text:
1.9.2001 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 245/1
 I
 (Meddelelser)
 DOMSTOLEN
 DOMSTOLEN
 DOMSTOLENS DOM ningsgrundlaget for levering af en gave, som modtageren får tı́lsendt
 for at have erhvervet en ny kunde, ud over indkøbsprisen for gaven
 (Sjette Afdeling) også forsendelsesomkostningerne, når disse afholdes af den, der leverer
 gaven.
 af 3. juli 2001
 (1) EFT C 6 af 8.1.2000.
 i sag C-380/99, Bertelsmann AG mod Finanzamt Wi-
 edenbrück (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bun-
 desfinanzhof) (1)
 (»Sjette momsdirektiv — artikel 11, punkt A, stk. 1, litra a)
 — beskatningsgrundlag — forsendelsesomkostninger for
 levering af hvervegaver«) DOMSTOLENS DOM
 (2001/C 245/01) (Tredje Afdeling)
 af 3. juli 2001
 (Processprog: tysk)
 i sag C-297/00, Kommissionen for De Europæiske Fælles-
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig- skaber mod Storhertugdømmet Luxembourg (1)
 gjort i Samling af Afgørelser)
 (»Traktatbrud — direktiv 98/35/EF — uddannelse af søfa-
 I sag C-380/99, angäende en anmodning, som Bundesfinanz- rende — manglende gennemførelse inden for den fastsatte
 hof (Tyskland) i medfør af artikel 234 EF har indgivet til frist«)
 Domstolen for i den for nævnte ret verserende sag, Bertelsmann
 AG mod Finanzamt Wiedenbrück, at opnå en præjudiciel (2001/C 245/02)
 afgørelse vedrørende fortolkningen af artikel 11, punkt A,
 stk. 1, litra a), i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj
 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om (Processprog: fransk)
 omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensar-
 tet beregningsgrundlag (EFT L 145, s. 1), har Domstolen (Sjette
 Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, C. Gulmann, og (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 dommerne V. Skouris (refererende dommer), J.-P. Puissochet, gjort i Samling af Afgørelser)
 R. Schintgen og N. Colneric; generaladvokat: C. Stix-Hackl;
 justitssekretær: ekspeditionssekretær H. Rühl, den 3. juli 2001 I sag C-297/00, Kommissionen for De Europæiske Fællesska-
 afsagt dom, hvis konklusion lyder således: ber (befuldmægtiget: B. Mongin) mod Storhertugdømmet
 Luxembourg (befuldmægtiget: først P. Steinmetz, derefter
 I henhold til artikel 11, punkt A, stk. 1, litra a), i Rådets sjette J. Faltz), angående en påstand om, at det fastslås, at Storhertug-
 direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af dømmet Luxembourg ikke har overholdt de forpligtelser, der
 medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles påhviler det i henhold til artikel 249 EF og artikel 2 i Rådets
 merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag omfatter beskat- direktiv 98/35/EF af 25. maj 1998 om ændring af direktiv
 ---pagebreak--- C 245/2 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 1.9.2001
 94/58/EF om minimumsuddannelsesniveauet for søfartser- tolkningen af EF-traktatens artikel 59 (efter ændring nu
 hverv (EFT L 172, s. 1), idet det ikke inden for den fastsatte artikel 49 EF), artikel 86 og artikel 90, stk. 1 (nu artikel 82 EF
 frist har sat de love og administrative bestemmelser, herunder og artikel 86, stk. 1, EF), har Domstolen (Fjerde Afdeling),
 eventuelle sanktionsbestemmelser, i kraft, der er nødvendige sammensat af afdelingsformanden, A. La Pergola, og dommer-
 for at efterkomme direktivet, har Domstolen (Tredje Afdeling), ne D.A.O. Edward og C.W.A. Timmermans (refererende dom-
 sammensat af afdelingsformanden, C. Gulmann, og dommerne mer); generaladvokat: D. Ruiz-Jarabo Colomer; justitssekretær:
 J.-P. Puissochet og J.N. Cunha Rodrigues (refererende dommer); R. Grass, den 19. juni 2001 afsagt kendelse, hvis konklusion
 generaladvokat: C. Stix-Hackl; justitssekretær: R. Grass, den lyder således:
 3. juli 2001 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 Offentlige arbejdsformidlingskontorer omfattes af forbuddet i EF-
 1) Storhertugdømmet Luxembourg har ikke overholdt de forpligtel- traktatens artikel 86 (nu artikel 82 EF), når anvendelsen af denne
 ser, der påhviler det i henhold til artikel 2 i Rådets direktiv bestemmelse ikke hindrer opfyldelsen af den særlige opgave, som er
 98/35/EF af 25. maj 1998 om ændring af direktiv 94/58/EF blevet overdraget disse kontorer. En medlemsstat, der forbyder enhver
 om minimumsuddannelsesniveauet for søfartserhverv, idet det form for formidling og virksomhed som mellemmand mellem
 ikke inden for den fastsatte frist har sat de love og administrative efterspørgsel og udbud af arbejde, der ikke udøves af sådanne kontorer,
 bestemmelser, herunder eventuelle sanktionsbestemmelser, i overtræder traktatens artikel 90, stk. 1 (nu artikel 86, stk. 1, EF),
 kraft, der er nødvendige for at efterkomme direktivet. såfremt den skaber en situation, i hvilken offentlige arbejdsformid-
 lingskontorer nødvendigvis foranlediges til at tilsidesætte bestemmel-
 2) Storhertugdømmet Luxembourg betaler sagens omkostninger. serne i traktatens artikel 86. Denne situation foreligger navnlig, når
 følgende betingelser er opfyldt:
 (1) EFT C 273 af 23.9.2000.
 — De offentlige arbejdsformidlingskontorer er klart ikke i stand
 til for den pågældende slags virksomhed at imødekomme
 efterspørgslen på arbejdsmarkedet.
 — Private selskabers arbejdsformidlingsvirksomhed gøres faktisk
 umulig ved opretholdelsen af lovbestemmelser, der indeholder et
 forbud mod en sådan virksomhed, som pålægges strafferetlige
 DOMSTOLENS KENDELSE og administrative sanktioner.
 (Fjerde Afdeling) — Den pågældende arbejdsformidlingsvirksomhed vil kunne om-
 fatte andre medlemsstaters statsborgere eller områder.
 af 19. juni 2001
 i de forenede sager C-9/01 — C-12/01, Stéphane Monnier (1) EFT C 61 af 24.2.2001.
 mod Govan Sports NV, Edwin van Ankeren mod Govan
 Sports NV, Govan Sports NV mod Pascal Jacobs og
 Govan Sports NV mod Dannie D’Hondt (anmodninger
 om præjudiciel afgørelse fra Hof van Beroep te Gent) (1)
 (Procesreglementets artikel 104, stk. 3 — formidling af
 professionelle sportsudøvere)
 Appel iværksat den 23. maj 2001 af T. Port GmbH &Co.
 (2001/C 245/03) KG til prøvelse af dom afsagt den 20. marts 2001 af De
 Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans (Femte
 Afdeling) i sag T-52/99, T. Port GmbH &Co. KG mod
 (Processprog: nederlandsk) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 (Sag C-213/01 P)
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 gjort i Samling af Afgørelser)
 (2001/C 245/04)
 I de forenede sager C-9/01 — C-12/01, angående anmodnin-
 ger, som Hof van Beroep te Gent (Belgien) i medfør af Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 23. maj
 artikel 234 EF har indgivet til Domstolen for i de for nævnte 2001 iværksat appel af T. Port GmbH &Co. KG ved Rechtsan-
 ret verserende sager, Stéphane Monnier mod Govan Sports walt Dr. G. Meier, Köln, til prøvelse af dom afsagt den
 NV, Edwin van Ankeren mod Govan Sports NV, Govan Sports 20. marts 2001 af De Europæiske Fællesskabers Ret i Første
 NV mod Pascal Jacobs og Govan Sports NV mod Dannie Instans (Femte Afdeling) i sag T-52/99, T. Port GmbH &Co.
 D’Hondt, at opnå en præjudiciel afgørelse vedrørende for- KG mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber.


text:
25.8.2007
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 199/11
 Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 5. juli 2007 — Fendt Italiana Srl mod Agenzia Dogane Ufficio Dogane di Trento (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Commissione tributaria di secondo grado di Trento — Italien)
 (Sag C-145/06) (1)
 (Direktiv 2003/96/EF - EF-bestemmelser for beskatning af energiprodukter og elektricitet - direktivets anvendelsesområde - mineralolier - smøreolier, der anvendes til andet end som motorbrændstof eller som brændsel til opvarmning - ikke omfattet - ophævelse af direktiv 92/81/EØF - nationalt afgiftssystem)
 (2007/C 199/17)
 Processprog: italiensk
 Den forelæggende ret
 Commissione tributaria di secondo grado di Trento
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Fendt Italiana Srl
 Sagsøgt: Agenzia Dogane Ufficio Dogane di Trento
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Commissione Tributaria di secondo grado di Trento — fortolkning af Rådets direktiv 2003/96/EF af 27. oktober 2003 om omstrukturering af EF-bestemmelserne for beskatning af energiprodukter og elektricitet (EFT L 283, s. 51) — lovligheden efter fællesskabsretten af en national lov, hvorefter smøreolie, der anvendes til andet end brændsel til opvarmning eller motorbrændstof er pålagt afgift
 Konklusion
 Rådets direktiv 2003/96/EF af 27. oktober 2003 om omstrukturering af EF-bestemmelserne for beskatning af energiprodukter og elektricitet, som ændret ved Rådets direktiv 2004/75/EF af 29. april 2004, skal fortolkes således, at det ikke er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, som fastsætter, at der kan opkræves en forbrugsafgift på smøreolier, når disse er bestemt til at anvendes, afsættes eller anvendes på anden måde end som motorbrændstof eller som brændsel til opvarmning.
 (1) EUT C 143 af 17.6.2006.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
12.9.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 335/22
 Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 30. juni 2016 — Kongeriget Belgien mod Europa-Kommissionen
 (Sag C-270/15 P) (1)
 ((Appel - de belgiske myndigheders støtte til finansiering af screeninger for overførbare spongiforme encephalopatier hos kvæg - selektiv fordel - afgørelse, der erklærer støtten uforenelig med det indre marked))
 (2016/C 335/29)
 Processprog: nederlandsk
 Parter
 Appellant: Kongeriget Belgien (ved C. Pochet og J.-C. Halleux, som befuldmægtigede, bistået af advokat L. Van den Hende)
 Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved S. Noë og H. van Vliet, som befuldmægtigede)
 Konklusion
 1)
 Appellen forkastes.
 2)
 Kongeriget Belgien bærer sine egne omkostninger og betaler Europa-Kommissionens omkostninger.
 (1) EUT C 254 af 3.8.2015.


text:
15.8.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 209/58
 Sag anlagt den 10. juni 2008 — EuroChem MCC mod Rådet
 (Sag T-234/08)
 (2008/C 209/105)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: EuroChem Mineral and Chemical Company OAO (EuroChem MCC) (Moskva, Rusland) (ved lawyers P. Vander Schueren og B. Evtimov)
 Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union
 Sagsøgerens påstande
 —
 Rådets forordning (EF) nr. 238/2008 af 10. marts 2008 om afslutning af den delvise interimsundersøgelse vedrørende antidumpingtolden på import af opløsninger af urinstof og ammoniumnitrat med oprindelse i Rusland i henhold til artikel 11, stk. 3, i forordning (EF) nr. 384/96 annulleres, for så vidt som der herved pålægges sagsøgeren, selskabets produktionsdatterselskaber og de i betragtning 10 til den anfægtede forordning anførte forbundne selskaber en antidumpingtold.
 —
 I lyset af alvoren af de fastslåede tilsidesættelser af fællesskabsretten tilpligtes de kompetente institutioner at indstille pålæggelse af antidumpingtold for så vidt angår sagsøgeren og selskabets produktionsdatterselskaber samt forbundne selskaber, indtil fællesskabsinstitutionerne har vedtaget de til efterkommelse af den af Retten afsagte dom nødvendige foranstaltninger.
 —
 Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Sagsøgeren, der er en russisk producent og eksportør af urinstof- og ammoniumnitratopløsninger, har i henhold til artikel 230 EF nedlagt påstand om annullation af Rådets forordning (EF) nr. 238/2008 (1) (herefter »den anfægtede forordning«).
 Til støtte for annullationssøgsmålet gør sagsøgeren et hovedanbringende, der er opdelt i tre led, gældende. Sagsøgeren gør gældende, at fællesskabsinstitutionerne foretog en urigtig fastsættelse af den normale værdi for sagsøgeren, hvilket førte til den kunstige forhøjelse heraf, og at de foretog en urigtig sammenligning med eksportprisen og derfor med urette konkluderede, at der forelå dumping, hvorved de tilsidesatte grundforordningens (2) artikel 1 og 2, idet de foretog en række åbenbart urigtige skøn og tilsidesatte grundlæggende fællesskabsretlige principper. Ifølge sagsøgeren førte disse retsstridige forhold direkte til den uberettigede afslutning af den delvise interimsundersøgelse uden ændring af antidumpingforanstaltningen vedrørende sagsøgeren.
 Sagsøgeren gør med anbringendets første led nærmere bestemt gældende, at fællesskabsinstitutionerne foretog urigtig retsanvendelse og tilsidesatte grundforordningens artikel 2, stk. 3 og 5, idet de bortså fra en væsentlig del af sagsøgerens produktionsomkostninger, der blev anset for upålidelige, og/eller idet de de facto anvendte en metode til fastlæggelse af den væsentligste del af sagsøgerens normale værdi, der ikke var støttet på markedsøkonomi.
 Sagsøgeren gør med anbringendets andet led gældende, at Kommissionen, idet den vedtog at justere gasprisen, tilsidesatte grundforordningens artikel 2, stk. 5, andet punktum, og/eller foretog et åbenbart urigtigt skøn. Sagsøgeren gør endvidere gældende, at Kommissionen angav en utilstrækkelig begrundelse, idet den foretog justering af gasprisen på grundlag af gasprisen inden for Fællesskabet i Waidhaus i Tyskland og idet den undlod at trække den russiske eksporttold på 30 % fra justeringsbeløbet.
 Sagsøgeren gør med anbringendets tredje led gældende, at fællesskabsinstitutionerne tilsidesatte grundforordningens artikel 2, stk. 10, og foretog en åbenbart urigtig bedømmelse af de faktiske omstændigheder, idet den fra sagsøgerens eksportpris fratrak det første salg til en uafhængig kunde, generelle og administrative omkostninger og provision vedrørende forbundne selskaber, der er ordinære dele af den økonomiske enhed, der udgøres af sagsøgeren og selskabets integrerede salgsafdeling.
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 238/2008 af 10.3.2008 om afslutning af den delvise interimsundersøgelse vedrørende antidumpingtolden på import af opløsninger af urinstof og ammoniumnitrat med oprindelse i Rusland i henhold til artikel 11, stk. 3, i forordning (EF) nr. 384/96 (EUT L 75, s. 14).
 (2) Rådets forordning (EF) nr. 384/96 af 22.12.1995 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (EFT 1996 L 56, s. 1).


