text:
Nr . C 158/2 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 1 . 6 . 96
 kommanditselskaber, interessentselskaber eller selska dom af 4 . oktober 1991 , Sml . I, side 4585 ). Domstolen
 ber i benhold til civilretten, for mere end halvdelens fastslog her, at sådanne betingelser er i strid med traktatens
 vedkommende skal være ejet af franskmænd eller for artikel 6 , 52 , 58 og 221 .
 hele kapitalens vedkommende skal være ejet af franske
 statsborgere, som opfylder særlige betingelser. Denne retspraksis vedrører fiskerfartøjer, men må også
 gælde for såvel handelsskibe som lystbåde, som anvendes til
 erhvervsvirksomhed .
 2 ) Den Franske Republik har undladt at overholde sine
 forpligtelser i henhold til EF-traktatens artikel 171 ved
 ikke at have truffet de foranstaltninger, som er nødven For så vidt angår skibe, som ikke anvendes til erhvervsvirk
 dige for at opfylde dom af 4, april 1974 i sag 167/73 , somhed, men som lystfartøjer, mener Kommissionen, at de
 Kommissionen mod Frankrig (Sml. side 359). græske betingelser for indregistrering i det græske skibsre
 gister strider mod traktatens artikel 6 , 48 og 52 samt mod
 artikel 7 i forordning ( EØF ) nr. 1251 /70 og mod artikel 7 i
 3 ) Den Franske Republik betaler sagens omkostninger.
 Rådets direktiv 75/34/EØF, i det arbejdstagere, som er
 omfattet af artikel 48 , eller selvstændige erhvervsdrivende,
 0 ) EFT nr . C 386 af 31 . 12 . 1994 . som er omfattet af artikel 52, skal behandles på samme
 måde som græske statsborgere , både for så vidt angår
 udøvelsen af denne erhvervsvirksomhed som med hensyn til
 betingelserne for at tage bopæl på den pågældende stats
 område .
 Kommissionen mener, at retten til registrering i statens
 Sag anlagt den 7, marts 1996 af Kommissionen for De skibsregister og til at føre det pågældende lands flag kan
 Europæiske Fællesskaber mod Den Hellenske Republik bidrage til at fremme en persons tilpasning i modtagerlandet
 og følgelig til gennemførelsen af formålet med den frie
 ( Sag C-62/96 )
 bevægelighed af personer som omhandlet i traktatens
 ( 96/C 158/02 ) artikel 48 og 52 .
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den (!) EFT nr . L 142 af 30 . 6 . 1970 .
 7 , marts 1996 anlagt sag mod Den Hellenske Republik af ( 2 ) EFT nr . L 14 af 20 . 1 . 1975 .
 Kommissionen for de Europæiske Fællesskaber ved juridisk
 konsulent Frank Benion og Maria Condou-Durande, Kom
 missionens Juridiske Tjeneste, og med valgt adresse i
 Luxembourg hos Carlos Gomez de la Cruz, Kommissionens
 Juridiske Tjeneste , Wagner-Centret, Kirchberg.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande :
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendelse
 afsagt den 14. december 1995 af Tribunale Amministrativo
 — Det fastslås, at Den Hellenske Republik ved at opret Regionale per il Veneto, Anden Afdeling, i sagen David
 holde en række bestemmelser i love eller administrative
 Petrie, Robert Hill og John David Newbold mod Université
 retsforskrifter, der begrænser retten til indregistrering af degli Studi di Verona; adciteret: Camilla Bettoni
 skibe i det græske skibsregister til skibe, som for mere
 end halvdelens vedkommende ejes af græske statsbor ( Sag C-90/96 )
 gere eller græske juridiske personer, hvis ledelse for mere ( 96/C 158/03 )
 end halvdelens vedkommende skal være græske stats
 borgere, har undladt at overholde de forpligtelser, der
 påhviler den i henhold til EØF-traktatens artikel 6 , 48 , Ved kendelse afsagt den 14 . december 1995 , indgået til
 52 , 58 og 221 , samt artikel 7 i Kommissionens forord Domstolens Justitskontor den 21 . marts 1996 , har Tribu
 ning ( EØF ) nr. 1251 /70 af 29 . juni 1970 (') og artikel 7 i nale Amministrativo Regionale per il Veneto, Anden Afde
 Rådets direktiv 75/34/EØF af 17 . december 1974 ( 2 ). ling, i sagen David Petrie, Robert Hill og John David
 Newbold mod Universitå degli Studi di Verona; adciteret:
 — Den Hellenske Republik tilpligtes at betale sagens Camilla Bettoni, forelagt De Europæiske Fællesskabers
 omkostninger . Domstol følgende spørgsmål til præjudiciel afgørelse :
 Skal EØF-traktatens artikel 5 og 48 og artikel 1 og 3 i
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter: forordning ( EØF ) nr 1612/68 af 15 . oktober 1968 ( ] )
 fortolkes således , at de er til hinder for, at det efter
 De betingelser, der er fastsat i den græske lovgivning for lovgivningen i en medlemsstat kun er nærmere angivne
 indregistrering af skibe i det græske skibsregister, er de kategorier som dem, der er fastsat i italiensk ret på grundlag
 samme, som Domstolen har behandlet i sag C-221 /89 af bestemmelser og en administrativ praksis som den
 ( Factortame, dom af 25 . juli 1991 , Sml . side 3905 ) og sag italienske, der kan få vikariater ved universitetsundervisnin
 C-246/89 ( Kommissionen mod Det Forenede Kongerige, gen, mens universitetslektorer i fremmedsprog, som er ansat
 ---pagebreak--- 1 . 6 . 96 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr . C 158 /3
 på ubestemt tid ved et italiensk universitet, ikke kan commerce de Marseille i sagerne URSSAF des Bouches-
 konkurrere om vikariater ved universitetsundervisningen ? du-Rhône mod SA Clinique de la Pointe Courte , interve
 nient: Jean Chouraqui (C- 95/96 ) og URSSAF des Bouches-
 (') Rådets forordning, EFT 1968 , II , s . 467 . Du-Rhône mod SA Clinique Florens, intervenient: Jean
 Chouraqui (C- 96/96 ) forelagt De Europæiske Fællesskabers
 Domstol to anmodninger om préjudiciel afgørelse af
 følgende spørgsmål :
 Sag anlagt den 25 . marts 1996 af Kommissionen for De Kan den franske stat forfølge Jean Chouraqui i denne
 Europæiske Fællesskaber mod Den Hellenske Republik egenskab ( 1 ), inden den har erstattet det tab, han har lidt som
 følge af en ansvarspådrågende handling fra statens side, når
 ( Sag C-94/96 ) henses til , at de skyldige beløb er nært forbundne med det
 ( 96/C 158/04 ) tab, der er påført ved fængslingen af Chouraqui, der var
 uberettiget, idet han blev frifundet af et nævningeting ved
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den dom af 16 . december 1994, og at konkursbegæringen har
 25 . marts 1 996 anlagt sag mod Den Hellenske Republik af forøget tabet ?
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved Maria
 Condou-Durande, Kommissionens Juridiske Tjeneste , og
 (') Dvs . » som repræsentant for EURL (» enkeltmandsanpartssel
 med valgt adresse i Luxembourg hos Carlos Gômez de la skab «) Jean Chouraqui og indehaver af den juridiske person,
 Cruz , Kommissionens Juridiske Tjeneste, Wagner-Centret, som er debitor i henhold til den franske stats fordringer «;
 Kirchberg. » anbringendet om , at der ikke er sammenfald mellem den
 franske stat og URSSAF, kan ikke tiltrædes «.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande :
 — Det fastslås, at Den Hellenske Republik ved ikke inden
 for den fastsatte frist at have gennemført de nødvendige
 love og administrative bestemmelser for at efterkomme
 Rådets direktiv 92/116/EØF ( 1 ) af 17 . september 1992
 om ændring og ajourføring af direktiv 71 /1 18/EØF ( 2 )
 om sunhedsmæssige problemer i forbindelse med handel
 med fersk fjerkrækød, har tilsidesat forpligtelser, som Anmodning ora préjudiciel afgørelse forelagt ved kendelse
 påhviler den i henhold til traktaten og nævnte direk afsagt den 21 . februar 1996 af Pretura Circondariale di
 tiv . Roma — Sezione distaccata di Tivoli — i straffesagen mod
 Italia Testa
 — Den Hellenske Republik tilpligtes at betale sagens ( Sag C-101/96 )
 omkostninger. ( 96/C 158/06 )
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Ved kendelse afsagt den 21 . februar 1996 , indgået til
 I henhold til artikel 189 , stk . 3 , i traktaten om oprettelse af Domstolens Justitskontor den 26 . marts 1 996 , har Pretura
 Det Europæiske Fællesskab er et direktiv bindende for Circondariale di Roma — Sezione distaccata di Tivoli — i
 enhver medlemsstat, som det rettes til . Den Hellenske straffesagen mod Italia Testa forelagt De Europæiske
 Republik har indtil dato ikke truffet de nødvendige foran Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgø
 staltninger for at gennemføre det pågældende direktiv i dens relse af følgende spørgsmål :
 interne retsorden .
 (') EFT nr . L 62 af 15 . 3 . 1993 .
 A ) Kan den nationale lovgivning, som giver SIAE ( 1 ) eneret
 ( 2 ) EFT nr . L 55 af 8 . 3 . 1971 . til at forvalte ophavsrettigheder, forhindre eller
 begrænse importen eller eksporten af lydbærere, som
 lovligt er bragt i handelen i en anden fremmed stat ?
 B ) Kan SIAE inden for det fælles marked, som er karak
 teriseret ved frie varebevægelser og fri udveksling af
 Anmodning om préjudiciel afgørelse forelagt ved domme tjenesteydelser, i alle tilfælde på ophavsmændenes
 afsagt den 1 , marts 1996 af Tribunal de commerce de vegne kræve betaling af vederlag, idet organisationen
 Marseille i sagerne URSSAF de Bouches-du-Rhône mod SA benytter den strafferetlige beskyttelse til at få opfyldt sit
 Clinique de la Pointe Courte, intervenient: Jean Chouraqui krav ?
 ( C-95/96 ) og URSSAF des Bouches-du-Rhône mod SA
 Clinique Florens, intervenient: Jean Chouraqui ( C-96/96 )
 C ) Er de nationale bestemmelser og retsafgørelser, SIAE
 ( Sag C-95/96 og C-96/96 )
 henviser til i sit processkrift angående indtræden i
 ( 96/C 158/05 ) straffesagen som borgerlig part, af en sådan karakter, at
 de giver sig udslag i vilkårlig forskelsbehandling eller en
 Ved domme afsagt den 1 , marts 1 996 , indgået til Domsto skjult begrænsning af handelsstrømmene til og fra
 lens Justitskontor den 18 . marts 1996 , har Tribunal de Italien i forbindelse med den kommercielle udnyttelse af


