidesætte en
 retligt grundlag. bestemmelse i national ret, hvorefter forbrugeren eller
 den pågældende ret ex officio ikke kan gøre gældende, at
 indgåelsen eller fornyelsen af en forbrugerkreditaftale er
 (1) Kommissionens forordning (EF) nr. 1162/2001 af 14.6.2001 om ugyldig, efter udløbet af en frist, der fraviger de almindeli-
 foranstaltninger for genopbygning af kulmulebestanden i ICES- ge retsregler, for så vidt som den udgør en særlig
 underområde III, IV, V VI og VII og ICES-afsnit VIII a, b, d, e og begrænsning af forbrugerens søgsmålsret og gør indgreb
 om dertil knyttede betingelser for kontrol af fiskerfartøjers i forbrugerbeskyttelsens effektive virkning?
 aktiviteter (EFT L 159, s. 4).
 (1) Rådets direktiv 87/102/EØF af 22.12.1986 om indbyrdes tilnær-
 melse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser
 om forbrugerkredit (EFT L 42, s. 48).
 (2) Rådets direktiv 90/88/EØF af 22.2.1990 om ændring af direktiv
 87/102/EØF om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes love
 og administrative bestemmelser om forbrugerkredit (EFT L 61 af
 10.3.1990, s. 14).
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved dom
 afsagt den 5. juli 2002 af Tribunal d’instance de Vienne i
 sagen SA Cofinoga Merignac mod Sylvain Sachithanathan
 (Sag C-264/02)
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel-
 (2002/C 233/23) se afsagt den 11. april 2002 af Corte Suprema di Cassazio-
 ne — Forenede Afdelinger for Civile Sager — i sagen
 Frahuil SA mod Assitalia SpA
 Ved dom afsagt den 5. juli 2002, indgået til Domstolens (Sag C-265/02)
 Justitskontor den 18. juli 2002, har Tribunal d’instance de
 Vienne i sagen SA Cofinoga Merignac mod Sylvain Sachitha- (2002/C 233/24)
 nathan forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en
 anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 — Skal Rådets direktiv 87/102/EØF (1) af 22. december Ved kendelse afsagt den 11. april 2002, indgået til Domstolens
 1986 og 90/88/EØF (2) af 22. februar 1990 fortolkes Justitskontor den 18. juli 2002, har Corte Suprema di Cassazio-
 således, at de pålægger de nationale domstole at fortolke ne — Forenede Afdelinger for Civile Sager — i sagen Frahuil
 national ret på en sådan måde, at forbrugerkreditinstitut- SA mod Assitalia SpA forelagt De Europæiske Fællesskabers
 terne har pligt til skriftligt at gøre låntageren/forbrugeren Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende
 bekendt med de gældende årlige omkostninger i procent spørgsmål:
 forud for hver forlængelse af en aftale om kredit med
 mulighed for ratevis fornyelse, hvori der er fastsat en Der ønskes en fortolkning af artikel 5, nr. 1), i Bruxelles-
 variabel rente? konventionen af 27. september 1968, i den ændrede affattelse
 af konventionen af 9. oktober 1978 om Kongeriget Danmarks,
 — Skal de nævnte direktiver fortolkes således, at de pålægger Irlands og Det Forenede Kongerige Storbritanniens og Nordir-
 de nationale domstole at fortolke national ret på en sådan lands tiltrædelse af konventionen, konventionen af 25. oktober
 måde, at forbrugerkreditinstitutterne skal gøre samme 1982 om Den Hellenske Republiks tiltrædelse, konventionen
 forbruger bekendt med klausulen om ændring af de af 26. maj 1989 om Kongeriget Spaniens og Den Portugisiske
 nævnte årlige omkostninger i procent forud for hver Republiks tiltrædelse og konventionen af 29. november 1996
 forlængelse af en sådan aftale? om Republikken Østrigs, Republikken Finlands og Kongeriget
 Sveriges tiltrædelse. Spørgsmålet lyder: Skal den i indledningen
 — Skal de nævnte direktiver fortolkes således, at de nationale nævnte bestemmelse fortolkes således, at begrebet »kontrakt-
 domstole på baggrund heraf skal fortolke national ret på forhold« omfatter den pligt, som en kautionist — der i henhold
 en sådan måde, at de uden tidsbegrænsning under en sag til en sikringskontrakt indgået med en speditør har betalt en
 anlagt af kreditinstituttet med påstand om betaling kan toldskyld — for domstolene fremsætter krav om opfyldelse af
 tage hensyn til et anbringende påberåbt af forbrugeren via subrogation i toldmyndighedernes krav samt via regres
 eller rejst ex officio af den pågældende ret om, at mod tredjemandsskyldneren, som er ejer af de indførte varer,
 indgåelsen eller fornyelsen af en forbrugerkreditaftale men uden forbindelse med kautionsaftalen?