text:
19.3.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 89/2
 Domstolens kendelse af 16. november 2010 — Internationale Fruchtimport Gesellschaft Weichert GmbH & Co. KG mod Europa-Kommissionen
 (Sag C-73/10 P) (1)
 (Appel - konkurrence - Kommissionens beslutning om en procedure i henhold til artikel 81 EF - annullationssøgsmål - frist - søgsmål anlagt for sent - årsager, der kan begrunde en fravigelse af søgsmålsfristen - retten til søgsmålsadgang - legalitetsprincippet og proportionalitetsprincippet - appel åbenbart ugrundet)
 2011/C 89/03
 Processprog: engelsk
 Parter
 Appellant: Internationale Fruchtimport Gesellschaft Weichert GmbH & Co. KG (ved Rechtsanwalt A. Rinne, solicitors S. Kon og C. Humpe samt C. Vajda, QC)
 Den anden part appelsagen: Europa-Kommissionen (ved M. Kellerbauer og A. Biolan, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans (Ottende Afdeling) den 30. november 2009 i sag T-2/09, Internationale Fruchtimport Gesellschaft Weichert & Co. mod Kommissionen, hvorved Retten afviste et søgsmål, der var anlagt med påstand om delvis annullation af Kommissionens beslutning K(2008) 5955 endelig af 15. oktober 2008 om en procedure vedrørende anvendelse af artikel 81 EF (sag COMP/39.188 — Bananer) om et kartel på dele af det europæiske marked for bananer, subsidiært annullation eller nedsættelse af den bøde, som blev pålagt sagsøgeren — søgsmålsfrister — for sent anlagt søgsmål
 Konklusion
 1)
 Appellen forkastes.
 2)
 Internationale Fruchtimport Gesellschaft Weichert GmbH & Co. KG betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 80 af 27.3.2010.


text:
7.6.2003 DA Den Europæiske Unions Tidende C 135/5
 EF har indgivet til Domstolen for i de for nævnte ret verserende DOMSTOLENS DOM
 sager, Linde AG (sag C-53/01), Winward Industries Inc. (sag
 C-54/01) og Rado Uhren AG (sag C-55/01), at opnå en
 præjudiciel afgørelse vedrørende fortolkningen af artikel 3, (Sjette Afdeling)
 stk. 1, litra b), c) og e), i Rådets første direktiv 89/104/EØF af
 21. december 1988 om indbyrdes tilnærmelse af medlemssta-
 ternes lovgivning om varemærker (EFT 1989 L 40, s. 1) af 10. april 2003
 har Domstolen, sammensat af præsidenten, G.C. Rodríguez
 Iglesias, afdelingsformændene J.-P. Puissochet, R. Schintgen og
 C.W.A. Timmermans samt dommerne C. Gulmann, D.A.O. Ed-
 i sag C-65/01, Kommissionen for De Europæiske Fælles-
 ward, A. La Pergola og V. Skouris, F. Macken (refererende skaber mod Den Italienske Republik (1)
 dommer), J.N. Cunha Rodrigues og A. Rosas; generaladvokat:
 D. Ruíz-Jarabo Colomer; justitssekretær: assisterende justitssek-
 retær H. von Holstein, den 8. april 2003 afsagt dom, hvis
 konklusion lyder således: (»Traktatbrudssøgsmål — direktiv 89/655/EØF — mangel-
 fuld gennemførelse«)
 (2003/C 135/07)
 1) Ved bedømmelsen af, om et tredimensionalt varemærke, som (Processprog: italiensk)
 består af varens form, har fornødent særpræg i henhold til
 artikel 3, stk. 1, litra b), i Rådets første direktiv 89/104/
 EØF af 21. december 1988 om indbyrdes tilnærmelse af (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 medlemsstaternes lovgivning om varemærker, skal der ikke gjort i Samling af Afgørelser)
 anvendes en strengere målestok end ved andre typer varemærker.
 I sag C-65/01, Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 (befuldmægtiget: A. Aresu) mod Den Italienske Republik
 2) Ud over artikel 3, stk. 1, litra e), i første direktiv 89/104, har (befuldmægtiget: U. Leanza, bistået af avvocato dello Stato
 artikel 3, stk. 1, litra c), også en betydning for så vidt angår D. Del Gaizo), angående en påstand om, at det fastslås, at Den
 tredimensionale varemærker, som består af varens form. Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til
 artikel 4, stk. 1, samt punkt 2.1, sjette punktum, punkt 2.2,
 andet punktum, punkt 2.3, andet til fjerde punktum, og
 punkt 2.8, andet afsnit, andet til femte led, i bilag I til
 Ved efterprøvelsen af registreringshindringen i direktivets arti- Rådets direktiv 89/655/EØF af 30. november 1989 om
 kel 3, stk. 1, litra c), i første direktiv 89/104 skal der i hvert minimumsforskrifter for sikkerhed og sundhed i forbindelse
 enkelt tilfælde tages hensyn til den almene interesse, der ligger med arbejdstagernes brug af arbejdsudstyr under arbejdet
 bag denne bestemmelse, dvs. at alle tredimensionale varemærker, (andet særdirektiv i henhold til artikel 16, stk. 1, i direktiv 89/
 der består af en vares form, og som udelukkende består af tegn 391/EØF) (EFT L 393, s. 13), som ændret ved Rådets direktiv
 eller angivelser, der i denne bestemmelses forstand kan tjene til 95/63/EF af 5. december 1995 (EFT L 335, s. 28), idet den
 at betegne egenskaber ved en vare eller tjenesteydelse, skal være ikke har vedtaget de nødvendige love og administrative
 til fri rådighed for alle og ikke kan registreres, medmindre forskrifter til gennemførelse af bindende minimumsforskrifter
 direktivets artikel 3, stk. 3, finder anvendelse. i national ret og således ikke har sikret beskyttelsen af
 arbejdstagerne, har Domstolen (Sjette Afdeling), sammensat af
 afdelingsformanden, J.-P. Puissochet, og dommerne C. Gul-
 mann, F. Macken, N. Colneric (refererende dommer) og
 J.N. Cunha Rodrigues; generaladvokat: J. Mischo; justitssekre-
 tær: R. Grass, den 10. april 2003 afsagt dom, hvis konklusion
 lyder således:
 ( 1) EFT C 150 af 19.5.2001.
 1) Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i
 henhold til artikel 4, stk. 1, samt punkt 2.1, sjette punktum,
 punkt 2.2, andet punktum, punkt 2.3, tredje og fjerde punktum,
 og punkt 2.8, andet afsnit, andet til femte led, i bilag I til
 Rådets direktiv 89/655/EØF af 30. november 1989 om
 minimumsforskrifter for sikkerhed og sundhed i forbindelse med
 arbejdstagernes brug af arbejdsudstyr under arbejdet (andet
 særdirektiv i henhold til artikel 16, stk. 1, i direktiv 89/391/
 EØF), som ændret ved Rådets direktiv 95/63/EF af 5. december
 ---pagebreak--- C 135/6 DA Den Europæiske Unions Tidende 7.6.2003
 1995, idet den ikke har vedtaget de nødvendige love og faktiske og retlige forhold, der står til dens rådighed, at
 administrative forskrifter til gennemførelse af nævnte direktivs bedømme, om resultaterne af analyser af prøver af en producents
 bindende minimumsforskrifter i national ret. produkter skal tillades som bevis for producentens overtrædelse
 af en medlemsstats nationale levnedsmiddellovgivning, såfremt
 2) Den Italienske Republik tilpligtes at betale sagens omkost- producenten ikke har haft mulighed for at udøve den ret til at
 ninger. lade foretage en kontraekspertise, der er fastsat i direktivets
 artikel 7, stk. 1, andet afsnit. I denne forbindelse påhviler det
 ( 1) EFT C 118 af 21.4.2001.
 den nationale ret at efterprøve, at de nationale regler om
 bevisførelse, som finder anvendelse under en sådan sag, ikke er
 mindre gunstige end dem, der gælder for søgsmål på grundlag
 af national ret (ækvivalensprincippet), og at de ikke i praksis
 gør det umuligt eller uforholdsmæssigt vanskeligt at udøve de
 rettigheder, der tillægges i henhold til Fællesskabets retsorden
 (effektivitetsprincippet). Den nationale ret skal desuden undersø-
 DOMSTOLENS DOM ge, om et sådant bevismiddel skal udelukkes for at undgå
 foranstaltninger, der er uforenelige med overholdelsen af de
 (Femte Afdeling) grundlæggende rettigheder, særligt princippet om retten til en
 retfærdig rettergang ved en domstol som fastslået i artikel 6,
 af 10. april 2003 stk. 1, i den europæiske konvention til beskyttelse af menneske-
 rettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder.
 i sag C-276/01, Joachim Steffensen ( 1) (anmodning om
 præjudiciel afgørelse fra Amtsgericht Schleswig)
 (1 ) EFT C 275 af 29.9.2001.
 (Direktiv 89/397/EØF — offentlig kontrol med levnedsmid-
 ler — artikel 7, stk. 1, andet afsnit — analyse af prøver —
 ret til en kontraekspertise — direkte virkning — tilladelighe-
 den af analyseresultater som bevismiddel i tilfælde af en
 tilsidesættelse af retten til at lade foretage en kontraeksperti-
 se)
 DOMSTOLENS DOM
 (2003/C 135/08)
 (Processprog: tysk) (Første Afdeling)
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig- af 10. april 2003
 gjort i Samling af Afgørelser)
 i sag C-114/02, Kommissionen for De Europæiske Fælles-
 skaber mod Den Franske Republik (1)
 I sag C-276/01, angående en anmodning, som Amtsgericht
 Schleswig (Tyskland) i medfør af artikel 234 EF har indgivet til
 Domstolen for i den for nævnte ret verserende sag mod (»Traktatbrud — direktiv 98/8/EF — manglende gennemfø-
 Joachim Steffensen at opnå en præjudiciel afgørelse vedrørende relse inden for den fastsatte frist«)
 fortolkningen af artikel 7, stk. 1, andet afsnit, i Rådets direktiv
 89/397/EØF af 14. juni 1989 om offentlig kontrol med
 levnedsmidler (EFT L 186, s. 23), har Domstolen (Femte (2003/C 135/09)
 Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, M. Wathelet,
 og dommerne C.W.A. Timmermans (refererende dommer), (Processprog: fransk)
 P. Jann, S. von Bahr og A. Rosas; generaladvokat: C. Stix-Hackl;
 justitssekretær: ekspeditionssekretær M.-F. Contet, den 10. april
 2003 afsagt dom, hvis konklusion lyder således: (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 gjort i Samling af Afgørelser)
 1) Artikel 7, stk. 1, andet afsnit, i Rådets direktiv 89/397/EØF
 af 14. juni 1989 om offentlig kontrol med levnedsmidler skal
 fortolkes således, at en producent på grundlag af denne
 bestemmelse over for en medlemsstats kompetente myndigheder I sag C-114/02, Kommissionen for De Europæiske Fællesska-
 kan påberåbe sig en ret til at lade foretage en kontraekspertise, ber (befuldmægtiget: L. Ström) mod Den Franske Republik
 når myndighederne gør gældende, at produkterne ikke er i (befuldmægtigede: G. de Bergues og E. Puisais), angående en
 overensstemmelse med den nationale levnedsmiddellovgivning påstand om, at Den Franske Republik har tilsidesat sine
 på grundlag af en analyse af prøver af produkterne, der er forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets
 udtaget i detailhandelen. direktiv 98/8/EF af 16. februar 1998 om markedsføring af
 biocidholdige produkter (EFT L 123, s. 1), idet den ikke har
 2) Det tilkommer en national ret, for hvilken der er blevet indbragt vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er
 en sag som den i hovedsagen omhandlede, i lyset af alle de nødvendige for at efterkomme direktivet, har Domstolen