text:
28.11.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 441/11
 Appel iværksat den 23. september 2016 af Olga Stanislavivna Yanukovych, arving til Viktor Viktorovych Yanukovych, til prøvelse af kendelse afsagt af Retten (Niende Afdeling) den 12. juli 2016 i sag T-347/14, Olga Stanislavivna Yanukovych mod Rådet for Den Europæiske Union
 (Sag C-505/16 P)
 (2016/C 441/15)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Appellant: Olga Stanislavivna Yanukovych, arving til Viktor Viktorovych Yanukovych (ved QC T. Beazley)
 De øvrige parter i appelsagen: Rådet for Den Europæiske Union, Europa-Kommissionen
 Appellanten har nedlagt følgende påstande
 —
 Kendelse afsagt af Retten (Niende Afdeling) den 12. juli 2016 i sag T-347/14 ophæves i det omfang, der fremgår af punkt 6 og 7 i appelskriftet, nemlig for så vidt angår:
 —
 Punkt 2 og 4 i kendelsens konklusion
 —
 Punkt 3 i konklusionen til kendelse afsagt af Retten (Niende Afdeling) den 12. juli 2016 i sag T-347/12, for så vidt som Retten fastslog, at Rådet for Den Europæiske Union i henhold til samme punkt 3 kun tilpligtedes at betale de omkostninger, som appellanten havde afholdt, men ikke den afdødes omkostninger.
 —
 Sagen hjemvises til Retten med henblik på den mundtlige forhandling og dommen, eller subsidiært:
 —
 Appellanten gives medhold i sagen for Retten i det omfang, der fremgår af punkt 6 og 7 i appelskriftet, og navnlig annulleres Rådets afgørelse (FUSP) 2015/143 (1) af 29. januar 2015 om ændring af afgørelse 2014/119, Rådets forordning (EU) 2015/138 (2) af 29. januar 2015 om ændring af forordning (EU) nr. 208/2014, Rådets afgørelse (FUSP) 2015/364 (3) af 5. marts 2015 og Rådets gennemførelsesforordning (EU) 2015/357 (4) af 5. marts 2015 om gennemførelse af forordning nr. 208/2014, for så vidt som disse foranstaltninger vedrører Viktor Viktorovych Yanukovych
 —
 Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes — for så vidt som Domstolen finder, at Retten ikke allerede har gjort dette — at betale både de af appellanten afholdte omkostninger og de af afdøde afholdte omkostninger for så vidt angår annullationspåstanden nedlagt i stævningen.
 —
 Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale appellantens omkostninger, herunder de af afdøde afholdte omkostninger, for så vidt angår annullationspåstanden i anmodningen om tilpasning.
 —
 Under alle omstændigheder tilpligtes Rådet for Den Europæiske Union at betale sagsomkostningerne i forbindelse med appelsagen.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 For det første begik Retten en retlig fejl, da den i den appellerede kendelses præmis 84, 89 og 92 fastslog, at anmodningen om tilpasning skulle afvises, eftersom den var blevet indgivet i afdødes navn efter hans død. Retten fastslog med urette, at under omstændighederne i denne sag skulle spørgsmålet om, hvorvidt anmodningen om tilpasning kunne antages til realitetsbehandling, alene bedømmes på grundlag af situationen på det tidspunkt, hvor anmodningen om tilpasning blev indgivet. Spørgsmålet om, hvorvidt anmodningen om tilpasning kunne antages til realitetsbehandling, skulle rettelig have været bedømt holistisk under henvisning til samtlige omstændigheder i sagen.
 Selv om Retten havde i ret i sin konklusion, hvorefter spørgsmålet om, hvorvidt anmodningen kunne antages til realitetsbehandling, alene skulle bedømmes på grundlag af situationen på det tidspunkt, hvor anmodningen blev indgivet, begik Retten for det andet en retlig fejl, da den fastslog, at anmodningen om tilpasning i det væsentlige ikke var blevet indgivet i appellantens navn. Anmodningen om tilpasning, sammenholdt med de andre dokumenter, som den blev indgivet med til Retten, viste klart, at anmodningen var blevet indgivet i afdødes navn af/på vegne af appellanten i hendes egenskab af de facto retssuccessor og arving til afdøde. Anmodningen kunne som sådan antages til realitetsbehandling under henvisning til den faktiske situation på det tidspunkt, hvor den blev indgivet. Ved at nå frem til den modsatte konklusion begik Retten en retlig fejl, idet den foretog en urigtig gengivelse af de for den foreliggende beviser.
 Retten begik for det tredje en retlig fejl, idet den undlod at sondre mellem (i) antageligheden af anmodningen om tilpasning og (ii) antageligheden af et andet annullationssøgsmål. Retten (1) undlod med urette at tage hensyn til den omstændighed, at den havde udsat sagen henset til anmodningen om tilpasning, (2) fastslog med urette, at spørgsmålet om, hvorvidt anmodningen om tilpasning kunne antages til realitetsbehandling, skulle afgøres under henvisning alene til den situation, der forelå på det tidspunkt, hvor anmodningen om tilpasning blev indgivet, (3) så med urette bort fra den omstændighed, at retssuccessoren i henhold til ukrainsk arveret fastlægges seks måneder efter dødsfaldet, men med tilbagevirkende kraft, og (4) fratog som følge heraf, med urette og uden begrundelse, appellanten retten til adgang til domstolene til prøvelse af retsakterne af 2015 i egenskab af retssuccessor og arving eller på anden vis.
 (1) Rådets afgørelse (FUSP) 2015/143 af 29.1.2015 om ændring af afgørelse 2014/119/FUSP om restriktive foranstaltninger over for visse personer, enheder og organer på baggrund af situationen i Ukraine (EUT L 24, s. 16).
 (2) Rådets forordning (EU) 2015/138 af 29.1.2015 om ændring af forordning (EU) nr. 208/2014 om restriktive foranstaltninger over for visse personer, enheder og organer på baggrund af situationen i Ukraine (EUT L 24, s. 1).
 (3) Rådets afgørelse (FUSP) 2015/364 af 5.3.2015 om ændring af afgørelse 2014/119/FUSP om restriktive foranstaltninger over for visse personer, enheder og organer på baggrund af situationen i Ukraine (EUT L 62, s. 25).
 (4) Rådets gennemførelsesforordning (EU) 2015/357 af 5.3.2015 om gennemførelse af forordning (EU) nr. 208/2014 om restriktive foranstaltninger over for visse personer, enheder og organer på baggrund af situationen i Ukraine (EUT L 62, s. 1).

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
30.11.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 352/16
 Sag anlagt den 2. september 2013 — GEA Group mod KHIM (engineering for a better world)
 (Sag T-488/13)
 2013/C 352/30
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: GEA Group AG (Düsseldorf, Tyskland) (ved advokat J. Schneiders)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelse truffet den 21. marts 2013 af Appelkammeret ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 935/2012-4) annulleres.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Det omhandlede EF-varemærke: Ordmærket »engineering for a better world« for varer og tjenesteydelser i klasse 6, 7, 9, 11, 35, 37, 39, 41 og 42 – EF-varemærkeansøgning nr. 10 244 416
 Undersøgerens afgørelse: Afslag på ansøgningen
 Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen
 Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 207/2009.


text:
8.3.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 64/62
 Sag anlagt den 16. januar 2008 — Weldebräu mod KHIM — Kofola Holding (en flaskes form)
 (Sag T-24/08)
 (2008/C 64/100)
 Stævningen er affattet på tysk
 Parter
 Sagsøger: Weldebräu GmbH & Co. KG (Plankstadt, Tyskland) (ved Rechtsanwalt W. Göpfert)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: Kofola Holding a.s. (Ostrava, Den Tjekkiske Republik)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelse truffet den 15. november 2007 af Fjerde Appelkammer (sag R 1096/2006-4) annulleres.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Ansøger om EF-varemærket: Kofola Holding a.s.
 Det omhandlede EF-varemærke: Det tredimensionale varemærke »en flaskes form« for varer i klasse 30, 32 og 33 (ansøgning nr. 3 367 539).
 Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Weldebräu GmbH & Co. KG.
 Det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Det tredimensionale varemærke »en flaskes form« for varer i klasse 21, 32 og 33 (EF-varemærke nr. 690 016).
 Indsigelsesafdelingens afgørelse: Indsigelsen forkastet
 Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen
 Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 40/94 (1), da der er risiko for forveksling mellem de omtvistede varemærker.
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 40/94 af 20.12.1993 om EF-varemærker (EFT 1994 L 11, s. 1).


text:
1.9.2001 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 245/23
 Sag anlagt den 12. juni 2001 af Carlo Ripa di Meana mod medlemmer af Europa-Parlamentet, med den pension,
 Europa-Parlamentet medlemmerne af det italienske parlament oppebærer.
 Følgelig bør Europa-Parlamentet ikke kunne begrænse
 (Sag T-127/01) retten til pension for ophørt virksomhed ved uretmæssigt
 at udvide suspensionen af pensionen for medlemmerne
 af det nationale parlament i henhold til artikel 12 i de
 (2001/C 245/37) italienske bestemmelser til også at omfatte dets egne
 medlemmer.
 (Processprog: italiensk)
 — Suspensionen af den pension, sagsøgeren oppebærer for
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der sit tidligere virke i Europa-Parlamentet — efter at han har
 den 12. juni 2001 anlagt sag mod Europa-Parlamentet af Carlo betalt store bidrag — blot fordi han for øjeblikket
 Ripa di Meana ved avvocati Wilma Viscardini og Gabriele modtager et vederlag fra en anden »arbejdsgiver«, straffer
 Donà. ikke blot sagsøgeren urimeligt, men indebærer en ugrun-
 det berigelse for Europa-Parlamentet.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 — Sagsøgte administrerer et selvstændigt pensionssystem og
 — Principalt annulleres i henhold til EF-traktatens artikel 230 kan derfor ikke tage sit udgangspunkt i det udtrykkelige
 den afgørelse, der er truffet af Europa-Parlamentet — ønske, der er fremsat af andre politiske myndigheder
 Afdelingen for Medlemmernes Finansielle Anliggender — vedrørende andre selvstændige pensionsordninger, som
 den 26. marts 2001, j.nr. 106721 (som er sendt med gælder for andre personer.
 almindelig post, og som sagsøgeren fik kendskab til den
 4. april 2001), hvorved det blev meddelt Carlo Ripa di
 Meana, at hans pension som forhenværende medlem af
 Europa-Parlamentet var suspenderet, efter at han var — Det omhandlede fællesskabsregulativ indeholder ikke
 blevet valgt til regionalrådet i regionen Umbrien. noget forbud mod kumulation af den pension, der
 tilkommer en europaparlamentariker, og andre indtægter,
 — Subsidiært annulleres i henhold til EF-traktatens arti- der er et resultat af anden virksomhed. Under alle
 kel 230 den afgørelse, der er truffet af Europa-Parlamentet omstændigheder vil suspension af et forhenværende
 — Afdelingen for Medlemmernes Finansielle Anliggender medlems pension.
 — den 26. marts 2001, j.nr. 106721, for så vidt som
 den vedrører suspensionen af Ripa di Meana’s pension
 vedrørende valgperioden 1979/1984. — Selv om en analog anvendelse af artikel 12 i de italienske
 bestemmelser anses for berettiget — kun kunne retfærdig-
 — Under alle omstændigheder tilpligtes Europa-Parlamentet at gøres i tilfælde af, at han vælges til det nationale parlament
 betale sagens omkostninger. og ikke også til regionalrådet.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter — På det tidspunkt, hvor de italienske bestemmelser trådte i
 kraft den 1. januar 1998, havde sagsøgeren allerede
 erhvervet ret til pension for valgperioden 1979/1984.
 Sagsøgeren, som er den samme som i sag T-83/99 (1), anfægter
 sagsøgtes afgørelse om at stille hans pension som forhenværen-
 de medlem af Europa-Parlamentet i bero, efter at han er blevet — Selv om det måtte blive anset for berettiget at anvende
 valgt til regionalrådet i regionen Umbrien. Denne afgørelse er artikel 12 i de italienske bestemmelser analogt, vil den
 blevet truffet på grundlag af artikel 12 i Regolamento per gli suspension af pensionen, der er nærværende sags gen-
 assegni vitalizi dei deputati (de italienske bestemmelser, der stand, derfor kun kunne retfærdiggøres, for så vidt angår
 finder anvendelse på medlemmerne af Deputeretkammeret i pensionen for valgperioden 1994/1999, men derimod
 det italienske parlament). Det bemærkes i denne forbindelse, ikke for pensionen for valgperioden 1979/1984.
 at artikel 2, stk. 1, i bilag III til Regulativ om Omkostningsgodt-
 gørelser og Andre Godtgørelser til Europa-Parlamentets Med-
 lemmer henviser til de italienske bestemmelser, for så vidt
 angår »størrelsen af og betingelserne for den foreløbige pen-
 sion«. (1) Dom af 26.10.2000 i de forenede sager T-83/99, Ripa di Meana,
 T-84/99, Leoluca Orlando og T-85/99, Gastone Parigi mod
 Europa-Parlamentet (endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser).
 Til støtte for sine påstande har sagsøgeren gjort gældende:
 — Artikel 2, stk. 1, i bilag III henviser ikke sic et simpliciter til
 de italienske bestemmelser, men sammenholder størrel-
 sen af den pension, der oppebæres af de italienske


text:
14.1.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 13/5
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Oberlandesgericht Wien (Østrig) den 20. oktober 2011 — Bundeswettbewerbsbehörde mod Donau Chemie AG m.fl.
 (Sag C-536/11)
 2012/C 13/11
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Oberlandesgericht Wien
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Bundeswettbewerbsbehörde
 Sagsøgte: Donau Chemie AG, Donauchem GmbH, DC Druck-Chemie Süd GmbH & Co KG, Brenntag Austria Holding GmbH, Brenntag CEE GmbH, Ashland-Südchemie-Kernfest GmbH og Ashland Südchemie Hantos GmbH
 Procesdeltagere: Bundeskartellanwalt og Verband Druck & Medientechnik
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Er EU-retten, navnlig henset til Domstolens dom af 14.6.2011 i sag C-360/09, Pfleiderer, til hinder for en national kartelretlig bestemmelse, hvorefter der (også) i sager, hvor man har anvendt artikel 101 eller 102 TEUF, sammenholdt med forordning nr. 1/2003/EF (1), uden undtagelse kun kan indrømmes tredjemænd, som ikke deltager i sagen, adgang til aktindsigt med henblik på at kunne forberede erstatningssøgsmål mod deltagere i et kartel, såfremt alle sagens parter indvilliger heri, og hvorefter retten ikke har mulighed for i det enkelte tilfælde at foretage en afvejning af de interesser, som EU-retten beskytter, med henblik på at fastlægge forudsætningerne for at bevillige eller nægte aktindsigt?
 Såfremt spørgsmål 1 besvares benægtende:
 2)
 Er EU-retten til hinder for en sådan national bestemmelse, hvis denne ganske vist gælder tilsvarende for en rent national kartelsag og ikke indeholder nogen særlig ordning med hensyn til dokumenter, som kronvidner har stillet til rådighed, men lignende nationale bestemmelser om andre typer af sager, navnlig indenretlig og udenretlig civilproces og straffeproces, giver mulighed for aktindsigt i retsdokumenter, uden at parterne har indvilliget heri, under forudsætning af, at den tredjemand, der ikke deltager i sagen, kan sandsynliggøre en retlig interesse i at få aktindsigt, og der ikke foreligger overordnede interesser hos andre personer eller offentligheden, som er til hinder for at indrømme aktindsigt i det konkrete tilfælde?
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 1/2003 af 16.12.2002 om gennemførelse af konkurrencereglerne i traktatens artikel 81 og 82, EFT 2003 L 1, s. 1.


