text:
25.10.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 272/39
 Sag anlagt den 14. august 2008 — BNP Paribas og BNL mod Kommissionen
 (Sag T-335/08)
 (2008/C 272/79)
 Processprog: italiensk
 Parter
 Sagsøgere: BNP Paribas og Banca Nazionale del Lavoro SpA (BNL) (ved avvocato R. Silvestri, avvocato G. Escalar og avvocato M. Todino)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Sagsøgernes påstande
 —
 Kommissionens beslutning K(2008) 869 endelig udgave af 11. marts 2008 vedrørende Italiens statsstøtte C-15/2007 (NN 20/2007) »om skattefordele for visse kreditinstitutter med henblik på omstrukturering af selskaberne« annulleres af de anførte grunde.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 I denne sag har sagsøgerne anfægtet den retsakt, hvorved den italienske lov nr. 350/2003 blev erklæret uforenelig med EF-traktatens artikel 87 vedrørende statsstøtte, for så vidt som den fastsætter en særordning for den skattemæssige kursjustering (»særordningen«) af aktiver tilhørende visse kreditinstitutter, der er oprettet efter omstruktureringen i henhold til lov nr. 218 af 30. juli 1990 (herefter »Amato-loven«). Det er Kommissionens opfattelse, at særordningens ulovlighed i henhold til traktatens artikel 87 er støttet på formodningen om, at den italienske lovgiver ved denne ordning har tildelt en »selektiv« skattefordel alene til de bankinstitutter, der er berørte af omstruktureringen i henhold til Amato-loven, uden at der er fastsat lignende bestemmelser for andre institutter og enheder generelt.
 Sagsøgerne har til støtte for deres påstande gjort gældende, at Kommissionen urigtigt har fundet, at særordningen for kursjustering er en indrømmelse af en økonomisk fordel til de begunstigede selskaber og dermed en form for ulovlig støtte. Ordningen tildeler rent faktisk ikke en skattemæssig fordel, idet der blot er tale om en fakultativ ordning, som man tiltræder ved forudbetaling af skatten på grundlag af en erstatningssats.
 Men selv om det forudsættes, at den pågældende ordning tildeler en form for fordel til de virksomheder, der benytter sig heraf, udgør dette imidlertid ikke statsstøtte, fordi den ikke er af selektiv karakter. Den pågældende skatteordning udgør en sammenhængende løsning i forhold til den almindelige beskatningsordning og er støttet på objektive kriterier, nemlig kravet om at tildele ydelserne i henhold til Amato-loven til de kreditinstitutter berørt af privatisering med kursjustering gennem pålæg af en sats, der tager hensyn til både den forudgående delvise beskatning af de tildelte merværdier og til de andre krav forbundet med disse tildelinger, nemlig vanskeligheder, der ikke påvirker alle de andre enheder — til forskel fra banker omfattet af tildelingerne i henhold til lov nr. 350/2003 — som havde modtaget ydelser i en sammenhæng forskellig fra denne lov, og for hvilke en kursjusteringsordning med andre gennemførelsesbestemmelser var fuldt ud berettiget.
 For det andet er Kommissionens beslutning behæftet med en alvorlig begrundelsesmangel, som er afledt af den urigtige overbevisning om, at lov nr. 350/2003 ikke fastsatte en almindelig kursjusteringsordning. Kommissionen har ved urigtigt at fastslå, at der ikke forelå en almindelig kursjusteringsordning, der kan sammenholdes med den bestridte særordning, undladt at sammenholde de to ordninger med henblik på at vurdere alle de forhold, der kunne påvirke de komplekse skattebyrder i hver ordning.
 Det er ligeledes sagsøgernes opfattelse, at det, når de to ordninger sammenholdes på grundlag af disse elementer, er klart, hvorledes særordningen i forhold til den almindelige ordning praktisk talt ikke tildeler nogen skattefordel i form af en anvendelig sats.


text:
1.6.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 178/9
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Finanzgericht Hamburg (Tyskland) den 12. marts 2015 — Salutas Pharma GmbH mod Hauptzollamt Hannover
 (Sag C-124/15)
 (2015/C 178/09)
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Finanzgericht Hamburg
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Salutas Pharma GmbH
 Sagsøgt: Hauptzollamt Hannover
 Præjudicielt spørgsmål
 Skal den kombinerede nomenklatur i bilag I til Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 af 23. juli 1987 om told- og statistiknomenklaturen og Den Fælles Toldtarif (1), som ændret ved Kommissionens forordning (EU) nr. 1777/2001 af 7. september 2001 (2) fortolkes således, at brusetabletter med et calciumindhold på 500 mg pr. tablet, som anvendes til forebyggelse og behandling af calciummangel og til understøttelse af en særlig terapi til forebyggelse og behandling af osteoporose, og for hvilke der på etiketten for voksne anbefales en maksimal daglig dosis på 3 tabletter (= 1 500 mg), tariferes under underposition 3004 9000?
 (1) EFT L 256, s. 1.
 (2) EFT L 240, s. 1.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
31.7.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 209/38
 Rettens dom af 9. juni 2010 — Hoelzer mod KHIM (SAFELOAD)
 (Sag T-315/09) (1)
 (EF-varemærker - ansøgning om EF-figurmærket SAFELOAD - absolut registreringshindring - beskrivende karakter - artikel 7, stk. 1, litra c), i forordning (EF) nr. 207/2009)
 2010/C 209/58
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: Oliver Hoelzer (Remscheid, Tyskland) (ved avocats G. Rother, J. Vogtmeier, P. Mes, C. Graf von der Groeben, J. Bühling, A. Verhauwen, J. M. Künzel, D. Jestaedt og M. Bergermann)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (ved S. Schäffner, som befuldmægtiget)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelse truffet den 3. juni 2009 af Fjerde appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1157/2008-4) vedrørende en ansøgning om registrering af figurmærket SAFELOAD som EF-varemærke
 Konklusion
 1)
 Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
 2)
 Oliver Hoelzer betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 267 af 7.11.2009.


text:
22.8.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 305/12
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Oberster Gerichtshof (Østrig) den 2. maj 2016 — Saale Kareda mod Stefan Benkö
 (Sag C-249/16)
 (2016/C 305/17)
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Oberster Gerichtshof
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Saale Kareda
 Sagsøgt: Stefan Benkö
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Skal artikel 7, nr. 1), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1215/2012 (1) af 12. december 2012 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område fortolkes således, at en skyldners tilbagebetalingskrav (udlignings-/regreskrav) på grundlag af en (fælles) låneaftale med en bank, som den pågældende skyldner alene har betalt ydelserne på, mod den anden debitor på grundlag af samme låneaftale, er et afledt (sekundært) krav i henhold til låneaftalen?
 Såfremt det første spørgsmål besvares bekræftende:
 2)
 Fastsættes opfyldelsesstedet for en skyldners tilbagebetalingskrav (udlignings-/regreskrav) mod den anden skyldner på grundlag af den tilgrundliggende låneaftale
 a.
 i henhold til artikel 7, nr. 1), litra b), andet led, i forordning nr. 1215/2012 (»levering af tjenesteydelser«) eller
 b.
 i henhold til artikel 7, nr. 1), litra c), sammenholdt med litra a), i forordning nr. 1215/2012 i henhold til lex causae?
 3)
 Såfremt spørgsmål 2.a. besvares bekræftende:
 Er bankens ydelse af lånet den karakteristiske tjenesteydelse i henhold til låneaftalen, og er opfyldelsesstedet for levering af denne tjenesteydelse derfor i henhold til artikel 7, nr. 1), litra b), andet led, i forordning nr. 1215/2012 bankens hjemsted, hvis lånet udelukkende er blevet leveret der?
 Såfremt spørgsmål 2.b. besvares bekræftende: [Org. s. 3]
 4)
 Er det afgørende kriterium for fastsættelsen af opfyldelsesstedet for den misligholdte ydelse i henhold til kontrakten i henhold til artikel 7, nr. 1), litra a), i forordning nr. 1215/2012
 a.
 det tidspunkt, hvor de to skyldnere optog lånet (marts 2007) eller
 b.
 det tidspunkt, hvor den regresberettigede skyldner foretog de betalinger, hvoraf han afleder regreskravet, til banken (juni 2012 til juni 2014)?
 (1) EUT L 351, s. 1.


text:
7.11.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 410/14
 Rettens dom af 22. september 2016 — Łabowicz mod EUIPO — Pure Fishing (NANO)
 (Sag T-237/15) (1)
 ((EU-varemærker - ugyldighedssag - EU-figurmærket NANO - absolut registreringshindring - beskrivende karakter - artikel 7, stk. 1, litra c), i forordning (EF) nr. 207/2009 - artikel 52, stk. 1 og 2, i forordning nr. 207/2009))
 (2016/C 410/18)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Edward Łabowicz (Kłodzko, Polen) (ved advokat M. Żygadło)
 Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (ved L. Rampini, som befuldmægtiget)
 Den anden part i sagen for appelkammeret ved EUIPO og intervenient ved Retten: Pure Fishing, Inc. (Spirit Lake, Iowa, De Forenede Stater) (ved solicitor J. Dickerson)
 Sagens genstand
 Søgsmål anlagt til prøvelse af afgørelse truffet den 5. marts 2015 af Første Appelkammer ved EUIPO (sag R 2426/2013-1) vedrørende en ugyldighedssag mellem Pure Fishing og Edward Łabowicz
 Konklusion
 1)
 Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) frifindes.
 2)
 Edward Łabowicz betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 228 af 13.7.2015.


text:
31.8.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 252/44
 Personalerettens dom (Tredje Afdeling) af 26. juni 2013 — BU mod EMA
 (Forenede sager F-135/11, F-51/12 og F-110/12) (1)
 (Personalesag - midlertidigt ansat - ikke forlængelse af en kontrakt på bestemt tid - bebyrdende retsakt - ansøgning i henhold til vedtægtens artikel 90, stk. 1 - ansøgning om ændring af en kontrakt - rimelig frist - klage over afvisning af en klage - artikel 8 i ansættelsesvilkårene - omsorgspligt)
 2013/C 252/75
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: BU (London, Det Forenede Kongerige) (ved advokaterne S. Orlandi, J.-N. Louis og D. Abreu Caldas)
 Sagsøgt: Det Europæiske Lægemiddelagentur (EMA) (i sag F-135/11, først ved S. Vincenzo, derefter ved T. Jablonski og G. Gavrilidou, som befuldmægtigede, bistået af advokaterne D. Waelbroeck og A. Duron, i sag F-51/12, ved T. Jablonski og G. Gavrilidou, som befuldmægtigede, bistået af advokaterne D. Waelbroeck og A. Duron, og i sag F-110/12, ved T. Jablonski og Rampal Olmedo, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af Det Europæiske Lægemiddelagenturs afgørelse om ikke at forlænge sagsøgerens kontrakt som midlertidigt ansat.
 Konklusion
 1)
 Det Europæiske Lægemiddelagenturs afgørelse om ikke at forlænge BU’s kontrakt, meddelt ved skrivelse af 30. maj 2011, annulleres.
 2)
 I øvrigt frifindes Det Europæiske Lægemiddelagentur i sag F-135/11.
 3)
 Det Europæiske Lægemiddelagentur frifindes i sagerne F-51/12 og F-110/12.
 4)
 Det Europæiske Lægemiddelagentur bærer sine egne omkostninger og betaler BU’s omkostninger i sag F-135/11 og sag F-51/12.
 5)
 BU bærer sine egne omkostninger og betaler Det Europæiske Lægemiddelagenturs omkostninger i sag F-110/12
 (1) EUT C 65 af 3.3.2012, s. 24, EUT C 209 af 14.7.2012, s. 14, og EUT C 379 af 8.12.2012, s. 34.


text:
16.2.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 46/18
 Rettens dom af 11. januar 2013 — Kokomarina mod KHIM — Euro Shoe Group (interdit de me gronder IDMG)
 (Sag T-568/11) (1)
 (EF-varemærker - indsigelsessag - international registrering, hvor Det Europæiske Fællesskab er designeret - figurmærket interdit de me gronder IDMG - det ældre Benelux-ordmærke DMG - relativ registreringshindring - risiko for forveksling - artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 207/2009 - anfægtelse af reel brug af det ældre varemærke gjort gældende for første gang for appelkammeret)
 2013/C 46/32
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Kokomarina (Concarneau, Frankrig) (ved advokat C. Charrière-Bournazel)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (ved V. Melgar, som befuldmægtiget)
 Den anden part i sagen for appelkammeret ved Harmoniseringskontoret og intervenient ved Retten: Euro Shoe Group (Beringen, Belgien) (ved advokat I. Vernimme)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelse truffet den 21. juli 2011 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1814/2010-1) vedrørende en indsigelsessag mellem Euro Shoe Unie og Kokomarina.
 Konklusion
 1)
 Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
 2)
 Kokomarina betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 13 af 14.1.2012.