 er ugyldig, f.eks. under henvisning til, at de årlige
 omkostninger i procent ikke er angivet?


text:
3.11.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 388/18
 Sag anlagt den 28. juli 2014 — Ackermann Saatzucht m.fl. mod Parlamentet og Rådet
 (Sag T-559/14)
 2014/C 388/22
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøgere: Ackermann Saatzucht GmbH & Co. KG (Irlbach, Tyskland), Böhm-Nordkartoffel Agrarproduktion GmbH & Co. OHG (Hohenmocker, Tyskland), Deutsche Saatveredelung AG (Lippstadt, Tyskland), Ernst Benary, Samenzucht GmbH (Hann. Münden, Tyskland), Freiherr Von Moreau Saatzucht GmbH (Osterhofen, Tyskland), Hybro Saatzucht GmbH & Co. KG (Kleptow, Tyskland), Klemm + Sohn GmbH & Co. KG (Stuttgart, Tyskland), KWS Saat AG (Einbeck, Tyskland), Norddeutsche Pflanzenzucht Hans-Georg Lembke KG (Hohenlieth, Tyskland), Nordsaat Saatzuchts GmbH (Halberstadt, Tyskland), Peter Franck-Oberaspach (Schwäbisch Hall, Tyskland), P.H. Petersen Saatzucht Lundsgaard GmbH (Grundhof, Tyskland), Saatzucht Streng — Engelen GmbH & Co. KG (Uffenheim, Tyskland), Saka Pflanzenzucht GmbH & Co. KG (Hamburg, Tyskland), Strube Research GmbH & Co. KG (Söllingen, Tyskland), Gartenbau und Spezialkulturen Westhoff GbR (Südlohn-Oeding, Tyskland) og W. von Borries-Eckendorf GmbH & Co. KG (Leopoldshöhe, Tyskland) (ved advokaterne P. de Jong, P. Vlaemminck og B. Van Vooren)
 Sagsøgte: Rådet for Den Europæiske Union og Europa-Parlamentet
 Sagsøgernes påstande
 —
 Annullationssøgsmålet antages til realitetsbehandling.
 —
 Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 511/2014 af 16. april 2014 om de overholdelsesforanstaltninger fra Nagoyaprotokollen om adgang til genetiske ressourcer samt rimelig og retfærdig deling af de fordele, der opstår ved udnyttelsen af disse ressourcer, som brugere i Unionen skal respektere (EUT L 150, s. 59), annulleres.
 —
 Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgerne anført fem anbringender.
 1.
 Det første anbringende om, at EU er kontraherende part i den internationale konvention om beskyttelse af plantenyheder, gennemført i EU ved forordningen om EF-sortsbeskyttelse (1). Denne forordnings artikel 15, litra c), anerkender den såkaldte forædlerundtagelse, der går ud på, at EF-sortsbeskyttelsen ikke omfatter »handlinger med henblik på at frembringe eller finde og udvikle [nye] sorter«. Den anfægtede foranstaltning er en alvorlig begrænsning af forædlerundtagelsen, og den tilsidesætter således en bindende international forpligtelse for EU, der har direkte virkning. Forædlerundtagelsen er endvidere anerkendt i artikel 27 i Aftalen om en fælles patentdomstol. Selv om EU ikke er part i denne aftale, kræver den anfægtede foranstaltning i det væsentlige, at medlemsstaterne tilsidesætter deres internationale forpligtelser, der følger af Aftalen om en fælles patentdomstol.