text:
Nr. C 87/14 | DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 8 . 4 . 95
 rammerne af Kommissionens beføjelser i henhold til — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkost
 artikel 92, stk. 3 , litra c ), og idet Kommissionen herved ninger.
 handlede i strid med sine egne rammebestemmelser for
 omstrukturering af kriseramte virksomheder
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 — i strid med artikel 92, stk. 1 , fandt, at det tredje Sagsøgeren, der er tjenestemand i stillingsgruppe LA i
 kapitalindskud ikke udgjorde en statsstøtte, idet Kom Kommissionen, anfægter ansættelsesmyndighedens afgø
 missionen anvendte » privat investor « -kriteriet på en relse om at indplacere ham i lønklasse LA5 , løntrin 1 , efter
 måde, som ikke er i overensstemmelse med dens egne hans genindtræden pr. 1 . april 1994 i den tjenestegren, hvor
 rammebestemmelser og den adfærd, som faktisk blev han tidligere gjorde tjeneste, efter afslutningen af den
 udvist af en privat investor, Union Carbide Corpora periode på syv år, i hvilken han efter egen anmodning gjorde
 tion midlertidig tjeneste ved Det Europæiske Center for Udvik
 ling af Erhvervsuddannelse .
 — undlod at indlede proceduren i henhold til artikel 93 ,
 stk. 2, for så vidt angår det tredje kapitalindskud, idet Sagsøgeren anfører herved, at han i den periode, hvor han
 Kommissionen herved fratog de berørte parter deres gjorde midlertidig tjeneste ved centret, bestod en udvælgel
 proceduremæssige rettigheder i henhold til artikel 93 , sesprøve, der blev afholdt med henblik på oprettelsen af en
 stk. 2 og 3 , som fortolket i Domstolens faste praksis ansættelsesreserve af ledende oversættere/sprogrevisorer,
 idet sagsøgeren blev indplaceret i lønklasse LA5 , løntrin 1 ,
 -— undlod at kontrollere og føre tilsyn med de oplysninger med virkning fra den 1 . oktober 1 990. Ved afgørelsen om, at
 og forslag, den modtog fra de italienske myndigheder, han ved sin genindtræden skulle indplaceres i løntrin 1 i
 idet den herved ikke anvendte » privat investor « -kriteriet lønklasse LA5 , blev der således ikke hvad angår anciennitet
 korrekt og ikke sikrede sig, at de påståede kapacitets inden for løntrin taget hensyn til den periode, i hvilken han
 nedsættelser var eller ville blive permanente og var gjorde tjeneste ved centret.
 tilstrækkelig store til at være i Fællesskabets interesse.
 Sagsøgeren gør navnlig gældende, at der er sket en tilside
 (M EFT nr. C 151 af 2 . 6 . 1994, s . 3 . sættelse af vedtægtens bestemmelser om midlertidig tjeneste
 i en anden stilling, nærmere bestemt vedtægtens artikel 37,
 idet denne foreskriver, at en tjenestemand, der midlertidigt
 gør tjeneste i en anden stilling, på de i artikel 38 og 39
 fastlagte vilkår bevarer alle sine rettigheder. Vedtægtens
 artikel 39, der fastsætter regler om midlertidig tjeneste i en
 anden stilling efter tjenestemandens egen anmodning, inde
 holder herved ingen særlige regler vedrørende en sådan
 tjenestemands rettigheder med hensyn til avancement og
 Sag anlagt den 2 . februar 1995 af Nuno Do Pa^o Quesado forfremmelsesmuligheder. Da artikel 39 er udtryk for en
 mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber fravigelse af den generelle ordning, der gælder for tjeneste
 ( Sag T-15/95 ) mænd, må bestemmelsen fortolkes snævert.
 ( 95/C 87/31 )
 Da denne ret ikke er blevet udtrykkeligt udelukket ved
 bestemmelsen, må tjenestemænd, der gør midlertidig tje
 (Processprog: fransk) neste i én anden stilling efter egen anmodning, derfor fortsat
 have krav på avancement for så vidt angår løntrin uden
 videre . Andre fortolkninger af bestemmelsen ville således
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der stride mod princippet om » ret til en karriere med sædvanligt
 den 2 . februar 1995 anlagt sag mod Kommissionen for De avancement «.
 Europæiske Fællesskaber af Nuno Do Pa^o Quesado, Trier
 (Tyskland ), ved advokaterne Jean-Noél Louis og Véronique
 Leclercq, Bruxelles, og med valgt adresse i Luxembourg hos
 Sari Fiduciaire Myson, 1 , rue Glesener.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande: Sag anlagt den 7. februar 1995 af SA Adia Intérim mod
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 — Annullation af Kommissionens afgørelse af 1 . marts ( Sag T-19/95 )
 1994, for så vidt sagsøgeren herved blev indplaceret i ( 95/C 87/32 )
 lønklasse LA5 , løntrin 1 , med anciennitet inden for
 lønklasse og løntrin fra den 1 . april 1994 at regne.
 (Processprog: fransk)
 — Om nødvendigt annullation af Kommissionens afgørelse
 af 19 . oktober 1994 om udtrykkelig afvisning af Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 sagsøgerens klage . den 7. februar 1995 anlagt sag mod Kommissionen for De


text:
4.4.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 118/30
 Rettens dom af 24. februar 2016 — Tayto Group mod KHIM — MIP Metro (REAL HAND COOKED)
 (Sag T-816/14) (1)
 ((EF-varemærker - indsigelsessag - ansøgning om EF-figurmærket REAL HAND COOKED - det ældre nationale figurmærke real QUALITY - relativ registreringshindring - risiko for forveksling - magtfordrejning - artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 207/2009 - artikel 64, 75, 76 og 83 i forordning nr. 207/2009))
 (2016/C 118/34)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøge: Tayto Group Ltd (Corby, Det Forenede Kongerige) (ved advokaterne R. Kunze og G. Würtenberger)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (ved J. Crespo Carrillo, som befuldmægtiget)
 Den anden part i sagen for appelkammeret ved Harmoniseringskontoret og intervenient ved Retten: MIP Metro Group Intellectual Property GmbH & Co. KG (Düsseldorf, Tyskland) (ved advokaterne J.-C. Plate og R. Kaase)
 Sagens genstand
 Søgsmål anlagt til prøvelse af afgørelse truffet den 6. oktober 2014 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 842/2013-4) vedrørende en indsigelsessag mellem MIP Metro Group Intellectual Property GmbH & Co. KG og Tayto Group Ltd
 Konklusion
 1)
 Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
 2)
 Tayto Group Ltd betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 56 af 16.2.2015.


text:
C 204/6 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 17.7.1999
 DOMSTOLENS DOM Det er i denne henseende uden betydning, at parterne har betegnet
 kontrakten som en »købekontrakt«. Derimod må en kontrakt
 af 27. april 1999 med de nævnte kendetegn betragtes som en kontrakt, hvis formål
 er levering af tjenesteydelser eller levering af en løsøregenstand i
 den forstand, hvori disse udtryk anvendes i artikel 13, stk. 1,
 i sag C-99/96, Hans-Herman Mietz mod Intership Yachting nr. 3, i konventionen af 27. september 1968. I givet fald
 Sneek BV (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bun- tilkommer det den nationale ret at afgøre, om der i det konkrete
 desgerichtshof) (1) tilfælde er tale om levering af tjenesteydelser eller levering af en
 løsøregenstand.
 (»Bruxelles-konventionen — begrebet foreløbige retsmidler
 — bygning og levering af en motoryacht«) 2) En dom, hvorved en part pålægges foreløbig betaling af en
 modydelse i henhold til en kontrakt, og som er afsagt efter en
 (1999/C 204/10) procedure som den, der er omhandlet i artikel 289-297 i den
 nederlandske Wetboek van Burgerlijke Rechtsvordering, af en
 ret, som efter konventionen af 27. september 1968 ikke har
 kompetence til at påkende sagens realitet, er ikke et foreløbigt
 (Processprog: tysk) retsmiddel, der kan anvendes i medfør af konventionens arti-
 kels 24, medmindre der er sikkerhed for tilbagebetaling af beløbet
 til rekvisitus for det tilfælde, at rekvirenten ikke får medhold i
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig- sagens realitet, og det begærede retsmiddel kun rettes mod
 gjort i Samling af Afgørelser) bestemte formuegoder, som tilhører rekvisitus, og som befinder
 sig eller vil komme til at befinde sig inden for det område, hvor
 I sag C-99/96, angående en anmodning, som Bundesgerichts- den ret, sagen er indbragt for, har den stedlige kompetence.
 hof (Tyskland) i medfør af protokollen af 3. juni 1971
 vedrørende Domstolen fortolkning af konventionen af 27. sep-
 tember 1968 om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af (1) EFT C 145 af 18.5.1996.
 retsafgørelser i borgerlige sager, herunder handelssager, har
 indgivet til Domstolen for i den for nævnte ret verserende sag,
 Hans-Hermann Mietz mod Intership Yachting Sneek BV, at
 opnå en præjudiciel afgørelse vedrørende fortolkningen af
 artikel 13, stk. 1, nr. 1 og 3, artikel 24, artikel 28, stk. 2, og
 artikel 34, stk. 2, i ovennævnte konvention af 27. september
 1968 (EFT 1978 L 304, s. 17), som ændret ved konventionen
 af 9. oktober 1978 om Kongeriget Danmarks, Irlands og Det
 Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirlands tiltrædelse DOMSTOLENS DOM
 (EFT L 304, s. 1, og — den ændrede tekst — s. 77) og
 ved konventionen af 25. oktober 1982 om Den Hellenske
 Republiks tiltrædelse (EFT L 388, s. 1), har Domstolen, sam- af 27. april 1999
 mensat af præsidenten, G.C. Rodrı́guez Iglesias, afdelingsfor-
 mændene P.J.G. Kapteyn, J.-P. Puissochet, G. Hirsch og P. Jann, i sag C-48/97, Kuwait Petroleum (GB) Ltd mod Commis-
 samt dommerne G.F. Mancini, J.C. Moitinho de Almeida, sioners of Customs & Excise (anmodning om præjudiciel
 C. Gulmann, J.L. Murray, D.A.O. Edward (refererende dom- afgørelse fra VAT and Duties Tribunal, London) (1)
 mer), H. Ragnemalm, L. Sevón og M. Wathelet; generaladvo-
 kat: P. Léger; justitssekretær: fuldmægtig L. Hewlett, den
 27. april 1999 afsagt dom, hvis konklusion lyder således: (»Sjette momsdirektiv — salgsfremmeordning — levering af
 goder ved indløsning af vouchere — levering mod vederlag
 1) Artikel 13, stk. 1, nr. 1, i konventionen af 27. september 1968 — rabat og bonus — begreb«)
 om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgørelser
 i borgerlige sager, herunder handelssager, som ændret ved
 konventionen af 9. oktober 1978 om Kongeriget Danmarks, (1999/C 204/11)
 Irlands og Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordir-
 lands tiltrædelse og ved konventionen af 25. oktober 1982 om
 Den Hellenske Republiks tiltrædelse skal fortolkes således, at (Processprog: engelsk)
 bestemmelsen ikke finder anvendelse på en kontrakt, som er
 indgået mellem to parter, og som har følgende kendetegn, nemlig
 en kontrakt,
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 gjort i Samling af Afgørelser)
 — der vedrører den ene parts fremstilling af en løsøregenstand
 af en nærmere fastlagt type med visse ændringer,
 I sag C-48/97, angående en anmodning, som VAT and Duties
 — hvorved denne part har forpligtet sig til at overdrage Tribunal, London (Det Forenede Kongerige), i medfør af
 ejendomsretten til den nævnte løsøregenstand til den anden EF-traktatens artikel 177 har indgivet til Domstolen for i den
 part, der som modydelse har forpligtet sig til at betale for nævnte ret verserende sag, Kuwait Petroleum (GB) mod
 købesummen i flere rater, og Commissioners of Customs & Excise, at opnå en præjudiciel
 afgørelse vedrørende fortolkningen af artikel 2, punkt 1, artikel
 — hvori det er bestemt, at den sidste rate skal betales før den 5, stk. 6, artikel 11, punkt A, stk. 3, litra b), og artikel 27
 endelige overdragelse til den anden part. i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om


