text:
C 258/38 DA De Europñiske Fñllesskabers Tidende 15.8.98
 Sag anlagt den 24. juni 1998 af Kontoret for De Europñ- Ifùlge sagsùgeren er sagsgenstanden i den foreliggende sag
 iske Forbrugerorganisationer (BEUC) mod Kommissionen derfor ikke den samme som i sag T-256/97. Mens den
 for De Europñiske Fñllesskaber pågñldende sag vedrùrer spùrgsmålet om reprñsentative
 (Sag T-96/98) forbrugerorganisationers ret til at deltage i antidumping-
 procedurer som berùrte parter, vedrùrer nñrvñrende sag
 (98/C 258/68) spùrgsmålet om gyldigheden af en forordning, der er ved-
 taget efter en procedure, under hvilken en vñsentlig form-
 (Processprog: engelsk) forskrift er tilsidesat.
 (1) EFT C 7 af 10.1.1998, s. 21.
 Ved De Europñiske Fñllesskabers Ret i Fùrste Instans er (2) EFT L 111 af 9.4.1998, s. 19.
 der den 24. juni 1998 anlagt sag mod Kommissionen for (3) EFT L 56 af 6.3.1996, s. 1.
 De Europñiske Fñllesskaber af Kontoret for De Europñ-
 iske Forbrugerorganisationer (BEUC) ved advokaterne Ber-
 nard O'Connor og Bonifacio García Porras, og med valgt
 adresse i Luxembourg hos advokat ArseÁne Kronshagen,
 22, rue Marie-Adelaïde.
 Sag anlagt den 30. juni 1998 af Maurizio Gastaldello mod
 Sagsùgeren har nedlagt fùlgende påstande: Regionsudvalget for Den Europñiske Union
 (Sag T-97/98)
 Ð Det fastslås i medfùr af EF-traktatens artikel 173 og (98/C 258/69)
 174, at Kommissionens forordning (EF) nr. 773/98 af
 7. april 1998 om indfùrelse af en midlertidig antidum-
 pingtold på importen af ubleget stof af bomuld med (Processprog: fransk)
 oprindelse i Folkerepublikken Kina, Egypten, Indien,
 Indonesien, Pakistan og Tyrkiet er ugyldig. Ved De Europñiske Fñllesskabers Ret i Fùrste Instans er
 der den 30. juni 1998 anlagt sag mod Regionsudvalget for
 Den Europñiske Union af Maurizio Gastaldello, Bruxelles,
 Ð Der trñffes bestemmelse om de yderligere foranstalt-
 ved advokaterne Jean-NoeÈl Louis, VeÂronique Leclercq,
 ninger, Retten måtte finde fornùdne.
 Ariane Tornel og FrancËoise Parmentier, Bruxelles, og med
 valgt adresse i Luxembourg hos Fiduciaire Myson SARL,
 Ð Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger. 30, rue de Cessange.
 Sùgsmålsgrunde og vñsentligste argumenter: Sagsùgeren har nedlagt fùlgende påstande:
 Sagsùgeren i den foreliggende sag, som også er sagsùger i Ð Afgùrelsen om ikke at give sagsùgeren adgang til
 sag T-256/97 (1), er en international reprñsentativ forbru- udvñlgelsesprùve K/01/97 annulleres.
 gerorganisation, der omfatter en rñkke nationale forbru-
 gerorganisationer, og hvis formål er at fremme forbruger- Ð Regionsudvalget for Den Europñiske Union tilpligtes
 nes interesser i relation til de politikker, der fùres af Den at betale sagens omkostninger.
 Europñiske Union.
 Sùgsmålsgrunde og vñsentligste argumenter:
 Sagsùgeren har nedlagt påstand om, at Kommissionens
 forordning (EF) nr. 773/98 af 7. april 1998 om indfùrelse
 af en midlertidig antidumpingtold på importen af ubleget Sagsùgeren, som er tjenestemand i lùnklasse D 3/4 i Rådet
 stof af bomuld med oprindelse i Folkerepublikken Kina, for Den Europñiske Union, indgav den 27. oktober 1997
 Egypten, Indien, Indonesien, Pakistan og Tyrkiet (2) erklñ- en ansùgning til Regionsudvalgets interne udvñlgelses-
 res ugyldig. prùve K/01/97 med henblik på oprettelse af en ansñttelses-
 reserve af maskinskrivere i lùnklasse C5-C4.
 Sagsùgeren har nñrmere anfùrt, at Kommissionen ikke har
 I henhold til den anfñgtede afgùrelse fik sagsùgeren ikke
 anerkendt sagsùgeren som berùrt part under den admini-
 adgang til prùverne.
 strative procedure vedrùrende den anfñgtede forordning
 og hverken givet sagsùgeren adgang til alle de fortrolige
 dokumenter og oplysninger, der er meddelt Kommissionen Ifùlge sagsùgeren er meddelelsen om udvñlgelsesprùven
 under antidumpingproceduren, eller givet sagsùgeren lejlig- retsstridig, idet den indeholder et adgangskriterium, som
 hed til at fremkomme med sine bemñrkninger. Kommissi- ikke er sagligt begrundet i forhold til de sñrlige krav til de
 onen har således tilsidesat en vñsentlig formforskrift, der ledige stillinger. Desuden gùr han gñldende, at meddelel-
 er fastsat til fordel for forbrugerorganisationer i artikel 6, sen er retsstridig, idet den udelukker tjenestemñnd, som
 stk. 7, og artikel 21, stk. 2, i Rådets forordning (EF) opfylder kriterierne i vedtñgtens artikel 5, stk. 4, men som
 nr. 384/96 af 22. december 1995 om beskyttelse mod på tidspunktet for offentliggùrelse af meddelelsen ikke
 dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det havde en beskñftigelse svarende til den, som er beskrevet i
 Europñiske Fñllesskab (3). meddelelsens punkt II.
 ---pagebreak--- 15.8.98 DA De Europñiske Fñllesskabers Tidende C 258/39
 Sagsùgeren mener, at meddelelsen om udvñlgelsesprùven det en tillñgskontrakt. Endvidere har sagsùgte overtrådt
 strider mod princippet om ligebehandling, idet den udeluk- sine forpligtelser ved ikke at have givet sagsùgeren de nùd-
 ker tjenestemñnd med en erhvervserfaring svarende til vendige midler til at udfùre de opgaver, hun var ansat til.
 institutionens tjenestemñnds, og som på tidspunktet for
 offentliggùrelse af meddelelsen gjorde tjeneste i tilsvarende
 stillinger som udvñlgelsesprùvens, fra at deltage heri. Udtalelsen ved sagsùgerens prùvetids udlùb indeholder et
 åbenbart fejlskùn eftersom den vedrùrer opgaver, som
 fuldstñndigt adskiller sig fra de opgaver, hun var ansat til
 Endelig gùr sagsùgeren gñldende, at den anfñgtede afgù- at udfùre.
 relse ikke indeholder en relevant begrundelse, som gùr det
 muligt at vurdere dens retmñssighed og for Fñllesskabets
 retsinstanser at udùve en retlig prùvelse heraf. Ifùlge sagsùgeren har sagsùgte tilsidesat retten til kontra-
 diktion og gjort sig skyld i procedurefordrejning, idet cen-
 tret har enekompetence til at trñffe afgùrelse om afskedi-
 gelse, hvorfor en afgùrelse, som er truffet af direktùren
 alene, er retsstridig. Endelig har sagsùgte ikke overholdt
 opsigelsesfristen i henhold til AéA og i den ansñttelses-
 kontrakt, parterne er bundet af.
 Sag anlagt den 30. juni 1998 af Tania Trigari-Venturin
 mod EU-organernes Oversñttelsescenter
 (Sag T-98/98) For så vidt angår erstatningen har sagsùgtes adfñrd for
 det fùrste bragt hende i en tilstand af usikkerhed og for
 (98/C 258/70) det andet påfùrt hende et ùkonomisk tab, idet hun har
 mistet en del af den arbejdslùshedsunderstùttelse, som hun
 (Processprog: fransk) havde krav på.
 Ved De Europñiske Fñllesskabers Ret i Fùrste Instans er
 der den 30. juni 1998 anlagt sag mod EU-organernes
 Oversñttelsescenter af Tania Trigari-Venturin, Sandweiler
 (Luxembourg), ved advokaterne Jean-NoeÈl Louis, VeÂroni-
 que Leclercq, Ariane Tornel og FrancËoise Parmentier, Bru-
 Slettelse af sag T-229/95 (1)
 xelles, og med valgt adresse i Luxembourg hos Fiduciaire
 Myson SARL, 30, rue de Cessange. (98/C 258/71)
 Sagsùgeren har nedlagt fùlgende påstande: (Processprog: italiensk)
 Ð Den af EU-organernes Oversñttelsescenter trufne afgù- Ved kendelse af 16. juni 1998 har formanden for Fjerde
 relse af 9. oktober 1997 om at afskedige sagsùgeren Udvidede Afdeling ved De Europñiske Fñllesskabers Ret i
 med virkning fra den 31. oktober 1998 annulleres. Fùrste Instans besluttet, at sag T-229/95, Telecom Italia
 Mobile SpA mod Kommissionen for De Europñiske
 Ð Sagsùgte tilpligtes at betale sagsùgeren dels et sym- Fñllesskaber, skal slettes af registret.
 bolsk belùb på eÂn Euro som erstatning for den ikke-
 ùkonomiske skade, som hun har lidt, dels en erstatning (1) EFT C 46 af 17.2.1996.
 for hendes ùkonomiske tab, opgjort til 500 000 BEF
 med forbehold for forhùjelse eller nedsñttelse under
 sagens behandling.
 Ð Sagsùgte tilpligtes at betale morarenter af samtlige
 belùb, som centret pålñgges at betale i medfùr af dom-
 men, opgjort til 8 % årligt fra den dato, hvor de so- Slettelse af sag T-128/97 (1)
 ciale ydelser, som sagsùgeren havde krav på, forfaldt (98/C 258/72)
 til betaling, og indtil betaling sker.
 (Processprog: fransk)
 Ð Sagsùgte tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Ved kendelse af 17. juni 1998 har formanden for Anden
 Sùgsmålsgrunde og vñsentligste argumenter:
 Afdeling ved De Europñiske Fñllesskabers Ret i Fùrste
 Instans besluttet, at sag T-128/97, Lars Bösche mod
 Sagsùgeren finder, at sagsùgte, ved sin afgùrelse om at Europa-Parlamentet, skal slettes af registret.
 afskedige hende, har tilsidesat artikel 9 og 10 i ansñttel-
 sesvilkårene for de ùvrige ansatte (AéA) og princippet om (1) EFT C 212 af 12.7.1997.
 overensstemmelse mellem lùnklassen og stillingen ved at
 have tildelt sagsùgeren opgaver på et hùjere niveau end
 dem, hun var blevet ansat til, og ved ikke at have udarbej-