text:
21.5.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 152/26
 Sag anlagt den 14. marts 2011 — Carbunión mod Rådet
 (Sag T-176/11)
 2011/C 152/47
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Federación Nacional de Empresarios de Minas de Carbón (Carbunión) (Madrid, Spanien) (ved solicitor K. Desai og advokaterne S. Cisnal de Ugarte og M. Peristeraki)
 Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union
 Sagsøgerens påstande
 —
 Annullationssøgsmålet antages til realitetsbehandling.
 —
 Sagsøgeren gives medhold og følgelig annulleres artikel 3, stk. 1, litra a) og b) og f), og artikel 3, stk. 3, i Rådets afgørelse af 10. december 2010 om statsstøtte til fremme af lukning af miner, der ikke er konkurrencedygtige (2010/787/EU) (1).
 —
 Rådet tilpligtes at betale sagsøgerens omkostninger i sagen.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremført syv anbringender.
 1)
 Med det første anbringende anføres det, at Rådet har foretaget åbenbart urigtige skøn i vurderingen af de relevante handlinger, fordi Rådet har baseret den anfægtede afgørelse på følgende konstateringer:
 —
 Kulbidraget til EU’s energiforsyning er beskedent.
 —
 Lukningen af miner, der ikke er konkurrencedygtige, og afskaffelsen af EU’s kulproduktion vil fremme vedvarende energikilder.
 —
 Kulproduktionen i EU og særligt i Spanien forventes på ingen måde at blive rentabel inden 2018.
 2)
 Med det andet anbringende gøres det gældende, at der foreligger utilstrækkelig begrundelse, idet Rådet ikke har:
 —
 undersøgt de omfattende beviser og konklusioner, som Rådet har fået forelagt under den forberedende procedure af andre institutioner og interesserede parter, og som viser betydningen af EU’s kulindustri for forsyningssikkerheden i EU
 —
 begrundet, hvorfor den i) afveg fra statsstøttereglerne og -politikken, der er indført med kulforordningen af 2002 (2), der var baseret på hensyn til forsyningssikkerheden og ii) i stedet vedtog den anfægtede afgørelse, der udelukkende var baseret på hensyn til konkurrenceevnen.
 3)
 Med det tredje anbringende gøres det gældende, at der foreligger en tilsidesættelse af retssikkerhedsprincippet og princippet om berettigede forventninger, idet den anfægtede afgørelse:
 —
 udgør en pludselig og uventet ændring af EU’s holdning til den oprindelige kulsektor i EU og særligt i Spanien
 —
 tilsidesætter princippet om berettigede forventninger, da den ikke fastsætter en overgangsperiode, der giver sagsøgeren mulighed for at tilpasse sig denne betydelige ændring i politikken.
 4)
 Med det fjerde anbringende anføres det, at der foreligger en tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet, idet den anfægtede afgørelse pålægger ubegrundede og uforholdsmæssige hindringer for driften af de oprindelige kulminer i Spanien, hvilket ikke er i overensstemmelse med Rådets målsætning. Mere præcist behandler de foranstaltninger, der er vedtaget ved den anfægtede afgørelse, ifølge sagsøgeren ikke de miljøhensyn, som Rådet har fremført, idet EU’s elværker vil fortsætte med at »brænde« importeret kul. Den anfægtede afgørelse pålægger således sagsøgeren unødigt byrdefulde forpligtelser, der overhovedet ikke har nogen sammenhæng med målsætningen om miljøbeskyttelse. Sagsøgeren anfører endvidere, at de konkurrencemæssige problemer, der hidrører fra subsidieringen af det oprindelige kul, også er overdrevne i den anfægtede afgørelse.
 5)
 Med det femte anbringende gøres det gældende, at der foreligger magtfordrejning. Sagsøgeren anfører i den forbindelse, at de foranstaltninger, der er vedtaget ved den anfægtede afgørelse, i betragtning af deres negative virkninger ikke er i overensstemmelse med de strategiske og politiske mål, som EU skal forfølge i henhold til artikel 194 TEUF. Den anfægtede afgørelse frembyder fare for et velfungerende energimarked i EU og for energiforsyningssikkerhed i EU og særligt i Spanien. Rådet har derfor begået magtfordrejning ved at vedtage den anfægtede afgørelse, der tager sigte på at fjerne et af de vigtigste oprindelige råmaterialer for energiforsyningssikkerheden i EU.
 6)
 Med det sjette anbringende anføres det, at der foreligger en tilsidesættelse af principperne om ligebehandling og forbud mod forskelsbehandling. Ifølge sagsøgeren diskriminerer den anfægtede afgørelse de oprindelige kulproducenter i) i forhold til importører af kul i EU og ii) i forhold til andre energiformer.
 7)
 Med det syvende anbringende gøres det gældende, at den anfægtede afgørelse er vedtaget på grundlag af en forkert hjemmel. Sagsøgeren anfører, at den anfægtede afgørelse udelukkende er vedtaget i henhold til artikel 107, stk. 3, litra e), TEUF, mens den også skulle have været vedtaget i henhold til artikel 109 TEUF og have fulgt den pågældende procedure.
 (1) EUT L 336, s. 24.
 (2) Rådets forordning (EF) nr. 1407/2002 af 23.7.2002 om statsstøtte til kulindustrien (EFT L 205, s. 1).


text:
22.10.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 311/10
 Domstolens dom (Store Afdeling) af 6. september 2011 — Ivana Scattolon mod Ministero dell’Istruzione, dell’Università e della Ricerca (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunale Ordinario di Venezia — Italien)
 (Sag C-108/10) (1)
 (Socialpolitik - direktiv 77/187/EØF - varetagelse af arbejdstagernes rettigheder i forbindelse med overførsel af virksomheder - begrebet »virksomhed« og begrebet »overførsel« - offentligretlig overdrager og offentligretlig erhverver - anvendelse af den kollektive overenskomst, der er gældende hos erhververen fra datoen for overførslen - lønmæssig stilling - hensyntagen til den anciennitet, der er erhvervet hos overdrageren)
 2011/C 311/12
 Processprog: italiensk
 Den forelæggende ret
 Tribunale Ordinario di Venezia
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Ivana Scattolon
 Sagsøgt: Ministero dell’Istruzione, dell’Università e della Ricerca
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Tribunale Ordinario di Venezia — anvendelsesområdet for Rådets direktiv 77/187/EØF af 14. februar 1977 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varetagelse af arbejdstagernes rettigheder i forbindelse med overførsel af virksomheder, bedrifter eller dele af bedrifter (EFT L 61, s. 26) og Rådets direktiv 2001/23/EF af 12. marts 2001 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varetagelse af arbejdstagernes rettigheder i forbindelse med overførsel af virksomheder eller bedrifter eller af dele af virksomheder eller bedrifter (EFT L 82, s. 16) — fortolkning af artikel 3, stk. 1, i direktiv 77/187/EØF — overførsel af rengøringspersonale fra en lokaladministration til en statslig administration — bevarelse af rettigheder, herunder anciennitet opnået hos den lokale enhed
 Konklusion
 1)
 En offentlig myndighed i en medlemsstats overtagelse af personale, som er ansat i en anden offentlig myndighed, og som har til opgave at levere hjælpetjenester, der bl.a. omfatter vedligeholdelsesopgaver og administrativ bistand, til skoler, er en virksomhedsoverførsel, som henhører under Rådets direktiv 77/187 af 14. februar 1977 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varetagelse af arbejdstagernes rettigheder i forbindelse med overførsel af virksomheder, bedrifter eller dele af bedrifter, når nævnte ansatte udgøres af en struktureret enhed af ansatte, som er beskyttet som arbejdstagere i henhold til denne medlemsstats nationale ret.
 2)
 Når en overførsel som omhandlet i direktiv 77/187 fører til, at den kollektive overenskomst, der er gældende hos erhververen, anvendes umiddelbart på de overførte arbejdstagere, og når de i denne overenskomst fastsatte lønvilkår navnlig er tilknyttet ancienniteten, er artikel 3 i dette direktiv til hinder for, at de overførte arbejdstagere i forhold til deres situation umiddelbart før overførslen udsættes for en væsentlig lønnedgang som følge af, at der ikke tages hensyn til den anciennitet, som de har optjent hos overdrageren, og som svarer til den anciennitet, der er optjent af arbejdstagerne hos erhververen, ved fastsættelsen af deres startindplacering hos sidstnævnte. Det tilkommer den forelæggende ret at undersøge, om der i forbindelse med den i hovedsagen omhandlede overførsel forelå en sådan lønnedgang.
 (1) EUT C 134 af 22.5.2010.


text:
22.12.2007
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 315/6
 Domstolens dom (Anden Afdeling) af 25. oktober 2007 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Irland
 (Sag C-248/05) (1)
 (Traktatbrud - beskyttelse af grundvandet mod forurening forårsaget af farlige stoffer - direktiv 80/68/EØF)
 (2007/C 315/10)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved S. Pardo Quintillán og D. Recchia, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Irland (ved D. O'Hagan, som befuldmægtiget)
 Sagens genstand
 Traktatbrud — tilsidesættelse af artikel 4, 5, 7, 8, 9, 10, 12 og 13, i Rådets direktiv 80/68/EØF af 17. december 1979 om beskyttelse af grundvandet mod forurening forårsaget af visse farlige stoffer (EFT L 20, s. 43) — drift af en losseplads i Ballymurtagh i grevskabet Wicklow uden formel tilladelse — forurening af grundvandet i grevskabet Wexford og i Killarney i grevskabet Kerry ved indirekte udledninger af fosfor fra septiktanke
 Konklusion
 1)
 Irland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 80/68/EØF af 17. december 1979 om beskyttelse af grundvandet mod forurening forårsaget af visse farlige stoffer, idet Irland ikke har truffet alle de foranstaltninger, der er nødvendige for at efterkomme direktivets artikel 4, 5, 7 og 10 for så vidt angår den kommunale losseplads i Ballymurtagh (Wicklow County).
 2)
 I øvrigt frifindes Irland.
 3)
 Irland betaler to tredjedele af sagens samlede omkostninger. Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber betaler den resterende tredjedel.
 (1) EUT C 205 af 20.8.2005.