text:
22.3.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 85/23
 Sag anlagt den 5. februar 2014 — Secop mod Kommissionen
 (Sag T-79/14)
 2014/C 85/40
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: Secop GmbH (Flensburg, Tyskland) (ved advokaterne U. Schnelle og C. Aufdermauer)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgerens påstande
 —
 Kommissionens afgørelse af 18. december 2013, Aiuto di Stato SA.37640, C(2013) 9119 final — Aiuti per il salvataggio a favore di ACC Compressors S.p.A., Italia (statsstøtte SA.37640 K[2013] 9119 endelig; redningsstøtte til ACC Compressors S.p.A., Italien), erklæres i henhold til artikel 264, stk. 1, TEUF for ugyldig.
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes henhold til artikel 87, stk. 2, i Rettens procesreglement at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført tre anbringender.
 1)
 Første anbringende om tilsidesættelse af artikel 296 TEUF
 —
 Sagsøgeren har med dette anbringende gjort gældende, at den anfægtede afgørelse savner begrundelse. Sagsøgeren har anført, at Kommissionen på trods af kendskab til omstændigheder ved sagen, som den blev bekendt med gennem en tidsmæssigt sideløbende fusionskontrolprocedure vedrørende sagsøgeren med hensyn til erhvervelse af aktiver, der tilhørte et datterselskab til støttemodtageren, har undladt at tage hensyn til de virkninger for støttemodtagerens støtteberettigelse, der følger af disse omstændigheder, og de særlige følgevirkninger, som den positive støtteafgørelse har for sagsøgeren.
 2)
 Andet anbringende om tilsidesættelse af traktaterne
 —
 Sagsøgeren har gjort gældende, at artikel 107, stk. 3, litra c), TEUF er blevet tilsidesat. Sagsøgeren har i denne sammenhæng bl.a. anført, at støttemodtageren ikke bør anses for at være konkurrencedygtig og for at være en ny virksomhed, som er opstået gennem en omstruktureringsforanstaltning. Støttemodtageren er ved sagsøgerens erhvervelse af aktiver fra et selskab, der tilhører støttemodtagerens virksomhedsgruppe, blevet frataget aktiver, der er nødvendige for fortsættelsen af virksomhedens drift, uden hvilke støttemodtageren ikke kan fortsætte hhv. genoptage virksomheden.
 —
 Endvidere er artikel 108, stk. 2 og 3, TEUF blevet tilsidesat. Sagsøgeren har gjort gældende, at Kommissionen skulle have lagt til grund, at der forelå alvorlige vanskeligheder med hensyn til støttens forenelighed med fællesmarkedet, og skulle have indledt den formelle undersøgelsesprocedure.
 —
 Endelig har sagsøgeren i forbindelse med det andet anbringende gjort gældende, at ligebehandlingsprincippet er blevet tilsidesat.
 3)
 Tredje anbringende om magtfordrejning
 —
 Sagsøgeren har med dette anbringende gjort gældende, at Kommissionen har begået magtfordrejning ved ikke at tage omstændigheder ved sagen, som er væsentlige for prøvelsen og skønsudøvelsen, i betragtning og derved har truffet sin afgørelse på et ufuldstændigt faktisk grundlag.


text:
16.6.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 174/6
 Domstolens dom (Anden Afdeling) af 26. april 2012 — Wolfgang Hofmann mod Freistaat Bayern (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bayerischer Verwaltungsgerichtshof — Tyskland)
 (Sag C-419/10) (1)
 (Direktiv 2006/126/EF - gensidig anerkendelse af kørekort - en medlemsstats nægtelse af at anerkende gyldigheden af et kørekort, der er udstedt af en anden medlemsstat til en person, hvis førerret er blevet inddraget på førstnævnte stats område)
 2012/C 174/06
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Bayerischer Verwaltungsgerichtshof
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Wolfgang Hofmann
 Sagsøgt: Freistaat Bayern
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Bayerischer Verwaltungsgerichtshof — fortolkning af artikel 2, stk. 1, og artikel 11, stk. 4, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/126/EF af 20. december 2006 om kørekort (EUT L 403, s. 18) — gensidig anerkendelse af kørekort — en medlemsstats nægtelse af at anerkende gyldigheden af et kørekort udstedt af en anden medlemsstat til en person, hvis kørekort er inddraget på den førstnævnte medlemsstats område
 Konklusion
 Artikel 2, stk. 1, og artikel 11, stk. 4, andet afsnit, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/126/EF af 20. december 2006 om kørekort (omarbejdning) skal fortolkes således, at de er til hinder for, at en medlemsstat uden for enhver periode med forbud mod generhvervelse af førerret, som er blevet pålagt indehaveren af et af en anden medlemsstat udstedt kørekort, også når kravet om sædvanlig bopæl på sidstnævnte medlemsstats område var opfyldt, nægter at anerkende gyldigheden af dette kørekort, hvis nævnte indehaver på førstnævnte medlemsstats område har fået inddraget en tidligere førerret.
 (1) EUT C 301 af 6.11.2010.


text:
27.3.1999 DA De Europñiske Fñllesskabers Tidende C 86/17
 4) Hver part, såvel sagernes hovedparter som intervenien- DOM AFSAGT AF RETTEN I FéRSTE INSTANS
 ten, betaler sine omkostninger.
 den 28. januar 1999
 (1) EFT C 54 af 22.2.1997. i sag T-264/97, D mod Rådet for Den Europñiske
 Union (1)
 (Tjenestemñnd Ð afslag på tildeling af husstandstillñg til
 sagsùgeren for hans partner)
 (1999/C 86/35)
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FéRSTE INSTANS
 den 11. februar 1999 (Processprog: fransk)
 i sag T-200/97, Carmen JimeÂnez mod Harmoniseringskon-
 toret for det Indre Marked (varemñrker, mùnstre og I sag T-264/97, D, tjenestemand ved Rådet for Den Europñ-
 modeller) (1) iske Union, Bruxelles, ved advokaterne Jean-NoeÈl Louis,
 Thierry Demaseure og FrancËoise Parmentier, Bruxelles, og
 (Tjenestemñnd Ð udvñlgelsesprùve Ð optagelse på en
 med valgt adresse i Luxembourg hos Fiduciaire Myson
 egnethedsliste Ð mangel ved fremgangsmåden Ð det prin-
 SARL, 30, rue de Cessange, stùttet af Kongeriget Sverige
 cipielle forbud mod forskelsbehandling Ð åbenbar
 (befuldmñgtiget: Lotti Nordling), mod Rådet for Den
 skùnsfejl)
 Europñiske Union (befuldmñgtigede: TheÂreÁse Blanchet og
 (1999/C 86/34) Eva Karlsson) angående en anmodning om annullation af
 Rådets afgùrelse, hvorved sagsùgeren fik afslag på tildeling
 af husstandstillñg for sin partner, har Retten (Anden Afde-
 (Processprog: fransk) ling), sammensat af afdelingsformanden, A. Potocki, og
 dommerne C. W. Bellamy og A. W. H. Meij; justitssekre-
 tñr: ekspeditionssekretñr B. Pastor, den 28. januar 1999
 I sag T-200/97, Carmen JimeÂnez, tjenestemand ved Kom- afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 missionen for De Europñiske Fñllesskaber, med bopñl i
 Alicante (Spanien), ved advokat Georges Vandersanden,
 Bruxelles, og med valgt adresse i Luxembourg hos Fidu- 1. Rådet for Den Europñiske Union frifindes.
 ciaire Myson SARL, 30, rue de Cessange, mod Harmonise-
 ringskontoret for det Indre Marked (varemñrker, mùnstre
 og modeller) (befuldmñgtigede: Fernando López de Rego
 2. Parterne i hovedsagen og intervenienten betaler deres
 og Antonio Grilli), angående en påstand om annullation af
 egne omkostninger.
 afgùrelsen af 30. oktober 1996, truffet af udvñlgelses-
 udvalget for Harmoniseringskontoret for det Indre Mar-
 ked (varemñrker, mùnstre og modeller), om ikke at opfùre (1) EFT C 357 af 22.11.1997.
 sagsùgeren på den liste, der blev udarbejdet i forbindelse
 med »udvñlgelsesprùven for udarbejdelse af en liste over
 egnede personer af begge kùn til besñttelse af midlertidige
 stillinger i kategori C (reference AT/C)«, har Retten
 (Tredje Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, M.
 Jaeger, og dommerne K. Lenaerts og J. Azizi; justitssekre-
 tñr: ekspeditionssekretñr A. Mair, den 11. februar 1999 DOM AFSAGT AF RETTEN I FéRSTE INSTANS
 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 den 10. februar 1999
 i sag T-35/98, AndreÂ Hecq og Syndicat des fonctionnaires
 1) Afgùrelsen af 30. oktober 1996, truffet af udvñlgelses-
 internationaux et europeÂens (SFIE) mod Kommissionen for
 udvalget for Harmoniseringskontoret for det Indre
 De Europñiske Fñllesskaber (1)
 Marked (varemñrker, mùnstre og modeller), om ikke
 at opfùre sagsùgeren på den liste, der blev udarbejdet i (Tjenestemñnd Ð det lokale personaleudvalgs prñsidium
 forbindelse med »udvñlgelsesprùven for udarbejdelse Ð valg Ð institutionens pligter Ð formaliteten)
 af en liste over egnede personer af begge kùn til besñt-
 telse af midlertidige stillinger i kategori C (reference (1999/C 86/36)
 AT/C)«, annulleres.
 (Processprog: fransk)
 2) Harmoniseringskontoret for det Indre Marked (vare-
 mñrker, mùnstre og modeller) betaler sagens omkost-
 ninger. I sag T-35/98, AndreÂ Hecq, tjenestemand ved Kommissio-
 nen for De Europñiske Fñllesskaber, Bruxelles, og Syndi-
 cat des fonctionnaires internationaux et europeÂens (SFIE),
 (1) EFT C 7 af 10.1.1998.
 Bruxelles, ved advokat Lucas Vogel, Bruxelles, og med
 valgt adresse i Luxembourg hos advokat Christian Kremer,
 8-10, rue Mathias Hardt, mod Kommissionen for De
 ---pagebreak--- C 86/18 DA De Europñiske Fñllesskabers Tidende 27.3.1999
 Europñiske Fñllesskaber (befuldmñgtigede: Gianluigi Val- tyske domstole, har Retten (Femte Afdeling), sammensat
 sesia og Julian Currall), angående en påstand om annulla- af afdelingsformanden, J. D. Cooke, og dommerne R. Gar-
 tion af Kommissionens afgùrelse af 20. marts 1997, hvor- cía-Valdecasas og P. Lindh; justitssekretñr: H. Jung, den
 ved denne afslår at trñffe de nùdvendige foranstaltninger 15. januar 1999 afsagt kendelse, hvis konklusion lyder
 til at sikre en korrekt sammensñtning af prñsidiet for det således:
 lokale personaleudvalg i Bruxelles, har Retten (Anden
 Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, A. Potocki,
 og dommerne C. W. Bellamy og A. W. H. Meij; justitsse- 1) Det er ufornùdent at trñffe afgùrelse i sagen.
 kretñr: ekspeditionssekretñr B. Pastor, den 10. februar
 1999 afsagt dom, hvis konklusion lyder såldes:
 2) Hver part betaler bñrer sine egne omkostninger.
 1) Syndicat des fonctionnaires internationaux et euro- (1) EFT C 318 af 26.10.1996.
 peÂens slettes fra listen over sagsùgere.
 2) Det af A. Hecq anlagte sùgsmål afvises.
 KENDELSE AFSAGT AF RETTEN I FéRSTE INSTANS
 3) Hver part bñrer sine omkostninger. den 15. januar 1999
 i sag T-243/97, Catherine Metdepenningen m.fl. mod
 (1) EFT C 113 af 11.4.1998. Kommissionen for De Europñiske Fñllesskaber (1)
 (Midlertidigt ansat Ð tidsbegrñnset kontrakt Ð mulighed
 for forlñngelse Ð annullationssùgsmål Ð afvisning)
 (1999/C 86/38)
 (Processprog: fransk)
 KENDELSE AFSAGT AF RETTEN I FéRSTE INSTANS
 den 15. januar 1999
 I sag T-243/97, Catherine Metdepenningen, Jerôme Pous-
 i sag T-131/96, RWE Energie Aktiengesellschaft mod sielgue og Jürgen Wettig, midlertidigt ansatte ved Kommis-
 Kommissionen for De Europñiske Fñllesskaber (1) sionen for De Europñiske Fñllesskaber, Bruxelles, ved
 advokat Nicolas LhoeÈst, Bruxelles, og med valgt adresse i
 (Stillingtagen til sagen ufornùden) Luxembourg hos Fiduciaire Myson SARL, 30, rue de Ces-
 sange, mod Kommissionen for De Europñiske Fñllesska-
 (1999/C 86/37) ber (befuldmñgtigede: Gianluigi Valsesia og Florence
 Duvieusart-Clotuche), angående påstande dels om annulla-
 tion af Kommissionens afgùrelser af 26. august 1996, der
 udtrykkeligt afviste sagsùgerne Catherine Metdepennin-
 (Processprog: tysk) gens og Jerôme Poussielgues ansùgninger om forlñngelse
 af deres kontrakter som midlertidigt ansatte, dels om
 annullation af Kommissionens afgùrelser af 23. og 28. maj
 1997, der udtrykkeligt afviste sagsùgernes klager, har Ret-
 I sag T-131/96, RWE Energie Aktiengesellschaft, Essen ten (Anden Afdeling), sammensat af afdelingsformanden,
 (Tyskland), ved advokaterne Gerhard Wiedemann og Jens A. Potocki, og dommerne C. W. Bellamy og A. W. H.
 Fleischhauer, Düsseldorf, og med valgt adresse i Luxem- Meij; justitssekretñr: H. Jung, den 15. januar 1999 afsagt
 bourg hos advokat Luc Frieden, 62, avenue Giullaume, kendelse, hvis konklusion lyder således:
 mod Kommissionen for De Europñiske Fñllesskaber (be-
 fuldmñgtigede: Guiliano Marenco og Klaus Wiedner),
 stùttet af Den Franske Republik (befuldmñgtigede: Karen 1. Sagen afvises.
 Rispal-Bellanger og Jean-Marc Belorgey), angående dels en
 passivitetspåstand om, at det fastslås, at Kommissionen
 ulovligt har nñgtet at behandle sagsùgerens begñringer
 2. Hver part betaler sine omkostninger.
 om en negativattest eller en fritagelse for en elkoncessions-
 aftale indgået mellem sagsùgeren og byen Nordhorn, dels
 subsidiñrt en påstand om annullation af Kommissionens (1) EFT C 331 af 1.11.1997.
 skrivelse af 18. juni 1996, hvorved det meddeltes sagsùge-
 ren, at Kommissionen ikke agtede at behandle sagsùgerens
 begñringer, så lñnge der verserede en national sag for de