text:
Vigtig juridisk meddelelse
 |
 E2000P0009
 Sag anlagt den 21. december 2000 af EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Kongeriget Norge (Sag E-9/00)
 EF-Tidende nr. C 049 af 15/02/2001 s. 0010 - 0011
 Sag anlagt den 21. december 2000 af EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Kongeriget Norge(Sag E-9/00)(2001/C 49/15)Den 21. december anlagde EFTA-Tilsynsmyndigheden, repræsenteret af Peter Dyrberg, som partsrepræsentant, Rue de Trèves 74, B-1040 Bruxelles, sag mod Kongeriget Norge ved EFTA-Domstolen.Sagsøger nedlægger påstand om, at Domstolen skal erklære, at Kongeriget Norge har undladt at opfylde sine forpligtelser i henhold til følgende bestemmelser i EØS-aftalen:- artikel 16, ved at anvende to former for detailsalg, hvor øl med en alkoholprocent på mellem 2,5 og 4,75 %, der hovedsagelig produceres i Norge, kan sælges uden for de statskontrollerede salgsmonopoler for vin og spiritus ("Vinmonopolet"), medens andre alkoholholdige drikkevarer med samme alkoholprocent, der hovedsagelig indføres fra andre EØS-stater, kun må sælges gennem monopolet, og- artikel 11, ved at anvende mere restriktive foranstaltninger ved udstedelse af bevillinger om udskænkning af alkoholholdige drikkevarer med en alkoholprocent på mellem 2,5 og 4,75 %, der hovedsagelig indføres fra andre EØS-stater, i sammenligning med øl med samme alkoholprocent, der hovedsagelig produceres i Norge, da disse foranstaltninger ikke er nødvendige og ikke står i et rimeligt forhold til målet om at beskytte menneskers sundhed, jf. artikel 13 i EØS-aftalen.Juridiske og faktiske omstændigheder samt søgsmålsgrunde:- Artikel 16 bestemmer, at statslige handelsmonopoler skal tilpasses, således at enhver forskelsbehandling af EF-medlemsstaternes og EFTA-staternes statsborgere med hensyn til forsynings- og afsætningsvilkår udelukkes.- Ved at kræve, at detailsalg af andre alkoholholdige drikkevarer end øl med en alkoholprocent på mellem 2,5 og 4,75 % kun kan sælges gennem Vinmonopolet, medens øl kan sælges i butikker med tilladelse fra de kommunale myndigheder, har Norge ifølge sagsøger undladt at overholde artikel 16 i EØS-aftalen.- Øl produceres hovedsagelig i Norge, medens de øvrige alkoholholdige drikkevarer med samme alkoholprocent hovedsagelig indføres. Ifølge sagsøger er der endvidere tale om konkurrerende produkter.- Artikel 11 i EØS-aftalen forbyder kvantitative indførselsrestriktioner såvel som alle foranstaltninger med tilsvarende virkning, medmindre sådanne foranstaltninger er berettigede i henhold til EØS-aftalens artikel 13.- Restauranters og lignende virksomheders bevilling til at udskænke øl omfatter ikke andre alkoholholdige drikke med samme alkoholprocent, herunder drikke på basis af spiritus. Hermed har Norge ifølge sagsøger undladt at overholde EØS-aftalens artikel 11.- Sagsøger erkender, at dette forbud ikke kan begrundes med henvisning til EØS-aftalens artikel 13 om hensynet til at beskytte menneskers sundhed, da den omhandlede foranstaltning er unødvendig og urimelig.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
Nr . C 354/24 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 23 . 11 . 96
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS skaber ( befuldmægtiget: Gianluigi Valsesia ), hvorunder der
 den 16 . oktober 1996 er nedlagt påstand om annullation af Kommissionens
 beslutning af 16 . december 1993 om at offentliggøre en
 i sag T-37/94 , Dimitrios Benecos mod Kommissionen for meddelelse om ledig stilling KOM/144/93 som chef for den
 De Europæiske Fællesskaber ( 1 ) administrative enhed 1 ( mejeriprodukter ) i Direktorat D
 (Tjenestemænd — genindtrædelse — indplacering af en ( Markedsordningerne for animalske produkter) i General
 stilling — akt der indeholder et klagepunkt direktorat VI ( Landbrug ), har Retten ( Fjerde Afdeling ),
 ( 96/C 354/46 ) sammensat af afdelingsformanden, K. Lenaerts, og dom
 merne P. Lindh og J. D. Cooke; justitssekretær : fuldmægtig
 J. Palacio Gonzålez, den 16 . oktober 1996 afsagt dom, hvis
 (Processprog: fransk) konklusion lyder således :
 I sag T-37/94, Dimitrios Benecos, tjenestemand ved Kom 1 ) Kommissionen frifindes.
 missionen for De Europæiske Fællesskaber, Bruxelles, ved
 advokaterne Jean-Noël Louis, Véronique Leclerc, Gréta-
 2 ) Hver part betaler sine omkostninger, herunder omkost
 Françoise Parmentier og Ariane Tornel , Bruxelles, og med ningerne i sagen om foreløbige forholdsregler.
 valgt adresse i Luxembourg hos Myson SARL, 1 , rue
 Glesener, mod Kommissionen for De Europæiske Fælles
 skaber ( befuldmægtiget: Ana Maria Alves Vieira ), hvorun (') EFT nr . C 76 af 12 . 3 . 1994 .
 der der er nedlagt påstand om annullation af Kommissio
 nens beslutning om at indplacere stillingen KOM/022/93
 som chef for den administrative enhed 4 ( Teknisk gruppe —
 infrastruktur ) i Direktorat E ( Øst- og Sydafrika ) i General
 direktorat VIII ( Udvikling ) i lønklasse A 5 , og af alle de
 senere beslutninger, herunder navnlig beslutningen om ikke
 at imødekomme sagsøgerens ansøgning og om at udnævne DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 G. i den pågældende stilling, har Retten ( Fjerde Afdeling ), den 16 . oktober 1996
 sammensat af afdelingsformanden, K. Lenaerts, og dom
 i sag T-336/94 , Efisol SA mod Kommissionen for De
 merne P. Lindh og J. D. Cooke ; justitssekretær: fuldmægtig
 Europæiske Fællesskaber (')
 J. Palacio Gonzålez, den 16 . oktober 1996 afsagt dom, hvis
 konklusion lyder således : (Forordning (EØF) nr. 594/91 om stoffer, der nedbryder
 ozonlaget — tildeling af kvoter — importtilladelser —
 nægtelse aftildeling — erstatningskrav — beskyttelse afden
 1 ) Kommissionen frifindes. berettigede forventning)
 ( 96/C 354/48 )
 2 ) Kommissionen betaler sagens omkostninger.
 (Processprog: fransk)
 (') EFT nr . C 76 af 12 . 3 . 1994 .
 I sag T-336/94 , Efisol SA, Paris, ved advokat Jacques
 Buhart, Paris, og advokat Jean-Yves Art, Bruxelles, og med
 valgt adresse i Luxembourg hos advokaterne Arendt og
 Medernach, 8-10, rue Mathias Hårdt, mod Kommissionen
 for De Europæiske Fællesskaber ved Marc H. van der
 Woude, Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuld
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS mægtiget, hvori der i medfør af EF-traktatens artikel 178 og
 215 , stk . 2 , er nedlagt påstand om erstatning af det tab, som
 den 16 . oktober 1996
 er forvoldt ved Kommissionens afslag på at udstede
 i sag T-56/94, Raffaele de Santis mod Kommissionen for importtilladelser til indførsel af chlorfluorcarbon 11 til
 De Europæiske Fællesskaber (') Fællesskabet, har Retten ( Første Udvidede Afdeling ), sam
 (Tjenestemænd — meddelelse om ledig stilling — procedu mensat af præsidenten, A. Saggio, og dommerne C. W.
 refordrejning) Bellamy , A. Kalogeropoulos, V. Tiili og R. M. Moura
 Ramos; justitssekretær: H. Jung, den 16 . oktober 1996
 ( 96/C 354/47 ) afsagt dom , hvis konklusion lyder således :
 (Processprog: fransk) 1 ) Kommissionen frifindes.
 I sag T-56/94 , Raffaele de Santis , tjenestemand ved Kom 2 ) Kommissionen betaler alle sagens omkostninger.
 missionen for De Europæiske Fællesskaber, Bruxelles , ved
 advokaterne Jean-Noël Louis , Véronique Leclerc, Gréta- (') EFT nr . C 380 af 31 . 12 . 1994 .
 Françoise Parmentier og Ariane Tornel , Bruxelles, og med
 valgt adresse i Luxembourg hos Myson SARL, 1 , rue
 Glesener, mod Kommissionen for De Europæiske Fælles


text:
8.3.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 64/68
 Sag anlagt den 3. januar 2008 — Marcuccio mod Kommissionen
 (Sag F-3/08)
 (2008/C 64/112)
 Processprog: italiensk
 Parter
 Sagsøger: Luigi Marcuccio (Tricase, Italien) (ved avvocato G. Cipressa)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Søgsmålets genstand og beskrivelse af tvisten
 Sagen er anlagt til prøvelse af Kommissionens afgørelse om at afslå sagsøgerens anmodning om at modtage en italiensk oversættelse af et notat på engelsk, der var adresseret til ham.
 Sagsøgerens påstande
 —
 Notat prot. REFLEX.K7/PL/dg D(2007)502497 af 15. februar 2007 annulleres.
 —
 Kommissionens afgørelse uanset dens grundlag om at meddele afslag på den anmodning, sagsøgeren indgav til ansættelsesmyndigheden den 27. januar 2007, annulleres.
 —
 Om fornødent annulleres den afgørelse uanset dens grundlag, hvorved der blev meddelt afslag på den klage, sagsøgeren indgav til ansættelsesmyndigheden den 26. maj 2007.
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale sagsøgeren erstatning for den skade, han er forvoldt ved de anfægtede akter, på 1 000 EUR, eller et større eller mindre beløb, som Retten finder rimeligt og passende.
 —
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber tilpligtes at betale sagens omkostninger.


text:
10.11.2007
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 269/52
 Sag anlagt den 3. september 2007 — Caisse Fédérale du Crédit Mutuel Centre Est Europe mod KHIM (SURFCARD)
 (Sag T-325/07)
 (2007/C 269/94)
 Stævningen er affattet på fransk
 Parter
 Sagsøger: Caisse Fédérale du Crédit Mutuel Centre Est Europe (Strasbourg, Frankrig) (ved avocats P. Greffe og J. Schouman)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelse truffet den 14. juni 2007 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) i sag R 1130/2006-1, hvorved der blev givet afslag på registrering af EF-varemærket »SURFCARD«, ansøgning nr. 3 837 564, for så vidt angår en del af de ansøgte varer og tjenesteydelser i klasse 9, 36 og 38, annulleres.
 —
 Det ansøgte EF-varemærke »SURFCARD« nr. 3 837 564 registreres for alle de ansøgte varer og tjenesteydelser.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Det omhandlede EF-varemærke: Ordmærket »SURFCARD« for varer og tjenesteydelser i klasse 9, 36 og 38 (ansøgning nr. 3 837 564)
 Undersøgerens afgørelse: Delvis afslag på registrering
 Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen
 Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra b), i Rådets forordning (EF) nr. 40/94 (1), da udtrykket »SURFCARD« ifølge sagsøgeren og i modsætning til det anførte i den anfægtede afgørelse er vilkårligt og har fornødent særpræg i forhold til de ansøgte varer og tjenesteydelser.
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 40/94 af 20.12.1993 om EF-varemærker (EFT 1994 L 11, s. 1).


text:
22.1.2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 20/9
 — De øvrige anbringender og væsentligste argumenter svarer Heller ikke ånden i og formålet med de nævnte bestemmelser
 til de i sag C-300/99 P anførte (1). kan begrunde, at appellanten nægtes ret til erstatning. Når der
 ikke træffes nogen beslutning, ved den person, som søger
 retsbeskyttelse, ikke, hvad det organ, som skal træffe beslut-
 ningen, vil gøre eller ikke gøre. Det er herved af afgørende
 (1) EFT C 333 af 20.11.1999, s. 12. betydning, at organet tavshed ikke kan fortolkes som en
 afvisning. Tavsheden udgør snarere en retlig nullitet, der ikke
 har aftalemæssig eller forvaltningsretlig betydning. Passivitets-
 søgsmålet har kun betydning som et supplerende retsmiddel
 for den person, som søger retsbeskyttelse, når det senere fører
 til en snarlig løsning af tvisten. Dette kan dog ikke indebære,
 at skadelidte mister den fordel, som afbrydelsen af forældelsen
 indebærer for ham. Han har ikke nogen indflydelse på, om
 vedkommende organ handler hurtigt eller ikke.
 Appel iværksat den 15. oktober 1999 af Fratelli Murri
 (1) Endnu ikke offentliggjort i EFT.
 SpA til prøvelse af kendelse afsagt den 4. august 1999 af
 De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans (Første
 Afdeling) i sag T-106/98, Fratelli Murri SpA mod Kommis-
 sionen for De Europæiske Fællesskaber
 (Sag C-399/99 P)
 (2000/C 20/17) Sag anlagt den 18. oktober 1999 af Den Italienske Re-
 publik mod Kommissionen for De Europæiske Fællesska-
 ber
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 15. ok-
 tober 1999 iværksat appel af Fratelli Murri SpA, og med valgt
 adresse i Luxembourg hos advokat Karl-Gustav von Luschka, (Sag C-400/99)
 Chieming, til prøvelse af kendelse afsagt den 4. august 1999 af
 De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans (Første
 (2000/C 20/18)
 Afdeling) i sag T-106/98, Fratelli Murri SpA mod Kommissio-
 nen for De Europæiske Fællesskaber.
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 18. ok-
 tober 1999 anlagt sag mod Kommissionen for De Europæiske
 Appellanten har nedlagt følgende påstande: Fællesskaber af Den Italienske Republik ved professor Umberto
 Leanza, som befuldmægtiget, bistået af statens advokat, Pier
 Giorgio Ferri, og med valgt adresse i Luxembourg på Italiens
 I. Retten i Første Instans’ kendelse af 4. august 1999 i sag
 Ambassade, 5, rue Marie-Adélaïde.
 T-106/98 (1) ophæves, og indstævnte tilpligtes at betale
 appellanten 7 923 791 USD med 10 % rente fra den
 25.9.1991. Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 II. Indstævnte betaler sagens omkostninger. — Kommissionens skrivelse af 6. august 1999(1) annulleres i
 det i stævningen angivne omfang.
 — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Anbringender og væsentliyste argumenter
 Tilsidesættelse af fællesskabsretten: Det anføres, at Retten i Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Første Instans har anlagt en urigtig fortolkning af rækkevidden
 af traktatens artikel 175, stk. 2 (nu artikel 232 EF). Fristen i Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført, at der med
 artikel 175, stk. 2, er ikke en præklusiv frist med henblik på hensyn til skrivelsen af 6. august 1999 er tale om:
 erstatningskravet. Det bestemmes i artikel 43 i EF-statutten for
 Domstolen, at fristen i artikel 175, stk. 2, kun finder anvendelse
 »i påkommende tilfælde«. Det samme gælder for ordlyden af — tilsidesættelse af retssikkerhedsprincippet og af bestemmel-
 selve artikel 175, stk. 2, der kun foreskriver muligheden, men serne om åbenhed i relation til forordning nr. 659/99/EF (2)
 ikke nødvendigheden, af et passivitetssøgsmålet (»... kan klagen
 ...«). Der foreligger ikke hermed en henvisning til tabet eller — tilsidesættelse af kontradiktionsprincippet og af retten til
 forældelsen af et erstatningskrav på grund af manglende at blive hørt samt af artikel 11, stk. 1, i forordning nr.
 overholdelse af en frist for anlæggelse af et passivitetssøgsmål. 659/99/EF