text:
26.5.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 171/27
 Sag anlagt den 2. marts 2015 — Den Hellenske Republik mod Kommissionen
 (Sag T-112/15)
 (2015/C 171/32)
 Processprog: græsk
 Parter
 Sagsøger: Den Hellenske Republik (ved I.-K. Chalkias, G. Kanellopoulos, E. Leftheriotou og A.-E. Vasilopoulou, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgerens påstande
 —
 Kommissionens gennemførelsesafgørelse af 19. december 2014 om udelukkelse fra EU-finansiering af visse udgifter, som medlemsstaterne har afholdt for Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL), Garantisektionen, Den Europæiske Garantifond for Landbruget (EGFL) og Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL) (meddelt under nummer C(2014) 10135) (EUT L 369, s. 71) annulleres, for så vidt som den udelukker visse udgifter afholdt inden for sektoren for arealstøtte i ansøgningsåret 2008, svarende til: a) 10 % af de samlede udgifter, som blev afholdt til støtten til græsning, b) 5 % af de samlede udgifter, som blev afholdt til den supplerende koblede støtte, og c) 5 % af de samlede udgifter, som blev afholdt inden for sektoren for udvikling af landdistrikterne udelukkes fra EU-finansiering.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat følgende anbringender.
 1.
 Første anbringende vedrørende korrektionen på 10 % pålagt græsningsarealer:
 —
 Med det første annullationsanbringende har sagsøgeren påberåbt sig en urigtig fortolkning og anvendelse af artikel 2 i Kommissionens forordning (EF) nr. 796/2004 (1) af 21. april 2004 hvad angår definitionen af græsning, utilstrækkelig begrundelse og tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet.
 2.
 Vedrørende korrektionerne på 5 % for supplerende koblet støtte forbundet med arealet og for foranstaltninger til udvikling af landdistrikterne:
 —
 Med det andet annullationsanbringende har sagsøgeren gjort gældende, at den finansielle korrektion på 5 % for supplerende koblet støtte forbundet med arealet er pålagt på grundlag af en faktisk fejl, med utilstrækkelig begrundelse og under tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet.
 —
 Med det tredje annullationsanbringende har sagsøgeren gjort gældende, at den finansielle korrektion på 5 % fastsat for støtte under søjle 2 er pålagt uberettiget, og at Kommissionens vurdering i den forbindelse under alle omstændigheder er behæftet med en faktisk fejl og er åbenbar uforholdsmæssig i forhold til den risiko, der er fastslået i Kommissionens konklusioner vedrørende foranstaltningerne under søjle 2. Hvad navnlig angår foranstaltning 214 i Programmet for Udvikling af Landdistrikterne gøres det gældende, at den pålagte korrektion endvidere er den anden i træk med det samme formål, hvorfor den er ulovlig og skal erklæres ugyldig.
 (1) Kommissionens forordning (EF) nr. 796/2004 af 21.5.2004 om gennemførelsesbestemmelser vedrørende krydsoverensstemmelse, graduering og det integrerede forvaltnings- og kontrolsystem som omhandlet i Rådets forordning (EF) nr. 1782/2003 om fastlæggelse af fælles regler for den fælles landbrugspolitiks ordninger for direkte støtte og om fastlæggelse af visse støtteordninger for landbrugere (EUT L 141, s. 18).


text:
29.6.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 213/40
 Sag anlagt den 11. maj 2015 — Cofra mod KHIM — Armand Thiery (1841)
 (Sag T-233/15)
 (2015/C 213/66)
 Stævningen affattet på spansk
 Parter
 Sagsøger: Cofra Holding AG (Zug, Schweiz) (ved advokat M. Aznar Alonso)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: Armand Thiery SAS (Levallois Perret, Frankrig)
 Oplysninger vedrørende sagen for Harmoniseringskontoret
 Indehaver af det omtvistede varemærke: Cofra Holding AG
 Det omtvistede varemærke: EF-ordmærket »1841« — EF-varemærkeregistrering nr. 9 119 553
 Sagen for Harmoniseringskontoret: Ugyldighedssag
 Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 26. februar 2015 af Første Appelkammer ved Harmoniseringskontoret (sag R 805/2015-1)
 Påstande
 —
 Den anfægtede afgørelse annulleres.
 —
 Harmoniseringskontoret og den anden part i sagen for appelkammeret, såfremt sidstnævnte intervenerer i sagen, tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Anbringender
 —
 Tilsidesættelse af artikel 57, stk. 2, i forordning nr. 207/2009 og af artikel 40, stk. 6, i forordning nr. 2868/95
 —
 Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009.


text:
14.4.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 109/13
 Kendelse afsagt af Rettens præsident den 16. februar 2012 — Morison Menon Chartered Accountants m.fl. mod Rådet
 (Sag T-656/11 R)
 (Særlige rettergangsformer - fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik - restriktive foranstaltninger over for Iran med det formål at forhindre nuklear spredning - indefrysning af midler og økonomiske ressourcer - begæring om udsættelse af gennemførelse - manglende uopsættelighed)
 2012/C 109/31
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøgere: Morison Menon Chartered Accountants (Dubai, De Forenede Emirater), Morison Menon Chartered Accountants — Dubaï Office (Dubai) og Morison Menon Chartered Accountants — Sharjah Office (Sharjah, De Forenede Emirater) (ved advokaterne H. Viaene, T. Ruys og D. Gillet)
 Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union (ved M.-M. Joséphidès og S. Kyriakopoulou, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Begæring om udsættelse af gennemførelsen af dels Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 1245/2011 af 1. december 2011 om gennemførelse af forordning (EU) nr. 961/2010 om restriktive foranstaltninger over for Iran og Rådets afgørelse 2011/783/FUSP af 1. december 2011 om ændring af afgørelse 2010/413/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Iran for så vidt som en enhed benævnt »Morison Menon Chartered Accountant« er opført på listen over personer og enheder, hvis midler og økonomiske ressourcer indefryses
 Konklusion
 1)
 Begæringen om foreløbige forholdsregler tages ikke til følge.
 2)
 Afgørelsen om sagens omkostninger udsættes.


text:
10.5.2003 DA Den Europæiske Unions Tidende C 112/41
 — ved at vedtage afgørelsen af 9. juli 2002. Sagsøgerne perioden fra februar 1993 til november 1996 angiveligt
 henviser i den sammenhæng til de i sag T-317/02 (3) har deltaget i aftaler og samordnet praksis på området for
 fremførte anbringender og argumenter. strengpresset specialgrafit. Ved den anfægtede beslutning har
 Kommissionen pålagt sagsøgeren en bøde på 18,94 mio. EUR
 på området for isostatisk presset specialgrafit og en bøde på
 ( 1) Rådets direktiv 96/22/EF af 29.4.1996 om forbud mod anvendelse 8,81 mio. EUR på området for strengpresset specialgrafit.
 af visse stoffer med hormonal og thyreostatisk virkning og af
 beta-agonister i husdyrbrug og om ophævelse af direktiv 81/602/
 EØF, 88/146/EØF og 88/299/EØF (EFT L 125 af 23.5.1996, s. 3).
 ( 2) EFT L 195 af 24.7.2002, s. 72. Sagsøgeren har fremsat følgende fem anbringender:
 ( 3) Sag T-317/02 (EFT C 323 af 21.12.2002, s. 37).
 — Der er sket tilsidesættelse af princippet om, at der skal
 tages hensyn til en tidligere sag (ne bis in idem), samt af
 proportionalitetsprincippet. Sagsøgeren har gjort gælden-
 de, at Kommissionen har tilsidesat forbuddet mod, at der
 to gange indledes en sag vedrørende det samme forhold,
 idet den i sin beslutning ikke har taget de bøder,
 som allerede er blevet pålagt i Nordamerika for den
 Sag anlagt den 10. marts 2003 af SGL Carbon AG mod internationale del af kartellet, i betragtning, og idet den
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber har gennemført endnu en bødesag på området for
 grafitelektroder, bl.a. mod sagsøgeren. Subsidiært har
 (Sag T-91/03) sagsøgeren gjort gældende, at selv hvis der kunne indledes
 endnu en sag, skulle Kommissionen ved bødefastsættelsen
 have taget hensyn til de allerede pålagte bøder.
 (2003/C 112/77)
 — Der er sket tilsidesættelse af kontradiktionsprincippet
 (Processprog: tysk) og af sagsøgerens ret til forsvar. Sagsøgeren har gjort
 gældende, at Kommissionen i sin beslutning overraskende
 har anlagt en ny bedømmelse af LCL’s og sagsøgerens
 deltagelse i overtrædelsen og derfor har frataget sagsøge-
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der ren muligheden for at tage stilling hertil på passende
 den 10. marts 2003 anlagt sag mod Kommissionen for De måde under den administrative procedure. Endvidere
 Europæiske Fællesskaber af SGL Carbon AG, Wiesbaden har Kommissionen udpeget sagsbehandlere, som ifølge
 (Tyskland), ved Rechtsanwälte M. Klusmann og P. Niggemann, sagsøgeren ikke i tilstrækkelig grad behersker det tyske
 som befuldmægtigede. sprog, og den har derfor ikke i fuldt omfang taget hensyn
 til sagsøgerens fremstilling af sagen.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande: — Der er sket tilsidesættelse af væsentlige formforskrifter og
 af begrundelsespligten i henhold til artikel 253 EF,
 — Den anfægtede beslutning annulleres, for så vidt som den idet Kommissionen har lagt urigtige og mangelfulde
 vedrører sagsøgeren. markedsoplysninger til grund for sin beslutning.
 — Subsidiært nedsættes den bøde, der er pålagt sagsøgeren
 ved den anfægtede beslutning, med et rimeligt beløb. — Der er sket tilsidesættelse af artikel 15, stk. 2, i forordning
 nr. 17/62/EF, idet Kommissionen angiveligt har foretaget
 en urigtig bødeberegning. Sagsøgeren har gjort gældende,
 — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger. at den måde, hvorpå Kommissionen ved beregningen af
 bøden har taget hensyn til overtrædelsens grovhed,
 er retsstridig, at Kommissionen med urette har anset
 sagsøgeren for at have spillet en førende rolle i kartellet,
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter at bødemaksimum er overskredet, at Kommissionen
 har undladt at tage sagsøgerens betalingsevne og det
 angiveligt manglende behov for en afskrækkende virkning
 Sagsøgeren fremstiller forskellige grafitprodukter, bl.a. også i betragtning, samt at den har undladt at tage passende
 »specialgrafit«. Kommissionen har konstateret, at sagsøgeren hensyn til, at sagsøgeren har samarbejdet under sagens
 og forskellige andre producenter og forhandlere af isostatisk behandling.
 specialgrafit har deltaget i en vedvarende aftale og/eller sam-
 ordnet praksis, der har haft indvirkning på markedet for
 isostatisk specialgrafit i Det Europæiske Fællesskab og i Det
 Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde. De hævdede Sagsøgeren har desuden gjort gældende, at den pålagte forrent-
 overtrædelser vedrører i det væsentlige perioden fra juli 1993 ning af bøden er retsstridig.
 til februar 1998. Kommissionen har også konstateret, at
 sagsøgeren og UCAR, en anden producent af specialgrafit, har
 begået endnu en overtrædelse af artikel 81, stk. 1, EF, idet de i


text:
22.11.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 301/45
 Sag anlagt den 5. september 2008 — Csepel Áramtermelő mod Kommissionen
 (Sag T-370/08)
 (2008/C 301/76)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Csepel Áramtermelő kft (Budapest, Ungarn) (ved lawyers Á. Máttyus, K. Ferenczi, B. van de Walle de Ghelcke, T. Franchoo og D. Fessenko)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Sagsøgerens påstande
 —
 Annullation af beslutningen for så vidt som den angiver Csepel som modtager af den støtte, der betragtes som uforenelig med fællesmarkedet, og for så vidt som det i beslutningen pålægges Ungarn at tilbagesøge den påståede statsstøtte, inklusive renter, fra Csepel.
 —
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Sagsøgeren har nedlagt påstand om annullation af Kommissionens beslutning K(2008) 2223 endelig udg. af 4. juni 2008 (sag C 41/2005 — ungarske strandede omkostninger), for så vidt som den angiver sagsøgeren som modtager af den støtte, der betragtes som uforenelig med fællesmarkedet, og for så vidt som det i beslutningen pålægges Ungarn at tilbagesøge den påståede statsstøtte, inklusive renter, fra sagsøgeren.
 Sagsøgeren gør gældende, at Kommissionen ikke har bevist og anført en passende begrundelse for dens konklusion om, at den elkøbsaftale (PPA), som er indgået mellem sagsøgeren — ejer af et kraftværk i Ungarn, som til sidst blev overtaget af Atel AG — og den ungarske statsejede el-grossist, Magyar Villamos Muvek Rt. (»MVM«), udgør uforenelig statsstøtte. Sagsøgeren har til støtte for sine påstande anført følgende tre anbringender:
 Sagsøgeren har i forbindelse med det første anbringende gjort gældende, at Kommissionen har tilsidesat artikel 253 EF og artikel 87, stk. 1, EF, ved ikke at begrunde beslutningen og anlægge et åbenbart urigtigt skøn, da den antog, at sagsøgerens PPA gav sagsøgeren en økonomisk fordel.
 Sagsøgeren har i forbindelse med det andet anbringende gjort gældende, at Kommissionen anlagde et åbenbart urigtigt skøn, da den konkluderede, at sagsøgerens PPA er konkurrenceforvridende.
 Sagsøgeren har i forbindelse med det tredje anbringende gjort gældende, at Kommissionen har tilsidesat proportionalitetsprincippet og ligebehandlingsprincippet, for så vidt som tilbagesøgningspligten på baggrund af de konkrete omstændigheder i sagen er ubegrundet på grundlag af generelle fællesskabsretsprincipper. Sagsøgeren har derudover anført, at Kommissionen anlagde et åbenbart urigtigt skøn i forbindelse med den metodologi, der blev anvendt med henblik på at beregne de beløb, der skulle tilbagesøges.