 2.
 Det andet anbringende om, at Den Europæiske Union som kontraherende part i konventionen om den biologiske mangfoldighed og i henhold til artikel 3, stk. 5, TEU, er forpligtet til at støtte bevarelsen af Jordens biologiske mangfoldighed. Den anfægtede forordning vil have en betydelig neddæmpende virkning på alle bestræbelser, der er forbundet med beskyttelsen af den biologiske plantemangfoldighed, hvilket således tilsidesætter denne internationale forpligtelse.
 3.
 Det tredje anbringende om, at den anfægtede foranstaltning udelukkende er støttet på artikel 192, stk. 1, TEUF. Ifølge fast retspraksis skal retsgrundlaget for en foranstaltning være støttet på objektive forhold, som gør det muligt at foretage domstolskontrol. For så vidt som foranstaltningen har til formål at tilvejebringe overholdelsesforanstaltninger som brugere skal respektere på EU’s indre marked, skulle forordningen have været støttet på artikel 114 TEUF. Valget af retsgrundlag har følger for retsaktens indhold, eftersom de formål, som retsgrundlagene kan anvendes til, er vidt forskellige og således påvirker lovgivningsprocessen væsentligt.
 4.
 Det fjerde anbringende om, at forordningen åbenbart tilsidesætter proportionalitetsprincippet i artikel 5, stk. 4, TEU, for det første fordi konsekvensanalysen manglede en sammenhæng mellem kvantitative data og konklusionerne, som alene var støttet på »kvalitative« argumenter, for det andet fordi det var åbenbart, at forordningen ikke tog hensyn til planteforædlingssektoren, som var alvorligt og tydeligt påvirket som følge af den omstændighed, at genetiske ressourcer netop er kernen i denne sektor og ikke blot er en underordnet del af sektorens aktiviteter, for det tredje fordi forordningen indfører åbenbart uforholdsmæssige begrænsninger af artikel 16 i EU-chartret, for det fjerde fordi forordningen pålægger en de facto vedvarende forpligtelse for planteforædlingssektoren til at registrere og opbevare oplysninger vedrørende deres aktiviteter, og endelig fordi der findes mindre byrdefulde foranstaltninger, således som det fremgår af »den internationale traktat om plantegenetiske ressourcer på fødevare- og landbrugsområdet«.
 5.
 Det femte anbringende om, at den anfægtede forordning skaber en situation med åbenbar retsusikkerhed for planteforædlere, for det første fordi dens anvendelsesområde afhænger af, om medlemsstaterne vælger at udøve suverænitet over genetiske ressourcer eller ikke, for det andet fordi den bygger på resultatåbne definitioner, som ikke gør det muligt at fastslå, om en genetisk ressource kan antages at have været »anvendt«, for det tredje fordi forordningens resultatåbne fortolkning medfører en mulig de facto anvendelse med tilbagevirkende kraft, og endelig fordi udviklingen af bedste praksis blot »kan« mindske risikoen for, at de brugere, som er genstand for den anfægtede foranstaltning, ikke overholder forpligtelserne.
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 2100/94 af 27.7.1994 om EF-sortsbeskyttelse (EFT L 227, s. 1).