text:
1.9.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 292/46
 Sag anlagt den 6. juni 2014 — Junited Autoglas Deutschland mod KHIM — United Vehicles (UNITED VEHICLEs)
 (Sag T-404/14)
 2014/C 292/57
 Stævningen er affattet på tysk
 Parter
 Sagsøger: Junited Autoglas Deutschland GmbH & Co. KG (Køln, Tyskland) (ved advokat C. Weil)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: United Vehicles GmbH (München, Tyskland)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelse truffet den 7. april 2014 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 859/2013-4) annulleres.
 —
 Der gives medhold i klagen.
 —
 Indsigelsen støttet på det ældre EF-varemærke nr. 6 0 25 399 tages til følge.
 —
 Der gives afslag på ordmærkeansøgningen »UNITED VEHICLEs«.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Ansøger om EF-varemærket: United Vehicles GmbH
 Det omhandlede EF-varemærke: Ordmærket »UNITED VEHICLEs« for tjenesteydelser i klasse 35, 36, 38 og 42 — EF-varemærkeansøgning nr. 1 0 3 30 041
 Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Junited Autoglas Deutschland GmbH & Co. KG
 Det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Ordmærket »Junited« for varer og tjenesteydelser i klasse 1, 3, 7, 8, 9, 12, 14, 16, 17, 19, 21, 25, 26, 35, 36, 37 og 39-41
 Indsigelsesafdelingens afgørelse: Indsigelsen forkastet
 Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen
 Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009.


text:
10.1.2004 DA Den Europæiske Unions Tidende C 7/7
 oprindelse, nyder en beskyttelse i importmedlemsstaten, der er straffesag mod Piergiorgio Gambelli m.fl. at opnå en præjudi-
 uafhængig af en mulig risiko for vildledning, og som gør det ciel afgørelse vedrørende fortolkningen af artikel 43 EF og
 muligt at hindre import af en vare, der lovligt er bragt i 49 EF, har Domstolen, sammensat af præsidenten, V. Skouris,
 omsætning i en anden medlemsstat. afdelingsformændene P. Jann, C.W.A. Timmermans og
 J.N. Cunha Rodrigues, samt dommerne D.A.O. Edward (refere-
 3) Artikel 307, stk. 1, EF skal fortolkes således, at den gør det rende dommer), R. Schintgen, F. Macken, N. Colneric og S. von
 muligt for en ret i en medlemsstat — under forbehold for den Bahr; generaladvokat: S. Alber; justitssekretær: ekspeditions-
 prøvelse, som den skal foretage, navnlig med hensyn til de sekretær H.A. Rühl, den 6. november 2003 afsagt dom, hvis
 elementer, som fremgår af denne dom — at anvende bestemmel- konklusion lyder således:
 ser i bilaterale traktater som dem, der er omhandlet i hovedsagen,
 der er indgået mellem denne stat og et tredjeland, vedrørende
 beskyttelse af en betegnelse i dette tredjeland, selv hvis disse En national lovgivning, der — under trussel om straf — indeholder
 bestemmelser viser sig at være i strid med EF-traktatens et forbud mod udøvelse af virksomhed med indsamling, modtagelse,
 bestemmelser, fordi der er tale om en forpligtelse, der følger af registrering og videresendelse af tilbud om væddemål, navnlig
 konventioner, som er indgået forud for tidspunktet for den vedrørende sportsbegivenheder, uden en koncession eller tilladelse, der
 pågældende medlemsstats tiltrædelse af Den Europæiske Union. er udstedt af den pågældende medlemsstat, udgør en restriktion for
 Indtil et af de midler, der er nævnt i artikel 307, stk. 2, EF, gør etableringsfriheden og for den frie udveksling af tjenesteydelser i
 det muligt at fjerne eventuelle uoverensstemmelser mellem en medfør af artikel 43 EF, henholdsvis artikel 49 EF. Det tilkommer
 konvention, der er indgået forud for en sådan tiltrædelse, og den forelæggende ret at afgøre, om den nationale lovgivning under
 traktaten, giver artikel 307, stk. 1, EF medlemsstaten mulighed hensyn til den måde, hvorpå den konkret gennemføres, virkelig har de
 for at fortsætte med at anvende en sådan konvention, i det formål, der kunne begrunde den, og om de restriktioner, som den
 omfang den indeholder forpligtelser, som fortsat er folkeretligt pålægger, ikke virker uforholdsmæssige i forhold til disse formål.
 bindende for den.
 (1) EFT C 245 af 1.9.2001.
 (1) EFT C 245 af 1.9.2001.
 DOMSTOLENS DOM DOMSTOLENS DOM
 af 6. november 2003 af 25. november 2003
 i sag C-243/01, Piergiorgio Gambelli m.fl. (anmodning om
 i sag C-278/01, Kommissionen for De Europæiske Fælles-
 præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale di Ascoli
 skaber mod Kongeriget Spanien (1)
 Piceno) (1)
 (»Etableringsret — fri udveksling af tjenesteydelser — (»Traktatbrud — dom, hvorved Domstolen fastslog, at der
 indsamling i en medlemsstat af indsatser i væddemål vedrø- forelå traktatbrud — manglende opfyldelse — artikel 228
 rende sportsbegivenheder og videresendelse via Internettet til EF — økonomiske sanktioner — tvangsbøde — badevands-
 en anden medlemsstat — strafsanktioneret forbud — natio- kvalitet — direktiv 76/160/EØF«)
 nal ordning, der forbeholder visse organer retten til at
 indsamle indsatser i væddemål«)
 (2004/C 7/11)
 (2004/C 7/10)
 (Processprog: spansk)
 (Processprog: italiensk)
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 gjort i Samling af Afgørelser)
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 gjort i Samling af Afgørelser)
 I sag C-278/01, Kommissionen for De Europæiske Fællesska-
 I sag C-243/01, angående en anmodning, som Tribunale di ber (befuldmægtiget: G. Valero Jordana) mod Kongeriget
 Ascoli Piceno (Italien) i medfør af traktatens artikel 234 EF har Spanien (befuldmægtiget: S. Ortiz Vaamonde), angående en
 indgivet til Domstolen for i den for nævnte ret verserende påstand om dels, at det fastslås, at Kongeriget Spanien ikke har


text:
3.11.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 363/37
 Rettens dom af 16. september 2015 — EMA mod Drakeford
 (Sag T-231/14 P) (1)
 ((Appel - personalesag - midlertidigt ansatte - tidsbegrænset kontrakt - afgørelse om ikke-forlængelse - artikel 8, stk. 1, i ansættelsesvilkårene - ændring af en tidsbegrænset kontrakt til en tidsubegrænset kontrakt - fuld prøvelsesret))
 (2015/C 363/45)
 Processprog: fransk
 Parter
 Appellant: Det Europæiske Lægemiddelagentur (EMA) (ved T. Jabłoński og N. Rampal Olmedo, som befuldmægtigede, bistået af advokaterne D. Waelbroeck og A. Duron)
 Den anden part i appelsagen: David Drakeford (Dublin, Irland) (ved advokaterne S. Orlandi og T. Martin)
 Intervenienter til støtte for apellanten: Europa-Kommissionen (ved J. Currall og G. Gattinara, som befuldmægtigede), Det Europæiske Kemikalieagentur (ECHA) (ved M. Heikkilä og E. Maurage, som befuldmægtigede), Det Europæiske Agentur for Forvaltning af det Operative Samarbejde ved EU-Medlemsstaternes Ydre Grænser (Frontex) (ved H. Caniard og V. Peres de Almeida, som befuldmægtigede), Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet (EFSA) (ved D. Detken, S. Gabbi og C. Pintado, som befuldmægtigede) og Det Europæiske Center for Forebyggelse af og Kontrol med Sygdomme (ECDC) (ved J. Mannheim og A. Daume, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Appel af dom afsagt af Retten for EU-Personalesager (Tredje Afdeling) den 5. februar 2014 i sag Drakeford mod EMA (F-29/13, Sml. Pers, EU:F:2014:10) med påstand om ophævelse af denne dom
 Konklusion
 1)
 Den af Personaleretten (Tredje Afdeling) afsagte dom af 5. februar 2014, Drakeford mod EMA (F-29/13 EU:F:2014:10), annulleres, for så vidt som Personaleretten i denne dom gjorde brug af sin fulde prøvelsesret med hensyn til økonomiske anliggender, som ligger efter dommens afsigelse.
 2)
 I øvrigt forkastes appellen.
 3)
 Sagen hjemvises til Personaleretten.
 4)
 Afgørelsen om sagens omkostninger udsættes for så vidt angår David Drakeford og for Det Europæiske Lægemiddelagentur (EMA).
 5)
 Europa-Kommissionen, Det Europæiske Kemikalieagentur (ECHA), Det Europæiske Agentur for Forvaltning af det Operative Samarbejde ved EU-Medlemsstaternes Ydre Grænser (Frontex), Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet (EFSA) og Det Europæiske Center for Forebyggelse af og Kontrol med Sygdomme (ECDC) bærer deres egne omkostninger i forbindelse med appelsagen.
 (1) EUT C 202 af 30.6.2014.


text:
16.11.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 381/41
 Rettens kendelse af 9. september 2015 — Alsharghawi mod Rådet
 (Sag T-66/15) (1)
 ((Fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik - restriktive foranstaltninger på baggrund af situationen i Libyen - passivitetssøgsmål - Rådets holdning - søgsmålets genstand bortfaldet - ufornødent at træffe afgørelse))
 (2015/C 381/49)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Bashir Saleh Bashir Alsharghawi (Johannesburg (Sydafrika)) (ved advokat E. Moutet)
 Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union (ved V. Piessevaux og A. Vitro, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Det fastslås på grundlag af artikel 265 TEUF, at Rådet uretmæssigt har undladt at foretage en fornyet vurdering af sin afgørelse om at opføre sagsøgerens navn på listen over de personer og enheder, der er omfattet af de restriktive foranstaltninger på baggrund af situationen i Libyen.
 Konklusion
 1)
 Det er ufornødent at træffe afgørelse i sagen.
 2)
 Rådet for Den Europæiske Union betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 146 af 4.5.2015.


text:
15.2.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 45/30
 Rettens kendelse af 19. december 2013 — da Silva Tenreiro mod Kommissionen
 (Sag T-634/11 P) (1)
 (Appel - personalesag - tjenestemænd - ansættelse - meddelelse om ledig stilling - udnævnelse i stillingen som direktør for afdeling E »Retlige Anliggender« i Generaldirektoratet »Retlige Anliggender, Frihed og Sikkerhed« i Kommissionen - afslag på sagsøgers ansøgning - udnævnelse af en anden ansøger - åbenbart, at appellen delvis ikke kan antages til realitetsbehandling, delvis er ugrundet)
 2014/C 45/49
 Processprog: fransk
 Parter
 Appellant: Mario Paulo da Silva Tenreiro (Kraainem, Belgien) (ved advokaterne S. Orlandi, A. Coolen, J.N. Louis, É. Marchal og D. Abreu Caldas)
 Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved B. Eggers og L. Baquero Cruz, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Appel af dom afsagt af EU-Personaleretten (Anden Afdeling) den 29. september 2011, da Silva Tenreiro mod Kommissionen, (i sag F-72/10, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser) med påstand om annullation af denne dom.
 Konklusion
 1)
 Appellen forkastes.
 2)
 Mario Paulo da Silva Tenreiro bærer sine egne omkostninger og betaler Europa-Kommissionens omkostninger i denne sag.
 (1) EUT C 32 af 4.2.2012.


text:
21.8.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 277/46
 Sag anlagt den 11. maj 2017 — UI (*1) mod Rådet
 (Sag T-282/17)
 (2017/C 277/68)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger:
 UI (*1) (ved advokat J. Diaz Cordova)
 Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union
 Sagsøgerens påstande
 —
 Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at ansætte sagsøgeren i stillingen AST/SC 2 i Rådets Generalsekretariat (DG A3).
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren i det væsentlige anfægtet lovligheden af de procedurer, der ifølge sagsøgeren har medført, at han ikke er blevet ansat i den omhandlede stilling. Sagsøgeren har navnlig henvist til et af Rådet udarbejdet supplerende dokument, som efter sagsøgerens opfattelse ikke burde være taget i betragtning i forbindelse med bedømmelsen af sagsøgeren, idet det blev fremlagt længe efter udløbet af hans prøvetid. Sagsøgeren har anført, at sagsøgte tilsidesatte visse grundlæggende rettigheder, herunder retten til privatlivets fred, princippet om kommunikationshemmeligheden og retten til at indgive klager, i forbindelse med vurderingen af sagsøgerens sag.
 (*1) Inden for rammerne af beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger er der fjernet information.


text:
26.9.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 350/16
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Nejvyšší správní soud (Den Tjekkiske Republik) den 14. juli 2016 — M mod Ministerstvo vnitra
 (Sag C-391/16)
 (2016/C 350/20)
 Processprog: tjekkisk
 Den forelæggende ret
 Nejvyšší správní soud
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: M
 Sagsøgt: Ministerstvo vnitra
 Præjudicielt spørgsmål
 Er artikel 14, stk. 4 og 6, Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/95/EU (1) af 13. december 2011 om fastsættelse af standarder for anerkendelse af tredjelandsstatsborgere eller statsløse som personer med international beskyttelse, for en ensartet status for flygtninge eller for personer, der er berettiget til subsidiær beskyttelse, og for indholdet af en sådan beskyttelse ugyldig med den begrundelse, at den er i strid med artikel 18 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, artikel 78, stk. 1, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde og EU-rettens grundsætninger fastlagt i artikel 6, stk. 3, i traktaten om Den Europæiske Union?
 (1) EUT L 337, s. 9.