text:
23.2.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 51/29
 Domstolens kendelse (Ottende Afdeling) af 6. november 2007 — Stahlwerk Ergste Westig GmbH mod Finanzamt Düsseldorf-Mettmann (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesfinanzhof — Tyskland)
 (Sag C-415/06) (1)
 (Procesreglementets artikel 104, stk. 3, første afsnit - besvarelse, der klart kan udledes af retspraksis - frie kapitalbevægelser - indkomstbeskatning - selskab, der har faste driftssteder i et tredjeland - hensyntagen til underskud, der hidrører fra disse faste driftssteder)
 (2008/C 51/48)
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Bundesfinanzhof
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Stahlwerk Ergste Westig GmbH
 Sagsøgt: Finanzamt Düsseldorf-Mettman
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Bundesfinanzhof — fortolkning af artikel 56 EF, artikel 57, stk. 1, EF og artikel 58 EF — fradrag for underskud, der hidrører fra et fast driftssted i et tredjeland, i et hjemmehørende selskabs skattepligtige fortjeneste — afvisning af fradragsret under henvisning til en bilateral overenskomst, der er indgået mellem de to stater til undgåelse af dobbeltbeskatning
 Konklusion
 En national beskatningsordning, hvorefter et selskab, der har hjemsted i en medlemsstat, ved opgørelsen af sit resultat ikke kan fradrage underskud, der hidrører fra et fast driftssted, der er beliggende i et tredjeland, påvirker overvejende udøvelsen af etableringsfriheden som omhandlet i artikel 43 EF-48 EF. Disse bestemmelser kan ikke påberåbes i en situation vedrørende et sådant driftssted, der er beliggende i et tredjeland.
 (1) EUT C 326 af 30.12.2006.


text:
6.9.2003 DA Den Europæiske Unions Tidende C 213/11
 Appel iværksat den 27. maj 2003 af MAJA Srl til prøvelse Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved dom
 af dom afsagt den 12. marts 2003 af De Europæiske afsagt den 9. maj 2003 af Conseil d’État (Belgien), Afdelin-
 Fællesskabers Ret i Første Instans (Anden Afdeling) i gen for Forvaltningssager, i sagen Det Nederlandske
 sag T-254/99, MAJA Srl mod Kommissionen for De Selskab Merck, Sharp & Dohme BV mod État Belge
 Europæiske Fællesskaber
 (Sag C-245/03)
 (Sag C-238/03 P)
 (2003/C 213/18)
 (2003/C 213/17)
 Ved dom afsagt den 9. maj 2003, indgået til Domstolens
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 27. maj Justitskontor den 10. juni 2003, har Conseil d’État (Belgien),
 2003 iværksat appel af Società MAJA Srl ved avvocati Paolo Afdelingen for Forvaltningssager, i sagen Det Nederlandske
 Piva, Venedig, Roberto Mastroianni, Cosenza og Guy Arendt, Selskab Merck, Sharp & Dohme BV mod Etat Belge forelagt
 Luxembourg, til prøvelse af dom afsagt den 12. marts 2003 af De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om
 De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans (Anden præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 Afdeling) i sag T-254/99, MAJA srl mod Kommissionen for
 De Europæiske Fællesskaber.
 Skal fristen på 90 dage, der kan forlænges med yderligere
 90 dage, der er omhandlet i artikel 6, stk. 1, første afsnit, i
 Appellanten har nedlagt følgende påstande: Rådets direktiv 89/105/EØF (1) af 21. december 1988 om
 gennemsigtighed i prisbestemmelserne for lægemidler til men-
 — Ophævelse af dom afsagt af Retten i Første Instans (Anden nesker og disse lægemidlers inddragelse under de nationale
 Afdeling) den 12. marts 2003 og som følge heraf sygesikringsordninger, blot betragtes som en vejledende frist
 annullation af den beslutning, som var til prøvelse i første eller som en obligatorisk frist, og såfremt sidstnævnte er
 instans. tilfældet, hvad er da konsekvenserne af en eventuel overskridel-
 se af fristen for at beslutte, hvilken afgørelse der skal træffes
 vedrørende en ansøgning om at medtage et lægemiddel på
 — Indstævnte tilpligtes at betale sagens omkostninger i
 listen over lægemidler, der er omfattet af sygesikringsord-
 begge instanser efter sædvanlige regler.
 ningen?
 Skal denne overskridelse fortolkes som en optagelse på listen?
 Anbringender og væsentlige argumenter
 (1 ) EFT L 40 af 11.2.1989, s. 8.
 Appellanten har til støtte for påstandene gjort gældende, at
 dommen afsagt af Retten i Første Instans er retsstridig af
 følgende grunde:
 Tilsidesættelse af forordning nr. 4028/86 (1) og gennemfø-
 relsesforordning nr. 1116/88 (2), som bestemmelserne skal
 fortolkes i lyset af komitologi-afgørelsen; mangelfuld og
 ulogisk begrundelse; tilsidesættelse af kontradiktionsprincippet Sag anlagt den 17. juni 2003 af Kommissionen for De
 og princippet om beskyttelsen af den berettigede forventning; Europæiske Fællesskaber mod Den Franske Republik
 åbenbar ulogisk og selvmodsigende dom; manglende overens-
 stemmelse mellem proceskrav og dom; tilsidesættelse af be-
 grundelsespligten i artikel 33 i EF-statutten for Domstolen, (Sag C-258/03)
 som der henvises til i statuttens artikel 46; tilsidesættelse af
 princippet om ret til forsvar; tilsidesættelse af lovbestemmelser
 og væsentlige formforskrifter; tilsidesættelse af almindelige (2003/C 213/19)
 delegationsgrundsætninger.
 ( 1) EFT L 376, 31.12.1986, s. 7.
 ( 2) EFT L 112, 30.4.1988, s. 1. Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 17. juni
 2003 anlagt sag mod Den Franske Republik af Kommissionen
 for De Europæiske Fællesskaber ved M. Condou Durande, som
 befuldmægtiget, og med valgt adresse i Luxembourg.


text:
16.5.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 113/14
 Domstolens kendelse (Ottende Afdeling) af 19. februar 2009 — LSG-Gesellschaft zur Wahrnehmung von Leistungsschutzrechten GmbH mod Tele2 Telecommunication GmbH (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Oberster Gerichtshof — Østrig)
 (Sag C-557/07) (1)
 (Artikel 104, stk. 3, i Domstolens procesreglement - informationssamfundet - ophavsret og beslægtede rettigheder - lagring og videregivelse af visse oplysninger vedrørende visse trafikdata - beskyttelse af fortroligheden af elektronisk kommunikation - begrebet »mellemmand« i artikel 8, stk. 3, i direktiv 2001/29/EF)
 2009/C 113/28
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Oberster Gerichtshof
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: LSG-Gesellschaft zur Wahrnehmung von Leistungsschutzrechten GmbH
 Sagsøgt: Tele2 Telecommunication GmbH
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Oberster Gerichtshof — fortolkning af artikel 5, stk. 1, litra a), og artikel 8, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/29/EF af 22. maj 2001 om harmonisering af visse aspekter af ophavsret og beslægtede rettigheder i informationssamfundet (EFT L 167, s. 10), af artikel 8, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/48/EF af 29. april 2004 om håndhævelsen af intellektuelle ejendomsrettigheder (EUT L 157, s. 45), og af artikel 6 og 15 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/58/EF af 12. juli 2002 om behandling af personoplysninger og beskyttelse af privatlivets fred i den elektroniske kommunikationssektor (direktiv om databeskyttelse inden for elektronisk kommunikation) (EFT L 201, s. 37) — kvalifikation af »mellemmand« som en formidler af adgang til internettet — national lovgivning, der pålægger mellemmænd en forpligtelse til at videregive oplysninger til privatpersoner, der er ofre for krænkelser af en ophavsret, med henblik på civilretlig forfølgelse — meddelelse af navne og adresser på brugere af et File Sharing-system til en rettighedshaverorganisationen
 Konklusion
 1)
 Fællesskabsretten, og navnlig artikel 8, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/48/EF af 29. april 2004 om håndhævelsen af intellektuelle ejendomsrettigheder, sammenholdt med artikel 15, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/58/EF af 12. juli 2002 om behandling af personoplysninger og beskyttelse af privatlivets fred i den elektroniske kommunikationssektor (direktiv om databeskyttelse inden for elektronisk kommunikation), er ikke til hinder for, at medlemsstaterne fastsætter en forpligtelse til overførsel af personlige trafikdata til tredjemand med henblik på at retsforfølge krænkelser af ophavsretten ved de civile domstole. Fællesskabsretten kræver imidlertid, at medlemsstaterne ved gennemførelsen af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/31/EF af 8. juni 2000 om visse retlige aspekter af informationssamfundstjenester, navnlig elektronisk handel, i det indre marked (»direktivet om elektronisk handel«), Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/29/EF af 22. maj 2001 om harmonisering af visse aspekter af ophavsret og beslægtede rettigheder i informationssamfundet samt direktiv 2002/58 og 2004/48 påser, at de lægger en fortolkning af disse direktiver til grund, som gør det muligt at sikre den rette afvejning af de forskellige grundlæggende rettigheder, der er beskyttet af Fællesskabets retsorden. Ved gennemførelsen af disse direktiver skal myndighederne og domstolene i medlemsstaterne desuden ikke blot fortolke deres nationale ret på en måde, der er forenelig med disse direktiver, men også sikre, at de ikke lægger en fortolkning heraf til grund, som kommer i konflikt med disse grundlæggende rettigheder eller med andre almindelige fællesskabsretlige principper, såsom proportionalitetsprincippet.
 2)
 En Access Provider, der blot forsyner brugerne med en adgang til internettet og ikke tilbyder andre serviceydelser, såsom bl.a. e-mail, FTP eller en File Sharing-tjeneste, og heller ikke udøver nogen retlig eller faktisk kontrol over den anvendte tjeneste, skal anses for at være en »mellemmand« i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 8, stk. 3, i direktiv 2001/29.
 (1) EUT C 64 af 8.3.2008.