text:
6.11.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 301/12
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af High Court of Justice (Chancery Division) (Det Forenede Kongerige) den 27. august 2010 — Georgetown University, University of Rochester og Loyola University of Chicago mod Comptroller-General of Patents, Designs and Trade Marks
 (Sag C-422/10)
 ()
 2010/C 301/17
 Processprog: engelsk
 Den forelæggende ret
 High Court of Justice (Chancery Division)
 Parter i hovedsagen
 Sagsøgere: Georgetown University, University of Rochester og Loyola University of Chicago
 Sagsøgt: Comptroller-General of Patents, Designs and Trade Marks
 Præjudicielt spørgsmål
 Giver SBC-forordningen, og navnlig artikel 3, litra b), mulighed for at udstede et supplerende beskyttelsescertifikat for en enkelt bestemt aktiv ingrediens eller en kombination af aktive ingredienser, når:
 a)
 et grundpatent, der er i kraft, beskytter den enkelte bestemte aktive ingrediens eller en kombination af aktive ingredienser i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i SBC-forordningens artikel 3, litra a), og
 b)
 et lægemiddel, der indeholder den enkelte bestemte aktive ingrediens eller kombination af aktive ingredienser sammen med en eller flere andre aktive ingredienser, er genstand for en gyldig tilladelse, som er udstedt i overensstemmelse med direktiv 2001/83/EF (1) eller 2001/82/EF (2), som er den første tilladelse til at markedsføre den enkelte bestemte aktive ingrediens eller kombination af aktive ingredienser?
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/83/EF af 6.11.2001 om oprettelse af en fællesskabskodeks for humanmedicinske lægemidler, EFT L 311, s. 67.
 (2) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/82/EF af 6.11.2001 om oprettelse af en fællesskabskodeks for veterinærlægemidler, EFT L 311, s. 1.


text:
16.6.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 184/5
 Domstolens kendelse (Syvende Afdeling) af 27. februar 2014 — Francesco Acanfora mod Equitalia Sud SpA — Agente di Riscossione Latina, Agenzia delle Entrate — Ufficio di Latina (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Commissione tributaria provinciale di Latina — Italien)
 (Sag C-181/13) (1)
 ((Præjudiciel forelæggelse - artikel 107 TEUF - begrebet »statsstøtte« - national lovgivning, der i tilfælde af manglende betaling af skat fastsætter en forpligtelse for den skattepligtige til at betale det organ, som har fået overdraget at inddrive skatter, et beløb på 9% af de beløb, der er indført i skatteregistret, som vederlag for opkrævningen - beskrivelse af de faktiske omstændigheder - utilstrækkelig - åbenbart afvisningsgrundlag))
 2014/C 184/07
 Processprog: italiensk
 Den forelæggende ret
 Commissione tributaria provinciale di Latina
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Francesco Acanfora
 Sagsøgt: Equitalia Sud SpA — Agente di Riscossione Latina, Agenzia delle Entrate — Ufficio di Latina
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Commissione tributaria provinciale di Latina — fortolkning af artikel 107 TEUF — begrebet »statsstøtte« — national lovgivning, der i tilfælde af manglende betaling af et betalingspålæg fastsætter en forpligtelse for den skattepligtige til at betale det organ, som har fået overdraget at inddrive skatter, et beløb på 9% af de beløb, der er indført i skatteregistret, som udgifter for opkrævningen
 Konklusion
 Den af Commissione tributaria provinciale di Latina ved afgørelse af 5. december 2012 indgivne anmodning om en præjudiciel afgørelse afvises.
 (1) EUT C 207 af 20.7.2013.


text:
6.4.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 101/7
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Commissione tributaria provinciale di Genova (Italien) den 24. december 2012 — Dresser Rand SA mod Agenzia delle Entrate — Direzione Provinciale Ufficio Controlli
 (Sag C-606/12)
 2013/C 101/14
 Processprog: italiensk
 Den forelæggende ret
 Commissione tributaria provinciale di Genova
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Dresser Rand S.A.
 Sagsøgt: Agenzia delle Entrate — Direzione Provinciale Ufficio Controlli
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Er en overførsel af varer fra en medlemsstat til italiensk område med henblik på at vurdere muligheden for at tilpasse varerne til andre på det nationale område erhvervede varer, uden at de til Italien indførte varer forarbejdes, omfattet af begrebet »arbejde på en vare« som omhandlet i artikel 17, stk. 2, litra f), i direktiv 2006/112/EF (1) og er det i denne sammenhæng hensigtsmæssigt at vurdere karakteren af transaktionerne mellem F.B. ITMI og DR-IT?