text:
10 . 5 . 97 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 142/ 15
 selv om beslutningens begrundelse i øvrigt ikke inde Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendelse
 holder noget holdepunkt for den antagelse, at Kom afsagt den 26. oktober 1995 af Court of Appeal, London,
 missionen har afvejet de kriterier, som er fastsat i Ret i sagen Upjohn Ltd mod 1 ) »the Licensing Authority« i
 tens Automec II-dom (2 ) for bestemmelsen af en sådan henhold til Medicines Act 1968, 2 ) Secretary of State for
 fællesskabsinteresse . Kommissionen har endvidere Health, 3 ) Secretary of State for Wales, 4 ) Secretary of
 overhovedet ikke henvist til denne dom, som den ple State for Scotland og 5 ) Minister for Health and Social
 jer, når den ønsker at påberåbe sig den. Services for Northern Ireland
 ( Sag C-120/97)
 — Urigtig retsopfattelse, idet det fastslås i den anfægtede
 ( 97/C 142/31 )
 dom, at Kommissionen kan støtte den anfægtede be
 slutning på en anden beslutning.
 — Tilsidesættelse af EF-traktatens artikel 190 . Ved kendelse afsagt den 26 . oktober 1995 , indgået til
 Domstolens Justitskontor den 24 . marts 1997, har Court
 of Appeal, London, i sagen Upjohn Ltd mod 1 ) » the
 — Manglende retsgrundlag: Retten har ikke foretaget de Licensing Authority « i henhold til Medicines Aet 1968 ,
 nødvendige undersøgelser til efterprøvelse af, om den 2 ) Secretary of State for Health, 3 ) Secretary of State for
 var berettiget til at antage, at appellanten fejlagtigt Wales, 4 ) Secretary of State for Scotland og 5 ) Minister for
 gjorde gældende, at La Poste kunne fortsætte med at Health and Social Services for Northern Ireland forelagt
 foretage krydssubsidiering, så længe der ikke var indgi De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om
 vet nogen anmodning fra tredjemænd om adgang til præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 nettet, og Retten kunne derfor ikke lovligt anvende
 EF-traktatens artikel 86 eller henholde sig til fælles
 skabsinteressen .
 1 ) Skal — efter en fortolkning af Rådets direktiv 65/65/
 EØF ('), som ændret, og på baggrund af fællesskabs
 — Urigtig retsopfattelse, idet Retten ikke lovligt kunne retten generelt — en national retsinstans, når den tager
 udlede af sagens akter, at Kommissionen havde fornø stilling til, om en afgørelse truffet af en medlemsstats
 dent grundlag for at fastslå, at overtrædelserne var godkendende myndighed om at tilbagekalde en produ
 bragt til ophør. cents godkendelse af et lægemiddel er i overensstem
 melse med fællesskabsretten, anses for at være forplig
 tet til at afgøre, om den pågældende afgørelse var den
 — Tilsidesættelse af retsreglerne om vurdering af fælles rette afgørelse, eller om den var en afgørelse, som den
 skabsinteressen: For at kunne vurdere fællesskabsinte godkendende myndighed med rimelighed kunne træffe
 ressen var Kommissionen forpligtet til at afveje de i på grundlag af de foreliggende oplysninger ?
 retspraksis, og navnlig i Automec II-dommen, opstille
 de kriterier herfor. Ved at antage, at » Kommissionen
 [var] . . . berettiget til at lægge vægt på andre relevante
 faktorer i forbindelse med den pågældende vurdering « 2 ) Hvis svaret på første spørgsmål er, at den nationale ret
 — og kun disse andre relevante faktorer — har Retten skal afgøre, om den kompetente myndigheds afgørelse
 fritaget Kommissionen for denne forpligtelse. var den rette afgørelse, kræves det da i henhold til fæl
 lesskabsretten, at retsinstansen besvarer dette spørgs
 mål alene på grundlag af de oplysninger, der foreligger
 — Tilsidesættelse af EF-traktatens artikel 86, sammen for den godkendende myndighed, eller er den forpligtet
 holdt med artikel 3 , litra g), artikel 89 og 155 . til at inddrage alle relevante oplysninger, der fremkom
 mer efter afgørelsen ?
 — Tilsidesættelse af almindelige retsgrundsætninger i fæl
 lesskabsretten (princippet om god forvaltning, ligheds
 princippet og forbud mod forskelsbehandling, retssik 3 ) Kunne den godkendende myndighed lovligt tilbage
 kerhedsprincippet samt princippet om beskyttelse af kalde godkendelsen, når det var den godkendende
 den berettigede forventning). myndighed bekendt, at Udvalget for Farmaceutiske
 Specialiteter snarligt ville afgive en udtalelse om fortsat
 godkendelse ?
 — Urigtig retsopfattelse ved anvendelsen af begrebet
 magtfordrejning.
 (') Rådets direktiv 65/65/EØF af 26 . januar 1965 om tilnærmelse
 (!) EFT nr. C 54 af 22 . 2 . 1997, s. 20 . af lovgivning om medicinske specialiteter ( EFT 1965-1966 ,
 (2 ) Dom af 18 . september 1992, sag T- 24/90, Automec Sri mod s . 17 ).
 Kommissionen, Sml . 1992 II, s . 2223 .


text:
24.12.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 330/7
 DOMSTOLENS DOM
 (Fjerde Afdeling)
 af 27. oktober 2005
 i sag C-165/05, Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Storhertugdømmet Luxembourg (1)
 (Traktatbrud - fri bevægelighed for personer - arbejdstagere - ægtefæller - krav om arbejdstilladelse for ægtefælle, der er tredjelandsstatsborger)
 (2005/C 330/13)
 Processprog: fransk
 I sag C-165/05, angående et traktatbrudssøgsmål i henhold til artikel 226 EF, anlagt den 8. april 2005, Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (befuldmægtiget: G. Rozet) mod Storhertugdømmet Luxembourg (befuldmægtiget: M. S. Schreiner), har Domstolen (Fjerde Afdeling), sammensat af J.N. Cunha Rodrigues (refererende dommer), som fungerende formand for Fjerde Afdeling, og dommerne K. Lenaerts og E. Levits; generaladvokat J. Kokott; justitssekretær: R. Grass, den 27. oktober 2005 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 1)
 Storhertugdømmet Luxembourg har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 11 i Rådets forordning nr. 1612/68/EØF af 15. oktober 1968 om arbejdskraftens frie bevægelighed inden for Fællesskabet, idet det har indført bestemmelser i sin lovgivning, hvorefter tredjelandsstatsborgere, der er gift med vandrende arbejdstagere fra Den Europæiske Union, skal opnå arbejdstilladelse, og idet det ikke har bragt sin lovgivning i overensstemmelse med fællesskabsretten.
 2)
 Storhertugdømmet Luxembourg betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 132 af 28.5.2005.


text:
7.7.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 212/6
 Domstolens dom (Første Afdeling) af 15. maj 2014 — Minister van Financiën mod X BV (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Hoge Raad der Nederlanden — Nederlandene)
 (Sag C-480/12) (1)
 ((EF-toldkodeks - anvendelsesområdet for artikel 203 og artikel 204, stk. 1, litra a), i forordning (EØF) nr. 2913/92 - proceduren for ekstern forsendelse - toldskyld, der opstår som følge af misligholdelse af en forpligtelse - for sen frembydelse af varerne for bestemmelsestoldstedet - sjette momsdirektiv - artikel 10, stk. 3 - forbindelse mellem toldskyldens opståen og momsskyldens opståen - begrebet afgiftspligtige transaktioner))
 2014/C 212/06
 Processprog: nederlandsk
 Den forelæggende ret
 Hoge Raad der Nederlanden
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Minister van Financiën
 Sagsøgt: X BV
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Hoge Raad der Nederlanden — fortolkning af artikel 203 og 204 i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks (EFT L 302, s. 1), af artikel 356, stk. 1, og artikel 859, nr. 2), litra c), i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2454/93 af 2. juli 1993 om visse gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 om indførelse af en EF-toldkodeks (EFT L 253, s. 1) og af artikel 7 i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (EFT L 145, s. 1) — overskridelse af den af afgangstoldstedet fastsatte frist for at frembyde varerne for bestemmelsestoldstedet, som medfører en betinget opståelse af toldskyld og ikke til, at toldskylden automatisk opstår — det fælles merværdiafgiftssystem — afgiftspligtige transaktioner — begrebet indførsel
 Konklusion
 1)
 Artikel 203 og 204 i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 648/2005 af 13. april 2005, sammenholdt med artikel 859, nr. 2), litra c), i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2454/93 af 2. juli 1993 om visse gennemførelsesbestemmelser til forordning nr. 2913/92, som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 444/2002 af 11. marts 2002, skal fortolkes således, at den blotte overskridelse af den frembydelsesfrist, der er fastsat i henhold til artikel 356, stk. 1, i forordning nr. 2454/93, som ændret ved forordning nr. 444/2002, ikke fører til, at der opstår toldskyld på grund af de omhandlede varers unddragelse af toldtilsynet som omhandlet i artikel 203 i forordning nr. 2913/92, som ændret ved forordning nr. 648/2005, men til en toldskyld på grundlag af sidstnævnte forordnings artikel 204, og at det ikke er nødvendigt, at de berørte med henblik på, at toldskylden kan opstå i henhold til denne artikel 204, skal oplyse toldmyndighederne om årsagerne til overskridelsen af den frist, der er fastsat i henhold til artikel 356 i forordning nr. 2454/93, som ændret ved forordning nr. 444/2002, eller om, hvor de omhandlede varer befandt sig i den periode, der er forløbet mellem udløbet af denne frist og tidspunktet for varernes faktiske frembydelse for bestemmelsestoldstedet.
 2)
 Artikel 7, stk. 3, første afsnit, i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag, som ændret ved Rådets direktiv 2004/66/EF af 26. april 2004, skal fortolkes således, at der skal betales merværdiafgift, såfremt de omhandlede varer er ophørt med at være dækket af en af de toldordninger, der er omhandlet i artiklen, selv hvis toldskylden er opstået udelukkende på grundlag af artikel 204 i forordning nr. 2913/92, som ændret ved forordning nr. 648/2005.
 (1) EUT C 26 af 26.1.2013.


text:
C 79/16 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 18.3.2000
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel- anmelderen i henhold til artikel 6, stk. 5, femte led, i
 se afsagt den 20. oktober 1999 af Bundespatentericht i forordning nr. 259/93 har foretaget, ved henføring under
 klagesagen Merz & Krell GmbH & Co. en procedure som fastsat i bilag II B til direktiv
 75/442/EØF (2), og, såfremt denne rubricering er ukorrekt,
 (Sag C-517/99) til at nedlægge forbud mod overførslen?
 2. Kan den kompetente myndighed på afsendelsesstedet støtte
 (2000/C 79/29)
 sin indsigelse mod overførslen af affaldet — som er
 begrundet med, at den påtænkte overførsel af affaldet i
 Ved kendelse afsagt den 20. oktober 1999, indgået til Domstol- strid med den rubricering, som anmelderen har foretaget
 ens Justitskontor den 31. december 1999, har Bundespatentge- på ledsagedokumentet, ikke sker med henblik på nyttig-
 richt i klagesagen Merz & Krell GmbH & Co. forelagt De gørelse, men til bortskaffelse — på den i artikel 7, stk. 4,
 Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudi- litra a), femte led, i forordning nr. 259/93 indeholdte
 ciel afgørelse af følgende spørgsmål: indsigelsesgrund?
 Skal artikel 3, stk. 1, litra d), i Rådets første direktiv 3. Såfremt spørgsmål 2 besvares benægtende:
 (89/104/EØF (1)) af 21. december 1988 om indbyrdes tilnær-
 melse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker imod Hvilken bestemmelse i forordning nr. 259/93 eller den
 sin ordlyd fortolkes indskrænkende, således at der alene består øvrige fællesskabsret kan den kompetente myndighed på
 en registreringshindring for så vidt angår sådanne tegn eller afsendelsesstedet påberåbe sig som begrundelse for at
 angivelser, der umiddelbart beskriver de konkret anmeldte nedlægge forbud mod en overførsel af affald, når overfør-
 varer og tjenesteydelser eller deres væsentligste egenskaber slen i strid med anmelderens oplysninger ikke sker med
 eller kendetegn? Eller skal bestemmelsen forstås således, at det henblik på nyttiggørelse, men med henblik på bortskaf-
 foruden »ikke registrerbare mærker« og artsbetegnelser tillige felse?
 er udelukket at registrere sådanne tegn og angivelser, som i
 daglig sprogbrug eller i redelig og almindelig markedsførings-
 skik inden for tilsvarende eller sammenlignelige brancher 4. Skal enhver form for oplagring i en mine, uanset de
 udgør en sædvanlig betegnelse som reklameslogan, kvalitetsan- konkrete omstændigheder i forbindelse med denne op-
 givelse, opfordring til køb osv., uden at de umiddelbart lagring, anses som bortskaffelse af affald i forordning
 beskriver konkrete egenskaber ved de anmeldte varer og nr. 259/93’s forstand, sammenholdt med bilag II A i
 tjenesteydelser? direktiv 75/442/EØF (procedure D 12)?
 5. Såfremt spørgsmål 4 besvares benægtende:
 (1) EFT L 40 af 11.2.1989, s. 1.
 Efter hvilke kriterier skal henførelsen under proceduren i
 bilag II til direktiv 75/442/EØF foretages?
 (1) EFT 1993 L 30, s. 1.
 (2) EFT 1975 L 194, s. 39.
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel-
 se afsagt den 16. december 1999 af Verwaltungsgerichts-
 hof i sagen A.S.A. Abfall Service AG mod Bundesminister
 für Umwelt, Jugend und Familie
 (Sag C-6/00)
 (2000/C 79/30)
 Sag anlagt den 13. januar 2000 af Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber mod Den Italienske Republik
 Ved kendelse afsagt den 16. december 1999, indgået til
 Domstolens Justitskontor den 11. januar 2000, har Verwal-
 tungsgerichtshof i sagen A.S.A. Abfall Service AG mod Bundes- (Sag C-10/00)
 minister für Umwelt, Jugend und Familie forelagt De Europæi-
 ske Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel (2000/C 79/31)
 afgørelse af følgende spørgsmål:
 1. Har den kompetente myndighed på afsendelsesstedet i Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 13. ja-
 henhold til forordning nr. 259/93 (1) om overvågning af nuar 2000 anlagt sag mod Den Italienske Republik af Kommis-
 og kontrol med overførsel af affald inden for, til og fra Det sionen for De Europæiske Fællesskaber ved de juridiske
 Europæiske Fællesskab (herefter »forordning nr. 259/93«) konsulenter Enrico Traversa og Hans Peter Hartvig, som
 beføjelse til at kontrollere rigtigheden af den rubricering befuldmægtigede, og med valgt adresse i Luxembourg hos
 af det affald, der skal overføres til nyttiggørelse, som Carlos Gómez de la Cruz, Wagnercentret, Kirchberg.