text:
26.9.98 DA De Europñiske Fñllesskabers Tidende C 299/27
 5. Vedrùrende skifteholdsarbejde og skifteholdsarbejdere. Ð Tilsidesñttelse af artikel 26 og 43 i tjenestemandsved-
 tñgten: Modsat Rettens udsagn har de manglende
 Idet det lñgges til grund, at arbejdstiden for så vidt bedùmmelser for både 1991-1993 og 1993-1995 ikke
 angår rådighedstjenesten udelukkende er på skift, og blot påvirket sagsùgerens administrative og karriere-
 idet der ikke foreligger harmoniseringsforskrifter, spùr- mñssige situation, men også frataget ham enhver
 ges, om de berùrte lñgers arbejde kan anses for skifte- mulighed for kontradiktion.
 holdsarbejde, og om de skal betragtes som skifteholds-
 arbejdere efter definitionen i direktivets artikel 2, nr. 5
 og 6?
 Ð Tilsidesñttelse af begrebet tjenestens interesse og af
 princippet om kontradiktion og ligebehandling samt
 ( ) Rådets direktiv 93/104/EF af 23. november 1993 om visse
 1
 aspekter i forbindelse med tilrettelñggelse af arbejdstiden (EFT om forbuddet mod forskelsbehandling: Retten har ved
 L 307 af 13.12.1993, s. 18). at antage, at Kommissionen ikke burde godtgùre hver-
 (2) EFT L 183 af 29.6.1989, s. 1. ken omstñndighederne eller de pågñldende to tjeneste-
 mñnds del af ansvaret, overtrådt sin egen praksis og
 således stiltiende erkendt den af Kommissionen fore-
 tagne fejlagtige vurdering og magtfordrejning.
 Appel ivñrksat den 3. august 1998 af W. til prùvelse af
 Ð Tilsidesñttelse af artikel 25, stk. 2, i tjenestemandsved-
 dom afsagt den 28. maj 1998 af De Europñiske Fñllesska-
 tñgten.
 bers Ret i Fùrste Instans (Femte Afdeling) i de forenede
 sager T-78/96 og T-170/96, W. mod Kommissionen for
 De Europñiske Fñllesskaber
 (Sag T-170/96)
 (Sag C-304/98 P)
 (98/C 299/41)
 Ð Tilsidesñttelse af EF-traktatens artikel 215, stk. 2, og
 Ved De Europñiske Fñllesskabers Domstol er der den artikel 178: Gennemgangen af erstatningssùgsmålet,
 3. august 1998 ivñrksat appel af W. ved advokat Gilles som Retten foretog, sammen med en påstand om yder-
 Bouneou, Luxembourg, og med valgt adresse i Luxem- ligere erstatning i forbindelse med annullationssùgsmå-
 bourg 4, rue de l'Avenir, til prùvelse af dom afsagt den let fordrejede appellantens påstande. Men den ùkono-
 28. maj 1998 af De Europñiske Fñllesskabers Ret i Fùrste miske og ikke-ùkonomiske skade, som der krñves
 Instans (Femte Afdeling) i de forenede sager T-78/96 og erstatning for under nñrvñrende sag, er en fùlge af en
 T-170/96, W. mod Kommissionen for De Europñiske adfñrd fra administrationen, som ikke har karakter af
 Fñllesskaber. en afgùrelse, og som er forvoldt appellanten af en
 optrñden, der på grund af manglende retsvirkninger
 Appellanten har nedlagt fùlgende påstande:
 ikke kan bestemmes som en bebyrdende retsakt. Dette
 Ð Appellen fremmes til realitetsbehandling, og appellan- gñlder således for anbringendet, som består i, at tjene-
 ten gives medhold stemandsvedtñgtens artikel 4 og 29 er tilsidesat, og
 for anbringendet om tilsidesñttelse af omsorgspligten
 fùlgelig: samt om magtfordrejning og utilstrñkkelig begrun-
 delse.
 Ð ophñves dommen i sagerne T-78/96 og T-170/96
 Ð gives der appellanten medhold i hans påstande for Ret-
 ten
 Ð tilpligtes Kommissionen at betale alle sagens omkost-
 ninger.
 Anmodning om prñjudiciel afgùrelse forelagt ved kendelse
 Anbringender og vñsentligste argumenter: afsagt den 14. juli 1998 af Divisional Court, Queen's
 Bench Division, i sagen The Queen mod 1) Minister of
 (Sag T-78/96) Agriculture, Fisheries and Food, 2) Secretary of State for
 the Environment, ex parte: Monsanto plc, og I Pi Ci SpA,
 Ð Procedurefejl: Retten har ñndret de for den fremlagte
 intervenient
 faktiske omstñndigheder og har ikke taget hensyn til
 de beviser og angivelse af bevismidler, som appellanten (Sag C-306/98)
 har fremfùrt.
 (98/C 299/42)
 Ð Retten har begrñnset retten til kontradiktion.
 Ð Dommens begrundelse er selvmodsigende og ufuld-
 stñndig på grund af en fejlagtig fastlñggelse af de fak- Ved kendelse afsagt den 14. juli 1998, indgået til Domsto-
 tiske omstñndigheder. lens Justitskontor den 4. august 1998, har Divisional
 Court, Queen's Bench Division, i sagen The Queen mod
 Ð Tilsidesñttelse af artikel 90 og 91 i tjenestemandsved- 1) Minister of Agriculture, Fisheries and Food, 2) Secre-
 tñgten. tary of State for the Environment, ex parte: Monsanto plc,
 ---pagebreak--- C 299/28 DA De Europñiske Fñllesskabers Tidende 26.9.98
 og I Pi Ci SpA, intervenient, forelagt De Europñiske Fñl- at sikre, at badevandskvaliteten inden ti år efter med-
 lesskabers Domstol en anmodning om prñjudiciel afgù- delelsen af direktivet bringes i overensstemmelse med
 relse af fùlgende spùrgsmål: de grñnsevñrdier, der fastsñttes i medfùr af direktivets
 artikel 3.
 1. Skal artikel 8, stk. 3, i Rådets direktiv 91/414/EéF af
 15. juli 1991 om markedsfùring af plantebeskyttelses- Ð Kongeriget Belgien tilpligtes at betale sagens omkost-
 midler (1) fortolkes således, at en medlemsstat, når den ninger.
 i henhold til direktivets artikel 8, stk. 2, tillader mar-
 kedsfùring på sit område af et plantebeskyttelsesmid-
 del, ved behandlingen af ansùgningen om tilladelse Sùgsmålsgrunde og vñsentligste argumenter:
 skal påse, at de i artikel 4, stk. 1, litra b), nr. i)-v), og
 litra c)-f), anfùrte krav er opfyldt?
 I henhold til EF-traktatens artikel 189, stk. 3, sammen-
 holdt med artikel 4, stk. 1, i direktiv 76/160/EéF, er Bel-
 2. Såfremt dette spùrgsmål besvares bekrñftende, spùrges gien forpligtet til inden for en frist på ti år at bringe kvali-
 det, om medlemsstaten for sådanne ansùgninger skal teten af sine badeområder i overensstemmelse med de
 påse, at de i artikel 4, stk. 1, litra b), nr. i)-v), anfùrte grñnsevñrdier, der fastsñttes i medfùr af direktivets
 krav er opfyldt »på grundlag af den foreliggende artikel 3. Fristen udlùb den 11. december 1985.
 videnskabelige og tekniske viden«?
 3. Såfremt det fùrste spùrgsmål besvares bekrñftende, Kommissionen har anfùrt, at regionen Valloniens myndig-
 spùrges det endvidere, om medlemsstaten for sådanne heder ikke i 1996 måtte tage listen over badeområder op
 ansùgninger skal påse, at kravene ifùlge artikel 4, til fornyet vurdering eller trñkke ca. 30 badeområder til-
 stk. 1, litra c)-f), er opfyldt »på grundlag af den fore- bage fra listen, således at der herefter kun var ti badeom-
 liggende videnskabelige og tekniske viden«? råder, der officielt var opfùrt som sådanne. De hensyn,
 myndighederne har påberåbt sig som begrundelse for
 ñndringen, kan ikke medfùre, at de pågñldende områder
 4. Såfremt det fùrste, det andet og/eller det tredje spùrgs- ikke medtages som badeområder, der er omfattet af direk-
 mål besvares bekrñftende, spùrges det, om en med- tivet. De samme myndigheder har i brochuren for 1998
 lemsstat er forpligtet til at sikre, at dens nationale om campingpladser angivet, at ikke mindre end 16 af de
 bestemmelser vedrùrende den dokumentation, der skal pågñldende områder er badeområder, der er tilgñngelige i
 fremlñgges (jf. direktivets artikel 8, stk. 3, og nñrheden af de pågñldende campingpladser.
 artikel 13, stk. 6), gùr det muligt at gennemfùre ansùg-
 ningens behandling i overensstemmelse med de krite-
 rier, der er fastlagt i direktivets artikel 4, stk. 1, litra b), De foranstaltninger, Belgien har truffet for at bringe bade-
 nr. i)-v), og litra c)-f), »på grundlag af den foreliggende vandskvaliteten i overensstemmelse med de grñnsevñrdier,
 videnskabelige og tekniske viden«? der er fastsat i medfùr af direktivets artikel 4, herunder
 investeringer i rensningsanlñg, såvel i Flandern som i Val-
 (1) EFT L 230 af 19.8.1991, s. 1. lonien, er ikke tilstrñkkelige. De belgiske myndigheder har
 henvist til, at der er truffet infrastrukturelle foranstaltnin-
 ger med henblik på rensning af vand i almindelighed, men
 ikke nñrmere angivet, hvilken betydning disse foranstalt-
 ninger vil have for forbedringen af badevandskvaliteten.
 For så vidt angår Flandern er alle badeområderne ikke
 Sag anlagt den 5. august 1998 af Kommissionen for De omfattet af programmet med henblik på rensning af
 Europñiske Fñllesskaber mod Kongeriget Belgien vandet. Med hensyn til Vallonien indeholder programmet
 ikke nñrmere oplysninger, hverken om, hvornår de pågñl-
 (Sag C-307/98) dende infrastrukturelle arbejder forventes påbegyndt eller
 (98/C 299/43) afsluttet, og heller ikke om, hvor de pågñldende anlñgsar-
 bejder vil finde sted.
 Ved De Europñiske Fñllesskabers Domstol er der den
 5. august 1998 anlagt sag mod Kongeriget Belgien af Ifùlge rapporten om badevandskvaliteten for badesñsonen
 Kommissionen for De Europñiske Fñllesskaber ved Fran- 1995 for Belgien som helhed (EUR 16755) er kun 41,4 %
 cisco de Sousa Fialho, Kommissionens Juridiske Tjeneste, af ferskvandsbadeområderne bragt i overensstemmelse
 og M. O. Couvert-CasteÂra, der er udstationeret som natio- med grñnsevñrdierne. Det fremgår af rapporten om bade-
 nal ekspert ved Kommissionens Juridiske Tjeneste, som vandskvaliteten for badesñsonen 1996 (EUR 17629), at
 befuldmñgtigede, og med valgt adresse i Luxembourg hos selv om de 30 områder, regionen Vallonien har angivet,
 Carlos Gómez de la Cruz, Wagner-Centret, Kirchberg. fjernes fra listen over de områder i Vallonien, der tages i
 betragtning ved udarbejdelsen af de årlige rapporter vedrù-
 Kommissionen har nedlagt fùlgende påstande: rende gennemfùrelsen af direktivet, er det kun 85,5 % af
 badeområderne, der er bragt i overensstemmelse med
 grñnsevñrdierne.
 Ð Det fastslås, at Kongeriget Belgien ikke har overholdt
 sine forpligtelser i henhold til artikel 4 i Rådets direk-
 tiv 76/160/EéF af 8. december 1975 om kvaliteten af (1) EFT L 31 af 5.2.1976, s. 1.
 badevand (1) og EF-traktatens artikel 189, stk. 3, idet
 det ikke har truffet de nùdvendige foranstaltninger for


text:
9.5.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 116/30
 Personalerettens dom (Tredje Afdeling) af 31. januar 2008 — Buendía Sierra mod Kommissionen
 (Sag F-97/05) (1)
 (Personalesag - tjenestemænd - forfremmelse - forfremmelsesåret 2004 - tildeling af prioritetspoints - den tidsmæssige anvendelse af bestemmelserne i den nye vedtægt)
 (2008/C 116/55)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: José Luis Buendía Sierra (Bruxelles, Belgien) (ved avocats M. van der Woude og V. Landes)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved G. Berscheid og V. Joris, som befuldmægtigede, bistået af avocat D. Slater)
 Sagens genstand
 Annullation dels af afgørelserne om tildeling af prioritetspoints til sagsøgeren i forfremmelsesåret 2004, dels annullation af listen over fortjenester for de tjenestemænd i lønklasse A*11, der blev forfremmet til lønklasse A*12 i forfremmelsesåret 2004
 Konklusion
 1)
 Afgørelsen om tildeling af det samlede antal points til José Luis Buendía Sierra i forfremmelsesåret 2004 og afgørelsen om ikke at forfremme ham i dette forfremmelsesår annulleres.
 2)
 I øvrigt frifindes Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber.
 3)
 Kommissionen betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 10 af 14.1.2006, s. 24 (sagen oprindelig registreret ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans under T-380/05 og overført til Personaleretten for De Europæiske Fællesskaber ved kendelse af 15.1.2005).