text:
10.11.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 343/16
 Sag anlagt den 20. august 2012 — Brouwerij Van Honsebrouck mod KHIM — Beverage Trademark (KASTEEL)
 (Sag T-375/12)
 2012/C 343/28
 Stævningen er affattet på fransk
 Parter
 Sagsøger: Brouwerij Van Honsebrouck (Ingelmunster, Belgien) (ved advokat P. Maeyaert)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: Beverage Trademark Co. Ltd BTM (Tortola, De Britiske Jomfruøer)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelse truffet den 8. juni 2012 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 652/2011-2) annulleres i sin helhed.
 —
 Harmoniseringskontoret og Beverage Trademark Co. Ltd BTM tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Ansøger om EF-varemærket: Brouwerij Van Honsebrouck
 Det omhandlede EF-varemærke: Det internationale ordmærke »KASTEEL« for varer i klasse 32 — international registrering nr. W 975 634
 Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Beverage Trademark Co. Ltd BTM
 Det påberåbte varemærke eller tegn: Det nationale varemærke »CASTEL BEER« for varer i klasse 32
 Indsigelsesafdelingens afgørelse: Medhold i indsigelsen
 Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen
 Søgsmålsgrunde:
 —
 Tilsidesættelse af artikel 76, stk.1, i forordning nr. 207/2009
 —
 Tilsidesættelse af artikel 42 i forordning nr. 207/2009
 —
 Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009.


text:
28.1.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 25/10
 Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 10. november 2011 — X mod Inspecteur van de Belastingdienst/Y (sag C-319/10) og X BV mod Inspecteur van de Belastingdienst P (sag C-320/10) (anmodninger om præjudiciel afgørelse fra Rechtbank Haarlem — Nederlandene)
 (Forenede sager C-319/10 og C-320/10) (1)
 (Fælles toldtarif - kombineret nomenklatur - tarifering - kyllingekød, der er udbenet, frosset og gennemtrængt af salt - gyldighed og fortolkning af forordning (EF) nr. 535/94, nr. 1832/2002, nr. 1871/2003, nr. 2344/2003 og nr. 1810/2004 - supplerende bemærkning 7 til kapitel 2 i den kombinerede nomenklatur - afgørelse fra WTO’s tvistbilæggelsesorgan - retsvirkninger)
 (2012/C 25/16)
 Processprog: nederlandsk
 Den forelæggende ret
 Rechtbank Haarlem
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: X (sag C-319/10) og X BV (sag C-320/10)
 Sagsøgt: Inspecteur van de Belastingdienst/Y (sag C-319/10) og Inspecteur van de Belastingdienst P (sag C-320/10)
 Sagens genstand
 Anmodninger om præjudiciel afgørelse — Rechtbank Haarlem — fortolkning og gyldighed af Kommissionens forordning (EF) nr. 535/94 af 9. marts 1994 om ændring af bilag I til Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 om told- og statistiknomenklaturen og den fælles toldtarif (EFT L 68, s. 15), Kommissionens forordning (EF) nr. 1832/2002 af 1. august 2002 om ændring af bilag I til Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 om told- og statistiknomenklaturen og den fælles toldtarif (EFT L 290, s. 1), Kommissionens forordning (EF) nr. 1871/2003 af 23. oktober 2003 om ændring af bilag I til Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 om told- og statistiknomenklaturen og den fælles toldtarif (EUT L 275, s. 5) og Kommissionens forordning (EF) nr. 2344/2003 af 30. december 2003 om ændring af bilag I til Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 om told- og statistiknomenklaturen og den fælles toldtarif (EUT L 346, s. 38) — stykker af kyllingekød, der er udbenet, frosset og gennemtrængt af salt — tarifering
 Konklusion
 Under omstændigheder som de i hovedsagen foreliggende, hvor angivelserne i toldproceduren for overgang til fri omsætning blev foretaget inden den 27. september 2005, er det hverken inden for rammerne af fortolkningen af den supplerende bemærkning 7 til kapitel 2 i den kombinerede nomenklatur, som er indeholdt i Kommissionens forordning (EF) nr. 1810/2004 af 7. september 2004 om ændring af bilag I til Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 af 23. juli 1987 om told- og statistiknomenklaturen og den fælles toldtarif, eller inden for rammerne af vurderingen af denne supplerende bemærknings gyldighed, muligt at påberåbe sig afgørelsen af 27. september 2005 fra tvistbilæggelsesorganet under World Trade Organisation (WTO), der vedtog en rapport fra WTO’s appelorgan (WT/DS269/AB/R, WT/DS286/AB/R) og to rapporter fra et særligt panel under WTO (WT/DS269/R og WT/DS286/R), som ændret ved appelorganets rapport.
 (1) EUT C 246 af 11.9.2010.


text:
2.6.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 157/8
 Sag anlagt den 21. marts 2012 — HTTS mod Rådet
 (Sag T-128/12)
 2012/C 157/15
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: HTTS Hanseatic Trade Trust & Shipping GmbH (Hamborg, Tyskland) (ved advokaterne J. Kienzle og M. Schlingmann)
 Sagsøgt: Rådet For Den Europæiske Union
 Sagsøgerens påstande
 —
 Rådets afgørelse 2012/35/FUSP af 23. januar 2012 om ændring af afgørelse 2010/413/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Iran (1) og Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 54/2012 af 23. januar 2012 om gennemførelse af forordning (EU) nr. 961/2010 om restriktive foranstaltninger over for Iran (2) annulleres, for så vidt som de angår sagsøgeren.
 —
 Rådet tilpligtes at betale sagens omkostninger, navnlig de af sagsøgeren afholdte omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført fem anbringender.
 1)
 Første anbringende om tilsidesættelse af sagsøgerens ret til forsvar
 —
 Sagsøgeren har i denne sammenhæng gjort gældende, at Rådet har tilsidesat sagsøgerens ret til en effektiv retsbeskyttelse og særligt begrundelsespligten, idet det ikke har givet en tilstrækkelig begrundelse for den fornyede opførelse af sagsøgeren på listen over de personer, organer og enheder, som i henhold til artikel 19 og 20 i afgørelse 2010/413/FUSP (3) og i henhold til artikel 16 i forordning (EF) nr. 961/2010 (4) er omfattet af restriktive foranstaltninger.
 —
 Endvidere har Rådet trods sagsøgerens anmodning herom undladt at tage sin beslutning om på ny at opføre sagsøgeren på sanktionslisterne op til fornyet overvejelse.
 —
 I øvrigt har Rådet tilsidesat sagsøgerens ret til at blive hørt, idet Rådet forud for den fornyede opførelse på sanktionslisterne ikke gav sagsøgeren mulighed for at tage stilling hertil og derigennem foranledige Rådet til at tage sin beslutning op til fornyet overvejelse..
 2)
 Andet anbringende om manglende retsgrundlag for den anfægtede forordning
 Sagsøgeren er af den opfattelse, at den anfægtede gennemførelsesforordning savner et retsgrundlag, idet Retten ved dom af 7. december 2011 i sag T-562/10 annullerede forordning nr. 961/2010, for så vidt som den vedrørte sagsøgeren; trods opretholdelsen af virkningerne af forordning nr. 961/2010 i to måneder kan denne forordning for så vidt angår sagsøgeren ikke udgøre noget gyldigt retsgrundlag for vedtagelsen af en gennemførelsesforordning.
 3)
 Tredje anbringende om tilsidesættelse af artikel 266 TEUF
 Sagsøgeren har endvidere gjort gældende, at Rådet ikke har truffet nogen som helst foranstaltning med henblik på at efterkomme Rettens dom af 7. december 2011 i sag T-562/10, men i stedet og i strid med Rettens dom på ny har opført sagsøgerens navn på sanktionslisterne.
 4)
 Fjerde anbringende om manglende grundlag for opførelsen af sagsøgeren på sanktionslisterne
 Sagsøgeren har desuden gjort gældende, at de grunde, som Rådet har angivet for opførelsen af sagsøgeren på sanktionslisterne, i vidt omfang er urigtige, og at de ikke kan begrunde opførelsen af sagsøgeren på sanktionslisterne.
 5)
 Femte anbringende om tilsidesættelse af sagsøgerens grundlæggende ret til respekt for ejendomsretten
 Den fornyede opførelse af sagsøgeren på sanktionslisterne udgør et uretmæssigt indgreb i dennes grundlæggende ejendomsret, idet sagsøgeren henset til Rådets utilstrækkelige begrundelse ikke kunne forstå grundene til, at denne var blevet opført på sanktionslisterne. Den fornyede opførelse af sagsøgeren på sanktionslisterne bygger desuden på Rådets åbenbare fejlvurdering af sagsøgerens forhold og virksomhed og er derudover uforholdsmæssig.
 (1) Rådets afgørelse 2012/35/FUSP af 23.1.2012 om ændring af afgørelse 2010/413/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Iran (EUT L 19, s. 22).
 (2) Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 54/2012 af 23.1.2012 om gennemførelse af forordning (EU) nr. 961/2010 om restriktive foranstaltninger over for Iran (EUT L 19, s.1).
 (3) 2010/413/FUSP: Rådets afgørelse af 26.7.2010 om restriktive foranstaltninger over for Iran og om ophævelse af fælles holdning 2007/140/FUSP (EUT L 195, s. 39).
 (4) Rådets forordning (EU) nr. 961/2010 af 25.10.2010 om restriktive foranstaltninger over for Iran og om ophævelse af forordning (EF) nr. 423/2007 (EUT L 281, s. 1).


text:
24 . 8 . 96 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr . C 247/3
 RETTEN I FØRSTE INSTANS
 Edsaflæggelse — nyt medlem af Retten i Første Instans
 ( 96/C 247/03 )
 Efter at Marc Jaeger ved afgørelse af 8 . juli 1996 ( ) truffet af repræsentanterne for regeringerne for
 De Europæiske Fællesskabers medlemsstater er blevet udnævnt til dommer ved De Europæiske
 Fællesskabers Ret i Første Instans, har han den 11 . juli 1996 aflagt ed for De Europæiske
 Fællesskabers Domstol .
 (') EFT nr. L 178 af 17. 7. 1996 , s . 32 .
 Udpegelse af en afdelingsformand samt afdelingernes sammensætning
 96/C 247/04 )
 Retten i Første Instans hat truffet følgende beslutning, efter at afdelingsformand R. Schintgen er
 fratrådt som dommer og M. Jaeger er tiltrådt som dommer den 11 . juli 1996 :
 For tidsrummet 12 . juli-30 . september 1996 er dommer R. Garcia-Valdecasas udnævnt til formand
 for Femte Afdeling og Femte Udvidede Afdeling, og dommer M. Jaeger tilknyttes Fjerde Udvidede
 Afdeling, Femte Afdeling og Femte Udvidede Afdeling.
 Afdelingernes sammensætning, som besluttet den 19 . september 1995 ( EFT nr. C 274 af 19 . 10 .
 1995 , s . 11 ), og ændret den 11 . januar 1996 ( EFT nr . C 46 af 17. 2 . 1996 , s . 18 ), er herefter
 følgende :
 Fjerde Udvidede Afdeling
 Afdelingsformand K. Lenaerts og dommerne P. Lindh, J. Azizi, J. Cooke og M. Jaeger.
 Femte Afdeling
 Afdelingsformand R. Garcia-Valdecasas og dommerne J. Azizi og M. Jaeger .
 Femte Udvidede Afdeling
 Afdelingsformand R. Garcia-Valdecasas og dommerne V. Tiili, J. Azizi, R. J. Moura Ramos og M.
 Jaeger.
 For så vidt angår sager, i hvilke den skriftlige forhandling er afsluttet og den mundtlige forhandling er
 afholdt eller berammet før den 12 . juli 1996 i de nævnte afdelinger i disses tidligere sammensætning,
 men uden deltagelse af afdelingsformand R. Schintgen, fortsætter behandlingen i disse afdelinger i
 deres tidligere sammensætning.