text:
9.11.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 325/30
 Rettens dom af 16. september 2013 — Islamic Republic of Iran Shipping Lines m.fl. mod Rådet
 (Sag T-489/10) (1)
 (Fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik - restriktive foranstaltninger over for Iran med det formål at forhindre nuklear spredning - indefrysning af midler - begrundelsespligt - urigtigt skøn)
 2013/C 325/51
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøgere: Islamic Republic of Iran Shipping Lines (Teheran, Iran) og de 17 andre sagsøgere, hvis navne fremgår af bilaget til dommen (ved F. Randolph, QC, barrister M. Lester og solicitor M. Taher)
 Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union (M. Bishop og R. Liudvinaviciute-Cordeiro, som befuldmægtigede)
 Intervenienter til støtte for sagsøgte: Europa-Kommissionen (ved M. Konstantinidis og T. Scharf, som befuldmægtigede) og Den Franske Republik (ved G. de Bergues og É. Ranaivoson, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Påstand om delvis annullation af Rådets afgørelse 2010/413/FUSP af 26. juli 2010 om restriktive foranstaltninger over for Iran og om ophævelse af fælles holdning 2007/140/FUSP (EUT L 195, s. 39), af Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 668/2010 af 26. juli 2010 om gennemførelse af artikel 7, stk. 2, i forordning (EF) nr. 423/2007 om restriktive foranstaltninger over for Iran (EUT L 195, s. 25), af Rådets afgørelse 2010/644/FUSP af 25. oktober 2010 om ændring af afgørelse 2010/413 (EUT L 281, s. 81), af Rådets forordning (EU) nr. 961/2010 af 25. oktober 2010 om restriktive foranstaltninger over for Iran og om ophævelse af forordning (EF) nr. 423/2007 (EUT L 281, s. 1) og af Rådets forordning (EU) nr. 267/2012 af 23. marts 2012 om restriktive foranstaltninger over for Iran og om ophævelse af forordning nr. 961/2010 (EUT L 88, s. 1)
 Konklusion
 1)
 Følgende annulleres, for så vidt som de vedrører Islamic Republic of Iran Shipping Lines og de 17 andre sagsøgere, hvis navne fremgår af bilaget til denne dom:
 —
 bilag II til Rådets afgørelse 2010/413/FUSP af 26. juli 2010 om restriktive foranstaltninger over for Iran og om ophævelse af fælles holdning 2007/140/FUSP
 —
 bilaget til Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 668/2010 af 26. juli 2010 om gennemførelse af artikel 7, stk. 2, i forordning (EF) nr. 423/2007 om restriktive foranstaltninger over for Iran
 —
 bilaget til Rådets afgørelse 2010/644/FUSP af 25. oktober 2010 om ændring af afgørelse 2010/413
 —
 bilag VIII til Rådets forordning (EU) nr. 961/2010 af 25. oktober 2010 om restriktive foranstaltninger over for Iran og om ophævelse af forordning (EF) nr. 423/2007
 —
 bilag IX til Rådets forordning (EU) nr. 267/2012 af 23. marts 2012 om restriktive foranstaltninger over for Iran og om ophævelse af forordning nr. 961/2010.
 2)
 Virkningerne af afgørelse 2010/413, som ændret ved afgørelse 2010/644, opretholdes for så vidt angår Islamic Republic of Iran Shipping Lines og de 17 andre sagsøgere, hvis navne fremgår af bilaget til denne dom, indtil annullationen af forordning nr. 267/2012 får virkning.
 3)
 Rådet for Den Europæiske Union bærer sine egne omkostninger og betaler derudover de omkostninger, der er afholdt af Islamic Republic of Iran Shipping Lines og de 17 andre sagsøgere, hvis navne fremgår af bilaget til denne dom.
 4)
 Europa-Kommissionen og Den Franske Republik bærer deres egne omkostninger.
 (1) EUT C 30 af 29.1.2011.


text:
11.7.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 251/52
 Sag anlagt den 18. maj 2016 – ZZ mod EEAS
 (Sag F-25/16)
 (2016/C 251/61)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: ZZ (ved advokaterne N. de Montigny og J.-N. Louis)
 Sagsøgt: Tjenesten for EU’s Optræden Udadtil (EEAS)
 Søgsmålets genstand og beskrivelse af tvisten
 Påstand om annullation af ansættelsesmyndighedens afgørelse af 7. juli 2015 om ikke at forfremme sagsøgeren til lønklasse AST 3 i forfremmelsesåret 2013 og påstand om erstatning
 Sagsøgerens påstande
 —
 Ansættelsesmyndighedens afgørelse af 7. juli 2015 om ikke at forfremme sagsøgeren til lønklasse AST 3 i forfremmelsesåret 2013 annulleres.
 —
 EEAS tilpligtes at betale en erstatning på 15 000 EUR til sagsøgeren.
 —
 EEAS tilpligtes at betale sagens omkostninger.


text:
26.10.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 354/4
 Domstolens dom (Femte Afdeling) af 3. september 2015 — Inuit Tapiriit m.fl. mod Europa-Kommissionen, Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union
 (Sag C-398/13 P) (1)
 ((Appel - forordning (EF) nr. 737/2010 - forordning om gennemførelsesbestemmelser til forordning (EF) nr. 1007/2009 - handel med sælprodukter - restriktioner for import og markedsføring af nævnte produkter - gyldighed - retsgrundlag - artikel 95 EF - Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder - artikel 17 - FN’s erklæring om oprindelige folks rettigheder - artikel 19))
 (2015/C 354/03)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Appellanter: Inuit Tapiriit Kanatami, Nattivak Hunters and Trappers Association, Pangnirtung Hunters' and Trappers' Association, Jaypootie Moesesie, Allen Kooneeliusie, Toomasie Newkingnak, David Kuptana, Karliin Aariak, Canadian Seal Marketing Group, Ta Ma Su Seal Products, Inc., Fur Institute of Canada, NuTan Furs, Inc., GC Rieber Skinn AS, Inuit Circumpolar Council, Johannes Egede, Kalaallit Nunaanni Aalisartut Piniartullu Kattuffiat (KNAPK), William E. Scott & Son, Association des chasseurs de phoques des Îles-de-la-Madeleine, Hatem Yavuz Deri Sanayi iç Ve Diş Ticaret Ltd Şirketi og Northeast Coast Sealers' Co-Operative Society, Ltd (ved advokaterne H. Viaene, J. Bouckaert og D. Gillet)
 De andre parter i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved K. Mifsud-Bonnici og C. Hermes, som befuldmægtigede), Europa-Parlamentet (ved L. Visaggio og J. Rodrigues, som befuldmægtigede) og Rådet for Den Europæiske Union (ved K. Michoel og M. Moore, som befuldmægtigede)
 Konklusion
 1)
 Appellen forkastes.
 2.
 Inuit Tapiriit Kanatami, Nattivak Hunters’ and Trappers’ Organisation, Pangnirtung Hunters’ and Trappers’ Organisation, Jaypootie Moesesie, Allen Kooneeliusie, Toomasie Newkingnak, David Kuptana, Karliin Aariak, Canadian Seal Marketing Group, Ta Ma Su Seal Products Inc., Fur Institute of Canada, NuTan Furs Inc., GC Rieber Skinn AS, Inuit Circumpolar Council Greenland (ICC-Greenland), Johannes Egede, Kalaallit Nunaanni Aalisartut Piniartullu Kattuffiat (KNAPK), William E. Scott & Son, Association des chasseurs de phoques des Îles-de-la-Madeleine, Hatem Yavuz Deri Sanayi iç Ve Diş Ticaret Ltd Şirketi og Northeast Coast Sealers’ Co-Operative Society Ltd bærer deres egne omkostninger og betaler de af Europa-Kommissionen afholdte omkostninger.
 3.
 Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union bærer hver især deres egne omkostninger.
 (1) EUT C 274 af 21.9.2013.


text:
C 271 / 16 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 6 . 9 . 97
 2 . Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifin Sag anlagt den 5 . juni 1997 af Camar Sri mod Kommissio
 des for så vidt angår påstanden om erstatning. nen for De Europæiske Fællesskaber
 ( Sag T-l 72/97)
 3 . Det er ufornødent af træffe afgørelse om påstanden ( 97/C 271/27)
 om morarenter.
 4 . Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber bærer (Processprog: italiensk)
 samtlige sagens omkostninger.
 H EFT C 351 af 30 . 12 . 1995 . Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er
 der den 5 . juni 1997 anlagt sag mod Kommissionen for
 De Europæiske Fællesskaber af Camar Sri ved advoka
 terne Wilma Viscardini Donà, Mariano Paolin og Simo
 netta Donà, Padova, og med valgt adresse i Luxembourg
 hos advokat Ernest Arendt, rue Mathias Hårdt.
 KENDELSE AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 den 3 . juli 1997 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 i sag T-201/96, Smanor SA m.fl. mod Kommissionen for
 De Europæiske Fællesskaber (')
 — Det fastslås i medfør af EF-traktatens artikel 175, at
 (Undladelse af at indlede en traktatbrudsprocedure — Kommissionen har tilsidesat artikel 30 i Rådets forord
 passivitetssøgsmål — erstatningssøgsmål — afvisning) ning ( EØF ) nr. 404/93 og EF-traktatens artikel 40,
 ( 97/C 271 /26 ) stk. 3 , andet afsnit, idet den ikke har truffet bestem
 melse om, at de licenser til indførsel af tredjelandsba
 naner og ikke-traditionelle AVS-bananer, der skulle til
 (Processprog: fransk) deles Camar som erhvervsdrivende i kategori B for
 1997 og de følgende år, indtil selskabets normale refe
 rencemængder kunne lægges til grund, skulle beregnes
 I sag T-201/96, Smanor SA, Saint-Martin-d'Ecublei ( Fran på grundlag af de mængder, Camar havde markedsført
 krig ), Hubert Ségaud og Monique Ségaud, Saint-Martin- i 1988 , 1989 og 1990 .
 d'Ecublei, ved advokat Laurence Roques, Val de Marne,
 7-9, rue du Général de Larminat, Créteil (Frankrig), mod
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ( befuld
 mægtigede : Richard Wainwright og Jean-Francis Pasquier), — I medfør af EF-traktatens artikel 178 og artikel 215 ,
 hvori der dels er nedlagt påstand om, at det fastslås, at stk. 2, tilpligtes Kommissionen at erstatte det tab, sag
 Kommissionen har udvist passivitet, idet den har undladt søgeren har lidt som følge af Kommissionens adfærd.
 at indlede en traktatbrudsprocedure i henhold til EF-trak
 tatens artikel 169 mod Den Franske Republik, dels om
 erstatning for det tab, der er opstået som følge af denne — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 passivitet, har Retten ( Anden Afdeling), sammensat af
 afdelingsformanden, C. W. Bellamy, og dommerne B.
 Vesterdorf og A. Kalogeropoulos; justitssekretær: H. Jung, Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 den 3 . juli 1997 afsagt kendelse, hvis konklusion lyder
 således :
 Det sagsøgende selskab er også sagsøger T-79/96 ( J ). Sel
 1 . Sagen afvises. skabet har for klarheds skyld understreget, at det i sag
 T-79/96 har nedlagt påstand om at få tildelt licenser som
 erhvervsdrivende i kategori B med henblik på yderligere
 2 . Det er ufornødent at træffe afgørelse om begæringen indførsler fra tredjelande i stedet for de somaliske bananer,
 om intervention . selskabet ikke kunne indføre i forhold til dets traditionelle
 mængde, mens selskabet i nærværende sag har nedlagt
 3 . Sagsøgerne bærer deres egne omkostninger og betaler påstand om, at de licenser vedrørende tredjelandsbananer,
 Kommissionens omkostninger. som det normalt tildeles som erhvervsdrivende i kategori B,
 ikke beregnes på grundlag af den treårsperiode, der er fast
 sat i artikel 4 i Kommissionens forordning ( EØF) nr. 1442/
 4. Den Franske Republik betaler sine egne omkostninger 93 , men på grundlag af årene 1988 , 1989 og 1990 . For
 i forbindelse med interventionen. 1997 vil den i forordningens artikel 4 omhandlede treår
 speriode være årene 1993 , 1994 og 1995 , som ikke er
 (') EFT C 54 af 22 . 2 . 1997 .
 repræsentative for sagsøgerens reelle importbehov fra
 AVS-lande, hvorimod de tre år 1988 , 1989 og 1990 er den
 sidste periode, hvor Camar har kunnet drive virksomhed
 på normale vilkår.