 2)
 Skal artikel 17, stk. 2, litra f), i direktiv 2006/112/EF fortolkes således, at den er til hinder for en national lovgivning eller praksis, hvorefter forsendelsen eller transporten af varer kun kvalificeres som overførsel til en anden medlemsstat, såfremt varerne atter overføres til den medlemsstat, hvorfra de oprindelig blev afsendt eller transporteret?
 (1) EUT L 347, s. 1.


text:
Nr . C 197/ 18 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 6 . 7 . 96
 Slettelse af sag C- 1 16/95 ( l ) C-l 16/95 , Kommissionen for De Europæiske Fællesska
 ( 96/C 197/37 ) ber mod Den Italienske Republik, skal slettes af registe
 ret .
 Ved kendelse af 3 , maj 1996 har præsidenten for De
 Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag P ) EFT nr . C 159 af 24 . 6 . 1995 .
 RETTEN I FØRSTE INSTANS
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 den 21 . maj 1996 den 22 . maj 1996
 i sag T- 1 48/95 , W. mod Kommissionen for De Europæiske i sag T-140/94, Enrique Gutiérrez de Quijano y Llorens
 Fællesskaber (') mod Europa-Parlamentet ( 1 )
 (Tjenestemænd — vedvarende delvis invaliditet — kirurgisk (Tjenestemænd — annullationssøgsmål — erstatningssøgs
 indgreb) mål — overflytning til en anden institution — vedtægtens
 ( 96/C 197/38 artikel 29, stk. 1)
 ( 96/C 197/39
 (Processprog: fransk) (Processprog: spansk)
 I sag T-140/94, Enrique Gutiérrez de Quijano y Llorens,
 I sag T-148/95 , W. tjenestemand ved Kommissionen for De tjenestemand ved De Europæiske Fællesskabers Domstol,
 Europæiske Fællesskaber, med bopæl i Bruxelles, ved først repræsenteret ved advokat Carlos de la Sotilla y Diez de
 advokat Georges Vandersanden, Bruxelles, og med valgt Oñate, Madrid, og dernæst ved advokat Sonia Sequéro
 adresse i Luxembourg hos fiduciaire Myson SARL, 1 , rue Marcos , Malaga, og med valgt adresse i Luxembourg hos
 Glesener, mod Kommissionen for De Europæiske Fælles Enrique Quijano, 53 , rue de Beggen , mod Europa-
 skaber ( befuldmægtiget: Julian Currall ), angående en på Parlamentet ( befuldmægtigede : Manfred Peter og José Luis
 stand om annullation af Kommissionens afgørelse af 25 . ok Rufas Quintana ), hvori der er nedlagt påstand om annulla
 tober 1994 , hvorved sagsøgerens vedvarende, delvise inva tion af Europa-Parlamentets afgørelse af 10 . januar 1994
 liditetsgrad blev fastsat til 0 % , så længe sagsøgeren afviser om afvisning af sagsøgerens klage over afgørelsen af
 at lade sig underkaste et kirurgisk indgreb, og om , at 16 . august 1993 , hvorved Parlamentet afslog hans ansøg
 Kommissionen tilpligtes at betale honorarerne til sagsøge ning om overflytning til en stilling som spansksproget tolk,
 rens læger samt en symbolisk godtgørelse på 1 ECU for den samt påstand om godtgørelse af den ikke-økonomiske
 ideelle skade, sagsøgeren hævder at have lidt, har Retten skade , som sagsøgeren hævder at have lidt på grund af
 ( Femte Afdeling ), sammensat af afdelingsformanden, R. afslaget på overflytning, har Retten ( Anden Afdeling ),
 Schintgen , og dommerne R. Garcia-Valdecasas og J. Azizi; sammensat af afdelingsformanden, H. Kirschner, og dom
 justitssekretær: ekspeditionssekretær J. Palacio Gonzalez, merne C. W. Bellamy og A. Kalogeropoulos; justitssekretær:
 den 21 . maj 1996 afsagt dom, hvis konklusion lyder ekspeditionssekretær B. Pastor, den 22 . maj 1996 afsagt
 således : dom, hvis konklusion lyder således :
 1 ) Parlamentets afgørelse af 1 0, januar 1 994 om afvisning
 afsagsøgerens klage over afslaget på hans ansøgning om
 1 ) Kommissionen frifindes. den ledige stilling, som meddelelse nr. PE/LA/9 1 af
 15. marts 1993 vedrører, annulleres.