text:
26.10.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 313/12
 Appel iværksat den 12. august 2013 af Donaldson Filtration Deutschland GmbH til prøvelse af dom afsagt af Retten (Anden Afdeling) den 30. maj 2013 i sag T-396/11 — ultra air GmbH mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 (Sag C-450/13 P)
 2013/C 313/21
 Processprog: tysk
 Parter
 Appellant: Donaldson Filtration Deutschland GmbH (ved rechtsanwältinnen N. Siebertz, M. Teworte-Vey og A. Renvert)
 De andre parter i appelsagen: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) og ultra air GmbH
 Appellanten har nedlagt følgende påstande
 —
 Rettens dom (Anden Afdeling) af 30. maj 2013 i sag T-396/11 ophæves, og følgelig forkastes ultra air GmbH’s søgsmål med påstand om annullation af afgørelse af 18. maj 2011 truffet af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (sag R 374/2010-4).
 —
 ultra air GmbH tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 Til støtte for appellen iværksat til prøvelse af Rettens afgørelse følgende i det væsentlige gjort gældende:
 1)
 Der er ikke foretaget en vurdering af indsigelsen om misbrug af rettigheder som generelt juridisk begreb.
 Retten har i den appellerede dom begået en retlig fejl, idet den ikke — i strid med Domstolens retspraksis — har taget hensyn til den omstændighed, at det generelle juridiske begreb vedrørende indsigelsen om misbrug af rettigheder, der tillader og forudsætter en vurdering af omstændighederne i det foreliggende tilfælde, ligeledes skal overholdes i Fællesskabets varemærkeret. Retten har tværtimod begrænset sig til at fastslå, at proceduren i henhold til bestemmelserne i artikel 52, stk. 1, litra a), sammenholdt med artikel 56, stk. 1, litra a), i forordning nr. 207/2009 (1) om EF-varemærker er udtryk for actio popularis, og den har derfor ikke foretaget en vurdering af de særlige omstændigheder i det foreliggende tilfælde.
 Retten har i denne forbindelse set bort fra den omstændighed, at selv om lovgiver har udformet proceduren om et varemærkes ugyldighed i henhold til artikel 56, stk. 1, i forordning nr. 207/2009 som actio popularis, forhindrer dette imidlertid ikke en hensyntagen til indsigelsen om misbrug af rettigheder som et generelt juridisk gældende begreb, der også skal overholdes i Fællesskabsretten.
 Den omstændighed, at utilbørlige begæringer udelukkes, indebærer således ikke, at der indføres en forpligtelse til at godtgøre en søgsmålsinteresse hos den person, der har fremsat begæringen om ugyldighed, og medfører derfor ikke, at handleevnen er begrænset af vedtagelsen af visse yderligere betingelser. Den omstændighed, at lovgiver har udformet proceduren om et varemærkes ugyldighed i form af en procedure efter anmodning, og det netop ikke er muligt at ex officio annullere et registreret varemærke, taler desuden for relevansen af indsigelsen om misbrug af rettigheder i henhold til artikel 56, stk. 1, litra a), i forordning nr. 207/2009.
 2)
 Der er ikke foretaget en vurdering af de konkrete omstændigheder i det foreliggende tilfælde.
 For så vidt som Retten har afvist over for sagsøgeren at tage hensyn til indsigelsen om misbrug af rettigheder som generelt gældende begreb, har den ikke undersøgt de særlige omstændigheder i det foreliggende tilfælde, som ifølge begæringen om ugyldighed af varemærket »ultrafilter international«, CTM 001121839, der er indgivet af ultra air Gmbh, forekommer at indebære misbrug.
 Indgiveren af ugyldighedsbegæringen har ved sin egen brug af det anfægtede varemærke således til hensigt at anvende omdømmet af det varemærke, denne anfægter, ved bevidst at vildlede den relevante kundekreds og at give det urigtige indtryk, at indgiveren indgår i traditionen for sagsøgerens velrenommerede forgænger.
 Retten har heller ikke på tilstrækkelig vis undersøgt rollen for bestyreren af ultra air Gmbh som indgiver af begæringen om ugyldighed af varemærket »ultrafilter international«, der under sin funktion hos sagsøgeren var personligt eneansvarlig for proceduren for registrering af varemærket, som han i dag anfægter. Han har personligt indgivet alle de dokumenter, der skal forelægges i registreringsproceduren, for at godtgøre varemærkets indtrængning i offentligheden og har oven i købet delvis udarbejdet dem selv, og disse dokumenter var altid omfattet af dennes ansvar.
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 af 26.2.2009 om EF-varemærker (kodificeret udgave), EUT L 78, s. 1.


text:
28.5.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 132/17
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved dom afsagt den 23. marts 2005 af Cour d'appel de Paris i sagen Harold Price mod Conseil des ventes volontaires de meubles aux enchères publiques
 (Sag C-149/05)
 (2005/C 132/32)
 Processprog: fransk
 Ved dom afsagt den 23. marts 2005, indgået til Domstolens Justitskontor den 4. april 2005, har Cour d'appel de Paris i sagen Harold Price mod Conseil des ventes volontaires de meubles aux enchères publiques forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 1)
 Finder Rådets direktiv 92/51/EØF af 18. juni 1992 om anden generelle ordning for anerkendelse af erhvervsuddannelser til supplering af direktiv 89/48/EØF (1) anvendelse på udøvelse af virksomhed som auktionsleder med hensyn til frivillige offentlige auktioner over løsøres, således som denne virksomhed er reguleret i L.321-1 — L.321-3, L.321-8 og L.321-9 i code de commerce?
 2)
 I bekræftende fald: Kan værtsmedlemsstaten påberåbe sig den undtagelse fra direktivets artikel 4, stk. 1, litra b), andet afsnit, som er fastsat i dets artikel 4, stk. 1, litra b), [tredje] afsnit?
 (1) EFT L 209 af 24.7.1992, s. 25.


text:
30.6.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 194/2
 Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 10. maj 2012 — Europa-Kommissionen mod Republikken Estland
 (Sag C-39/10) (1)
 (Traktatbrud - arbejdskraftens frie bevægelighed - indkomstskat - fradrag - alderspension - betydningen for lave pensionsbeløb - forskelsbehandling mellem hjemmehørende og ikke-hjemmehørende skattepligtige)
 2012/C 194/02
 Processprog: estisk
 Parter
 Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved W. Mölls, K. Saaremäel-Stoilov og R. Lyal, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Republikken Estland (ved M. Linntam, som befuldmægtiget)
 Intervenienter til støtte for den anden part i sagen: Kongeriget Spanien (ved M. Muñoz Pérez og A. Rubio Gonzáles, som befuldmægtigede), Den Portugisiske Republik (ved L. Inez Fernandes, som befuldmægtiget), Kongeriget Sverige (ved A. Falk, som befuldmægtiget), Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland (ved S. Ossowski, som befuldmægtiget) og Forbundsrepublikken Tyskland (ved J. Möller, C. Blaschke og B. Klein, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Traktatbrud — tilsidesættelse af artikel 45 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde og artikel 28 i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde — indkomstbeskatning af en pension — national lovgivning, der ikke har fastsat bestemmelser om indrømmelse af en indkomstskattefrihed for ikke-hjemmehørende skatteydere, hvis samlede indkomst er så lav, at de ville være fritaget for at betale indkomstskat, hvis de var hjemmehørende skatteydere
 Konklusion
 1)
 Republikken Estland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 45 TEUF og artikel 28 i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde af 2. maj 1992 ved at udelukke ikke-hjemmehørende pensionister fra de fradrag, der er fastsat i lov om indkomstbeskatning (tulumaksuseadus) af 15. december 1999, som ændret ved lov af 26. november 2009, når de på grund af deres lave pensionsbeløb i henhold til bopælsmedlemsstatens lovgivning ikke kan beskattes i denne sidstnævnte stat.
 2)
 Republikken Estland betaler sagens omkostninger.
 3)
 Kongeriget Spanien, Den Portugisiske Republik, Kongeriget Sverige, Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland og Forbundsrepublikken Tyskland bærer deres egne omkostninger.
 (1) EUT C 63 af 13.3.2010.


text:
24.7.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 239/24
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Oberster Gerichtshof (Østrig) den 13. april 2017 — Bundeskammer für Arbeiter und Angestellte mod ING-DiBa Direktbank Austria Niederlassung der ING-DiBa AG
 (Sag C-191/17)
 (2017/C 239/29)
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Oberster Gerichtshof
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Bundeskammer für Arbeiter und Angestellte
 Sagsøgt: ING-DiBa Direktbank Austria Niederlassung der ING-DiBa AG
 Præjudicielt spørgsmål
 Skal artikel 4, nr. 14), i direktiv 2007/64/EF (1) om betalingstjenester i det indre marked (betalingstjenestedirektivet) fortolkes således, at også en onlineopsparingskonto, på hvilken den enkelte kunde (med dagligt forfald og uden bankens særlige medvirken) via telebanking kan foretage indbetalinger og hævninger på en referencekonto (en girokonto i Østrig) i den pågældendes navn, er omfattet af begrebet »betalingskonto« [artikel 4, nr. 14)] og derfor falder ind under direktivets anvendelsesområde?
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2007/64/EF af 13.11.2007 om betalingstjenester i det indre marked og om ændring af direktiv 97/7/EF, 2002/65/EF, 2005/60/EF og 2006/48/EF og om ophævelse af direktiv 97/5/EF (EUT L 319, s. 1).


text:
29.3.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 79/25
 Dom afsagt af Retten i Første Instans den 12. februar 2008 — BUPA m.fl. mod Kommissionen
 (Sag T-289/03) (1)
 (Statsstøtte - risikoudligningsordning indført af Irland på markedet for privat sygeforsikring - støtteordning - tjenesteydelser af almen økonomisk interesse - artikel 86, stk. 2, EF - Kommissionens beslutning om ikke at rejse indsigelser - annullationssøgsmål - formaliteten - principperne om nødvendighed og proportionalitet)
 (2008/C 79/48)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøgere: British United Provident Association Ltd (BUPA) (London, Det Forenede Kongerige), BUPA Insurance Ltd (London) og BUPA Ireland Ltd (Dublin, Irland) (ved barristers N. Green, QC, K. Bacon, J. Burke, og avocat B. Amory)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (først ved N. Khan og J. Flett, derefter ved N. Khan og T. Scharf, som befuldmægtigede)
 Intervenienter til støtte for sagsøgte: Kongeriget Nederlandene (ved N. Bel, som befuldmægtiget), Irland (ved D. O'Hagan, som befuldmægtiget, bistået af G. Hogan, SC, og barrister E. Regan), og Voluntary Health Insurance Board (Dublin) (ved solicitors D. Collins, G. FitzGerald, D. Clarke og P. Gallagher, SC)
 Sagens genstand
 Annullationssøgsmål anlagt af bl.a. BUPA Ireland Ltd, der yder private sygeforsikringsydelser i Irland, til prøvelse af Kommissionens beslutning K(2003) 1322 endelig udg. af 13. maj 2003 om ikke at gøre indsigelser i henhold til artikel 4, stk. 2 og 3, i Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22. marts 1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af artikel [88 EF] (EFT L 83, s. 1) mod indførelsen af en risikoudligningsordning på det irske marked for sygeforsikring (statsstøtte N 46/2003-Irland)
 Konklusion
 1)
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes.
 2)
 British United Provident Association Ltd (BUPA), BUPA Insurance Ltd og BUPA Ireland Ltd bærer deres egne omkostninger og betaler Kommissionens og Voluntary Health Insurance Boards omkostninger.
 3)
 Irland og Kongeriget Nederlandene bærer deres egne omkostninger.
 (1) EUT C 264 af 1.11.2003.