text:
22.8.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 305/19
 Appel iværksat den 6. juli 2016 af Aughinish Alumina Ltd til prøvelse af dom afsagt af Retten (Første Udvidede Afdeling) den 22. april 2016 i de forenede sager T-50/06 RENV II og T-69/06 RENV II, Irland og Aughinish Alumina Ltd mod Europa-Kommissionen
 (Sag C-373/16 P)
 (2016/C 305/28)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Appellant: Aughinish Alumina Ltd (»AAL«) (ved solicitors C. Little og C. Waterson)
 De andre parter i appelsagen: Irland og Europa-Kommissionen
 Appellanten har nedlagt følgende påstande
 —
 Rettens dom af 22. april 2016 i sag T-69/06 RENV II ophæves.
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale alle AAL’s omkostninger i forbindelse med denne sag.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 Første anbringende om en retlig fejl ved vurderingen af ekstraordinære omstændigheder, tilsidesættelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning og manglende begrundelse.
 AAL har gjort gældende, at Retten begik en retlig fejl ved sin vurdering af AAL’s berettigede forventninger, navnlig i forbindelse med vurderingen af, om der forelå »ekstraordinære omstændigheder«. Anbringendet er opdelt i fire dele:
 Første del: Retten begik en fejl ved vurderingen af anvendelsesområdet for og virkningen af Domstolens dom i sag C-272/12 P.
 Anden del: Retten begik en fejl ved at fastslå, at AAL’s situation adskilte sig fra den i sag 223/85 RSV.
 Tredje del: Retten begik en fejl ved at fortolke retspraksis i Demesa-sagen (sag C-183/02 P og C-187/02 P) således, at AAL’s berettigede forventning om, at støtten ikke ville blive tilbagesøgt, ophørte i kraft deraf.
 Fjerde del: Retten begik en fejl ved at undlade at foretage den påkrævede afvejning af offentlige og private interesser. Herved tilsidesatte Retten princippet om beskyttelse af den berettigede forventning og gjorde fejlen større ved at undlade at give en begrundelse.
 Andet anbringende om en retlig fejl vedrørende fortolkningen af artikel 1, litra b), nr. i), i Rådets forordning (EF) nr. 659/1999
 (1)
 AAL har gjort gældende, at Retten begik en retlig fejl ved at anføre og anvende de betingelser, hvorunder støtte kvalificeres som eksisterende støtte. AAL har navnlig gjort gældende, at Retten begik en retlig fejl ved sin fortolkning af artikel 1, litra b), nr. i), i Rådets forordning nr. 659/1999.
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22.3.1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93 (EFT L 83, s. 1).


text:
C 258/12 DA De Europñiske Fñllesskabers Tidende 15.8.98
 Den Portugisiske Republik (befuldmñgtigede: Luís Fernan- direktiv 74/464/EéF (1) af 4. maj 1976 om forurening,
 des og JoaÄo Lopes Fernandes), angående en påstand om, der er forårsaget af udledning af visse farlige stoffer i
 at det fastslås, at Den Portugisiske Republik har tilsidesat Fñllesskabets vandmiljù og EF-traktatens artikel 189,
 sine forpligtelser i henhold til EF-traktatens artikel 189, idet det ikke fuldt ud har gennemfùrt direktivets
 stk. 3, og bestemmelserne i Rådets direktiv 75/440/EéF af artikel 7, stk. 1, 2 og 3.
 16. juni 1975 om kvalitetskrav til overfladevand, som
 anvendes til fremstilling af drikkevand i medlemsstaterne
 (EFT L 194 af 25.7.1975, s. 26), principalt, fordi den ikke
 har udarbejdet en sammenhñngende aktionsplan, der 2. Kongeriget Nederlandene tilpligtes at betale sagens
 omfatter en tidsplan for forbedring af overfladevandets omkostninger.
 kvalitet, og subsidiñrt, fordi den ikke omgående har
 underrettet Kommissionen om disse foranstaltninger, har
 Domstolen (Sjette Afdeling), sammensat af afdelingsfor-
 manden, H. Ragnemalm, og dommerne G. F. Mancini, Sùgsmålsgrunde og vñsentligste argumenter:
 J. L. Murray, G. Hirsch og K. M. Ioannou (refererende
 dommer); generaladvokat: D. Ruiz-Jarabo Colomer;
 justitssekretñr: R. Grass, den 17. juni 1998 afsagt dom,
 hvis konklusion lyder således: Kommissionen er af den opfattelse, at Nederlandene har
 tilsidesat direktiv 74/464/EéF (herefter »direktivet«) ved
 at fastsñtte kvalitetsmålsñtninger for nogle af de i direk-
 tivet nñvnte stoffer.
 1) Den Portugisiske Republik har ved ikke at have udar-
 bejdet en sammenhñngende aktionsplan, som indehol-
 der en tidsplan for forbedringen af kvaliteten af over-
 fladevandet, tilsidesat de forpligtelser, der påhviler den Ð Kvalitetsmålsñtninger for stofferne på liste II, fùrste
 i henhold til artikel 4, stk. 2, i Rådets direktiv 75/440/ led, i bilaget til direktivet: Den omstñndighed, at der
 EéF af 16. juni 1975 om kvalitetskrav til overflade- ikke er fastsat fñllesskabsgrñnsevñrdier for visse stof-
 vand, som anvendes til fremstilling af drikkevand i fer, der indgår i de familier og grupper af stoffer, der
 medlemsstaterne. er opfùrt på liste I i bilaget til direktivet, medfùrer, at
 disse stoffer falder ind under bilagets liste II. Af ordene
 »stoffer, der er opfùrt på liste I, for hvilke . . . grñnse-
 vñrdier ikke er fastlagt« kan det heller ikke udledes,
 2) Den Portugisiske Republik betaler sagens omkostnin- at dette skal ske ved en udtrykkelig meddelelse. Selv
 ger. såfremt den faktiske situation var uklar, for så vidt
 angår Kommissionens og Rådets initiativer med hen-
 (1) EFT C 228 af 26.7.1997. syn til, om der skulle fastsñttes specifikke fñllesskabs-
 grñnsevñrdier, så kan der ikke på nogen måde drages
 den konklusion heraf, at dette fritager medlemsstaten
 for at fastlñgge programmer for disse familier eller
 grupper af stoffer i henhold til direktivets artikel 7,
 stk. 1, 2 og 3.
 Sag anlagt den 17. april 1998 af Kommissionen for De
 Europñiske Fñllesskaber mod Kongeriget Nederlandene Fastsñttelse af emissionsnormer på grundlag af de
 bedst gennemfùrlige teknikker opfylder ikke det krav
 (Sag C-152/98) til retssikkerhed, der stilles ved gennemfùrelse af direk-
 tiver.
 (98/C 258/22)
 Ð Kvalitetsmålsñtninger for stofferne på liste II, andet
 Ved De Europñiske Fñllesskabers Domstol er der den
 led, i bilaget til direktivet: Nederlandene har undladt
 17. april 1998 anlagt sag mod Kongeriget Nederlandene
 at fastsñtte kvalitetsmålsñtninger for den der nñvnte
 af Kommissionen for De Europñiske Fñllesskaber ved
 fjerde kategori (organiske siliciumforbindelser . . .) og
 Kommissionens juridiske konsulent H. van Lier, som
 for visse stoffer i den fùrste kategori (titan, bor, uran,
 befuldmñgtiget, og med valgt adresse i Luxembourg hos
 tellur og sùlv). Mulige praktiske vanskeligheder ophñ-
 C. Gómez de la Cruz, Kommissionens Juridiske Tjeneste,
 ver imidlertid ikke den retlige forpligtelse til gennem-
 Wagnercentret.
 fùrelse, og afgjort ikke, når denne forpligtelse kunne
 opfyldes i andre medlemsstater.
 Sagsùgeren har nedlagt fùlgende påstande:
 (1) EFT L 129 af 18.5.1976, s. 23.
 1. Det fastslås, at Kongeriget Nederlandene har tilsidesat
 de forpligtelser, der påhviler det i henhold til Rådets


text:
6.8.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 193/35
 Sag anlagt den 27. maj 2005 af Jean-Marc Colombani mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 (Sag T-206/05)
 (2005/C 193/59)
 Processprog: fransk
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der den 27. maj 2005 anlagt sag mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber af Jean-Marc Colombani, Bruxelles, ved avocats Stéphane Rodrigues og Alice Jaume.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 —
 Annullation af Kommissionens afgørelse af 7. marts 2005 og af de foranstaltninger, der følger heraf vedrørende sagsøgerens aflønning.
 —
 Retten træffer afgørelse om enhver foranstaltning, der er påkrævet for at beskytte sagsøgerens rettigheder og interesser, navnlig for så vidt angår det eksistensminimum, han skal have tildelt i form af løn.
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale en erstatning på 10 002 EUR.
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Sagsøgeren, som er tjenestemand ved Kommissionen, havde tjenestefrihed af personlige årsager indtil den 31. august 2004. Han anmodede om genindtræden ved tjenestefrihedens udløb og blev ved afgørelse af 28. september 2004 genindsat i GD RELEX. Imidlertid præciserede sidstnævnte afgørelse ikke noget specifikt tjenestested, idet det i afgørelsen alene blev angivet, at han efterfølgende ville få meddelelse om det nøjagtige tjenestested.
 Ved skrivelse af 7. marts 2005 meddelte administrationen sagsøgeren, at han siden den 5. oktober 2004 ubeføjet var udeblevet fra tjenesten og at der ville blive truffet passende foranstaltninger i forhold til ham. Han modtog ikke sin løn for april måned og på hans lønseddel var anført, at han skyldte Kommissionen et beløb svarende til den løn, han havde oppebåret siden oktober 2004.
 Sagsøgeren har med søgsmålet anfægtet skrivelsen af 7. marts 2005 samt de foranstaltninger, der følger heraf. Han har anført, at hans ret til kontradiktion er tilsidesat derved, at han ikke har været i stand til at gøre sine interesser gældende forud for vedtagelsen af de anfægtede afgørelser. Han har ligeledes anført, at begrundelsespligten er tilsidesat samt at der er anlagt åbenbart urigtigt skøn. Sagsøgeren har nærmere bestemt påstået, at han aldrig er blevet oplyst om sin placering i enheden RELAX/C.1. Han har ligeledes bestridt påstanden om, at han ikke har antaget stillingstilbud.
 Sagsøgeren har dernæst anført, at der er sket tilsidesættelse af vedtægtens artikel 40, som ifølge sagsøgeren gjorde det muligt for ham at afslå et første stillingstilbud. Han har ligeledes anført, at vedtægtens artikel 60 er tilsidesat derved, at hans angivelige udeblivelse ikke er behørigt konstateret og først og fremmest ikke er fradraget i hans årlige ferie. Sagsøgeren har ligeledes anført, at vedtægtens bilag VIII og IX, som sikrer ham udbetaling af et eksistensminimum, er tilsidesat. Endelig har sagsøgeren anført, at principperne om god forvaltningsskik og omsorgspligt er tilsidesat.
 Sagsøgeren har foruden påstanden om annullation af de anfægtede retsakter ligeledes nedlagt påstand om tilkendelse af en erstatning for den økonomiske og ikke-økonomiske skade, han angiveligt har lidt.


text:
2.5.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 156/40
 Rettens dom af 17. marts 2016 — Mudhook Marketing mod KHIM (IPVanish)
 (Sag T-78/15) (1)
 ((EF-varemærker - ansøgning om EF-ordmærket IPVanish - absolut registreringshindring - mangel på fornødent særpræg - artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 207/2009))
 (2016/C 156/52)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Mudhook Marketing, Inc. (Winter Park, Florida, De Forenede Stater) (ved advokaterne H. Eckermann og A. Dellmeier)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (ved L. Rampini, som befuldmægtiget)
 Sagens genstand
 Søgsmål anlagt til prøvelse af afgørelse truffet den 4. december 2014 af andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1417/2014-2) vedrørende en ansøgning om registrering af ordtegnet IPVanish som EF-varemærke.
 Konklusion
 1)
 Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
 2)
 Mudhook Marketing, Inc. betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 127 af 20.4.2015.