text:
C 144/12 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 15.6.2002
 Domstolen for i den for nævnte ret verserende sag Marie-Josée Gründerzentrum-Betriebs-GmbH mod Land Baden-Württem-
 Verwayen-Boelen mod Rijksdienst voor Arbeidsvoorziening at berg, at opnå en præjudiciel afgørelse vedrørende fortolknin-
 opnå en præjudiciel afgørelse vedrørende fortolkningen af gen af Rådets direktiv 69/335/EØF af 17. juli 1969 om
 artikel 4, stk. 1, i Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af kapitaltilførselsafgifter (EFT L 249, s. 25), som ændret ved
 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger Rådets direktiv 85/303/EØF af 10. juni 1985 (EFT L 156, s.
 på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres fami- 23), har Domstolen (Sjette Afdeling) sammensat af afdelings-
 liemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, som ændret formanden, F. Macken, og dommerne N. Colneric, R. Schintgen
 og ajourført ved Rådets forordning (EF) nr. 118/97 af 2. decem- (refererende dommer), V. Skouris og J.N. Cunha Rodrigues;
 ber 1996 (EFT 1997 L 28, s. 1) har Domstolen (Femte generaladvokat: L.A. Geelhoed; justitssekretær: R. Grass, den
 Afdeling) sammensat af formanden for Femte Afdeling, P. 21. marts 2002 afsagt kendelse, hvis konklusion lyder således:
 Jann, og dommerne S. von Bahr, D.A.O. Edward, A. La Pergola
 (refererende dommer) og C.W.A. Timmermanns, generaladvo-
 kat: P. Léger, justitssekretær: R. Grass, den 4. marts 2002 afsagt
 kendelse, hvis konklusion lyder således:
 I overensstemmelse med artikel 67, stk. 3, i Rådets forordning (EØF) Rådets direktiv 69/335/EØF af 17. juli 1969 om kapitaltilførselsaf-
 nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale gifter, som ændret ved Rådets direktiv 85/303/EØF af 10. juni
 sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og 1985, skal fortolkes således, at gebyrer, der opkræves for oprettelse
 deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, som af et notarialdokument, hvorved en af direktivet omfattet disposition
 ændret og ajourført ved Rådets forordning (EF) nr. 118/97 attesteres, inden for rammerne af en ordning, der er kendetegnet ved,
 af 2. december 1996, er anvendelsen af bestemmelserne om at notarerne er tjenestemænd, og ved, at gebyrerne til dels overføres
 sammenlægning af forsikrings- eller beskæftigelsesperioder i stk. 1 til den offentlige myndighed, der har notarerne i sin tjeneste, indgår i
 og 2 i samme artikel — bortset fra de tilfælde, der udtrykkeligt er dennes almindelige budget og anvendes til at finansiere de opgaver,
 omhandlet i stk. 3 — undergivet den betingelse, at den pågældende der påhviler myndigheden — hvilket er tilfældet for den ordning, der
 senest har tilbagelagt forsikrings- eller beskæftigelsesperioder efter er gældende i Oberlandesgericht Karlsruhes retskreds — udgør skatter
 den lovgivning, i henhold til hvilken der er fremsat begæring om eller afgifter i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i direktiv 69/
 ydelser ved arbejdsløshed. 335, som ændret.
 (1) EFT C 233 af 12.8.2000.
 Gebyrer for oprettelse af et notarialdokument, hvorved en udvidelse af
 selskabskapitalen i et kapitalselskab samt en ændring af dets navn og
 hjemsted attesteres, er i princippet forbudt i medfør af artikel 10,
 litra c) i direktiv 69/335, som ændret, såfremt de udgør skatter eller
 DOMSTOLENS KENDELSE afgifter i direktivets forstand.
 (Sjette Afdeling)
 af 21. marts 2002
 Den omstændighed, at en afgift, som opkræves for oprettelse af et
 i sag C-264/00, Gründerzentrum-Betriebs-GmbH mod notarialdokument, hvorved stiftelsen af et kapitalselskab attesteres,
 Land Baden-Württemberg (anmodning om præjudiciel og hvis størrelse stiger direkte proportionalt med den tegnede
 afgørelse fra Amtsgericht Müllheim/Baden) (1) selskabskapital, ikke kan overstige et maksimum, kan ikke i sig selv
 give gebyret karakter af vederlag, i det forstand, hvori udtrykket er
 (»Procesreglementets artikel 104, stk. 2 — kapitaltilførsel anvendt i direktiv 69/335, som ændret, hvis dette maksimum ikke
 — direktiv 69/335/EØF — gebyrer, der opkræves for opret- kan anses for at være rimeligt i forhold til omkostningerne i
 telse af et notarialdokument, hvorved stiftelsen af et kapital- forbindelse med den tjenesteydelse, som gebyret er modydelse for.
 selskab attesteres«)
 (2002/C 144/17)
 (Processprog: tysk)
 (1) EFT C 247 af 26.8.2000.
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 gjort i Samling af Afgørelser)
 I sag C-264/00, angående en anmodning, som Amtsgericht
 Müllheim/Baden (Tyskland) i medfør af artikel 234 EF har
 indgivet til Domstolen for i den for nævnte ret verserende sag,


text:
8.5.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 144/14
 Appel iværksat den 29. december 2016 af Guccio Gucci SpA til prøvelse af dom afsagt af Retten (Tredje Afdeling) den 11. oktober 2016 i sag T-753/15 — Guccio Gucci SpA mod Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret
 (Sag C-674/16 P)
 (2017/C 144/20)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Appellant: Guccio Gucci SpA (ved avvocati V. Volpi, P. Roncaglia, F. Rossi og N. Parrotta)
 De andre parter i appelsagen: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) og Guess? IP Holder LP
 Appellanten har nedlagt følgende påstande
 —
 Den appellerede dom ophæves.
 —
 EUIPO tilpligtes at betale de af appellanten afholdte omkostninger i forbindelse med appelsagen.
 —
 Guess tilpligtes at betale de af appellanten afholdte omkostninger i forbindelse med appelsagen.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 1.
 Med nærværende søgsmål ønsker Guccio Gucci S.p.A. (herefter »Gucci« eller »appellanten«), at Domstolen skal ophæve dom afsagt af Den Europæiske Unions Ret (Tredje Afdeling) i sag T-753/15 (herefter »den appellerede dom«), hvorved Retten frifandt EUIPO for Guccis påstand om annullation af afgørelse truffet den 14. oktober 2015 af Fjerde Appelkammer i sag R 1703/2014-4, der havde ændret indsigelsesafdelingens afgørelse af 1. juli 2014, hvorved der blev givet medhold i Guccis indsigelse mod registrering som EU-varemærke af den internationale registrering nr. 1090048 i klasse 9 (»det anfægtede varemærke«) til fordel for Guess? IP Holder L.P. (herefter »Guess«).
 2.
 Nærværende søgsmål skal vise, at Retten tog fejl, da den konkluderede, at afslagsgrundene i artikel 8, stk. 1, litra b), og artikel 8, stk. 5, i Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 (1) af 26. februar 2009, inden dens ændring, ikke finder anvendelse på det anfægtede varemærke. Navnlig gengav Retten de faktiske omstændigheder og beviser åbenlyst forkert i forbindelse med dennes vurdering af ligheden mellem de omtvistede tegn, og anvendte derved både artikel 8, stk. 1, litra b), og artikel 8, stk. 5, i forordning nr. 207/2009 ukorrekt, og gav ikke nogen begrundelse i den appellerede dom.
 3.
 Retten udelukkede lighed mellem de omtvistede varemærker på grundlag af en formodning om, at den relevante kundekreds... ikke i [det omtvistede] varemærke opfatter blokbogstavet G som i de ældre varemærker, men snarere som et abstrakt og dekorativt motiv. Med hensyn desuden til stiliseringen af tegnet og til den omstændighed, at dets bestanddele er snoet ind i hinanden, kan tegnet både opfattes således, at det gengiver stiliserede bogstaver, såsom blokbogstavet »X« eller bogstavet »e« og som en kombination af figurer og bogstaver, såsom figuren »3« og bogstavet »e« (jf. den appellerede doms præmis 32). Denne formodning er den centrale præmis i den appellerede dom, idet den medførte, at Retten udelukkede enhver lighed mellem de omtvistede varemærker og dermed anvendelsen af artikel 8, stk. 1, litra b), og artikel 8, stk. 5, i forordning nr. 207/2009 på den foreliggende sag.
 4.
 Den ovenfor nævnte formodning er åbenlyst forkert. Dette ses klart af de dokumenter, der blev fremlagt i sagen, og som tydeligt viser, at den relevante kundekreds ikke opfatter blokbogstaverne »G« i det anfægtede varemærke ifølge resultaterne af en undersøgelse af offentlighedens opfattelse af det anfægtede varemærke, som Gucci har fremlagt. Denne klart ukorrekte gengivelse af de faktiske omstændigheder og beviser påvirkede Rettens vurdering af Guccis klage: Såfremt Retten havde anerkendt, at den relevante kundekreds, eller i det mindste en del deraf, ville opfatte det anfægtede varemærke som en kombination af blokbogstaverne »G«, kunne den ikke have udelukket ligheden mellem de omtvistede varemærker og dermed anvendelsen af både artikel 8, stk. 1, litra b), og artikel 8, stk. 5, i forordning nr. 207/2009.
 5.
 Endvidere tilsidesatte Retten sin forpligtelse til at begrunde sin konklusion, idet den fuldstændigt overså den ovenfor nævnte undersøgelse i sin vurdering, uden at give nogen begrundelse herfor, end ikke implicit, der ville kunne gøre det muligt at forstå, hvorfor Retten tilsidesatte dette vigtige bevis.
 6.
 I lyset af det ovenstående gør appellanten gældende, at Domstolen bør ophæve den appellerede dom og tilpligte både EUIPO og Guess at betale de af appellanten afholdte omkostninger under denne sag.
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 af 26.2.2009 om EF-varemærker (kodificeret udgave) (EUT 2009, L 78, s. 1).