text:
Nr. C 212/4 I DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 12 . 7. 97
 DOMSTOLENS DOM DOMSTOLENS DOM
 ( Sjette Afdeling) (Femte Afdeling)
 af 29. maj 1997 af 29. maj 1997
 i sag C-400/95 , Handels- og Kontorfunktionærernes i sag C-26/96, Rotexchemie International Handels
 Forbund i Danmark som mandatar for Helle Elisabeth
 GmbH & Co. mod Hauptzollamt Hamburg-Waltershof
 Larsson mod Dansk Handel & Service som mandatar
 ( anmodning om præjudiciel afgørelse fra Finanzgericht
 for Føtex Supermarked A/S ( anmodning om præjudiciel Hamburg) (')
 afgørelse fra Sø- og Handelsretten) (')
 (Dumping — kaliumpermanganat — referenceland)
 (Ligebehandling af mænd og kvinder — direktiv 76/207/
 EØF — afskedigelsesvilkår — fravær som følge af sygdom ( 97/C 212/08
 forårsaget af graviditet eller fødsel — sygefravær under
 graviditeten og efter fødslen)
 ( 97/C 212/07
 (Processprog: tysk)
 (Processprog: dansk)
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive
 I sag C-400/95 , angående en anmodning, som Sø- og Han offentliggjort i Samling af Afgørelser)
 delsretten i medfør af EF-traktatens artikel 177 har indgi
 vet til Domstolen for i den for nævnte ret verserende sag,
 Handels- og Kontorfunktionærernes Forbund i Danmark
 som mandatar for Helle Elisabeth Larsson mod Dansk
 Handel & Service som mandatar for Føtex Supermarked I sag C-26/96, angående en anmodning, som Finanzgericht
 A/S, at opnå en præjudiciel afgørelse vedrørende fortolk Hamburg (Tyskland) i medfør af EF-traktatens artikel 177
 ningen af artikel 5 , stk . 1 , og artikel 2, stk. 1 , i Rådets har indgivet til Domstolen for i den for nævnte ret verse
 direktiv 76/207/EØF af 9 . februar 1976 om gennemførelse rende sag, Rotexchemie International Handels GmbH &
 af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder for Co. mod Hauptzollamt Hamburg-Waltershof, at opnå en
 så vidt angår adgang til beskæftigelse, erhvervsuddannelse, præjudiciel afgørelse vedrørende gyldigheden af Rådets
 forfremmelse samt arbejdsvilkår ( EFT nr. L 39 af 14 . 2 . forordning ( EØF ) nr. 1531/88 af 31 . maj 1988 om ind
 1976, s . 40 ), har Domstolen ( Sjette Afdeling), sammensat førelse af en endelig antidumpingtold på importen af
 af afdelingsformanden, G. F. Mancini, og dommerne J. L. kaliumpermanganat med oprindelse i Den Kinesiske Folke
 Murray, R J. G. Kapteyn (refererende dommer), G. Hirsch republik og om endelig opkrævning af den midlertidige
 og H. Ragnemalm; generaladvokat: D. Ruiz-Jarabo Colo antidumpingtold på denne import ( EFT nr. L 138 af 3 . 6 .
 mer; justitssekretær: assisterende justitssekretær H. von 1988 , s. 1 ), har Domstolen ( Femte Afdeling), sammensat
 Holstein, den 29 . maj 1997 afsagt dom, hvis konklusion af afdelingsformanden, J. C. Moitinho de Almeida, og
 lyder således : dommerne L. Sevón, C. Gulmann, J.-R Puissochet ( refere
 rende dommer) og R Jann; generaladvokat: D. Ruiz-Jarabo
 Colomer; justitssekretær: fuldmægtig L. Hewlett, den
 29 . maj 1997 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 Medmindre andet er fastsat i nationale bestemmelser
 udstedt i medfør af artikel 2, stk. 3, i Rådets direktiv 761
 207/EØF af 9. februar 1976 om gennemførelse af princip
 pet om ligebehandling af mænd og kvinder for så vidt Gennemgangen af det forelagte spørgsmål har intet frem
 angår adgang til beskæftigelse, erhvervsuddannelse, for bragt, der kan rejse tvivl om gyldigheden af Rådets forord
 fremmelse samt arbejdsvilkår, er direktivets artikel 5, ning (EØF) nr. 1531 /88 af 31 . maj 1988 om indførelse af
 stk. 1 , sammenholdt med dets artikel 2, stk. 1 , ikke til hin en endelig antidumpingtold på importen af kaliumperman
 der for afskedigelse som følge af fravær, som skyldes en ganat med oprindelse i Den Kinesiske Folkerepublik og
 sygdom, der er forårsaget af graviditet eller fødsel, selv om endelig opkrævning af den midlertidige antidumping
 hvis sygdommen er opstået under graviditeten og fortsat told på denne import.
 under og efter barselsorloven.
 (') EFT nr. C 77 af 16 . 3 . 1996 .
 (M EFT nr. C 46 af 17. 2 . 1996 .


text:
1.8.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 279/14
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Landgericht Hannover (Tyskland) den 29. april 2016 — Heike Schottelius mod Falk Seifert
 (Sag C-247/16)
 (2016/C 279/19)
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Landgericht Hannover
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Heike Schottelius
 Sagsøgt: Falk Seifert
 Præjudicielt spørgsmål
 Kan der af artikel 3, stk. 5, andet led, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 1999/44/EF af 25. maj 1999 om visse aspekter af forbrugerkøb og garantier i forbindelse hermed (1) udledes et princip for EU’s forbrugerlovgivning, hvorefter det i forbindelse med alle forretninger vedrørende forbrugsvarer mellem ikke-forbrugere og forbrugere er tilstrækkeligt for at kunne gøre sekundære garantirettigheder gældende, at den garantipligtige ikke-forbruger ikke har afhjulpet inden for en rimelig tid, uden at det i denne forbindelse kræves, at der er blevet sat en udtrykkelig frist for afhjælpning af manglen, og hvorefter bestemmelserne i den nationale lovgivning herom, f.eks. også i forbindelse med en bestilling af et arbejde vedrørende forbrugsvarer, skal fortolkes tilsvarende og i givet fald anvendes indskrænkende?
 (1) EFT L 171, s. 12.


text:
8.12.2001 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 348/11
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel- og 8. See-Krankenkasse mod Gödecke Aktiengesellschaft hen-
 se afsagt den 17. juli 2001 af Bundesfinanzhof i sagen holdsvis Intersan, Institut für pharmazeutische und klinische
 Hamann International GmbH Spedition + Logistik mod Forschung GmbH, forelagt De Europæiske Fællesskabers Dom-
 Hauptzollamt Hamburg-St. Annen stol en anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende
 spørgsmål:
 (Sag C-337/01)
 1. Skal artikel 81 og 82 EF fortolkes således, at de er til
 hinder for en national lovgivning, hvorefter de nationale
 (2001/C 348/18) centralorganisationer for de lovfastsatte sygekasser på
 vegne af alle lovfastsatte sygekasser og hjælpekasser
 fastsætter de obligatoriske højestebeløb, inden for hvilke
 kasserne overtager udgifterne til lægemidler, for så vidt
 Ved kendelse afsagt den 17. juli 2001, indgået til Domstolens som lovgiver samtidig fastsætter kriterierne for, hvorledes
 Justitskontor den 10. september 2001, har Bundesfinanzhof i beregningen af højestebeløbene skal ske, herunder navnlig
 sagen Hamann International GmbH Spedition + Logistik mod bestemmer, at de faste beløb skal sikre en fuldstændig,
 Hauptzollamt Hamburg-St. Annen forelagt De Europæiske kvalitetsmæssigt garanteret forsyning af de forsikrede, og
 Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse at der er sikret et tilstrækkeligt antal behandlingsmulighe-
 af følgende spørgsmål: der, samt at fastsættelsen på foranledning af såvel de
 forsikrede som lægemiddelproducenterne er underkastet
 en omfattende retlig kontrol?
 Foreligger der unddragelse for så vidt angår tredjelandsvarer,
 som genudføres fra toldoplag, således at der opstår toldskyld 2. Dersom spørgsmål 1) besvares bekræftende:
 som omhandlet i artikel 203, stk. 1, i Rådets forordning (EØF)
 nr. 2913/92 (1), alene fordi de varer, der var bestemt til Er en sådan fastsættelse i medfør af artikel 86, stk. 2, EF
 genudførsel fra Fællesskabets toldområde, ikke overgår til en undtaget fra anvendelsen af artikel 81 og 82 EF, såfremt
 ekstern forsendelsesprocedure i umiddelbar tilslutning til, at den på den i § 35 Sozialgesetzbuch Band V fastsatte måde
 de udtages af toldoplaget? tjener til at sikre den sociale sygeforsikringsordning, som
 der på grund af stærkt stigende omkostninger er rejst
 tvivl om?
 (1) EFT L 302 af 19.10.1992, s. 1.
 3. Dersom spørgsmål 1) besvares bekræftende og spørgsmål
 2) benægtende:
 Kan der på fællesskabsretligt grundlag rejses krav om
 erstatning og afhjælpning mod centralorganisationerne
 også for det tilfælde, at de ved fastsættelsen følger en
 lovmæssig bestemmelse, selv om en afvisning af at
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel- medvirke ved denne fastsættelse ikke i henhold til national
 se afsagt den 3. juli 2001 af Bundesgerichtshof i sagerne ret medfører en sanktion mod dem?
 1. AOK Bundesverband, 2. Bundesverband der Betriebs-
 krankenkassen, 3. Bundesverband der Innungskranken-
 kassen, 4. Bundesverband der landwirtschaftlichen Kran-
 kenkassen, 5. Verband der Angestelltenkrankenkassen
 e.V., 6. Verband der Arbeiter-Ersatzkassen, 7. Bundes-
 knappschaft og 8. See-Krankenkasse mod Gödecke Akti-
 engesellschaft henholdsvis Intersan, Institut für pharma-
 zeutische und klinische Forschung GmbH
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel-
 (Sagerne C-354/01 og C-355/01) se afsagt den 2. august 2001 af Bundessozialgericht i sagen
 Nadi Sahin mod Bundesanstalt für Arbeit
 (2001/C 348/19)
 (Sag C-369/01)
 Ved kendelse afsagt den 3. juli 2001, indgået til Domstolens (2001/C 348/20)
 Justitskontor den 20. september 2001, har Bundesgerichtshof
 i sagerne 1. AOK Bundesverband, 2. Bundesverband der
 Betriebskrankenkassen, 3. Bundesverband der Innungskran-
 kenkassen, 4. Bundesverband der landwirtschaftlichen Kran-
 kenkassen, 5. Verband der Angestelltenkrankenkassen e.V., Ved kendelse afsagt den 2. august 2001, indgået til Domstolens
 6. Verband der Arbeiter-Ersatzkassen, 7. Bundesknappschaft Justitskontor den 25. september 2001, har Bundessozialgericht


text:
30.1.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 24/56
 Sag anlagt den 6. november 2009 — Centre national de la recherche scientifique mod Kommissionen
 (Sag T-449/09)
 2010/C 24/100
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Centre national de la recherche scientifique (Paris, Frankrig) (ved avocat N. Lenoir)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Sagsøgerens påstande
 —
 Sagen antages til realitetsbehandling, og sagsøger gives medhold.
 —
 Kommissionen tilpligtes at tilbagebetale den påståede fordring på 97 399,55 EUR, som Kommissionen under påberåbelse af kontrakten gjorde krav på i sin debetnota nr. 3230906573 af 6. juli 2009, og som gav anledning til modregningshandlingen af 28. august 2009 (ref. BUDG/C3 D2009 10.5 — 1232) forhøjet med morarenter til den lovbestemte rentesats i henhold til belgisk ret, der finder anvendelse på kontrakten.
 —
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Med det foreliggende søgsmål har Centre national de la recherche scientifique (CNRS) nedlagt påstand om, at Kommissionen tilpligtes at tilbagebetale fordringen på 97 399,55 EUR, sådan som angivet i debetnota nr. 3230906573 af 6. juli 2009, som sagsøgeren påstås at være skyldig i henhold til kontrakten NEMAGENETAG vedrørende et projekt fra sjette rammeprogram for forskning og udvikling, og som gav anledning til en modregningshandling af 28. august 2009, samt morarenter.
 Sagsøgeren har til støtte for sit søgsmål gjort følgende to anbringender gældende
 —
 Den manglende overholdelse af kriterierne for at definere og begrunde de i NEMAGENETAG-kontrakten fastsatte støtteberettigede udgifter og manglende overholdelse af princippet om god tro i gennemførelsen af aftaler, hvilket har begrænset og i visse tilfælde frataget CNRS muligheden for at bevise, at det har gennemført kontrakten i henhold til vilkårene.
 —
 Hensættelsen til arbejdsløshedskassen (»Provision pour Perte d’Emploi« (PPE)) er blevet vurderet fejlagtigt i forhold til de kriterier, der er fastsat i artikel II.19.1, II.19.2.c og II.20 i NEMAGENETAG-kontraktens almindelige vilkår, eftersom PPE — på trods af sin misvisende betegnelse — er en personaleomkostning, som er knyttet til arbejdsløshedsforsikringen, og som ikke kan adskilles fra støtteberettigede udgifter til personale. Kommissionen tilsidesatte de ovennævnte kontraktvilkår, da den afslog støtteberettigede udgifter, som svarer til den PPE, der er fratrukket lønnen hos CNRS’s midlertidigt ansatte personale i NEMAGENETAG-projektet.