text:
4.7.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 153/13
 Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 14. maj 2009 — Internationaal Verhuis- en Transportbedrijf Jan de Lely BVmod Belgische Staat (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Hof van Beroep te Antwerpen (Belgien))
 (Sag C-161/08) (1)
 (Frie varebevægelser - fællesskabsforsendelse - forsendelse på grundlag af et TIR-carnet - overtrædelser eller uregelmæssigheder - meddelelsesfrist - frist for at føre bevis for, hvor overtrædelsen eller uregelmæssigheden er begået)
 2009/C 153/25
 Processprog: nederlandsk
 Den forelæggende ret
 Hof van Beroep te Antwerpen
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Internationaal Verhuis- en Transportsbedrijf Jan de Lely BV
 Sagsøgt: Belgische Staat
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Hof van Beroep te Antwerpen — fortolkning af artikel 2 i Kommissionens forordning (EØF) nr. 1593/91 af 12. juni 1991 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EØF) nr. 719/91 om benyttelse inden for Fællesskabet af TIR- og ATA-carneter som forsendelsesdokumenter (EFT L 148, s. 11) sammenholdt med TIR-konventionens artikel 11 — overtrædelser eller uregelmæssigheder — meddelelsesfrist
 Konklusion
 1)
 Artikel 2, stk. 1, i Kommissionens forordning (EØF) nr. 1593/91 af 12. juni 1991 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EØF) nr. 719/91 om benyttelse inden for Fællesskabet af TIR- og ATA-carneter som forsendelsesdokumenter, sammenholdt med artikel 11, stk. 1, i toldkonventionen om international godstransport på grundlag af TIR-carneter, som blev undertegnet i Genève den 14. november 1975, skal fortolkes således, at manglende overholdelse af fristen for meddelelse om manglende afvikling af et TIR-carnet med hensyn til indehaveren af carnetet ikke har til følge, at de kompetente toldmyndigheders ret til at opkræve told og afgifter, der skyldes med hensyn til en international godstransport på grundlag af carnetet, ophører.
 2)
 Artikel 2, stk. 2 og 3, i forordning nr. 1593/91, sammenholdt med artikel 11, stk. 1 og 2, i toldkonventionen om international godstransport på grundlag af TIR-carneter, som blev undertegnet i Genève den 14. november 1975, skal fortolkes således, at den kun fastsætter fristen for at fremlægge bevis for, at forsendelsen er gennemført forskriftsmæssigt, men ikke den frist, inden for hvilken der skal føres bevis for, hvor overtrædelsen eller uregelmæssigheden er begået. Det påhviler den nationale ret i henhold til dens nationale retsordens bevisprincipper at afgøre, om dette bevis i den konkrete sag, der foreligger for den, og henset til samtlige omstændigheder, er ført inden for fristen. Den nationale ret skal imidlertid vurdere denne frist under overholdelse af fællesskabsretten og navnlig under hensyntagen til den omstændighed, dels at fristen ikke må være for lang til, at det retligt og faktisk er muligt at inddrive de skyldige beløb i en anden medlemsstat, dels at fristen ikke gør det materielt umuligt for indehaveren af TIR-carnetet at føre ovennævnte bevis.
 (1) EUT C 183 af 19.7.2008.


text:
7.9.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 260/10
 Domstolens dom (Femte Afdeling) af 18. juli 2013 — P Oy (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Korkein hallinto-oikeus — Finland)
 (Sag C-6/12) (1)
 (Statsstøtte - artikel 107 TEUF og 108 TEUF - betingelsen om »selektivitet« - forordning (EF) nr. 659/1999 - artikel 1, litra b), nr. i) - eksisterende støtte - national lovgivning vedrørende selskabsskat - fradragsret for tab - manglende fradragsret i tilfælde af ejerskifte - tilladelse til fravigelser - skattemyndighedernes skønsbeføjelse)
 2013/C 260/17
 Processprog: finsk
 Den forelæggende ret
 Korkein hallinto-oikeus
 Parter i hovedsagen
 P Oy
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Korkein hallinto-oikeus — fortolkning af artikel 107, stk. 1, TEUF — ordning med fradrag for selskabers underskud — indkomstskattelovgivning, hvorefter underskud, der er opstået i løbet af et skatteår, kan fremføres og fradrages i eventuelle overskud i de efterfølgende skatteår — udelukkelse af fradrag for underskud i tilfælde af ejerskifte i løbet af det år, hvor underskuddet er opstået, eller efter dette år — undtagelse til reglen om udelukkelse af fradrag i tilfælde af gyldige grunde knyttet til fortsættelsen af det pågældende selskabs virksomhed
 Konklusion
 1)
 En skatteordning, som den i hovedsagen omhandlede, kan opfylde betingelsen om selektivitet som et element i begrebet »statsstøtte« i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 107, stk. 1, TEUF, hvis det skulle blive godtgjort, at referenceordningen, dvs. den »normale« ordning, udgøres af det forbud mod at fradrage tab i tilfælde af ejerskifte, som fremgår af § 122, stk. 1, i lov nr. 1535/1992 af 30. december 1992 om indkomstskat (Tuloverolakis) i forhold til hvilken den ordning med tilladelse, som fremgår af denne bestemmelses stk. 3, ville udgøre en undtagelse. En sådan ordning kan være begrundet ud fra arten og den almindelige opbygning af den ordning, den indgår i, idet denne begrundelse udelukker, at den kompetente nationale myndighed har en skønsbeføjelse i forbindelse med tilladelse til at fravige forbuddet mod at fradrage tab, der giver myndigheden mulighed for at lægge kriterier, der ikke har noget at gøre med skatteordningen, til grund for sine beslutninger om tilladelser. Domstolen råder imidlertid ikke over tilstrækkelige oplysninger til at tage endelig stilling til disse kvalificeringer.
 2)
 Artikel 108, stk. 3, TEUF ikke er til hinder for, at en skatteordning som den, der er fastsat ved § 122, stk. 1 og 3, i lov nr. 1535/1992 i det tilfælde, hvor den skal kvalificeres som »statsstøtte«, fortsat — som følge af sin karakter af »eksisterende støtte« — anvendes i den medlemsstat, der har indført denne skatteordning, med forbehold for Europa-Kommissionens kompetence i henhold til denne artikel 108, stk. 3, TEUF.
 (1) EUT C 58 af 25.2.2012.


text:
14.5.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 145/31
 Sag anlagt den 28. februar 2011 — Centre national de la recherche scientifique mod Kommissionen
 (Sag T-125/11)
 2011/C 145/51
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Centre national de la recherche scientifique (Paris, Frankrig) (ved advokat N. Lenoir)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgerens påstande
 —
 Beslutning af 17. december 2010 annulleres i det omfang den vedrører modregningen mellem CNRS’s fordring mod Fællesskabet, som udspringer af kontrakten PIEF, på den ene side, og Fællesskabets påståede fordring mod CNRS i henhold til kontrakten ALLOSTEM på den anden side.
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført seks anbringender.
 1)
 Det første anbringende vedrører en tilsidesættelse af retten til forsvar og bl.a. af artikel 12, stk. 4 i forordning (EF) nr. 2321/2002 (1) i det omfang Kommissionen undlod at indhente sagsøgerens bemærkninger til støtte for dens beslutning om at inddrive den påståede fordring ved modregning.
 2)
 Det andet anbringende vedrører en tilsidesættelse af begrundelsespligten, idet Kommissionen udelukkende henviste til generelle betragtninger i dens revisionsrapport af 16. marts 2009 uden at angive grundene til, at den ikke tog hensyn til den dokumentation, som sagsøgeren havde fremlagt som bevis for, at de af sagsøgeren anmeldte omkostninger, er støtteberettigede.
 3)
 Det tredje anbringende vedrører åbenbart urigtige skøn, idet det vederlag, som T, der er forsker ved CNRS, modtog i perioden fra 1. april 2006 til 31. marts 2007, ifølge Kommissionen ikke udgør støtteberettigede omkostninger til trods for de beviser, sagsøgeren har fremlagt i form af tidsark og fire videnskabelige artikler, hvori der henvises til den omhandlede kontrakt.
 4)
 Det fjerde anbringende vedrører de retlige fejl, der er begået i det omfang Kommissionen har bestridt bevisværdien af T’s tidsark for perioden fra 1. april 2006 til 31. marts 2007, og idet Kommissionen ikke anså betalingen af vederlaget til B, der er forsker ved CNRS, under dennes barselsorlov, og den sociale ydelse, benævnt »Hensættelsen til arbejdsløshedskassen« (»Provision pour Perte d’Emploi« (PPE)), der er betalt af CNRS i form af arbejdsløshedsforsikring til dets ikke-fastansatte personale, for støtteberettiget.
 5)
 Det femte anbringende vedrører en tilsidesættelse af princippet om den berettigede forventning, idet Kommissionen:
 —
 i modsætning til det, den angav i sin revisionsrapport og under et møde, benægter, at de fire videnskabelige artikler har nogen bevisværdi,
 —
 idet den har foretaget en ny fortolkning af kriterierne for, om udgifter til barselsorlov, er støtteberettigede,
 —
 har meddelt beslutningen til trods for de forsikringer, som er afgivet i forbindelse med forsøget på at opnå en mindelig løsning af tvisten.
 6)
 Det sjette anbringende vedrører en tilsidesættelse af artikel 73, stk. 1 i finansforordningen (2), eftersom den fordring, som Kommissionen har gjort krav på, ikke er sikker.
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2321/2002 af 16.12.2002 om deltagelsesregler for virksomheder, forskningscentre og universiteter og regler for formidling af forskningsresultater gældende under gennemførelsen af Det Europæiske Fællesskabs sjette rammeprogram (2002-2006) (EFT L 355, s. 23).
 (2) Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002 af 25.6.2002 om finansforordningen vedrørende De Europæiske Fællesskabers almindelige budget (EFT L 248, s. 1).


text:
22.9.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 287/5
 Domstolens dom (Anden Afdeling) af 12. juli 2012 — Europa-Kommissionen mod Forbundsrepublikken Tyskland
 (Sag C-562/10) (1)
 (Traktatbrudssøgsmål - artikel 56 TEUF - tyske retsforskrifter om forsikring mod plejebehov - naturalydelser i form af hjemmepleje, der er udelukket ved ophold i en anden medlemsstat - et lavere niveau for de eksportable kontantydelser - ingen refusion af udgifter forbundet med leje af plejeudstyr i andre medlemsstater)
 2012/C 287/08
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved F.W. Bulst og I. Rogalski, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Forbundsrepublikken Tyskland (ved T. Henze og J. Möller, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Traktatbrud — tilsidesættelse af artikel 56 TEUF — national plejeforsikringsordning, som begrænser ret til plejeydelse til seks uger under den sikredes midlertidige ophold i en anden medlemsstat, udelukker godtgørelse af udgifter forbundet med leje af plejeudstyr og bestemmer, at naturalplejeydelser, der erlægges i opholdsmedlemsstaten, ikke godtgøres i samme omfang som når de erlægges i Tyskland
 Konklusion
 1)
 Forbundsrepublikken Tyskland frifindes.
 2)
 Europa-Kommissionen betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 63 af 26.2.2011.


text:
12.10.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 337/12
 Rettens kendelse af 5. august 2015 — Sales & Solutions mod KHIM — Wattline (WATTLINE)
 (Sag T-46/14) (1)
 ((EF-varemærker - indsigelsessag - tilbagetagelse af indsigelsen - ufornødent at træffe afgørelse))
 (2015/C 337/14)
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: Sales & Solutions GmbH (Frankfurt am Main, Tyskland) (ved advokat K. Gründig-Schnelle)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (ved G. Schneider og D. Botis, som befuldmægtigede)
 Den anden part i sagen for appelkammeret ved Harmoniseringskontoret og intervenient ved Retten: Wattline GmbH (Ruderting, Tyskland) (ved advokat C. Flisek)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelse truffet den 18. november 2013 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1668/2012-4) vedrørende en indsigelsessag mellem Sales & Solutions GmbH og Wattline GmbH.
 Konklusion
 1)
 Det er ufornødent at træffe afgørelse i sagen.
 2)
 Sales & Solutions GmbH betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 78 af 15.3.2014.


text:
9.4.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 113/7
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Judecătoria Timișoara (Rumænien) den 2. februar 2011 — SC Volksbank România SA mod Autoritatea Națională pentru Protecția Consumatorilor CRPC ARAD TIMIȘ
 (Sag C-47/11)
 2011/C 113/13
 Processprog: rumænsk
 Den forelæggende ret
 Judecătoria Timișoara
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: SC Volksbank România SA
 Sagsøgt: Autoritatea Națională pentru Protecția Consumatorilor — Comisariatul Județean pentru Protecția Consumatorilor (CRPC) ARAD TIMIȘ
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Skal artikel 30, stk. 1, i direktiv 2008/48 (1) fortolkes således, at denne bestemmelse er til hinder for, at medlemsstaterne fastsætter, at den nationale lov til gennemførelse af direktivet også finder anvendelse på aftaler, som er indgået før de nationale bestemmelser trådte i kraft?
 2)
 Skal artikel 22, stk. 1, i direktiv 2008/48 fortolkes således, at der hermed indføres en fuldstændig harmonisering inden for området forbrugerkreditaftaler, som forbyder medlemsstaterne:
 2.1.
 at udvide anvendelsesområdet for bestemmelserne i direktiv 2008/48 til aftaler, som udtrykkeligt er udelukket fra anvendelsesområdet for nævnte direktiv (såsom aftaler om realkreditlån), eller
 2.2.
 at indføre yderligere forpligtelser for kreditinstitutterne for så vidt angår hvilke provisioner disse kan opkræve i sådanne forbrugerkreditaftaler, der er omfattet af den nationale gennemførelsesbestemmelses anvendelsesområde?
 3)
 Såfremt delspørgsmålene i det andet spørgsmål besvares benægtende, skal principperne om fri udveksling af tjenesteydelser og kapitalens frie bevægelighed fortolkes således, at de er til hinder for, at en medlemsstat indfører foranstaltninger, der forbyder kreditinstitutterne i forbrugerkreditaftaler at anvende bankgebyrer, som ikke figurerer i listen over tilladte provisioner, uden at sidstnævnte er definerede i den berørte medlemsstats lovgivning?
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/48/EF af 23.4.2008 om forbrugerkreditaftaler og om ophævelse af Rådets direktiv 87/102/EØF (EUT L 133, s. 66).