 2 ) Hver part bærer sine omkostninger. 2 ) løvrigt frifindes Parlamentet.
 3 ) Parlamentet betaler alle sagens omkostninger.
 (') EFT nr. C 268 af 14 . 10 . 1995 .
 C ) EFT nr . C 146 af 28 . 5 . 1995 .


text:
C 259/8 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 15.9.2001
 Union (befuldmægtigtigede: F. Anton og M. Bauer), angående sammensat af afdelingsformanden, A. W. H. Meij, og dommer-
 en påstand om annullation af afgørelser truffet af generalsekre- ne A. Potocki og J. Pirrung; justitssekretær: H. Jung, den
 tæren for Rådet den 15. december 1998 henholdsvis om ikke 20. juni 2001 afsagt kendelse, hvis konklusion lyder således:
 at udnævne sagsøgeren til chef for den engelske oversættelses-
 afdeling i direktoratet for oversættelse og dokumentation 1) Påstandene om, at Kommissionen tilpligtes at træffe nærmere
 under Generaldirektoratet for Administration og Protokol og angivne foranstaltninger, samt påstandene om, at der træffes
 til sprogkonsulent i samme afdeling og om udnævnelse af B. andre eller yderligere foranstaltninger, afvises.
 og K. i de nævnte stillinger, har Retten (Fjerde Afdeling),
 sammensat af afdelingsformanden, P. Mengozzi, og dommerne 2) Kommissionen betaler sagsøgeren 1 EUR i godtgørelse for ikke-
 R.M. Moura Ramos og J.D. Cooke; justitssekretær: fuldmægtig økonomisk skade.
 D. Christensen, den 14. juni 2001 afsagt dom, hvis konklusion
 lyder således: 3) I øvrigt frifindes Kommissionen.
 1) Rådets afgørelser af 15. december 1998 om at udnævne K. til 4) Kommissionen bærer sine egne omkostninger og betaler halvde-
 sprogkonsulent i den engelske oversættelsesafdeling og afslå len af sagsøgerens omkostninger.
 sagsøgerens ansøgning om ansættelse i denne stilling annulleres.
 (1) EFT C 6 af 8.1.2000.
 2) I øvrigt frifindelse.
 3) Rådet afholder sine egne omkostninger og 50 % af sagsøgerens
 omkostninger.
 4) Sagsøgeren afholder 50 % af sine egne omkostninger.
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 (1) EFT C 6 af 8.1.2000.