text:
C 289/32 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 13.10.2001
 end tre måneder. Ved den anfægtede forordning blev der Sag anlagt den 31. juli 2001 af Ferriere Nord SpA mod
 meddelt foreløbig tilladelse for et begrænset tidsrum, nemlig Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 fra den 1. juni 2001 til den 1. marts 2002.
 (Sag T-176/01)
 Sagen er anlagt til prøvelse af Kommissionens forordning, (2001/C 289/72)
 hvorefter den foreløbige tilladelse til anvendelse af ToyoCerin
 er begrænset til den 1. marts 2002. Sagsøgeren gør gældende,
 at det forhold, at den foreløbige tilladelse — efter den (Processprog: italiensk)
 forudgående periode, hvor der ikke var meddelt tilladelse — er
 så kortvarig, får den konsekvens, at ToyoCerin for øjeblikket
 ikke kan afsættes på markedet, selv om der er givet tilladelse.
 Perioden er så kort, at tilladelsens varighed kun er ubetydeligt Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 længere end den frist, som foderstofproducenterne har brug den 31. juli 2001 anlagt sag mod Kommissionen for De
 for til at kunne sælge lageret i. Det følger heraf, at produktet Europæiske Fællesskaber af Ferriere Nord SpA ved avvocati
 faktisk ikke kan anvendes i foderstoffremstillingen af sagsøge- Wilma Viscardini og Gabriele Donà.
 rens kunder.
 Sagsøgerne har nedlagt følgende påstande:
 Sagsøgeren gør gældende, at de anfægtede bestemmelser er i — I medfør af artikel 230 EF annulleres Kommissionens
 strid med fællesskabsrettens almindelige retsgrundsætninger beslutning K(2001) 1010 endel. af 28. marts 2001,
 og endvidere er behæftet med formelle mangler. For det første hvorved den støtte, som Regionen Friuli-Venezia Giulia
 opfylder forordningen ikke kravet om begrundelse, idet det i ydede Ferriere Nord SpA (1 650 000 000 ITL) til miljøin-
 forordningen — selv om Kommissionen ikke har nogen videre vesteringer i et nyt anlæg til produktion af netarmering,
 betænkeligheder ved fornyelsen den foreløbige tilladelse — er blevet erklæret uforenelig med det fælles marked.
 ikke tydeligt angives, hvorfor tilladelsen alene skal begrænses
 til at gælde i ni måneder. F.eks. blev der ved samme forordning
 meddelt en foreløbig tilladelse på fire hele år med hensyn til — Kommissionen tilpligtes i medfør af artikel 235 EF og
 anvendelsen af to andre mikroorganismer af typen Saccharo- artikel 288, stk. 2, EF, at erstatte det tab, Ferriere Nord
 myces Cerevisiae. Forordningen strider derfor også imod SpA har lidt som følge af, at beslutning K(2001) 1010
 den almindelige lighedsgrundsætning, og forskelsbehandler endel. af 28. marts 2001 erklæres ulovlig, og som følge
 sagsøgerens produkter betydeligt — en forskelsbehandling, der af den forsinkelse, hvorved en støtte, der uretmæssigt er
 ikke retfærdiggøres ved objektive forhold. nægtet ydet, faktisk udbetales til Ferriere Nord SpA.
 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber tilpligtes
 at betale sagens omkostninger.
 Sagsøgeren gør endvidere gældende, at forordningen er ufor-
 holdsmæssig og udgør en foranstaltning, der hverken er egnet
 til at tillade eller forbyde tilsætningsstoffet ToyoCerin. Endelig
 er forordningen i sig selv selvmodsigende og i strid med
 grundsætningen om god forvaltningsskik. Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Den anfægtede beslutning vedrører et anlæg, hvortil der er
 ansøgt om den regionale støtte, tvisten vedrører, hvorved
 koldtvalsningsprocessen/trækningen (dvs. forarbejdningen af
 ( 1) EFT L 130, s. 25.
 valsetråd til trukket tråd) samt formningen og udmålingen af
 stavene undgås. Den nye produktionsmetode forudsatte såle-
 ( 2) EFT 1970 III, s. 743.
 des en anvendelse af valsetråd med sådanne tekniske kende-
 ( 3) EFT L 6, s. 3.
 tegn, at den kunne anvendes direkte som ståltråd som led i
 ( 4) EFT L 164, s. 56. samlingen af nettene. Ifølge sagsøgeren må den nævnte støtte
 ( 5) EFT L 319, s. 1. antages at være omfattet af den generelle støtteordning, der er
 fastsat i den regionale lov nr. 47 af 3. juni 1978 fra Regionen
 Friuli-Venezia Giulia, som ændret ved den regionale lov nr. 2
 af 20. januar 1992. Efter vedtagelsen af visse ændringer
 besluttede Kommissionen, at den ikke ville rejse indsigelser,
 som omhandlet i EØF-traktatens artikel 92 og 93 (nu artikel 87
 EF og artikel 88 EF), med hensyn til loven af 1992.
 ---pagebreak--- 13.10.2001 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 289/33
 Til støtte for påstandene har sagsøgeren fremført følgende arbejdsmiljøet og for den akustiske forurening og luftfo-
 anbringender: rureningen.
 — Det er retsstridigt, at Kommissionen har indledt en formel — Kommissionen har ikke vurderet støtten ud fra syns-
 undersøgelse, idet den støtte, der er ydet sagsøgeren, blot punktet bortskaffelse af farligt affald.
 er en foranstaltning til gennemførelse af ordningen i
 henhold til loven af 1978, med senere ændringer, som — Vilkårlig vurdering af investeringens formål og fejlagtig
 Kommissionen allerede havde godkendt. Sagsøgeren har anvendelse af de fællesskabsretlige bestemmelser om
 nærmere anført, at Kommissionen har vurderet støtten støtte til miljøbeskyttelse.
 direkte på grundlag af traktatens bestemmelser i stedet
 for at tage stilling til, om støtten kunne henføres under (1) EFT C 3, 2001, s. 3.
 den allerede godkendte støtteordning.
 — Overskridelse af de rammer, der gælder med hensyn til
 undersøgelsen, såvel hvad angår indledningen af den
 formelle undersøgelse som dens konklusioner.
 Sag anlagt den 2. august 2001 af Jego-Quéré & Cie S.A.
 — Tilsidesættelse af retssikkerhedsprincippet, princippet om mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 beskyttelse af den berettigede forventning og af retten til
 kontradiktion. Sagsøgeren har på dette punkt navnlig
 (Sag T-177/01)
 anført, at den anfægtede beslutning (punkt 3) er baseret
 på den nugældende affattelse af »Rammebestemmelserne
 for statsstøtte til miljøbeskyttelse for 2001 (1)«, mens (2001/C 289/73)
 undersøgelsen vedrørende den støtte, der er ydet Ferriere,
 i det hele er foretaget på grundlag af bestemmelserne om (Processprog: fransk)
 miljøbeskyttelse fra 1994. Beslutningen om at indlede en
 formel undersøgelse i henhold til artikel 88, stk. 2, EF, Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 samt anmodningen til de berørte om at fremkomme med den 2. august 2001 anlagt sag mod Kommissionen for De
 deres bemærkninger henviste til bestemmelserne om Europæiske Fællesskaber af Jego-Quéré & Cie S.A., Lorient
 miljøbeskyttelse fra 1994, og det var i henhold til (Frankrig), ved avocats Antonio Creus Carreras, Begoña Uriarte
 disse bestemmelser, at sagsøgeren fremkom med sine Valiente og Albert Augustinoy Guilayn.
 bemærkninger. Heraf følger, at Ferriere ikke har kunnet
 udøve sin ret til kontradiktion korrekt. Sagsøgeren har
 navnlig rejst kritik af Kommissionens påstand om, at Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 hverken de italienske myndigheder eller sagsøgeren var
 fremkommet med passende bevisligheder vedrørende de — Annullation af artikel 3, litra d), og artikel 5 i Kommissio-
 miljømæssige formål med den påtænkte investering. nens forordning af 14. juni 2001 med henblik på
 genopbygning af kulmulebestanden i ICES-underområ-
 — Tilsidesættelse af princippet om god forvaltningsskik, idet de III, IV, V og ICES-afsnit VIII a, b, d, og e, og om
 Kommissionen dertil knyttede betingelser for kontrol af fiskerfartøjers
 aktiviteter.
 — besluttede at indlede de formelle procedurer, selv — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 om dette ikke var lovligt
 — ikke har angivet den korrekte hjemmel (EKSF- eller
 EF-bestemmelser) for vurderingen af støtten Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 — ofte har ændret den begrundelse, på grundlag af Sagsøgeren har koncentreret sin virksomhed om hvillingefiske-
 hvilken den først ophævede støtten og derefter ri i de regioner, hvor den anfægtede forordning finder anven-
 fastslog, at den var sikker på, at den støtte, regionen delse, og har kun bifangst af kulmule.
 havde ydet, ikke var forenelig med det fælles marked
 Til støtte for påstanden har sagsøgeren påberåbt sig, at
 — gennemførte undersøgelsen på grundlag af miljøbe- proportionalitetsprincippet og lighedsprincippet er blevet tilsi-
 stemmelserne fra 1994 og derefter ved undersøgel- desat, ligesom begrundelsespligten ikke er blevet overholdt.
 sens afslutning traf afgørelse på grundlag af nye Det gøres gældende, at Kommissionen ikke har taget sagsøge-
 miljøbestemmelser (fra 2001). rens særlige situation i betragtning, selv om den har taget
 situationen for andre fiskere, der kun udøver bifangst af
 kulmule, i betragtning ved, at Kommissionen for de pågælden-
 Sagsøgeren har endvidere fremført følgende realitetsanbrin- de har fastsat undtagelser og særlige foranstaltninger. Disse
 gender undtagelser og særlige foranstaltninger omfatter ikke sagsø-
 geren.
 — Vilkårlig vurdering af støttens betydning med hensyn til
 de gavnlige virkninger af Ferriere’s investeringer for


text:
23.2.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 65/14
 Domstolens dom (Femte Afdeling) af 18. december 2014 — Azienda Ospedaliero-Universitaria di Careggi-Firenze mod Data Medical Service srl (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Consiglio di Stato — Italien)
 (Sag C-568/13) (1)
 ((Præjudiciel forelæggelse - offentlige tjenesteydelseskontrakter - direktiv 92/50/EØF - artikel 1, litra c), og artikel 37 - direktiv 2004/18/EF - artikel 1, stk. 8, første afsnit, og artikel 55 - begreberne »tjenesteyder« og »økonomisk aktør« - offentligt universitetshospital - foretagende, der er tildelt juridisk personlighed såvel som erhvervsmæssig og organisatorisk uafhængighed - virksomhed, som hovedsageligt ikke har gevinst for øje - institutionelt formål om at tilbyde sundhedsydelser - mulighed for at tilbyde tilsvarende ydelser på markedet - adgang til at deltage i en procedure for indgåelse af en offentlig kontrakt))
 (2015/C 065/19)
 Processprog: italiensk
 Den forelæggende ret
 Consiglio di Stato
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Azienda Ospedaliero-Universitaria di Careggi-Firenze
 Sagsøgt: Data Medical Service srl
 Konklusion
 1)
 Artikel 1, litra c), i Rådets direktiv 92/50/EØF af 18. juni 1992 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige tjenesteydelsesaftaler er til hinder for en national lovgivning, der udelukker et offentligt hospital såsom det i hovedsagen omhandlede fra at deltage i procedurer for tildeling af offentlige kontrakter på grund af dets egenskab af offentligt økonomisk foretagende, såfremt og i det omfang det er tilladt dette foretagende at virke på markedet i overensstemmelse med dets institutionelle og vedtægtsmæssige formål.
 2)
 Bestemmelserne i direktiv 92/50, og navnlig de generelle principper om fri konkurrence, om forbud mod forskelsbehandling og om proportionalitet, som ligger til grund for dette direktiv, skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en national lovgivning, der tillader et offentligt hospital såsom det i hovedsagen omhandlede, der deltager i et udbud, at afgive et bud, der ikke kan imødegås af nogen konkurrence som følge af den offentlige finansiering, som dette hospital modtager. I forbindelse med kontrollen på grundlag af dette direktivs artikel 37 af, om et bud er unormalt lavt, kan den ordregivende myndighed dog tage hensyn til, om et sådant foretagende modtager en offentlig finansiering, i forhold til muligheden for at afvise dette bud.
 (1) EUT C 52 af 22.2.2014.


text:
14.5.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 145/14
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber), Det Forenede Kongerige den 4. marts 2011 — Purple Parking Limited, Airparks Services Limited mod The Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs
 (Sag C-117/11)
 2011/C 145/20
 Processprog: engelsk
 Den forelæggende ret
 Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber)
 Parter i hovedsagen
 Sagsøgere: Purple Parking Limited, Airparks Services Limited
 Sagsøgt: The Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Hvilke konkrete faktorer skal den forelæggende ret tage i betragtning, når den tager stilling til, om en skattepligtig person under omstændigheder som i den foreliggende sag leverer en enkelt skattepligtig ydelse af parkeringstjenester eller to særskilte ydelser, den ene parkering og den anden passagerbefordring? I særdeleshed:
 a)
 Er nærværende sag omfattet af Domstolens ræsonnement i sag C-349/96, Card Protection Plan, og sag C-41/04, Levob. Kan de omhandlede transportydelser navnlig anses for biydelser i forhold til parkeringsydelserne eller så nært forbundet med dem, at de objektivt set udgør en enkelt udelelig økonomisk ydelse, som det ville være kunstigt at opdele?
 b)
 Hvilke hensyn bør den forelæggende ret ved undersøgelsen af spørgsmål 1a) tage til udgifterne til levering af transportydelserne i modsætning til parkeringsydelserne i overensstemmelse med præmis 24-26 i Domstolens dom i de forenede sager C-308/96 og C-94/97, Madgett og Baldwin, ved vurderingen af om transportydelserne er biydelser eller ej i forhold til parkeringsydelserne?
 c)
 Bør den forelæggende ret, i lyset af Domstolens dom i sag C-572/07, Tellmer, navnlig præmis 21-24, ved besvarelsen af spørgsmål 1a) tage hensyn til den omstændighed, at transportelementet i ydelserne kunne blive (men ikke reelt bliver) leveret på en række forskellige måder (den skattepligtige person kunne f.eks. levere transportydelserne ved at benytte en tredjemandsleverandør, som fakturerer den skattepligtige person eller kunne benytte en tredjemandsleverandør, som kontraherer direkte med forbrugeren og fakturerer særskilt for transportydelserne), og i hvilket omfang (hvis overhovedet) er det relevant, om kontrakten giver forbrugeren ret til at vælge mellem de forskellige måder, hvorpå transportelementet kan leveres?
 2)
 Hvilke hensyn bør den forelæggende ret tage til princippet om afgiftsneutralitet i forbindelse med vurderingen af, hvorvidt der er tale om en enkelt udelelig økonomisk ydelse ved besvarelsen af spørgsmål 1a)? I særdeleshed:
 a)
 Afhænger svaret af, om den skattepligtige person også leverer parkeringsydelser eller transportydelser særskilt til andre forbrugerkategorier?
 b)
 Afhænger svaret af, hvordan andre transportydelser til og fra lufthavne, der ikke leveres af operatører af parkeringsydelser, behandles i henhold til national ret?
 c)
 Afhænger svaret af, om andre situationer med afgiftspligtige personers levering af parkerings- og transportydelser (som ikke involverer transport til og fra lufthavne) i henhold til national lovgivning behandles som udgørende to forskellige ydelser, hvoraf den ene er afgiftspligtig, og den anden er omfattet af nulsats?
 d)
 Afhænger svaret af, om den afgiftspligtige person kan påvise, at de ydelser, han leverer, konkurrerer med andre lignende ydelser, der omfatter både et parkerings- og et transportelement, enten leveret af den samme leverandør eller leveret af to særskilte leverandører? Afhænger svaret navnlig af, om den afgiftspligtige person kan vise, at de forbrugere, som ønsker at benytte deres biler til en del af turen til lufthavnen, kan opnå parkering og transport til lufthavnen fra individuelle og særskilte leverandører, f.eks. ved at parkere et sted nær en togstation og opnå togtransport fra det pågældende sted til lufthavnen eller ved at parkere et sted nær ved en lufthavn og benytte en anden type offentlig transport til lufthavnen?
 e)
 Hvordan skal den forelæggende ret tage hensyn til Domstolens konklusion i sag C-94/09, Kommissionen mod Frankrig, vedrørende princippet om afgiftsneutralitet og transportydelser i den pågældende sag?
 3)
 Er fællesskabsretten og navnlig princippet om afgiftsneutralitet til hinder for en bestemmelse i national lovgivning, som udelukker nulsats for transportydelser mellem en lufthavn og en parkeringsplads, såfremt den person, der leverer transportelementet, og den person, der leverer parkeringspladselementet, er den samme person eller forbundne personer?