text:
5.2.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 38/11
 Rettens dom af 17. december 2010 — Kommissionen mod Acentro Turismo
 (Sag T-460/08) (1)
 (Voldgiftsbestemmelse - tjenesteydelseskontrakt vedrørende organisering af tjenesterejser - manglende opfyldelse af kontrakten - formaliteten - betaling af fordringens hovedstol - morarente)
 2011/C 38/17
 Processprog: italiensk
 Parter
 Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved A. Aresu og A. Caeiros, som befuldmætigede)
 Sagsøgt: Acentro Turismo SpA (Milano, Italien) (ved advokaterne A. Carta og G. Murdolo)
 Sagens genstand
 Søgsmål som Kommissionen har anlagt i medfør af artikel 153 EA, med påstand om, at sagsøgte tilpligtes at betale de angiveligt skyldige beløb med tillæg af morarenter i forbindelse med opfyldelse af tjenesteydelseskontrakt nr. 349-90-04 TL ISP I vedrørende organisering af tjenesterejser, der blev bestilt af Det Fælles Forskningscenter
 Konklusion
 1)
 Acentro Turismo SpA betaler Europa-Kommissionen 13 497,46 EUR som hovedstol, 2 278,55 EUR i renter, der forfaldt på datoen for sagens anlæg, samt morarenter af disse beløb beregnet i henhold til den gældende rentesats fra den 10. oktober 2008 indtil den dag, hvor hele hovedstolen er betalt.
 2)
 Acentro Turismo betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 313 af 6.12.2008.


text:
10.11.2007
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 269/7
 Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 20. september 2007 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Italienske Republik
 (Sag C-304/05) (1)
 (Traktatbrud - direktiv 92/43/EØF - bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter - direktiv 79/409/EØF - beskyttelse af vilde fugle - vurdering af ændrede skipisters indvirkninger på miljøet)
 (2007/C 269/13)
 Processprog: italiensk
 Parter
 Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved M. van Beek og D. Recchia, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Den Italienske Republik (ved I.M. Braguglia og G. Fiengo, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Traktatbrud — tilsidesættelse af artikel 6, stk. 2-4, sammenholdt med artikel 7 i Rådets direktiv 92/43/EØF af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter (EFT L 206, s. 7) — tilsidesættelse af artikel 4, stk. 1 og 2, i Rådets direktiv 79/409/EØF af 2. april 1979 om beskyttelse af vilde fugle (ET L 103, s. 1) — udvidelse af skiområdet Santa Caterina Valfurva, der er beliggende i nationalparken Stelvio (særligt beskyttet område IT 2040044) uden at foretage en vurdering af projektets indvirkninger på miljøet — undladelse af at træffe foranstaltninger for at undgå forstyrrelser og forringelser af levestederne for de fuglearter, for hvilke dette særligt beskyttede område er blevet udlagt
 Konklusion
 1)
 Den Italienske Republik har tilsidesat de forpligtelser, som påhviler den i henhold til artikel 6, stk. 2-4, i Rådets direktiv 92/43/EØF af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter, sammenholdt med dette direktivs artikel 7, samt artikel 4, stk. 1 og 2, i Rådets direktiv 79/409/EØF af 2. april 1979 om beskyttelse af vilde fugle, idet den
 —
 har tilladt, at der blev truffet foranstaltninger, der kan få væsentlig indvirkning på det særligt beskyttede område IT 2040044, Parco Nazionale dello Stelvio, uden at have underlagt disse foranstaltninger en korrekt vurdering af deres indvirkninger henset til nævnte områdes bevaringsmålsætninger
 —
 har tilladt, at der blev truffet sådanne foranstaltninger, uden at have overholdt de bestemmelser, der kun giver mulighed for i tilfælde af, at virkningerne er vurderet negativt, at gennemføre et projekt af bydende nødvendige hensyn til væsentlige samfundsinteresser, såfremt der ikke findes nogen alternativ løsning, og kun efter at have vedtaget og underrettet Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber om alle de nødvendige kompensationsforanstaltninger for at sikre opretholdelsen af den globale sammenhæng for Natura 2000
 —
 ikke har truffet foranstaltninger for at undgå forringelse af naturtyperne og levestederne for arterne samt forstyrrelser af de arter, for hvilke det særligt beskyttede område IT 2040044, Parco Nazionale dello Stelvio, er udpeget.
 2)
 I øvrigt frifindes Den Italienske Republik.
 3)
 Den Italienske Republik betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 229 af 17.9.2005.


text:
15.6.2002 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 144/53
 støtte, med selve begrebet støtte til investering eller til — Subsidiært: Første punktum i beslutningens artikel 3
 oprettelse af arbejdspladser. Den manglende forudgående annulleres.
 fastsættelse af støttebeløbet udtrykt som en procentdel af
 investeringen eller af lønudgifterne, er på ingen måde til — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 hinder for, at dette beløb kan fastsættes efterfølgende
 med henblik på at kontrollere, at det ikke overskrider det
 tilladte niveau efter det spanske kort over regionalstøtte.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 e) Mest subsidiært gøres det gældende, at pålægget om at
 tilbagesøge støtten (artikel 3, første punktum, i den
 anfægtede beslutning) er i strid med det, der er anført i Sagsøgeren anfægter Kommissionens beslutning K(2001)
 sidste punktum i artikel 14, stk. 1, forordning (EF) 4478, endelig udg., af 20. december 2001, hvorved fritagelse
 nr. 659/1999, henset til de usædvanlige omstændigheder, for betaling af selskabsskat i medfør af artikel 14 i Norma
 der gør sig gældende i denne sag (varigheden af den Foral 5/1993 af 24. juni om skattemæssige foranstaltninger af
 indledende fase af undersøgelsen, der har strakt sig hastende karakter med henblik på at støtte investeringerne og
 over mere end 79 måneder). Den omstændighed, at fremme den økonomiske aktivitet (Boletı́n Oficial de Bizkaia
 Kommissionen undersøgte den omtvistede skatteordning de Alava nr. 154 af 7.7.1993) kvalificeres som statsstøtte, der
 i 1994, og ikke var negativt indstillet over for samme, er uforenelig med fællesmarkedet. Den nævnte bestemmelse
 skabte en forventning om, at den ville blive betragtet hjemlede fritagelse for betaling af selskabsskat for virksomhed-
 som værende i overensstemmelse med fællesskabsretten, er, der etableredes fra det tidspunkt, hvor loven trådte i kraft,
 hvorfor beslutningens artikel 3 er i strid med retssikker- og indtil den 31. december 1994, forudsat at de investerede
 hedsprincippet og princippet om beskyttelse af den mere end 80 mio. ESP (480 810 EUR) i materielle anlægsakti-
 berettigede forventning. ver, skabte mere end ti arbejdspladser og iværksatte produktio-
 nen med en mindstekapital på 20 mio. ESP (120 202 EUR).
 De søgsmålsgrunde og anbringender, der gøres gældende til
 støtte for sagsøgerens påstand, svarer til de i sag T-86/02
 anførte.
 Sag anlagt den 26. marts 2002 af Territorio Historico de
 Bizkaia, Diputación Foral de Bizkaia mod Kommissionen
 for De Europæiske Fællesskaber Sag anlagt den 26. marts 2002 af Territorio Historico de
 Guipuzcoa, Diputación Foral de Guipuzcoa mod Kommis-
 sionen for De Europæiske Fællesskaber
 (Sag T-87/02)
 (Sag T-88/02)
 (2002/C 144/105)
 (2002/C 144/106)
 (Processprog: spansk)
 Processprog: spansk
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 den 26. marts 2002 anlagt sag mod Kommissionen for De
 den 26. marts 2002 anlagt sag mod Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber af Territorio Historico de Guipuzcoa,
 Europæiske Fællesskaber af Territorio Historico de Bizkaia, Diputación Foral de Guipuzcoa, Guipuzcoa (Spanien), ved
 Diputación Foral de Bizkaia, Bizkaia (Spanien), ved letrados en
 letrados en ejercicio D. Ignacio Saenz-Cortabarria og Marta
 ejercicio D. Ignacio Saenz-Cortabarria og Marta Morales Isasi.
 Morales Isasi.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande: Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 — Kommissionen beslutning af 20. december 2001 vedrø-
 — Kommissionen beslutning af 20. december 2001 vedrø- rende statsstøtte, som Spanien i 1993 har ydet til
 rende statsstøtte, som Spanien i 1993 har ydet til en en række nyligt etablerede virksomheder i Guipuzcoa,
 række nyligt etablerede virksomheder i Bizkaia, annulleres annulleres.
 ---pagebreak--- C 144/54 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 15.6.2002
 — Subsidiært: Første punktum i beslutningens artikel 3 deri fastslår, at hensættelserne til bortskaffelse og nedluk-
 annulleres. ning af kernekraftværker i Forbundsrepublikken Tyskland
 ikke udgør en støtte i den forstand, hvori udtrykket er
 — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger. anvendt i artikel 87, stk. 1, EF.
 — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Sagsøgeren anfægter Kommissionens beslutning K(2001)
 4448, endelig udg., af 20.12.2001, hvorved fritagelse for Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 betaling af selskabsskat i medfør af artikel 14 i Norma Foral
 11/1993 af 26. juni om skattemæssige foranstaltninger af
 hastende karakter med henblik på at støtte investeringerne og
 fremme den økonomiske aktivitet (Boletı́n Oficial de Guipuz- Alle sagsøgerne er kommunale værker, der selv producerer
 coa nr. 128 af 8.7.1993) kvalificeres som statsstøtte, der er strøm. De driver egne konventionelle kraftværker og konkurre-
 uforenelig med fællesmarkedet. Den nævnte bestemmelse rer som energiproducenter og forsyningsvirksomheder direkte
 hjemlede fritagelse for betaling af selskabsskat for virksomhed- med indehaverne af kernekraftværker i Forbundsrepublikken
 er, der etableredes fra det tidspunkt, hvor loven trådte i kraft, Tyskland.
 og indtil den 31. december 1994, forudsat at de investerede
 mere end 80 mio. ESP (480 810 EUR) i materielle anlægsakti-
 ver, skabte mere end ti arbejdspladser og iværksatte produktio-
 nen med en mindstekapital på 20 mio. ESP (120 202 EUR).
 Ifølge sagsøgerne har indehaverne af kernekraftværkerne på
 grund af den erhvervs- og skatteretlige situation i Forbundsre-
 publikken Tyskland den fordel, at de i vidt omfang kan
 De søgsmålsgrunde og anbringender, der gøres gældende til
 medregne omkostningerne til den senere nedlukning af kerne-
 støtte for sagsøgerens påstand, svarer til de i sag T-86/02
 kraftværkerne og bortskaffelsen af det radioaktive affald i deres
 anførte.
 hensættelser. Sagsøgerne gør gældende, at dette har til følge, at
 den indtægt, som indehaverne af kernekraftværkerne faktisk
 har haft, formindskes med det hensatte beløb, og at disse
 således i betydeligt omfang fritages fra udbytteskattepligten.
 Indehaverne af kernekraftværkerne kan frit råde over de beløb,
 der er medregnet i hensættelserne. En sådan fordel har
 sagsøgerne imidlertid ikke.
 Sag anlagt den 28. marts 2002 af Stadtwerke Schwäbisch
 Hall GmbH, Stadtwerke Tübingen GmbH, Stadtwerke
 Uelzen GmbH og Wuppertaler Stadtwerke AG mod Sagsøgerne, der har anmodet Kommissionen om i henhold til
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber. artikel 87 EF at indlede en procedure mod Forbundsrepublik-
 ken Tyskland (1), gør gældende, at denne forskelsbehandling
 som følge af skatteretten og den skatteretspraksis, der følges i
 (Sag T-92/02) Forbundsrepublikken Tyskland, udgør en støtte i henhold til
 artikel 87 EF, som der ikke er givet underretning om, og som
 (2002/C 144/107) er retsstridig, idet den er uforenelig med fællesmarkedet. På
 grund af de skattemæssige virkninger af de hensatte beløb
 fordrejes et bestående konkurrenceforhold, og handelen mel-
 (Processprog: tysk) lem medlemsstaterne påvirkes. Der er ikke blot tale om en
 anvendelse af almindelige regnskabsmæssige bestemmelser og
 almindelige bestemmelser i skatteretten, men derimod om en
 undtagelse til grundstrukturen i det tyske skatteretssystem, der
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der ikke er sagligt begrundet.
 den 28. marts 2002 anlagt sag mod Kommissionen for
 De Europæiske Fællesskaber af Stadtwerke Schwäbisch Hall
 GmbH, Schwäbisch Hall (Tyskland), og tre andre virksomheder
 ved Rechtsanwältin D.A. Fouquet. (1) Sagsøgerne har anlagt et passivitetssøgsmål i forbindelse med
 denne sag (sag T-291/01, Dessauer Versorgungs- und Verkehrsge-
 sellschaft mbH m.fl. mod Kommissionen, EFT 2002 C 44, s. 19).
 Sagsøgerne har nedlagt følgende påstande:
 — Kommissionens beslutning K(2001) 3967 endelig udg. af
 11. december 2001 annulleres, for så vidt Kommissionen