text:
12.10.2002 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 247/1
 I
 (Meddelelser)
 DOMSTOLEN
 DOMSTOLEN
 DOMSTOLENS DOM 29. november 1996 om Republikken Østrigs, Republikken
 Finlands og Kongeriget Sveriges tiltrædelse (EFT 1997 C 15,
 (Sjette Afdeling) s. 1), har Domstolen (Sjette Afdeling), sammensat af afdelings-
 formanden, F. Macken, og dommerne C. Gulmann, R. Schint-
 af 11. juli 2002 gen (refererende dommer), V. Skouris og J.N. Cunha Rodrigues;
 generaladvokat: F.G. Jacobs; justitssekretær: fuldmægtig
 L. Hewlett, den 11. juli 2002 afsagt dom, hvis konklusion
 i sag C-96/00, Rudolf Gabriel (anmodning om præjudiciel
 lyder således:
 afgørelse indgivet af Oberster Gerichtshof) ( 1)
 (»Bruxelles-konventionen — anmodning om fortolkning af
 artikel 5, nr. 1 og 3, samt artikel 13, stk. 1, nr. 3 — ret for
 forbrugere, som har modtaget vildledende reklame, til at Kompetencereglerne i konventionen af 27. september 1968 om
 afkræve en tilsyneladende vundet gevinst gennem sagsanlæg retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgørelser i borgerlige
 — kvalifikation — en sag om en kontrakt, som omhandlet i sager, herunder handelssager, som ændret ved konventionen af
 artikel 13, stk. 1, nr. 3 — betingelser«) 9. oktober 1978 om Kongeriget Danmarks, Irlands og Det
 Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirlands tiltrædelse, ved
 (2002/C 247/01) konventionen af 25. oktober 1982 om Den Hellenske Republiks
 tiltrædelse, ved konventionen af 26. maj 1989 om Kongeriget
 (Processprog: tysk) Spaniens og Den Portugisiske Republiks tiltrædelse og ved konventio-
 nen af 29. november 1996 om Republikken Østrigs, Republikken
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig- Finlands og Kongeriget Sveriges tiltrædelse, skal fortolkes således, at
 gjort i Samling af Afgørelser) en retssag om udbetaling af en gevinst, som en forbruger anlægger i
 den kontraherende stat, hvor han har bopæl, og under anvendelse af
 denne stats lovgivning mod et postordrefirma, som har hjemsted i en
 anden kontraherende stat, er en sag om en kontrakt som omhandlet i
 I sag C-96/00, angående en anmodning, som Oberster Ge- konventionens artikel 13, stk. 1, nr. 3, når postordrefirmaet har
 richtshof (Østrig) i medfør af protokollen af 3. juni 1971 tilsendt forbrugeren en personlig forsendelse, som har givet ham
 vedrørende Domstolens fortolkning af konventionen af indtryk af at have vundet en gevinst på den ene betingelse, at han
 27. september 1968 om retternes kompetence og om fuldbyr- bestiller varer for et bestemt beløb, og når forbrugeren faktisk har
 delse af retsafgørelser i borgerlige sager, herunder handelssager, foretaget en sådan bestilling uden dog at modtage gevinsten.
 har indgivet til Domstolen for under behandlingen af en
 begæring fremsat af Rudolf Gabriel at opnå en præjudiciel
 afgørelse vedrørende fortolkningen af artikel 5, nr. 1 og 3,
 samt artikel 13, stk. 1, nr. 3, i konventionen af 27. september
 1968 (EFT 1978 L 304, s. 17), som ændret ved konventionen
 af 9. oktober 1978 om Kongeriget Danmarks, Irlands og Det (1 ) EFT C 149 af 27.5.2000.
 Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirlands tiltrædelse
 (EFT L 304, s. 1, og — den ændrede tekst — s. 77),
 ved konventionen af 25. oktober 1982 om Den Hellenske
 Republiks tiltrædelse (EFT L 388, s. 1), ved konventionen af
 26. maj 1989 om Kongeriget Spaniens og Den Portugisiske
 Republiks tiltrædelse (EFT L 285, s. 1) og ved konventionen af


text:
23.6.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 184/25
 Sag anlagt den 23. april 2012 — ZZ mod Kommissionen
 (Sag F-46/12)
 2012/C 184/56
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: ZZ (ved advokaterne S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis, É. Marchal og D. Abreu Caldas)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Søgsmålets genstand og beskrivelse af tvisten
 Påstand om annullation af den af udvælgelseskomitéen for den almindelige udvælgelsesprøve EPSO/AST/111/10 trufne afgørelse om ikke at opføre sagsøgeren på listen over beståede ansøgere i forbindelse med denne udvælgelsesprøve.
 Sagsøgerens påstande
 —
 Annullation af den af udvælgelseskomitéen for den almindelige udvælgelsesprøve EPSO/AST/111/10 trufne afgørelse om ikke at opføre sagsøgeren på listen over beståede ansøgere i forbindelse med denne udvælgelsesprøve.
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.


text:
16.11.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 336/19
 Rettens dom af 16. september 2013 — Rovi Pharmaceuticals mod KHIM — Laboratorios Farmaceuticos Rovi (ROVI Pharmaceuticals)
 (Sag T-97/11) (1)
 (EF-varemærker - indsigelsessag - ansøgning om EF-ordmærket ROVI Pharmaceuticals - det ældre EF-figurmærke ROVI og det ældre nationale ordmærke ROVIFARMA - relativ registreringshindring - risiko for forveksling - artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 207/2009 - ligebehandling)
 2013/C 336/37
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Rovi Pharmaceuticals GmbH (Schlüchtern, Tyskland) (ved advokat M. Berghofer)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (ved J. Crespo Carrillo, som befuldmægtiget)
 Den anden part i sagen for appelkammeret ved Harmoniseringskontoret og intervenient ved Retten: Laboratorios Farmaceuticos Rovi, SA (Madrid, Spanien) (ved advokaterne G. Marín Raigal, P. López Ronda og G. Macias Bonilla)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelse truffet den 7. december 2010 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 500/2010-2) vedrørende en indsigelsessag mellem Laboratorios Farmacéuticos Rovi, SA og Rovi Pharmaceuticals GmbH.
 Konklusion
 1)
 Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
 2)
 Rovi Pharmaceuticals GmbH betaler sagens omkostninger, herunder de omkostninger, som Laboratorios Farmacéuticos Rovi, SA har afholdt i forbindelse med sagens behandling for appelkammeret.
 (1) EUT C 120 af 16.4.2011.


text:
23.10.2004
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 262/51
 Sag anlagt den 13. august 2004 af TV Danmark A/S og Kanal 5 Denmark Ltd mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 (Sag T-336/04)
 (2004/C 262/95)
 Processprog: engelsk
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der den 13. august 2004 anlagt sag mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber af TV Danmark A/S, København, Danmark, og Kanal 5 Denmark Ltd, Hounslow, Det Forenede Kongerige, ved lawyers D. Vandermeersch, K. Karl og H. Peytz, og med valgt adresse i Luxembourg.
 Sagsøgerne har nedlagt følgende påstande:
 —
 Artikel 1 i Kommissionens beslutning C 2/03 af 19. maj 2004 om statsfinansiering af det offentlige danske tv-selskab TV2/Danmark med licensmidler og andre foranstaltninger annulleres, for så vidt som Kommissionen har fundet, at støtte ydet til TV2/Danmark i perioden fra 1995-2002 i form af licensmidler og andre foranstaltninger, som er nærmere beskrevet i beslutningen, er forenelig med fællesmarkedet i henhold til artikel 86, stk. 2, EF.
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 I den anfægtede beslutning har Kommissionen fundet, at det offentlige danske tv-selskab TV2/Danmark har modtaget statsstøtte som omhandlet i artikel 87, stk. 1, EF i perioden fra 1995-2002. Kommissionen fastslog, at støtten var forenelig med fællesmarkedet i henhold til artikel 86, stk. 2, EF, bortset fra en overkompensation, som beløb sig til 628,2 mio. DKK, og som TV2/Danmark A/S skulle tilbagebetale.
 Sagsøgerne har nedlagt påstand om annullation af beslutningens artikel 1 for så vidt som det i denne bestemmelse er fastslået, at en del af støtten er forenelig med fællesmarkedet. Sagsøgerne har gjort gældende, at Kommissionen ved at vedtage denne del af beslutningen har tilsidesat artikel 86, stk. 2, EF, artikel 87 EF og artikel 88 EF samt den protokol om offentlig radio- og tv-virksomhed i medlemsstaterne, som er knyttet til EF-traktaten.
 Sagsøgerne har anført, at Kommissionen har tilsidesat artikel 87 EF og 88 EF, idet den efter at have fastslået, at støtten udgjorde ny støtte, alligevel fandt, at denne støtte (bortset fra det beløb, som den anså for overkompensation) var forenelig med fællesmarkedet, selv om den skulle have fastslået, at støtten som helhed var ulovlig som følge af manglende anmeldelse.
 Sagsøgerne har endvidere gjort gældende, at Kommissionen har tilsidesat artikel 86, stk. 2, EF, artikel 87 EF og artikel 88 EF samt protokollen, idet den har fastslået, at TV2's omkostninger som helhed vedrører public service-forpligtelser og derfor kan finansieres af staten, på trods af, at TV2's public service-forpligtelser ikke er tilstrækkeligt definerede. Kommissionen har også tilsidesat de nævnte bestemmelser ved at godkende statsstøtten på grundlag af en undersøgelse af, om TV2 havde søgt »at maksimere indtægterne«, og ved at pålægge sagsøgerne bevisbyrden. Kommissionen har begået en åbenbar skønsfejl, idet den lod beviserne for, at TV2 har underbudt en uafhængig effektiv markedsaktørs priser, ude af betragtning.
 Sagsøgerne har desuden anført, at Kommissionen har tilsidesat artikel 86, stk. 2, EF samt protokollen, idet den har godkendt støtten, selv om den selv nærede tvivl med hensyn til TV2's prisadfærd og med hensyn til prisniveauet i Danmark. Kommissionen har endvidere tilsidesat artikel 86, stk. 2, EF ved at undlade at undersøge, om TV2's nettoomkostninger står i et rimeligt forhold til public service-forpligtelserne, og ved at acceptere, at der ikke er nogen — eller i hvert fald ikke en tilstrækkelig — offentlig kontrol i Danmark med TV2's opfyldelse af sine public service-forpligtelser.


text:
2.3.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 73/45
 Appel iværksat den 31. december 2014 af Carlo De Nicola til prøvelse af Personalerettens dom af 11. november 2014 i sag F-55/08 RENV, De Nicola mod EIB
 (Sag T-848/14 P)
 (2015/C 073/56)
 Processprog: italiensk
 Parter
 Appellant: Carlo De Nicola (Strassen, Luxembourg) (ved advokat L. Isola)
 Den anden part i appelsagen: Den Europæiske Investeringsbank
 Appellantens påstande
 Appellanten har nedlagt påstand om, at den foreliggende appel tages til følge, således at den appellerede dom delvis ændres og henvisningen til artikel 270 TEUF slettes, domskonklusionens punkt 2 og 3 ophæves tillige med dommens præmis 16, 17, 18, 19, 22, 37, 41, 42, 45, 47, 48, 49, 51, 53, 54, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63, 64, 65 og 66. Sagen hjemvises til en anden afdeling ved Personaleretten med henblik på, at den i en anden sammensætning efter foranstaltningen af bevisoptagelsen på ny træffer afgørelse om de ophævede præmisser. Appellanten forbeholder sig retten til at fremlægge alle former for bevismateriale direkte og/eller på anden vis, som er relevant i forhold til de argumenter, som modparten fremfører til sit forsvar, herunder alle de dokumenter, som måtte være nødvendige med henblik på tilbagevisning af modpartens argumenter. Den Europæiske Investeringsbank tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Den foreliggende appel er iværksat til prøvelse af Retten for EU-Personalesagers dom af 11. november 2014 i sag F-55/08 RENV, De Nicola mod EIB.
 Til støtte for appellen gør appellanten følgende gældende:
 1.
 Personaleretten tog ikke stilling til en begæring om sletning af EIB’s bemærkninger og dokumenter.
 2.
 Manglende stillingtagen til indsigelsen mod formanden for dommerkollegiet.
 3.
 Fejlagtig fortolkning af dommen i sag T-37/10 P
 4.
 Manglende begrundelse eller mangelfuld begrundelse for så vidt angår konstateringen af psykisk chikane og afgørelsen om, at den bringes til ophør.
 5.
 Klageudvalget tilpligtes at træffe afgørelse om bedømmelsesrapporten for 2006.
 6.
 Det fastslå, at appellanten har en interesse i, at der træffes afgørelse om annullation af forfremmelserne for 2007 med henblik på at undgå, at de bliver endelige.


text:
2.9.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 212/15
 Sag anlagt den 16. juni 2006 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Portugisiske Republik
 (Sag C-265/06)
 (2006/C 212/27)
 Processprog: portugisisk
 Parter
 Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved A. Caeiros, som befuldmægtiget)
 Sagsøgt: Den Portugisiske Republik
 Sagsøgerens påstande
 —
 Det fastslås, at Den Portugisiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 28 EF og 30 EF samt EØS-aftalens artikel 11 og 13, idet den ved artikel 2, nr. 1, i lovdekret nr. 40/2003 af 11. marts 2003 har forbudt fastsættelse af farvet film på motorkøretøjers ruder, og dette forbud hindrer markedsføring i Portugal af farvet film, der er lovligt fremstillet og/eller markedsført i en anden medlemsstat eller i en stat, der har underskrevet EØS-aftalen.
 —
 Den Portugisiske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Forbuddet i artikel 2, nr. 1, i lovdekret nr. 40/2003 af 11. marts 2003 udgør en foranstaltning med tilsvarende virkning som en kvantitativ indførselsrestriktion i strid med artikel 28 EF og EØS-aftalens artikel 11, idet forbuddet i praksis hindrer markedsføringen i Portugal af farvet film, der er lovligt fremstillet og/eller markedsført i en anden medlemsstat eller i en stat, der her underskrevet EØS-aftalen. Et sådant forbud er heller ikke begrundet i lyset af artikel 30 EF og EØS-aftalens artikel 13.