text:
5.9.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 326/23
 Rettens dom af 21. juli 2016 — Hassan mod Rådet
 (Sag T-790/14) (1)
 ((Fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik - restriktive foranstaltninger over for Syrien - indefrysning af midler - restriktioner vedrørende indrejse - annullation af tidligere retsakter ved en dom afsagt af Retten - nye retsakter, der omfatter sagsøgerens navn på listerne - åbenbart urigtigt skøn - ejendomsret - proportionalitet - uskyldsformodning - ansvar uden for kontraktforhold))
 (2016/C 326/41)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Samir Hassan (Damaskus, Syrien) (ved advokat L. Pettiti)
 Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union (ved S. Kyriakopoulou og G. Étienne, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Dels en påstand på grundlag af artikel 263 TEUF om annullation af Rådets gennemførelsesafgørelse 2014/678/FUSP af 26. september 2014 om gennemførelse af afgørelse 2013/255/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Syrien (EUT 2014, L 283, s. 59), af Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 1013/2014 af 26. september 2014 om gennemførelse af forordning (EU) nr. 36/2012 om restriktive foranstaltninger på baggrund af situationen i Syrien (EUT 2014, L 283, s. 9), af Rådets afgørelse (FUSP) 2015/837 af 28. maj 2015 om ændring af afgørelse 2013/255/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Syrien (EUT 2015, L 132, s. 82) og af Rådets gennemførelsesforordning (EU) 2015/828 af 28. maj 2015 om gennemførelse af forordning (EU) nr. 36/2012 om restriktive foranstaltninger på baggrund af situationen i Syrien (EUT 2015, L 132, s. 3), for så vidt som disse retsakter vedrører sagsøgeren, dels en påstand på grundlag af artikel 268 TEUF om erstatning for den skade, som sagsøgeren angiveligt har lidt som følge af disse retsakter.
 Konklusion
 1)
 Rådet for Den Europæiske Union frifindes.
 2)
 Samir Hassan betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 34 af 2.2.2015.


text:
29.1.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 30/25
 Appel iværksat den 23. november 2010 af Hans-Peter Wilfer til prøvelse af dom afsagt af Retten (Fjerde Afdeling) den 8. september 2010 i sag T-458/08 — Wilfer mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 (Sag C-546/10 P)
 ()
 2011/C 30/42
 Processprog: tysk
 Parter
 Appellant: Hans-Peter Wilfer (ved Rechtsanwalt W. Prinz)
 Den anden part i appelsagen: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 Appellanten har nedlagt følgende påstande
 1)
 Dommen afsagt af Rettens Fjerde Afdeling den 8. september 2010 i sag T-458/08 ophæves i det hele.
 2)
 Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 Denne appel er iværksat til prøvelse af Rettens dom, hvorved appellantens påstand om annullation af afgørelsen truffet den 25. juli 2008 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked vedrørende afslag på appellantens ansøgning om registrering af figurmærke, som gengiver et guitarhoved i farverne sølv, grå og brun, ikke blev taget til følge.
 Til støtte for appellen har appellanten gjort fire anbringender gældende:
 Retten tog ikke hensyn til dokumenter, som oprindeligt blev vedlagt stævningen. Appellanten har gjort gældende, at der alene var tale om supplementer til de foreliggende anbringender, hvorfor de skulle have været taget i betragtning.
 Retten tilsidesatte artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 40/94, idet den ikke tog hensyn til, at der ved tredimensionale varemærker skal foretages en sondring mellem på den ene side masseprodukter og på den anden side særlige produkter. Særlige produkter kendetegnes ved, at de efter den berørte kundekreds’ almindelige opfattelse omfatter bestemte produktdele, som har til formål at angive oprindelsen. Følgelig gælder der ingen særlige krav for så vidt angår det fornødne særpræg. På denne baggrund er det for sådanne produktdele således tilstrækkeligt med et minimum af særpræg. Endvidere blev spørgsmålet om fornødent særpræg ikke behandlet i lyset af den lære, at den pågældende kundekreds (professionelle musikere og amatørmusikere) altid har været bekendt med, at strengeinstrumenter, såsom violiner, som eksempelvis en stradivarius, kendetegnes ved en særlig udformning af hovedet. Retten tog heller ikke hensyn til, at det ved figurmærker, der alene gengiver en del af en vare, som sædvanligvis tjener til at betegne varen, såsom et guitarhoved, er tilstrækkeligt med et minimum af særpræg.
 Retten tilsidesatte princippet om harmoniseringskontorets ex officio prøvelse af de faktiske omstændigheder i henhold til artikel 74, stk. 1, i forordning (EF) nr. 40/94, idet den vedrørende spørgsmålet om, hvorvidt et guitarhoved kan tjene til at angive oprindelsen, undlod at tage hensyn til forholdet mellem hovedregel og undtagelse.
 Endelig tilsidesatte Retten også ligebehandlingsprincippet, idet den ikke tog hensyn til eksistensen af andre EF-varemærker og nationale varemærker, som ligeledes alene gengiver et guitarhoved.


text:
5.5.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 133/14
 Appel iværksat den 30. november 2011 af ara AG til prøvelse af dom afsagt af Retten (Syvende Afdeling) den 22. september 2011 i sag T-174/10, ara mod KHIM
 (Sag C-611/11 P)
 2012/C 133/26
 Processprog: fransk
 Parter
 Appellant: ara AG (ved Rechtsanwalt M. Gail)
 De andre parter i appelsagen: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) og Allrounder SARL
 Appellanten har nedlagt følgende påstande
 —
 Dommen, der blev afsagt af Den Europæiske Unions Ret den 22. september 2011 i sag T-174/10, ophæves.
 —
 Afgørelse truffet den 26. januar 2010 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 481/2009-1) annulleres.
 —
 Harmoniseringskontoret og intervenienten i første instans tilpligtes at betale sagens omkostninger ved begge instanser.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 Appellanten har gjort gældende, at Retten har tilsidesat artikel 8, stk. 1, litra b), i Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 af 26. februar 2009 om EF-varemærker (1).
 Appellanten har i denne forbindelse for det første gjort gældende, at Retten har tilsidesat begrundelsespligten, idet den i forbindelse med helhedsvurderingen af risikoen for forveksling ikke har givet en tilstrækkelig begrundelse for så vidt angår kriterierne vedrørende den relevante kundekreds, sammenligningen af varemærkerne og risikoen for forveksling. Den fastslog således fejlagtigt, at den omhandlede kundekreds bestod af gennemsnitsforbrugere, som udviser et middelhøjt opmærksomhedsniveau ved købet af de omhandlede varer, selv om det indledningsvist er påvist, at forbrugeren sjældent har mulighed for at foretagen en direkte sammenligning af de forskellige varemærker. I forbindelse med sammenligningen af varemærkerne fastslog Retten desuden fejlagtigt, at forekomsten af de to trekantdesign vil være fremtrædende i forbrugerens opfattelse af det omtvistede varemærke. Retten har dermed tillagt en eller flere af bestanddelene i varemærket for megen vægt.
 Retten har desuden tilsidesat begrundelsespligten ved ikke have henvist til de dokumenter, som intervenienten indgav i forbindelse med vurderingen af, om der er en risiko for forveksling.
 Endelig undervurderede Retten betydningen af princippet om undersøgelse ex officio.
 (1) EUT L 78, s. 1.


text:
30.11.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 352/8
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesgerichtshof (Tyskland) den 19. september 2013 — Boston Scientific Medizintechnik GmbH mod AOK Sachsen-Anhalt
 (Sag C-503/13)
 2013/C 352/14
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Bundesgerichtshof
 Parter i hovedsagen
 Revisionsappellant: Boston Scientific Medizintechnik GmbH
 Revisionsindstævnt: AOK Sachsen-Anhalt
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Skal artikel 6, stk. 1, i Rådets direktiv 85/374/EØF af 25. juli 1985 om tilnærmelse af medlemsstaternes administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser om produktansvar (1) fortolkes således, at et produkt, når der er tale om medicinsk udstyr, der implanteres i menneskekroppen (her: en pacemaker), lider af en defekt, allerede fordi apparater fra samme produktgruppe har en væsentligt forøget risiko for funktionssvigt, men der ikke er konstateret en defekt på det apparat, som i det konkrete tilfælde er implanteret?
 2)
 Såfremt spørgsmål 1 besvares bekræftende:
 Er operationsomkostningerne til eksplantation af produktet og implantation af en anden pacemaker en personskade som omhandlet i artikel 1 og artikel 9, første punktum, litra a), i direktiv 85/374/EØF?
 (1) EFT L 210, s. 29.


text:
29.3.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 111/3
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Verwaltungsgerichtshof (Østrig) den 14. december 2015 — Umweltverband WWF Österreich mod Landeshauptmann von Tirol
 (Sag C-663/15)
 (2016/C 111/04)
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Verwaltungsgerichtshof
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Umweltverband WWF Österreich
 Sagsøgt: Landeshauptmann von Tirol
 Procesdeltager: Ötztaler Wasserkraft GmbH
 Præjudicielle spørgsmål
 1.
 Giver artikel 4 i direktiv 2000/60/EF (1) om fastlæggelse af en ramme for Fællesskabets vandpolitiske foranstaltninger (vandrammedirektivet) eller vandrammedirektivet som sådant i en sag, som ikke er underlagt en miljøkonsekvensvurdering i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/92/EU af 13. december 2011 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet (VVM-direktivet), en miljøorganisation rettigheder, til beskyttelse af hvilke organisationen i henhold til artikel 9, stk. 3, i konventionen om adgang til oplysninger, offentlig deltagelse i beslutningsprocesser samt adgang til klage og domstolsprøvelse på miljøområdet, som er indgået ved Rådets afgørelse 2005/370/EF af 17. februar 2005 på Det Europæiske Fællesskabs vegne (Århuskonventionen), har ret til adgang til administrative eller retslige procedurer?
 Såfremt spørgsmål 1 besvares bekræftende:
 2.
 Skal disse rettigheder i henhold til Århuskonventionens bestemmelser kunne gøres gældende allerede under den administrative procedure, eller er det tilstrækkeligt, at der er mulighed for at indbringe den administrative myndigheds afgørelse for en domstol?
 3.
 Er det lovligt, at den nationale procesret (§ 42 AVG) henviser miljøorganisationen til — på samme måde som andre parter i sagen — ikke først at gøre sine indsigelser gældende i en klage ved forvaltningsdomstolen, men at gøre dem gældende rettidigt allerede under den administrative procedure, idet den i modsat fald mister sin partsstatus og heller ikke længere kan indgive klage til forvaltningsdomstolen?
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/60/EF af 23.10.2000 om fastlæggelse af en ramme for Fællesskabets vandpolitiske foranstaltninger (EFT L 327, s. 1).


text:
20.11.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 317/29
 Rettens dom af 5. oktober 2010 — Strategi Group mod KHIM — RBI (STRATEGI)
 (Sag T-92/09) (1)
 (EF-varemærker - indsigelsessag - ansøgning om STRATEGI som EF-ordmærke - det ældre nationale ordmærke Stratégies - relativ registreringshindring - bevis for brug af det ældre varemærke - artikel 43, stk. 2, i forordning (EF) nr. 40/94 (nu artikel 42, stk. 2, i forordning (EF) nr. 207/2009) og regel 22 i forordning (EF) nr. 2868/95)
 2010/C 317/53
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Strategi Group Ltd (Manchester, Det Forenede Kongerige) (ved barrister N. Saunders)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (ved D. Botis, som befuldmægtiget)
 Den anden part i sagen for appelkammeret ved Harmoniseringskontoret og intervenient ved Retten: Reed Business Information (RBI) (Issy-Les-Moulineaux, Frankrig) (ved avocat A. Messas)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelse truffet den 18. december 2008 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1581/2007-2) vedrørende en indsigelsessag mellem Reed Business Information (RBI) og Strategi Group Ltd.
 Konklusion
 1)
 Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
 2)
 Strategi Group Ltd betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 113 af 16.5.2009.