text:
8.9.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 303/7
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Finanzgericht Hamburg (Tyskland) den 12. maj 2014 — DHL Hub Leipzig GmbH mod Hauptzollamt Braunschweig
 (Sag C-228/14)
 2014/C 303/09
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Finanzgericht Hamburg
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: DHL Hub Leipzig GmbH
 Sagsøgt: Hauptzollamt Braunschweig
 Præjudicielt spørgsmål
 —
 Anses merværdiafgift ved indførsel for varer, som er blevet genudført som ikke-fællesskabsvarer under toldtilsyn, men for hvilke der som følge af en tilsidesættelse af en forpligtelse i henhold til toldkodeksens artikel 204 (1) — i det foreliggende tilfælde undladelse af rettidigt at afslutte proceduren for ekstern fællesskabsforsendelse ved frembydelse for det kompetente toldsted før indførsel i et tredjeland — er opstået toldskyld, for ikke-skyldig efter lovgivningen som omhandlet i toldkodeksens artikel 236, stk. 1, sammenholdt med bestemmelserne i direktiv 2006/112/EF (2), i det mindste når den, som den tilsidesatte forpligtelse påhvilede, anses for debitor, uden at den pågældende var berettiget til at disponere over varerne?
 (1) Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12.10.1992 om indførelse af en EF-toldkodeks (EFT L 302, p.1).
 (2) Rådets direktiv 2006/112/EF af 28.11.2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (EFT L 347, p.1)


text:
14.5.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 145/24
 Rettens dom af 24. marts 2011 — Freistaat Sachsen m.fl. mod Kommissionen
 (Sagerne T-443/08 og T-455/08) (1)
 (Statsstøtte - støtte til fordel for Leipzig/Halle Lufthavn - finansiering af investeringer i den nye sydlige start- og landingsbane - beslutning om en støttes forenelighed med fællesmarkedet - annullationssøgsmål - ingen retlig interesse - afvisning - begrebet virksomhed - begrebet økonomisk virksomhed - lufthavnsinfrastruktur)
 2011/C 145/38
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøgere: Freistaat Sachsen (Tyskland) og Land Sachsen-Anhalt (Tyskland) (ved advokat U. Soltész) (sag T-443/08), Mitteldeutsche Flughafen AG (Leipzig, Tyskland) og Flughafen Leipzig-Halle GmbH (Leipzig) (ved advokat M. Núñez-Müller) (sag T-455/08)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (ved K. Gross, B. Martenczuk og E. Righini, som befuldmægtigede)
 Intervenienter til støtte for sagsøgerne: Forbundsrepublikken Tyskland (ved M. Lumma og B. Klein, som befuldmægtigede) og Arbeitsgemeinschaft Deutscher Verkehrsflughäfen eV (ADV) (ved advokat L. Giesberts)
 Sagens genstand
 Påstand om delvis annullation af Kommissionens beslutning 2008/948/EF af 23. juli 2008 om Tysklands foranstaltninger til fordel for DHL og Leipzig/Halle Lufthavn (EUT L 346, s. 1)
 Konklusion
 1)
 Sagerne T-443/08 og T-455/08 forenes med henblik på dommen.
 2)
 Sag T-443/08 afvises.
 3)
 Artikel 1 i Kommissionens beslutning 2008/948/EF af 23. juli 2008 om Tysklands foranstaltninger til fordel for DHL og Leipzig/Halle Lufthavn annulleres, for så vidt som den fastsætter beløbet for statsstøtten til 350 mio. EUR, som Forbundsrepublikken Tyskland påtænker at yde til anlæggelse af en ny sydlig bane og de tilhørende lufthavnsfaciliteter i Leipzig-Halle Lufthavn.
 4)
 I øvrigt frifindes Europa-Kommissionen i sag T-455/08.
 5)
 Delstaterne Freistaat Sachsen og Sachsen-Anhalt bærer deres egne omkostninger og betaler Europa-Kommissionens omkostninger i sag T-443/08.
 6)
 Mitteldeutsche Flughafen AG og Flughafen Leipzig-Halle GmbH bærer deres egne omkostninger.
 7)
 Europa-Kommissionen bærer sine egne omkostninger i sag T-455/08.
 8)
 Forbundsrepublikken Tyskland og Arbeitsgemeinschaft Deutscher Verkehrsflughäfen eV (ADV) bærer deres egne omkostninger i sagerne T-443/08 og T-455/08.
 (1) EUT C 237 af 20.12.2008.


text:
29.3.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 79/22
 Sag anlagt den 25. januar 2008 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Italienske Republik
 (Sag C-30/08)
 (2008/C 79/38)
 Processprog: italiensk
 Parter
 Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved C. Zadra, som befuldmægtiget)
 Sagsøgt: Den Italienske Republik
 Sagsøgerens påstande
 —
 Det fastslås, at Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 3 i Kommissionens direktiv 2005/78/EF (1) af 14. november 2005 om gennemførelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/55/EF (2) om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivninger om foranstaltninger mod emission af forurenende gasser og partikler fra motorer med kompressionstænding til fremdrift af køretøjer og emission af forurenende gasser fra køretøjsmotorer med styret tænding, som benytter naturgas eller autogas (LPG) som brændstof, og om ændring af bilag I, II, III, IV og VI hertil, idet den ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet, eller under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom.
 —
 Den Italienske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Fristen for gennemførelse af direktiv 2005/78/EF udløb den 8. november 2006.
 (1) EUT L 313, s. 1.
 (2) EUT L 275, s. 1.


text:
2.4.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 82/12
 Sag anlagt den 28. januar 2005 af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Franske Republik
 (Sag C-31/05)
 (2005/C 82/25)
 Processprog: fransk
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 28. januar 2005 anlagt sag mod Den Franske Republik af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved Michael Shotter, som befuldmægtiget, og med valgt adresse i Luxembourg.
 Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
 1.
 Det fastslås, at Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til
 —
 Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/19/EF af 7. marts 2002 om adgang til og samtrafik mellem elektroniske kommunikationsnet og tilhørende faciliteter (»adgangsdirektivet«) EFT L 108 af 24.4.2002, s. 7;
 —
 Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/20/EF af 7. marts 2002 om tilladelser til elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (»tilladelsesdirektivet«) EFT L 108 af 24.4.2002, s. 21;
 —
 Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/21/EF af 7. marts 2002 om fælles rammebestemmelser for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (»rammedirektivet«) EFT L 108 af 24.4.2002, s. 33;
 idet den ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme adgangsdirektivets artikel 18, tilladelsesdirektivets artikel 18 og rammedirektivets artikel 28, eller under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom.
 2.
 Den Franske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Fristen for gennemførelsen af direktiverne udløb den 24. juli 2003.


text:
25.1.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 24/41
 Sag anlagt den 28. oktober 2013 — ZZ mod Rådet
 (Sag F-108/13)
 2014/C 24/77
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: ZZ (ved advokaterne J.-N. Louis og D. Abreu Caldas)
 Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union
 Søgsmålets genstand og beskrivelse af tvisten
 Påstand om annullation af sagsøgerens lønsedler for januar, februar og marts 2013, som blev udfærdiget i medfør af Rådets afgørelse af 20. december 2012, hvorved sidstnævnte afviste at vedtage Kommissionens forslag til forordning om tilpasning med virkning fra den 1. juli 2011 af vederlag og pensioner til tjenestemænd og øvrige ansatte ved Den Europæiske Union samt af justeringskoefficienterne for disse vederlag og pensioner.
 Sagsøgerens påstande
 —
 Annullation af sagsøgerens lønsedler, som er udfærdiget siden den 15. januar 2013.
 —
 Rådet tilpligtes at betale sagsøgeren de løntilgodehavender, han har haft ret til siden den 1. juli 2012, med tillæg af morarenter, der, fra forfaldsdatoen for de skyldige løntilgodehavender, beregnes på grundlag af den af Den Europæiske Centralbank fastsatte rentesats for de vigtigste refinansieringstransaktioner, forhøjet med 2 procentpoint.
 —
 Rådet tilpligtes at betale sagsøgeren en symbolsk erstatning på 1 EUR i erstatning for den ikke-økonomiske skade, der er lidt som følge af de gentagne tjenstlige fejl begået af Rådet og ansættelsesmyndigheden.
 —
 Rådet tilpligtes at betale sagens omkostninger.


text:
27.9.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 247/25
 Sag anlagt den 29. juli 2008 — Nijs mod Revisionsretten
 (Sag F-64/08)
 (2008/C 247/52)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Bart Nijs (Bereldange, Luxembourg) (ved avocats F. Rollinger og A. Hertzog)
 Sagsøgt: Den Europæiske Revisionsret
 Søgsmålets genstand og beskrivelse af tvisten
 Annullation af Revisionsrettens afgørelse om udpegning af sagsøgerens bedømmer og af kontrolbedømmer og en påstand om erstatning for den skade, han har lidt som følge af denne afgørelse.
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelsen fra generaldirektøren for Revisionsretten om udpegelse af chefen for oversættelsesafdelingen som bedømmer og sig selv som kontrolbedømmer, annulleres.
 —
 Revisionsretten tilpligtes at betale en erstatning på 25 000 EUR for den ikke-økonomiske skade, sagsøgeren har lidt.
 —
 Revisionsretten tilpligtes at betale sagens omkostninger.