 den 7. juni 2001
 i sag T-330/99, Spedition Wilhelm Rotermund GmbH
 mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (1)
 (EF-toldkodeks — fritagelse for importafgifter — særlig
 situation — svig i forbindelse med en procedure for ekstern
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS fællesskabsforsendelse)
 den 20. juni 2001 (2001/C 259/12)
 i sag T-243/99, Marie-Laurence Buisson mod Kommissio-
 nen for De Europæiske Fællesskaber (1) (Processprog: tysk)
 I sag T-330/99, Spedition Wilhelm Rotermund GmbH, under
 (Tjenestemænd — almindelig udvælgelsesprøve — adgang
 konkurs, Flensburg (Tyskland), ved advokat A. Suhr, mod
 nægtet til de skriftlige prøver — formaliteten — akt, der
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (befuldmægti-
 indeholder et klagepunkt — frist — berettiget forventning
 gede: J.-C. Schieferer og Núñez-Müller), angående en påstand
 — erstatning)
 om annullation af Kommissionens beslutning af 22. juli 1999
 (REM 22/98), hvorefter den fritagelse for importafgifter, der er
 (2001/C 259/11) ansøgt om, ikke er berettiget, har Retten (Anden Afdeling),
 sammensat af afdelingsformanden, A.W.H. Meij, og dommerne
 A. Potocki og J. Pirrung; justitssekretær: fuldmægtig J. Palacio
 (Processprog: engelsk) González, den 7. juni 2001 afsagt dom, hvis konklusion lyder
 således:
 I sag T-243/99, Marie-Laurence Buisson, Ankara (Tyrkiet), ved 1) Kommissionens beslutning af 22. juli 1999 (reference REM
 I. Forrester, QC, og advokaterne E. Wright og F.M. Murray, og 22/98), hvorefter den fritagelse for importafgifter, der er ansøgt
 med valgt adresse i Luxembourg, mod Kommissionen for De om, ikke er berettiget, annulleres.
 Europæiske Fællesskaber (befuldmægtiget: J. Currall), angående
 en påstand dels om annullation af Kommissionens afgørelse 2) Kommissionen bærer sine egne omkostninger og ni tiendedele
 af 13. juli 1999, hvorved sagsøgerens anmodning om, at af de omkostninger, der er afholdt af sagsøgeren, som selv bærer
 udvælgelseskomitéens beslutning om ikke at give sagsøgeren en tiendedel af sine omkostninger.
 adgang til de skriftlige prøver på grundlag af stopprøverne i
 forbindelse med den almindelige udvælgelsesprøve
 KOM/A/10/98 blev taget op til fornyet overvejelse, blev (1) EFT C 63 af 4.3.2000.
 afvist, dels om godtgørelse for den ikke-økonomiske skade,
 sagsøgeren herved har lidt, har Retten (Anden Afdeling),


text:
16.4.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 93/21
 Sag anlagt den 24. februar 2005 af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Republikken Finland
 (Sag C-99/05)
 (2005/C 93/40)
 Processprog: finsk
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 24. februar 2005 anlagt sag mod Republikken Finland af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved D. Martin og I. Koskinen, og med valgt adresse i Luxembourg.
 Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
 1.
 Det fastslås, at Republikken Finland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 2000/78/EF (1) af 27. november 2000 om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv, idet den ikke har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme direktivet med hensyn til Ålandsøerne, eller under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom.
 2.
 Republikken Finland tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Fristen for gennemførelsen af direktivet udløb den 2. december 2003.
 (1) EFT L 303 af 2.12.2000, s. 6.


text:
2.12.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 294/48
 Kendelse afsagt af Retten i Første Instans den 19. september 2006 — CFE mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 (Sag T-100/05) (1)
 (»Annullationssøgsmål - direktiv 92/43/EØF - bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter - beslutning 2004/813/EF - liste over lokaliteter af fællesskabsbetydning i det atlantiske biogeografiske område - umiddelbart berørt person - afvisning«)
 (2006/C 294/102)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Compagnie d'entreprises CFE SA (Bruxelles, Belgien) (ved avocats B. Louveaux og J. van Ypersele)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved M. van Beek og F. Simonetti, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Annullation af Kommissionens beslutning 2004/813/EF af 7. december 2004 om vedtagelse af listen over lokaliteter af fællesskabsbetydning i det atlantiske biogeografiske område i henhold til Rådets direktiv 92/43/EØF (EUT L 387, s. 1)
 Konklusion
 1)
 Sagen afvises.
 2)
 Sagsøgeren bærer sine egne omkostninger og betaler de af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber afholdte omkostninger.
 (1) EUT C 106 af 30.4.2005.