text:
23.3.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 71/13
 Sager anlagt den 21. december 2005 af EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Fyrstendømmet Liechtenstein
 (Forenede sager E-5/05, E-6/05, E-7/05, E-8/05, E-9/05)
 (2006/C 71/08)
 Den 21. december 2005 anlagde EFTA-Tilsynsmyndigheden, repræsenteret ved Tor Arne Solberg-Johansen og Elisabethann Wright, som partsrepræsentanter for EFTA-Tilsynsmyndigheden, rue Belliard 35, B-1040 Bruxelles, fem sager ved EFTA-Domstolen mod Fyrstendømmet Liechtenstein.
 Sagsøger nedlægger påstand om, at EFTA-Domstolen bør:
 1.
 i sag E-5/05: fastslå, at ved at undlade at vedtage eller underrette myndigheden om de foranstaltninger, der er nødvendige for at gennemføre den retsakt, der henvises til i punkt 5cm i bilag XI til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/22/EF af 7. marts 2002 om forsyningspligt og brugerrettigheder i forbindelse med elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (forsyningspligtdirektivet)), som tilpasset EØS-aftalen ved protokol 1 til denne og ved de sektormæssige tilpasninger, der er indeholdt i bilag XI til denne aftale, inden for den foreskrevne tidsfrist, har Fyrstendømmet Liechtenstein ikke opfyldt sine forpligtelser efter denne retsakt og artikel 7 i EØS-aftalen
 2.
 i sag E-6/05: fastslå, at ved at undlade at sikre overensstemmelse med eller forsyne myndigheden med sådanne oplysninger, som kunne sætte den i stand til at bekræfte overensstemmelsen med bestemmelserne i den retsakt, der henvises til i punkt 13a i bilag XIV og punkt 5cg i bilag XI til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (Kommissionens direktiv 2002/77/EF af 16. september 2002 om konkurrence på markederne for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester), som tilpasset EØS-aftalen ved protokol 1 til denne og ved den sektormæssige tilpasning, der er indeholdt i bilag XIV og bilag XI til denne aftale, inden for den foreskrevne tidsfrist, har Fyrstendømmet Liechtenstein ikke opfyldt sine forpligtelser efter denne retsakt og artikel 7 i EØS-aftalen
 3.
 i sag E-7/05: fastslå, at ved at undlade at vedtage eller underrette myndigheden om de foranstaltninger, der er nødvendige for at gennemføre den retsakt, der henvises til i punkt 5cj i bilag XI til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/19/EF af 7. marts 2002 om adgang til og samtrafik mellem elektroniske kommunikationsnet og tilhørende faciliteter (adgangsdirektivet)), som tilpasset EØS-aftalen ved protokol 1 til denne og ved den sektormæssige tilpasning, der er indeholdt i bilag XI til denne aftale, inden for den foreskrevne tidsfrist, har Fyrstendømmet Liechtenstein ikke opfyldt sine forpligtelser efter denne retsakt og artikel 7 i EØS-aftalen
 4.
 i sag E-8/05: fastslå, at ved at undlade at vedtage eller underrette myndigheden om de foranstaltninger, der er nødvendige for at gennemføre den retsakt, der henvises til i punkt 5cl i bilag XI til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/21/EF af 7. marts 2002 om fælles rammebestemmelser for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester), som tilpasset EØS-aftalen ved protokol 1 til denne og ved de sektormæssige tilpasninger, der er indeholdt i bilag XI til denne aftale, inden for den foreskrevne tidsfrist, har Fyrstendømmet Liechtenstein ikke opfyldt sine forpligtelser efter denne retsakt og artikel 7 i EØS-aftalen
 5.
 i sag E-9/05: fastslå, at ved at undlade at vedtage eller underrette myndigheden om de foranstaltninger, der er nødvendige for at gennemføre den retsakt, der henvises til i punkt 5ck i bilag XI til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/20/EF af 7. marts 2002 om tilladelser til elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (tilladelsesdirektivet)), som tilpasset EØS-aftalen ved protokol 1 til denne, inden for den foreskrevne tidsfrist, har Fyrstendømmet Liechtenstein ikke opfyldt sine forpligtelser efter denne retsakt og artikel 7 i EØS-aftalen
 og
 6.
 pålægge Fyrstendømmet Liechtenstein at betale sagens omkostninger.
 Juridiske og faktiske omstændigheder samt søgsmålsgrunde:
 —
 sagen drejer sig om den manglende gennemførelse af telekommunikationsdirektiverne
 —
 Liechtenstein anfægter ikke, at det ved fristens udløb ikke havde truffet de nødvendige foranstaltninger til at sikre gennemførelsen af direktiverne.


text:
2.7.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 194/5
 Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 12. maj 2011 — Enel Maritsa Iztok 3 AD mod Direktor »Obzhalvane i upravlenie na izpalnenieto« NAP (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Administrativen sad Sofia-grad — Bulgarien)
 (Sag C-107/10) (1)
 (Anmodning om præjudiciel afgørelse - moms - direktiv 77/388/EØF og 2006/112/EF - tilbagebetaling - frist - renter - modregning - principper om afgiftsneutralitet og proportionalitet - beskyttelse af den berettigede forventning)
 2011/C 194/06
 Processprog: bulgarsk
 Den forelæggende ret
 Administrativen sad Sofia-grad
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Enel Maritsa Iztok 3 AD
 Sagsøgt: Direktor »Obzhalvane i upravlenie na izpalnenieto« NAP
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Administrativen sad Sofia-grad — fortolkning af artikel 18, stk. 4, i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (EFT L 145, s. 1), og artikel 183, stk. 1, i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (EUT L 347, s. 1) — tilbagebetaling af overskydende moms inden for en bindende frist, efter hvis udløb der beregnes renter til den afgiftspligtige — ændring af den nationale lovgivning, mens en sådan beregning foretages, hvorefter beregningen i tilfælde af en skattekontrol foretages med virkning fra datoen for vedtagelsen af den afgiftsafgørelse, hvormed skattekontrollen afsluttes — rimelig frist — mulighed for at godtgøre den overskydende moms ved modregning med skattebeløb, der skyldes af den afgiftspligtige — principperne om afgiftens neutralitet og om proportionalitet
 Konklusion
 1)
 Artikel 183 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem, som ændret ved Rådets direktiv 2006/138/EF af 19. december 2006, sammenholdt med princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, skal fortolkes således, at den er til hinder for en national lovgivning, der med tilbagevirkende kraft foreskriver en forlængelse af fristen for tilbagebetaling af overskydende merværdiafgift, for så vidt som denne lovgivning fratager den afgiftspligtige den ret til morarenter af det beløb, der skal tilbagebetales til ham, som han havde før lovgivningens ikrafttrædelse.
 2)
 Artikel 183 i direktiv 2006/112, som ændret ved direktiv 2006/138, sammenholdt med princippet om afgiftsneutralitet, skal fortolkes således, at den er til hinder for en national lovgivning, hvorefter den almindelige frist for tilbagebetaling af overskydende merværdiafgift, ved udløbet af hvilken der påløber morarenter af det beløb, der skal tilbagebetales, udskydes, såfremt der indledes en skattekontrol, når denne udskydelse har til følge, at sådanne renter kun påløber fra den dato at regne, hvor denne skattekontrol er tilendebragt, skønt den overskydende moms allerede er blevet overført til de tre afgiftsperioder, der følger efter den periode, hvori den overskydende moms er opstået. Det er derimod ikke i strid med denne bestemmelse, at denne frist normalt er fastsat til 45 dage.
 3)
 Artikel 183 i direktiv 2006/112, som ændret ved direktiv 2006/138, skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for, at tilbagebetaling af overskydende merværdiafgift foretages ved modregning.
 (1) EUT C 134 af 22.5.2010.


text:
23.11.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 344/25
 Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 3. oktober 2013 — Bernhard Rintisch mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) og Valfleuri Pâtes alimentaires SA
 (Sag C-122/12 P) (1)
 (Appel - EF-varemærker - forordning (EF) nr. 40/94 - artikel 74, stk. 2 - forordning (EF) nr. 2868/95 - regel 50, stk. 1, første og tredje afsnit - indsigelse fra indehaveren af et ældre varemærke - eksistensen af varemærket - beviser indgivet til støtte for indsigelsen efter udløbet af den fastsatte frist - ingen hensyntagen hertil - appelkammerets skønsbeføjelse - andet fastsat - omstændigheder, der er til hinder for en hensyntagen til yderligere eller supplerende beviser)
 2013/C 344/42
 Processprog: engelsk
 Parter
 Appellant: Bernhard Rintisch (ved Rechtsanwalt A. Dreyer)
 De andre parter i sagen: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (ved G. Schneider, som befuldmægtiget) og Valfleuri Pâtes alimentaires SA (ved avocate F. Baujoin)
 Sagens genstand
 Appel af dom afsagt af Retten (Syvende Afdeling) den 16. december 2011 i sag T-152/09, Rintisch mod KHIM — Valfleuri Pâtes alimentaires, hvorved Retten frifandt Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) i et annullationssøgsmål indledt af indehaveren af visse EF- og nationale ordmærker, et nationalt figurmærke og et firmanavn indeholdende ordet »PROTI« for varer i klasse 5, 29, 30 og 32 til prøvelse af afgørelse truffet den 3. februar 2009 af Fjerde Appelkammer ved Harmoniseringskontoret (sag R 1661/2007-4) vedrørende afslag på en klage over indsigelsesafdelingens afgørelse, hvorved denne forkastede appellantens indsigelse mod registrering af ordmærket »PROTIACTIVE« for varer i klasse 5, 29 og 30 — for sen fremlæggelse af dokumenter — skønsbeføjelse i medfør af artikel 74, stk. 2, i forordning (EF) nr. 40/94 (nu artikel 76, stk. 2, i forordning (EF) nr. 207/2009)
 Konklusion
 1)
 Appellen forkastes.
 2)
 Bernhard Rintisch betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 165 af 9.6.2012.


text:
28.8.2004
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 217/3
 DOMSTOLENS DOM
 (Anden Afdeling)
 af 1. juli 2004
 i sag C-295/02, Gisela Gerken mod Amt für Agrarstruktur Verden (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Niedersächsisches Oberverwaltungsgericht) (1)
 (Fælles landbrugspolitik - integreret system for forvaltning og kontrol af visse EF-støtteordninger - forordning (EØF) nr. 3887/92 og forordning (EF) nr. 2419/2001 - ansøgninger om husdyrstøtte - uregelmæssigheder - nedsættelse af støttebeløbet - artikel 2, stk. 2, i forordning (EF, Euratom) nr. 2988/95 - anvendelse af en mindre streng bestemmelse med tilbagevirkende kraft)
 (2004/C 217/05)
 Processprog: tysk
 I sag C-295/02, angående en anmodning, som Niedersächsisches Oberverwaltungsgericht (Tyskland) i medfør af artikel 234 EF har indgivet til Domstolen for i den for nævnte ret verserende sag, Gisela Gerken mod Amt für Agrarstruktur Verden, at opnå en præjudiciel afgørelse vedrørende fortolkningen af vedrørende fortolkningen af artikel 10, stk. 2, litra a), i Kommissionens forordning (EØF) nr. 3887/92 af 23. december 1992 om gennemførelsesbestemmelser for det integrerede system for forvaltning og kontrol af visse EF-støtteordninger (EFT L 391, s. 36), af artikel 44, 53 og 54 i Kommissionens forordning (EF) nr. 2419/2001 af 11. december 2001 om gennemførelsesbestemmelser for det integrerede system for forvaltning og kontrol af visse EF-støtteordninger, der indførtes ved Rådets forordning (EØF) nr. 3508/92 (EFT L 327, s. 11), og af artikel 2, stk. 2, i Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 2988/95 af 18. december 1995 om beskyttelse af De Europæiske Fællesskabers finansielle interesser (EFT L 312, s. 1), har Domstolen (Anden Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, C.W.A. Timmermans, og dommerne J.P. Puissochet, R. Schintgen, F. Macken (refererende dommer) og N. Colneric; generaladvokat: P. Léger; justitssekretær: ekspeditionssekretær M.-F. Contet, den 1. juli 2004 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 Artikel 2, stk. 2, i Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 2988/95 af 18. december 1995 om beskyttelse af De Europæiske Fællesskabers finansielle interesser skal fortolkes således, at de kompetente myndigheder – i tilfælde af at en ansøgning om husdyrstøtte er omfattet af det tidsmæssige anvendelsesområde for Kommissionens forordning (EØF) nr. 3887/92 af 23. december 1992 om gennemførelsesbestemmelser for det integrerede system for forvaltning og kontrol af visse EF-støtteordninger, og der foreligger en uregelmæssighed, som medfører pålæggelse af en sanktion i henhold til sidstnævnte forordnings artikel 10, stk. 2, litra a) – skal anvende bestemmelserne i artikel 44, stk. 1, i Kommissionens forordning (EF) nr. 2419/2001 af 11. december 2001 om gennemførelsesbestemmelser for det integrerede system for forvaltning og kontrol af visse EF-støtteordninger, der indførtes ved Rådets forordning (EØF) nr. 3508/92, med tilbagevirkende kraft, fordi disse bestemmelser er mindre strenge i forhold til den udviste adfærd.
 (1) EFT C 261 af 26.10.2002.


text:
26.11.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 296/7
 DOMSTOLENS DOM
 (Tredje Afdeling)
 af 13. oktober 2005
 i sag C-379/04, Richard Dahms GmbH mod Fränkischer Weinbauverband eV (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Landgericht Würzburg) (1)
 (Vinprodukter - forordning (EF) nr. 753/2002 - artikel 21 - direkte virkning - vinkonkurrencer og mousserende vine - gebyr for deltagelse i konkurrence)
 (2005/C 296/13)
 Processprog: tysk
 I sag C-379/04, angående en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 234 EF, indgivet af Landgericht Würzburg (Tyskland) ved afgørelse af 23. august 2004, indgået til Domstolen den 3. september 2004, i sagen Richard Dahms GmbH mod Fränkischer Weinbauverband eV, har Domstolen (Tredje Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, A. Rosas, og dommerne A. La Pergola, A. Borg Barthet, U. Lõhmus (refererende dommer) og A. Ó Caoimh; generaladvokat: L.A. Geelhoed; justitssekretær: R. Grass, den 13. oktober 2005 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 Artikel 21 i Kommissionens forordning (EF) nr. 753/2002 af 29. april 2002 om visse gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 1493/1999 for så vidt angår beskrivelse, betegnelse, præsentation og beskyttelse af visse vinprodukter skal fortolkes således, at deltagere eller potentielle deltagere i en vinkonkurrence ikke med grundlag i denne bestemmelse kan anfægte betingelserne for afholdelse af konkurrencen og navnlig ikke reglerne om fastsættelse af gebyrer for deltagelse heri.
 (1) EUT C 262 af 23.10.2004.