text:
C 233/18 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 12.8.2000
 Sag anlagt den 5. juni 2000 af Kommissionen for De Forpligtelsen til for hver enkelt optagelse i registret at fremlæg-
 Europæiske Fællesskaber mod Kongeriget Belgien ge dokumenter, som arkitektrådet i den pågældende provins
 allerede råder over (f.eks. den pågældendes eksamensbevis),
 er en supplerende betingelse, som strider mod direktivets
 (Sag C-222/00) artikel 22, stk. 4, når dokumenterne er under tolv måneder
 gamle. Endvidere er det retsstridigt, at når de belgiske bestem-
 (2000/C 233/34) melser foreskriver, at der skal erlægges et optagelsesgebyr på
 6 000 BFR af arkitekter, som er etableret i en anden med-
 lemsstat end Belgien, og som ønsker optagelse i det »særlige
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 5. juni register«, som er omhandlet i direktivets artikel 22, stk. 1,
 2000 anlagt sag mod Kongeriget Belgien af Kommissionen for tredje afsnit, da direktivet udtrykkeligt kræver, at registreringen
 De Europæiske Fællesskaber ved Bernard Mongin, Kommissio- ikke medfører yderligere omkostninger. Bestemmelserne er
 nens Juridiske Tjeneste, som befuldmægtiget, og med valgt endvidere i strid med artikel 49 EF.
 adresse i Luxembourg hos Carlos Gómez de la Cruz, Kommis-
 sionens Juridiske Tjeneste, Wagnercentret, Kirchberg.
 (Andet anbringende om anvendelse af princippet om at en
 arkitekt, der er etableret i en anden medlemsstat, ikke kan
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande: præstere flere tjenesteydelser samtidig)
 Den belgiske regering gør gældende, at princippet ikke længere
 1. Det fastslås, at Kongeriget Belgien har tilsidesat sine anvendes. Herom anfører Kommissionen imidlertid, at et
 forpligtelser efter direktiv 85/384/EØF (1), cirkulære — som i øvrigt på intet tidspunkt er blevet meddelt
 Kommissionen — ikke i sig selv er tilstrækkeligt til at bringe
 — da det opretholder en procedure, hvorefter det er en den retlige usikkerhed til ophør, som skyldes, at der ikke findes
 betingelse, at arkitekter, der er lovligt etableret i en nogen bindende retsforskrifter på dette punkt.
 anden medlemsstat, for at blive optaget på det
 »særlige register« over arkitekter, der præsterer tje- (Tredje anbringende om afslaget på optagelse på listen på
 nesteydelser, som er omhandlet i direktivets arti- grund af tilsidesættelse af princippet om, at man ikke på
 kel 22, stk. 1, at de fremlægger de dokumenter, som samme tid kan udøve erhverv som arkitekt og entreprenør)
 er opregnet i direktivets artikel 22, stk. 3, selv om
 disse dokumenter allerede er blevet fremlagt og er
 Direktivet er ikke til hinder for, at en medlemsstat bestemmer,
 udstedt inden for de sidste tolv måneder, og at de
 at erhvervet som arkitekt ikke må udøves samtidig med
 betaler registreringsudgifterne
 erhvervet som entreprenør eller forhandler af byggematerialer,
 og at den kræver betingelsen opfyldt af arkitekter, som
 — da det opretholder en procedure, som gør det er etableret i en anden medlemsstat, og som præsterer
 umuligt for de arkitekter, som er etableret i andre tjenesteydelser i den første medlemsstat. Myndighederne har
 medlemsstater end Belgien, at præstere flere, samti- dog mulighed for at anvende mindre restriktive midler til at
 dige tjenesteydelser på belgisk område sikre overholdelsen af denne betingelse end at kræve, at
 arkitektens selskab ændrer sine vedtægter. Det må på dette
 — da det for arkitekter, som er etableret i en anden punkt være tilstrækkeligt, at de forhører sig om den aftale, der
 medlemsstat, og som ønsker at præstere tjenestey- er indgået mellem bygherren og arkitekten.
 delser i Belgien, gør optagelsen i registret over
 arkitekter, der præsterer tjenesteydelser, betinget af, (1) EFT L 223 af 21.8.1985, s. 15.
 at det selskab, som arkitekten er tilknyttet, ændrer
 sine vedtægter, uden på forhånd at have sikret sig,
 at den pågældende arkitekt var i stand til at opfylde
 de belgiske regler, der indeholder et forbud mod
 at udøve samtidig virksomhed som arkitekt og
 entreprenør.
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel-
 se afsagt den 10. maj 1999 af Supremo Tribunal Admi-
 2. Kongeriget Belgien tilpligtes at betale sagens omkostnin- nistrativo, Første Afdeling, Første Underafdeling, i sagen
 ger. Director-Geral do Departamento para os Assuntos do
 Fundo Social Europeu (DAFSE) mod Partex — Companhia
 Portuguesa de Serviços, SA
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 (Sag C-223/00)
 (Det første anbringende om, at optagelsen på registret ikke er (2000/C 233/35)
 næsten automatisk)
 Ved kendelse afsagt den 10. maj 1999, indgået til Domstolens
 Justitskontor den 2. juni 2000, har Supremo Tribunal Admi-
 Betingelserne for at optage arkitekter i registret må ikke nistrativo, Første Afdeling, Første Underafdeling, i sagen Direc-
 være urimelige eller være uden forbindelse med formålet. tor-Geral do Departamento para os Assuntos do Fundo Social
 ---pagebreak--- 12.8.2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 233/19
 Europeu (DAFSE) mod Partex — Compahia Portuguesa de 1) Er en bestemmelse i en udbudsbekendtgørelse for offent-
 Serviços, SA, forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol ligt udbud, hvorefter virksomheder, som ikke for deres
 en anmodning om præjudiciel afgørelse vedrørende den rette bud har givet begrundelser for den angivne pris, der
 fortolkning af følgende fællesskabsretlige bestemmelser: svarer til i alt fald 75 % af udbudssummen, er afskåret fra
 at deltage i proceduren, til hinder for anvendelsen af
 artikel 30, stk. 4, i direktiv 93/37/EØF (1)?
 — artikel 5, stk. 4, og artikel 7, stk. 2, i Rådets forordning
 (EØF) nr. 2950/83 (1) af 17. oktober 1983 om gennemfø- 2) Er en bestemmelse om en automatisk forhøjelse af
 relse af afgørelse 83/516/EØF (2) om Den Europæiske unormalitetstærsklen for bud, hvis overensstemmende
 Social fonds opgaver, og karakter skal undersøges, når denne baseres på et krite-
 rium, der fastlægges for det enkelte tilfælde og ud fra et
 — Artikel 5 i Rådets afgørelse 83/516/EØF af 17. oktober aritmetisk gennemsnit, der ikke gør det muligt for de
 1983 om Den Europæiske Socialfonds opgaver erhvervsdrivende på forhånd at kende denne tærskel, til
 hinder for anvendelsen af artikel 30, stk. 4, i direktiv
 93/37?
 med henblik på at fastslå, om en afgørelse om attestering (for
 så vidt som der nægtes attestering), som DAFSE har kompeten- 3) Er en bestemmelse om en tidligere gennemgang med
 ce til at træffe, er til hinder, for at Kommissionen godkender deltagelse af parterne, uden adgang for den virksomhed,
 udbetalinger med hensyn til udgifter, hvis rigtighed ikke er som anses for at have givet et unormalt bud, til at
 blevet attesteret af medlemsstatens kompetente organ, såfremt fremføre sine grunde efter åbningen af buddene og
 visse af disse udgifter er blevet anset for urimelige og således før afgørelsen om udelukkelse træffes, til hinder for
 kun delvis har kunnet attesteres. anvendelsen af artikel 30, stk. 4, i direktiv 93/37?
 4) Er en bestemmelse om, at den ordregivende myndighed
 kun kan tage hensyn til begrundelser, der vedrører
 (1) EFT L 289 af 22.10.1983, s. 1. besparelser i forbindelse med byggeprocessen, de anvend-
 (2) EFT L 289 af 22.10.1983, s. 38. te tekniske løsninger, eller den bydendes usædvanligt
 gunstige betingelser, til hinder for anvendelsen af arti-
 kel 30, stk. 4, i direktiv 93/37?
 5) Er udelukkelsen af begrundelser vedrørende elementer,
 hvis mindsteværdier kan konstateres på grundlag af
 offentligt tilgængelige fortegnelser, til hinder for anven-
 delsen af artikel 30, stk. 4, i direktiv 93/37?
 (1) Rådets direktiv 93/37/EØF af 14.6.1993 om samordning af
 fremgangsmåderne med hensyn til indgåelse af offentlige bygge-
 og anlægskontrakter (EFT L 199 af 9.8.1993, s. 54).
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel-
 se afsagt den 7. marts 2000 af Consiglio di Stato, Retsafde-
 lingen — Fjerde Afdeling — i sagen Cavalleri Ottavio SpA,
 der også er mandatar for den midlertidige sammenslut-
 ning med Anselmi Cave Ghiaia srl, mod ANAS — Ente
 Nazionale per le Strade, og som procestilvarslet Lauro
 Cantieri Valsesia SpA, der også er mandatar for den
 midlertidige sammenslutning med IOS SpA
 Sag anlagt den 9. juni 2000 af Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber mod Kongeriget Belgien
 (Sag C-225/00)
 (Sag C-230/00)
 (2000/C 233/36)
 (2000/C 233/37)
 Ved kendelse afsagt den 7. marts 2000, indgået til Domstolens
 Justitskontor den 5. juni 2000, har Consiglio di Stato, Retsafde- Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 9. juni
 lingen — Fjerde Afdeling — i sagen Cavalleri Ottavio SpA, der 2000 anlagt sag mod Kongeriget Belgien af Kommissionen for
 også er mandatar for den midlertidige sammenslutning med De Europæiske Fællesskaber ved juridisk konsulent H. van
 Anselmi Cave Ghiaia srl, mod ANAS — Ente Nazionale per le Lier, Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuldmægtiget,
 Strade, og som procestilvarslet Lauro Cantieri Valsesia SpA, bistået af advokaterne M.H. van der Woude og T.E.M. Chel-
 der også er mandatar for den midlertidige sammenslutning lingsworth, Bruxelles, og med valgt adresse i Luxembourg hos
 med IOS SpA, forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol C. Gómez de la Cruz, Kommissionens Juridiske Tjeneste,
 en anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål: Wagnercentret, Kirchberg.


text:
17.11.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 355/21
 Rettens dom af 27. september 2012 — Pucci International mod KHIM — El Corte Inglés (Emidio Tucci)
 (Sag T-357/09) (1)
 (EF-varemærker - indsigelsessag - ansøgning om EF-figurmærket Emidio Tucci - de ældre EF-figur- og nationale ordmærker Emilio Pucci og EMILIO PUCCI - relative registreringshindringer - risiko for forveksling - artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 207/2009 - reel brug af et ældre varemærke - artikel 42, stk. 2 og 3, i forordning nr. 207/2009 - utilbørlig udnyttelse af det ældre varemærkes særpræg eller renommé - artikel 8, stk. 5, i forordning nr. 207/2009)
 2012/C 355/44
 Processprog: spansk
 Parter
 Sagsøger: Emilio Pucci International BV (Amsterdam, Nederlandene) (ved advokaterne P. Roncaglia, G. Lazzeretti, M. Boletto og Gavuzzi)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (ved J. Crespo Carrillo, som befuldmægtiget)
 Den anden part i sagen for appelkammeret ved Harmoniseringskontoret og intervenient ved Retten: El Corte Inglés, SA (Madrid, Spanien) (først ved advokaterne J.L. Rivas Zurdo, E. López Camba og E. Seijo Veiguela, derefter ved advokaterne J. L. Rivas Zurdo og E. Seijo Veiguela)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelse truffet den 18. juni 2009 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (forenede sager R 770/2008-2 og R 826/2008-2) vedrørende en indsigelsessag mellem Emilio Pucci International BV og El Corte Inglés, SA.
 Konklusion
 1)
 Afgørelse truffet den 18. juni 2009 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (forenede sager R 770/2008-2 og R 826/2008-2) annulleres for så vidt angår for det første beviset for brug vedrørende briller indeholdt i klasse 9 og, for det andet, anvendelsen af artikel 8, stk. 5, i forordning nr. 207/2009 på briller indeholdt i klasse 9, juvelérarbejder, smykker og ure indeholdt i klasse 14 og hygiejnepapirservietter indeholdt i klasse 16.
 2)
 I øvrigt frifindes Harmoniseringskontoret.
 3)
 Emilio Pucci International BV betaler en tredjedel af omkostningerne. KHIM og El Corte Inglés, SA betaler to tredjedele af omkostningerne.
 (1) EUT C 267 af 7.11.2009.


text:
26.5.2007
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 117/38
 Sag anlagt den 2. april 2007 — Putterie-de-Beukelaer mod Kommissionen
 (Sag F-31/07)
 (2007/C 117/62)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Françoise Putterie-de-Beukelaer (Bruxelles, Belgien) (ved avocat E. Boigelot)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Sagsøgerens påstande
 —
 Annullation af sagsøgerens karriereudviklingsrapport for perioden den 1. januar 2005 til den 31. december 2005, herunder klageprocedurer og andre afgørelser vedrørende rapporten og særligt rubrik 6.5 »Kvalifikationer«, for så vidt som det ikke anerkendes, at sagsøgeren har potentiale til at udføre opgaver omfattet af kategori B*.
 —
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet gør sagsøgeren for det første gældende, at administrationen foretog åbenbart urigtige skøn, for så vidt som den ikke anerkendte, at hun var kvalificeret til at udføre opgaver, der er omfattet af kategori B* med henblik på den i artikel 10, stk. 3, i bilag XIII til tjenestemandsvedtægten (herefter »vedtægten«) fastsatte attestationsprocedure. Nærmere bestemt er sagsøgerens opgaver som ansvarlig for uddannelse i informationsteknologi i modsætning til, hvad der blev anført i sagsøgerens karriereudviklingsrapport, omfattet af kategori B*.
 Sagsøgeren gør for det andet gældende, at der er sket tilsidesættelse af vedtægtens artikel 26, principperne om ret til kontradiktion, om gennemsigtighed, om partshøring, og om god personaleforvaltningsskik. Sagsøgeren har nærmere anført, at visse dokumenter, der blev benyttet med henblik på hendes bedømmelse, ikke rettidigt blev tilstillet hende.
 Sagsøgeren gør for det tredje gældende, at der er sket tilsidesættelse af vedtægtens artikel 25, stk. 2, og begrundelsespligten.
 Sagsøgeren gør for det fjerde gældende, at der er sket tilsidesættelse af princippet om ligebehandling af personale og princippet om forbud mod forskelsbehandling, idet de opgaver, der udføres af en ansvarlig for uddannelse i informationsteknologi, med henblik på attestationsproceduren undergives forskellige bedømmelser afhængig af generaldirektoraterne og de hierarkisk overordnede.


text:
14.9.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 302/26
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Audiencia Provincial de Zamora Spanien) den 17. juli 2015 — Javier Ángel Rodríguez Sánchez mod Caja España de Inversiones, Salamanca y Soria SAU (Banco CEISS)
 (Sag C-381/15)
 (2015/C 302/33)
 Processprog: spansk
 Den forelæggende ret
 Audiencia Provincial de Zamora
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Javier Ángel Rodríguez Sánchez
 Sagsøgt: Caja España de Inversiones, Salamanca y Soria SAU (Banco CEISS)
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Er det i overensstemmelse med artikel 6, stk. 1, i direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler (1), at konsekvenserne af, at en gulvklausul i en aftale om lån mod pant i fast ejendom erklæres urimelig og dermed ugyldig, ikke har virkning fra datoen for indgåelsen af kontrakten, men derimod fra [et] senere [tidspunkt]?
 2)
 Medfører anvendelsen af det urimelige vilkår i den periode, der er fastlagt af Tribunal Supremo, en ugrundet berigelse af den erhvervsdrivende, som ikke har hjemmel i EU-lovgivningen, idet den ikke genskaber balancen mellem parternes ydelser, men derimod tilgodeser den kontraherende part, der har indføjet det økonomiske vilkår, der er erklæret urimeligt, i kontrakten?
 3)
 Kan kriteriet om fare for alvorlige forstyrrelser af den nationale økonomi med henblik på at begrænse anvendelsen og konsekvenserne af et urimeligt vilkår finde anvendelse i forbindelse med et individuelt søgsmål anlagt af en forbruger, eller vedrører nævnte kriterium om alvorlig fare i et sådant individuelt søgsmål forbrugerens økonomi [som følge af], at konsekvenserne af det ugyldige vilkår begrænses til den nævnte periode?
 (1) EFT L 95, s. 29.