text:
18.12.2004
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 314/18
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 den 12. oktober 2004
 i sag T-35/03, Aventis CropScience SA mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (1)
 (EF-varmærker - indsigelsesprocedure - ansøgning om registrering af EF-ordmærket CARPO - det ældre nationale ordmærke HARPO Z - risiko for forveksling - artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 40/94)
 (2004/C 314/47)
 Processprog: spansk
 I sag T-35/03, Aventis CropScience SA, Lyon (Frankrig), ved avocat E. Armijo Chávarri, mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (befuldmægtigede: I. de Medrano Caballero og G. Schneider), den anden part i sagen for Harmoniseringskontorets appelkammer var BASF Aktiengesellschaft, Ludwigshafen am Rhein (Tyskland), angående en påstand om annullation af afgørelse R 803/2001-2, der blev truffet den 18. november 2002 af Harmoniseringskontorets Andet Appelkammer, vedrørende en indsigelsessag rejst af indehaveren af det ældre nationale ordmærke HARPO Z mod registreringen af EF-ordmærket CARPO, har Retten (Anden Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, J. Pirrung, og dommerne N.J. Forwood og I. Pelikánová; justitssekretær: fuldmægtig I. Natsinas, den 12. oktober 2004 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 1)
 Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) frifindes.
 2)
 Sagsøgeren betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 83 af 5.4.2003.


text:
12.5.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 142/26
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Vilniaus apygardos administracinis teismas (Litauen) den 4. marts 2014 — Bronius Jakutis og Kretingalės kooperatinė ŽŪB mod Nacionalinė mokėjimo agentūra prie Žemės ūkio ministerijos og Lietuvos valstybė
 (Sag C-103/14)
 2014/C 142/34
 Processprog: litauisk
 Den forelæggende ret
 Vilniaus apygardos administracinis teismas
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Bronius Jakutis and Kretingalės kooperatinė ŽŪB
 Sagsøgt: Nacionalinė mokėjimo agentūra prie Žemės ūkio ministerijos og Lietuvos valstybė
 Procesdeltagere: Lietuvos Respublikos Vyriausybė og Lietuvos Respublikos žemės ūkio ministerija
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 For så vidt angår vurdering i medfør af artikel 10, stk. 1, i forordning nr. 73/2009 (1), anvendt i sammenhæng med artikel 7 og 121, af niveauet for direkte betalinger i de gamle og nye EU medlemsstater:
 a.
 Skal artikel 7, stk. 1, i forordning nr. 73/2009, anvendt i sammenhæng med artikel 10, stk. 1, og 121 fortolkes således, at niveauet for direkte betalinger i 2012 for de gamle medlemsstater, på over 5 000 EUR, er 90%?
 b.
 Hvis det første spørgsmål besvares bekræftende, betyder det da, at niveauet for direkte betalinger i de nye og gamle EU medlemsstater ikke har udlignet sig på basis af indholdet af og formålene med artikel 10, stk. 1, og artikel 121 i forordning nr. 73/2009?
 c.
 Er sidste led i artikel 10, stk. 1, i forordning nr. 73/2009 idet der tages hensyn til eventuelle nedsættelser i henhold til artikel 7, stk. 1«) og Kommissionens arbejdsdokument DS/2011/14/REV 2, hvori et andet grundlag for direkte betalinger er nedfældet med henblik på sammenligning — i de nye EU medlemsstater er niveauet for direkte betalinger vurderet uden anvendelsen af graduering (90% i overensstemmelse med artikel 121), mens i de gamle EU medlemsstater er der blevet anvendt graduering (100% minus 10% i overensstemmelse med artikel 7, stk. 1 — i strid med tiltrædelsesakten og EU-retlige principper, eksempelvis principperne for beskyttelsen af berettigede forventninger, god forvaltningsskik, fair konkurrence og ikke-diskrimination, såvel som med målet om fælles landbrugspolitik, som er nedfældet i artikel 39 TEUF?
 2)
 For så vidt angår uforeneligheden af artikel 10, stk. 1, og sidste led i sidste afsnit af artikel 132, stk. 2, i forordning nr. 73/2009, og den Europæiske Unions midler, der er vedtaget på basis heraf, med tiltrædelsesakten og EU principper:
 a.
 Er sidste led af artikel 10, stk. 1, i forordning nr. 73/2009 (»idet der tages hensyn til eventuelle nedsættelser i henhold til artikel 7, stk. 1«) og sidste led af sidste afsnit af artikel 132, stk. 2, (»... under hensyntagen, fra 2012, til anvendelsen af artikel 7, stk. 1, sammenholdt med artikel 10«), såvel som Kommissionens arbejdsdokument DS/2011/14/REV 2 og Kommissionens gennemførelsesbeslutning C(2012) 4391 endelig, som blev vedtaget på dette grundlag, i modsætning til tiltrædelsesakten, som ikke foreskriver graduering af direkte betalinger og nedsættelsen af supplerende nationale direkte betalinger i de nye EU medlemsstater og/eller året, hvori udligning af direkte betalinger i de nye og gamle EU medlemsstater forventes?
 b.
 Er artikel 10, stk. 1, og det sidste afsnit af artikel 132, stk. 2, i forordning nr. 73/2009, såvel som Kommissionens arbejdsdokument DS/2011/14/REV 2 og Kommissionens gennemførelsesbeslutning C(2012) 4391 endelig, for så vidt, i overensstemmelse med deres indhold og formål, graduering af direkte betalinger og nedsættelse af supplerende direkte betalinger foretages i 2012 i de nye EU medlemsstater, som modtager betragteligt mindre støtte end de gamle EU medlemsstater, i strid med EU-retlige principper, eksempelvis principperne om beskyttelsen af berettigede forventninger, fair konkurrence og ikke-diskrimination, så vel som til målet om fælles landbrugspolitik, som er nedfældet i artikel 39 TEUF, i særdeleshed målet om at øge landbrugsmæssig produktivitet?
 c.
 Indebærer ændringen af det sidste afsnit af artikel 132, stk. 2, i forordning nr. 73/2009 (»under hensyntagen til fra 2012 anvendelsen af artikel 7 i sammenhæng med artikel 10«) som blev gennemført under ændringsproceduren (EUT 2010 L 43, s. 7) (en ændring, hvorved en ændring af ikke-teknisk art blev gennemført, og indholdet af bestemmelsen blev fundamentalt ændret, idet det blev nedfældet, at udligningen af direkte betalinger i de nye og gamle medlemsstater blev forventet i 2012), en krænkelse af EU-retlige principper, eksempelvis principperne om beskyttelsen af berettigede forventninger, retssikkerhed, god forvaltningsskik og ikke-diskrimination?
 d.
 Betyder ordet »dydis« [»niveau«], der anvendes i bestemmelsen i tiltrædelsesakten det samme som ordet »lygis« [»niveau«] i det sidste afsnit i artikel 132, stk. 2, i forordning nr. 73/2009?
 3)
 Er Kommissionens gennemførelsesbeslutning og Kommissionens arbejdsdokument DS/2011/14/REV 2, der ikke blev offentliggjort EU Tidende, og som ikke angiver passende årsager (de blev vedtaget udelukkende ud fra antagelsen om, at niveauet for direkte betalinger i de nye og gamle EU medlemsstater i 2012 ville blive udlignet) i strid med tiltrædelsesakten og EU-retlige principper, eksempelvis princippet om retssikkerhed, beskyttelsen af berettigede forventninger og god forvaltningsskik? I så fald skal artikel 1, stk. 4, i Kommissionens gennemførelsesbeslutning da annulleres som stridende imod forordning nr. 73/2009 og tiltrædelsesakten?
 (1) Rådets forordning (EF) n r. 73/2009 af 19.1.2009 om fælles regler for den fælles landbrugspolitiks ordninger for direkte støtte til landbrugere og om fastlæggelse af visse støtteordninger for landbrugere, om ændring af forordning (EF) nr. 1290/2005, (EF) nr. 247/2006, (EF) nr. 378/2007 og om ophævelse af forordning (EF) nr. 1782/2003 (EUT 2009 L 30, s. 16).


text:
30.4.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 130/8
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Finanzgericht Hamburg (Tyskland) den 18. januar 2011 — Eurogate Distribution GmbH mod Hauptzollamt Hamburg-Stadt
 (Sag C-28/11)
 2011/C 130/15
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Finanzgericht Hamburg
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Eurogate Distribution GmbH
 Sagsøgt: Hauptzollamt Hamburg-Stadt
 Præjudicielt spørgsmål
 Skal artikel 204, stk. 1, litra a), i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks (herefter »toldkodeksen«) (1) fortolkes således, at i tilfælde af ikke-fællesskabsvarer, der har været undergivet en toldoplagringsprocedure, og som ved afslutningen af toldoplagringsproceduren blev forsynet med en ny toldmæssig bestemmelse, medfører en tilsidesættelse af forpligtelsen til straks efter afslutningen af toldoplagringsproceduren — og ikke først væsentligt senere — at bogføre, at varen er taget ud af toldoplaget, i det hertil indrettede EDB-system, at der opstår toldskyld for varen?
 (1) EFT L 302, s. 1.


text:
27.4.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 123/24
 Sag anlagt den 13. marts 2013 — Hangzhou Zhejiang University Sunny Energy Science and Technology mod Kommissionen
 (Sag T-144/13)
 2013/C 123/41
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Hangzhou Zhejiang University Sunny Energy Science and Technology Co. Ltd (Hangzhou, Kina) (ved advokaterne V. Akritidis og Y. Melin)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgerens påstande
 —
 Europa-Kommissionens afgørelse, meddelt ved skrivelse af 3. januar 2013, nr. H4/JN/Ref.t13.000011, hvorved sagsøgeren oplyses om, at Kommissionen ikke vil behandle sagsøgerens anmodning med henblik på at opnå status som virksomhed, der opererer på markedsøkonomiske vilkår, indgivet i medfør af artikel 2, stk. 7, litra b), i Rådets forordning nr. 1225/2009 inden for rammerne af en antidumpingprocedure vedrørende importen af fotovoltaiske moduler af krystallinsk silicium og nøglekomponenter hertil med oprindelse i Folkerepublikken Kina, indledt den 6. september 2012 (AD 590) annulleres i medfør af artikel 263 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde.
 —
 Det fastslås, at Rådets forordning (EU) nr. 1168/2012 af 12. december 2012 om ændring af Rådets forordning (EF) nr. 1225/2009 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (EUT L 344, s. 1) ikke finder anvendelse på sagsøgeren inden for rammerne af denne stævning i medfør af artikel 277 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde.
 —
 Europa-Kommissionen og eventuelle intervenienter tilpligtes følgelig at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat ét anbringende, som er identisk med det anbringende, som påberåbes i sag T-143/13, Zhejiang Heda Solar Technology mod Kommissionen.


text:
2.4.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 82/31
 Sag anlagt den 24. december 2004 af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod IIC Informations-Industrie Consulting GmbH
 (Sag T-500/04)
 (2005/C 82/59)
 Processprog: tysk
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der den 24. december 2004 anlagt sag af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod IIC Informations-Industrie Consulting GmbH, Königswinter (Tyskland), (befuldmægtigede: G. Braun, W. Wils og N. Knittlmayer), og med valgt adresse i Luxembourg.
 Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
 1.
 Sagsøgte tilpligtes at betale sagsøgeren 181 236,61 EUR tillagt renter på 4 % fra den 1. november 1998.
 2.
 Sagsøgte tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 I 1996 indgik Kommissionen to kontrakter med sagsøgte, hvori Kommissionen forpligtede sig til at tildele sagsøgte økonomisk støtte til gennemførelse af to europæiske kulturprojekter. Den økonomiske støtte skulle dække 50 % af sagsøgtes projektomkostninger på betingelse af, at omkostningerne blev afholdt – og der blev anmodet om betaling heraf – som fastsat i kontrakterne. I 1997 fik sagsøgte på grundlag af disse kontrakter et beløb på i alt 400 821 DEM (204 936,52 EUR) som forudbetaling af den samlede økonomiske støtte.
 Efter projekternes afslutning anmodede sagsøgte Kommissionen om betaling af projektomkostninger i en størrelsesorden, så de kunne indeholdes i den forudbetalte økonomiske støtte. Imidlertid foretog Kommissionen en kontrol, der påviste at sagsøgte kun havde krav på et støttebeløb på 46 300,18 DEM (23 672,92 EUR) for begge projekter. Kommissionen krævede derfor tilbagebetaling af det resterende beløb på 181 263,61 EUR (354 520,82 DEM) fra sagsøgte.