text:
4.5.2002 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 109/21
 8. Kan de yderligere personaleomkostninger, der opstår som Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved dom
 følge af, at det tilstræbes at ansætte et større antal personer afsagt den 21. december 2001 af Hoge Raad der Nederlan-
 gennem en udvidelse af omfanget af deltidsbeskæftigelse i den i sagen Holin Groep BV m.fl. mod Staatssecretaris
 forhold til den hidtil dominerende fuldtidsbeskæftigelse van Financiën
 — samtidig med et principielt uændret antal budgetterede
 og ordinære stillinger — begrunde, at det er nødvendigt,
 at disse omkostninger pålægges de deltidsbeskæftigede,
 således at deres pensionssats nedsættes mere end propor- (Sag C-7/02)
 tionalt, som dette er sket ved § 14, stk. 1, første punktum,
 andet og tredje led, i Beamtenversorgungsgesetz i den
 affattelse, der var gældende indtil den 31. december
 1991? (2002/C 109/34)
 9. Er en nødvendig hensyntagen til sådanne omkostninger
 (spørgsmål 8) rimelig, når den yderligere personaleom-
 kostningsbyrde alene pålægges tidligere deltidsbeskæftige-
 Ved dom afsagt den 21. december 2001, indgået til Domstol-
 de, og følgelig helt overvejende kvinder, selv om de øgede
 ens Justitskontor den 11. januar 2002, har Hoge Raad der
 muligheder for deltidsbeskæftigelse på det tidspunkt, hvor
 Nederlanden i sagen Holin Groep BV m.fl. mod Staatssecretaris
 lovgivningen herom blev ændret, navnlig var begrundet i
 van Financiën forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol
 ønsket om at reducere den almindelige arbejdsløshed
 en anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 gennem en gradvis reduktion af det overskydende antal
 ansøgere af begge køn til stillinger inden for det offentlige?
 1. Er sjette direktivs artikel 5, stk. 7, litra a), og artikel 17 (1)
 eller de fællesskabsretlige principper om beskyttelse af
 den berettigede forventning og om retssikkerhed — i et
 10. Udelukker protokollen vedrørende EF-traktatens arti-
 tilfælde, hvor der ikke er tale om svig eller misbrug eller
 kel 119 — som en del af traktaten af 1992 om den
 om ændring af den påtænkte anvendelse, jf. præmis 50
 Europæiske Union (EFT C 191, s. 3-68) — uden videre,
 og 51 i Domstolens dom i Schloßstraße-sagen. Dom af
 at der foretages en efterprøvelse af metoderne til medreg-
 8.6.2000 i sag C-396/98. — til hinder for, at der
 ning af beskæftigelsesperioder, der er tilbagelagt inden
 opkræves afgift i henhold til direktivets artikel 5, stk. 7,
 den 17. maj 1990, i forhold til artikel 141, stk. 1 og 2,
 litra a), i et tilfælde, hvor en afgiftspligtig har fradraget
 EF, tidligere EF-traktatens artikel 119? Gælder forbuddet
 moms, som er betalt af goder eller tjenesteydelser, der er
 mod en efterprøvelse tillige, såfremt der efter den 17. maj
 leveret til denne med henblik på en påtænkt, momspligtig
 1990 er foretaget ændringer af bestemmelserne om
 udleje af en bestemt fast ejendom, alene af den grund, at
 medregning af beskæftigelsesperioder, der er tilbagelagt
 den afgiftspligtige som følge af en lovændring ikke
 inden skæringsdagen, den 17. maj 1990, selv om disse
 længere har ret til at give afkald på afgiftsfritagelse for
 ændringer kun delvis sikrer en tilpasning til de krav, der
 denne udlejning?
 følger af EF-traktatens artikel 119, og ikke omfatter en
 lige så fordelagtig tilpasning for visse tilfældegrupper?
 2. Gælder en eventuel bekræftende besvarelse af det første
 spørgsmål også for den fradragsret, der er opstået i tiden
 mellem meddelelsen om den påtænkte lovændring, der er
 11. Er det afgørende tidspunkt for iagttagelsen af skæringsda-
 nævnt i det første spørgsmål, og ændringens ikrafttræden.
 gen, den 17. maj 1990, i forbindelse med udstedelse af
 Kan der — sagt med andre ord — såfremt det første
 love datoen for offentliggørelsen i det officielle offentlig-
 spørgsmål besvares bekræftende, opkræves afgift i hen-
 gørelsesorgan, eller er afslutningen af behandlingen i de
 hold til direktivets artikel 5, stk. 7, litra a), med hensyn til
 lovgivende organer afgørende, også for det tilfælde at
 de elementer af købsprisen, som omhandlet i sjette
 forbundsregeringens tilslutning er nødvendig for loven?
 direktivs artikel 11, punkt A, stk. 1, litra b), som er
 tilkommet efter tidspunktet for meddelelsen om den
 påtænkte lovændring?
 (1) EFT L 225, s. 40.
 (2) EFT L 6, s. 24. (1) Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17.5.1977 om harmonisering
 (3) EFT L 14, s. 6. af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det
 fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (EFT
 L 145, s. 1).


text:
16.3.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 89/38
 Sag anlagt den 22. januar 2015 — Wolf Oil mod KHIM — SCT Lubricants (CHEMPIOIL)
 (Sag T-34/15)
 (2015/C 089/46)
 Stævningen affattet på engelsk
 Parter
 Sagsøger: Wolf Oil Corp. (Hemiksem, Belgien) (ved advokaterne P. Maeyaert og J. Muyldermans)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i Det Indre Marked (Varemærker og Design)(KHIM)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: UAB SCT Lubricants (Klaipeda, Litauen)
 Oplysninger vedrørende sagen for Harmoniseringskontoret
 Ansøger: UAB SCT Lubricants
 Det omtvistede varemærke: International registrering, hvor Den Europæiske Union er designeret, af varemærket »CHEMPIOIL« — International registrering, hvor Den Europæiske Union er designeret, nr. 1 076 327
 Sagen for Harmoniseringskontoret: Indsigelsessag
 Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 31. oktober 2014 af Femte Appelkammer ved Harmoniseringskontoret (sag R 1596/2013-5)
 Påstande
 —
 Den anfægtede afgørelse annulleres.
 —
 Harmoniseringskontoret og intervenienten bærer deres egne omkostninger og betaler de omkostninger, der er blevet afholdt af Wolf Oil.
 Anbringender
 —
 Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), og artikel 75 og 76, stk. 1, i forordning nr. 207/2009.


text:
C 86/14 DA De Europñiske Fñllesskabers Tidende 27.3.1999
 Sùgsmålsgrunde og vñsentligste argumenter: for Gibraltars vedkommende Ð eller i hvert fald uden
 at underrette Kommissionen herom Ð har tilsidesat
 sine forpligtelser i henhold til disse direktiver.
 Sùgsmålsgrundene og de vñsentligste argumenter svarer til
 de i sag C-26/99 (2) anfùrte; den ved direktiv fastsatte frist
 udlùb den 31. maj 1997. Ð Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 ( ) Kommissionens direktiv 96/28/EF af 10. maj 1996 om tilpas-
 1
 ning til den tekniske udvikling af Rådets direktiv 76/116/EéF Sùgsmålsgrunde og vñsentligste argumenter:
 om indbyrdes tilnñrmelse af medlemsstaternes lovgivning om
 gùdning (EFT L 140 af 13.6.1996, s. 30).
 (2) Jf. side 11 i denne Tidende.
 EF-traktatens artikel 189, hvorefter et direktiv med hensyn
 til det tilsigtede mål er bindende for enhver medlemsstat,
 som det rettes til, indebñrer en forpligtelse for medlems-
 staterne til at overholde de frister for gennemfùrelsen, der
 er fastsat i direktivet. Denne frist er udlùbet senest den
 1. juli 1992, uden at Det Forenede Kongerige har fastsat
 de bestemmelser, der er nùdvendige for at efterkomme de
 Sag anlagt den 10. februar 1999 af Kommissionen for De direktiver, der er nñvnt i Kommissionens påstande.
 Europñiske Fñllesskaber mod Det Forenede Kongerige
 (Sag C-39/99) (1 ) EFT L 18 af 24.1.1980, s. 26.
 (2 ) EFT L 117 af 4.5.1983, s. 15.
 (1999/C 86/27) (3 ) EFT L 363 af 13.12.1989, s. 27.
 (4 ) EFT L 76 af 23.3.1992, s. 21.
 Ved De Europñiske Fñllesskabers Domstol er der den
 10. februar 1999 anlagt sag mod Det Forenede Kongerige
 af Kommissionen for De Europñiske Fñllesskaber ved
 ledende juridisk konsulent Richard Wainwright som
 befuldmñgtiget, og med valgt adresse i Luxembourg hos
 Carlos Gómez de la Cruz, Kommissionens Juridiske Tjene- Slettelse af sag C-321/98 (1)
 ste, Wagnercentret, Kirchberg.
 (1999/C 86/28)
 Sagsùgeren har nedlagt fùlgende påstande:
 Ved kendelse af 12. januar 1999 har prñsidenten for De
 Det fastslås, at Det Forenede Kongerige Europñiske Fñllesskabers Domstol besluttet, at sag
 C-321/98, Kommissionen for De Europñiske Fñllesskaber
 mod Den Franske Republik, skal slettes af registret.
 Ð ved ikke at vedtage de love og administrative bestem-
 melser, der er nùdvendige for at efterkomme
 (1) EFT C 299 af 26.9.1998.
 Ð Rådets direktiv 80/51/EéF af 20. december 1979
 om begrñnsning af stùj fra subsoniske luftfartù-
 jer (1)
 Ð Rådets direktiv 83/206/EéF af 21. april 1983 om
 ñndring af direktiv 80/51/EéF om begrñnsning af Slettelse af sag C-4/98 (1)
 stùj fra subsoniske luftfartùjer (2)
 (1999/C 86/29)
 Ð Rådets direktiv 89/629/EéF af 4. december 1989
 om begrñnsning af stùjemissionen fra civile subso-
 niske jetfly (3) Ved kendelse af 14. januar 1999 har prñsidenten for De
 Europñiske Fñllesskabers Domstol besluttet, at sag
 Ð Rådets direktiv 92/14/EéF af 2. marts 1992 om C-4/98, Calvin Klein Trademark Trust mod Cowboyland
 begrñnsning af operationen af flyvemaskiner, der Aalborg A/S m.fl. (anmodning om prñjudiciel afgùrelse fra
 henhùrer under bind 1, del II, kapitel 2, i bilag 16 Sù- og Handelsretten), skal slettes af registret.
 til konventionen angående international civil luft-
 fart, anden udgave (1988) (4) (1) EFT C 72 af 7.3.1998.


text:
16.4.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 93/13
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendelse afsagt den 14. december 2004 af Tribunale amministrativo Regionale per la Lombardia i sagen WWF Italia m.fl. mod Regione Lombardia; intervenient til støtte for sagsøgte: Associazione migratoristi italiani
 (Sag C-60/05)
 (2005/C 93/24)
 Processprog: italiensk
 Ved kendelse afsagt den 14. december 2004, indgået til Domstolens Justitskontor den 10. februar 2005, har Tribunale amministrativo Regionale per la Lombardia i sagen WWF Italia m.fl. mod Regione Lombardia, intervenient til støtte for sagsøgte: Associazione migratoristi italiani, forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 1)
 Skal direktiv 79/409/EF (1) fortolkes således, at medlemsstaterne – uanset den interne kompetencefordeling mellem stat og regioner – skal vedtage gennemførelsesbestemmelser, der omfatter alle de situationer, der i henhold til direktivet anses for at være beskyttelsesværdige, navnlig for så vidt angår garantien for, at udtagelse til jagtformål af fugle under fravigelse af den almindelige beskyttelsesordning ikke overstiger de små mængder, der er nævnt i direktivets artikel 9, stk. 1, litra c)?
 2)
 Skal direktiv 79/409/EF – navnlig for så vidt angår det antal fugle, der må indfanges under fravigelse af ordningen – fortolkes således, at de nationale gennemførelsesbestemmelser skal henvise til et parameter, der er fastsat eller kan fastsættes af kvalificerede tekniske organer, på en sådan måde, at udtagning til jagtformål under fravigelse af beskyttelsesordningen sker på grundlag af kriterier, der objektivt fastsætter et kvantitativt niveau herfor, der ikke kan overskrides hverken på nationalt eller regionalt niveau, idet der tages hensyn til forskellige eksisterende naturtyper?
 3)
 Er artikel 19a i lov nr. 157/92 udtryk for en korrekt gennemførelse af artikel 9 i direktiv 79/409/EF, for så vidt som det heri foreskrives, at der skal indhentes en udtalelse fra I.N.F.S., der imidlertid ikke er bindende, til brug for fastsættelse af et sådant parameter, uden at der fastsættes nogen fremgangsmåde for drøftelser mellem regionerne, der kan munde ud i, at der for hver art fastsættes et bindende antal fugle, der under fravigelse af beskyttelsesordningen må indfanges, hvilket antal på nationalt niveau er defineret som en mindre mængde?
 4)
 Er den kontrolprocedure, som skal sikre, at de tilladelser til udtagning til jagtformål, der udstedes af de italienske regioner i medfør af artikel 19a i lov nr. 157/92 under fravigelse af beskyttelsesordningen, er i overensstemmelse med fællesskabsretten, egnet til at sikre den effektive anvendelse af direktiv 79/409/EØF, når der forud for denne procedure går en periode med underretning, som gør, at proceduren – som ligeledes skal anvendes forud for vedtagelsen og offentliggørelsen af en beslutning – af tekniske grunde bliver langvarig, og at den korter periode, hvori der således er givet tilladelse til udtagning til jagtformål, udløber inden afslutningen af denne procedure?
 (1) EFT L 103 af 25.4.1979, s. 1.