text:
5.6.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 148/30
 Rettens kendelse af 13. april 2010 — Diputación Foral de Álava m.fl. mod Kommissionen
 (Forenede sager T-529/08 — T-531/08) (1)
 (Annullationssøgsmål - statsstøtte - skattefordele - tilbagesøgningen af statsstøtte, der er erklæret ulovlig - anvendelse af bestemmelser om renters rente - bekræftende retsakt - afvisning)
 2010/C 148/54
 Processprog: spansk
 Parter
 Sagsøgere: Territorio Histórico de Álava — Diputación Foral de Álava (Spanien) (sag T-529/08), Territorio Histórico de Guipúzcoa — Diputación Foral de Guipúzcoa (Spanien) (sag T-530/08) og Territorio Histórico de Vizcaya — Diputación Foral de Vizcaya (Spanien) (sag T-531/08) (avocats I. Sáenz-Cortabarría Fernández og M. Morales Isasi)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (ved C. Urraca Caviedes, som befuldmægtiget)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af Kommissionens skrivelse af 2. oktober 2008, hvori det blev meddelt sagsøgerne, at der skulle anvendes renters rente i forbindelse med tilbagesøgningen af den statsstøtte, som blev erklæret ulovlig ved Kommissionens beslutninger 2002/820/EF, 2002/894/EF og 2003/27/EF af 11. juli 2001 om den spanske stats støtteordning til fordel for virksomheder i henholdsvis Álava, Guipúzcoa og Vizcaya i form af et nedslag i skatten på 45 % af investeringsbeløbet (henholdsvis EFT 2002 L 296, s. 1, EFT 2002 L 314, s. 26, og EFT 2003 L 17, s. 1) og ved Kommissionens beslutninger 2002/892/EF, 2002/540/EF og 2002/806/EF af 11. juli 2001 om den spanske stats støtteordning for nyoprettede virksomheder i henholdsvis Álava, Guipúzcoa og Vizcaya (henholdsvis EFT 2002 L 314, s. 1, EFT 2002 L 174, s. 31, og EFT 2002 L 279, s. 35), hvilke beslutninger blev stadfæstet af Retten ved dennes domme af 9. september 2009, Diputación Foral de Álava m.fl. mod Kommissionen (forenede sager T-227/01 — T-229/01, T-265/01, T-266/01 og T-270/01, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser), og Diputación Foral de Álava m.fl. mod Kommissionen (forenede sager T-230/01 — T-232/01 og T-267/01 — T-269/01, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser).
 Konklusion
 1)
 Sagerne afvises.
 2)
 Territorio Histórico de Álava — Diputación Foral de Álava, Territorio Histórico de Guipúzcoa — Diputación Foral de Guipúzcoa og Territorio Histórico de Vizcaya — Diputación Foral de Vizcaya bærer hver deres egne omkostninger, og betaler desuden de sagsomkostninger, som Europa-Kommissionen har afholdt.
 (1) EUT C 32 af 7.2.2009.


text:
27.3.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 80/43
 Appel iværksat den 26. januar 2010 af Luigi Marcuccio til prøvelse af kendelse afsagt den 10. november 2009 af Personaleretten i sag F-70/07, Marcuccio mod Kommissionen
 (Sag T-38/10 P)
 2010/C 80/68
 Processprog: italiensk
 Parter
 Appellant: Luigi Marcuccio (Tricase, Italia) (ved avvocato G. Cipressa)
 Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen
 Appellantens påstande
 —
 Under alle omstændigheder ophæves den appellerede kendelse fuldt ud og uden undtagelser.
 —
 Det fastslås, at søgsmålet i første instans, i relation til hvilket den appellerede kendelse blev afsagt, fuldt ud og uden undtagelser kunne antages til realitetsbehandling.
 —
 Principalt: Appellanten gives fuldt ud og uden undtagelser medhold i påstanden i søgsmålet for førsteinstansen.
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale appellanten samtlige de omkostninger, som han har afholdt såvel i sagen i første instans som i den foreliggende appelsag.
 —
 Subsidiært: Sagen hjemvises til fornyet behandling af Personaleretten i en anden sammensætning med henblik på, at den træffer fornyet afgørelse i sagen.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 Denne appel er iværksat til prøvelse af Personalerettens kendelse af 10. november 2009. Ved kendelsen afviste Personaleretten første, anden, tredje og sjette påstand i et søgsmål med henblik på at få Kommissionen dømt til at erstatte den skade, som appellanten angiveligt har lidt som følge af afslaget på at godtgøre appellanten de sagsomkostninger, som han har afholdt i sag T-176/04, Marcuccio mod Kommissionen.
 Til støtte for påstandene har appellanten gjort gældende, at der foreligger en urigtig fortolkning og anvendelse af begrebet »ansøgning« i personalevedtægtens artikel 90 og 91, en ubegrundet og ulogisk fravigelse af den relevante retspraksis, en fuldstændig mangel på begrundelse og en tilsidesættelse af forpligtelsen til at bortse fra kontrasøgsmålet, da det var indgivet for sent. Det gøres desuden gældende, at Personaleretten begik en fejl ved, at den lagde et dokument med titlen »anmodning om, at det er ufornødent at træffe afgørelse« til grund for sagen og, at der foreligger en tilsidesættelse af artikel 6 i Den Europæiske Menneskerettighedskonvention og af artikel 47 i Den Europæiske Unions Charter om grundlæggende rettigheder.


text:
C 219/26 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 14.9.2002
 III
 (Oplysninger)
 (2002/C 219/58)
 Domstolens seneste offentliggørelse i De Europæiske Fællesskabers Tidende
 EFT C 202 af 24.8.2002
 Liste over tidligere offentliggørelser
 EFT C 191 af 10.8.2002
 EFT C 180 af 27.7.2002
 EFT C 169 af 13.7.2002
 EFT C 156 af 29.6.2002
 EFT C 144 af 15.6.2002
 EFT C 131 af 1.6.2002
 Teksterne er tilgængelige i:
 EUR-Lex: http://europa.eu.int/eur-lex
 CELEX: http://europa.eu.int/celex


text:
17.11.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 355/22
 Rettens dom af 27. september 2012 — Applied Microengineering mod Kommissionen
 (Sag T-387/09) (1)
 (Femte rammeprogram for indsats inden for forskning, teknologisk udvikling og demonstration - kontrakter vedrørende projekterne »Formation of a New Design House for MST« og »Assessment of a New Anodic Bonder« - tilbagesøgning af en del af det udbetalte finansielle bidrag - beslutning, der kan tvangsfuldbyrdes - afgørelse, der under sagen ændrer den anfægtede beslutning - det juridiske grundlag for søgsmålet - de anførte anbringenders karakter - berettiget forventning - begrundelsespligt - princippet om god forvaltningsskik)
 2012/C 355/46
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Applied Microengineering Ltd (Didcot, Det Forenede Kongerige) (først ved advokaterne P. Walravens og J. De Wachter, derefter ved advokaterne P. Walravens og J. Blockx)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (ved S. Petrova, som befuldmægtiget, bistået af advokat R. Van der Hout)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af Kommissionens beslutning K(2009) 5797 af 16. juli 2009 vedrørende tilbagesøgning af 258 560,61 EUR med tillæg af renter, som sagsøgeren skylder inden for rammerne af projekterne IST-1999-11823 FOND MST (Formation of a New Design House for MST) og IST-2000-28229 ANAB (Assessment of a New Anodic Bonder)
 Konklusion
 1)
 Europa-Kommissionen frifindes.
 2)
 Applied Microengineering Ltd bærer sine egne omkostninger og betaler Kommissionens omkostninger.
 (1) EUT C 312 af 19.12.2009.


text:
12.5.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 142/12
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen (Tyskland) den 4. februar 2014 — Pfeifer & Langen GmbH & Co. KG mod Bundesanstalt für Landwirtschaft und Ernährung
 (Sag C-52/14)
 2014/C 142/15
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Pfeifer & Langen GmbH & Co. KG
 Sagsøgt: Bundesanstalt für Landwirtschaft und Ernährung
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Er den kompetente myndighed i henhold til artikel 3, stk. 1, tredje afsnit, i forordning (EF, EURATOM) nr. 2988/95 (1) for så vidt angår afbrydelsen af forældelsen den myndighed, som er kompetent for undersøgelses- eller retsforfølgningshandlingen, uanset om den har bevilget de finansielle midler? Skal undersøgelses- eller retsforfølgningshandlingen være rettet mod pålæggelse af en forvaltningsretlig foranstaltning eller sanktion?
 2)
 Kan »den pågældende« i den forstand, hvori dette udtryk er anvendt i artikel 3, stk. 1, tredje afsnit, i forordning (EF, EURATOM) nr. 2988/95, også være en ansat i en virksomhed, som er blevet afhørt som vidne?
 3)
 Skal det i forbindelse med »enhver handling fra den kompetente myndigheds side, som den pågældende gøres bekendt med, og som vedrører undersøgelse eller retsforfølgning af uregelmæssigheden« (artikel 3, stk. 1, tredje afsnit, i forordning (EF, EURATOM) nr. 2988/95) i alle tilfælde dreje sig om konkrete fejl i forbindelse med registreringen af sukkerproduktionen (sagskomplekser) fra sukkerproducentens side, som normalt først antages at foreligge eller konstateres i forbindelse med en regelmæssig gennemført markedsordningskontrol? Kan en afsluttende rapport, som afslutter kontrollen eller vurderer kontrolresultatet, og hvori der ikke stilles yderligere spørgsmål til bestemte sagskomplekser, være en »undersøgelseshandling«, som den pågældende er gjort bekendt med?
 4)
 Forudsætter elementet »gentagne uregelmæssigheder« i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 3, stk. 1, andet afsnit, i forordning (EF, EURATOM) nr. 2988/95, at de handlinger eller undladelser, der vurderes som uregelmæssigheder, står i en tæt tidsmæssig sammenhæng, for at de kan vurderes som »gentagelse«? I bekræftende fald: Går denne tætte tidsmæssige sammenhæng bl.a. tabt, hvis uregelmæssigheden i forbindelse med registrering af en sukkermængde kun forekommer en gang inden for et sukkerproduktionsår og derefter først gentages i et følgende eller et senere sukkerproduktionsår?
 5)
 Kan elementet gentagelse i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 3, stk. 1, første afsnit, i forordning (EF, EURATOM) nr. 2988/95 ophøre ved, at den kompetente myndighed, som har kendskab til sagens kompleksitet, ikke har kontrolleret virksomheden eller ikke har kontrolleret den regelmæssigt eller omhyggeligt?
 6)
 Hvornår begynder den dobbelte forældelsesfrist på otte år i henhold til artikel 3, stk. 1, fjerde afsnit, i forordning (EF, EURATOM) nr. 2988/95 at løbe i forbindelse med vedvarende eller gentagne uregelmæssigheder? Begynder denne forældelsesfrist at løbe ved ophøret af enhver handling, der må betragtes som uregelmæssighed (forordningens artikel 3, stk. 1, første afsnit), eller ved ophøret af den sidste gentagne handling (forordningens artikel 3, stk. 1, andet afsnit)?
 7)
 Kan den dobbelte forældelsesfrist på otte år i henhold til artikel 3, stk. 1, fjerde afsnit, i forordning (EF, EURATOM) nr. 2988/95 afbrydes af den kompetente myndigheds undersøgelses- eller retsforfølgningshandlinger?
 8)
 Skal de forældelsesfrister, der skal beregnes i henhold til bestemmelsen i artikel 3, stk. 1, i forordning (EF, EURATOM) nr. 2988/95, beregnes særskilt for hvert enkelt sagskompleks (uregelmæssighed) i tilfælde, hvor forskellige sagskomplekser indgår i udmålingen af støtten?
 9)
 Er det med henblik på den dobbelte forældelsesfrist i henhold til artikel 3, stk. 1, fjerde afsnit, i forordning (EF, EURATOM) nr. 2988/95 afgørende, om myndigheden havde kendskab til uregelmæssigheden?
 (1) Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 2988/95 af 18.12.1995 om beskyttelse af De Europæiske Fællesskabers finansielle interesser (EFT L 312, s. 1).


text:
8.2.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 48/13
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Hoge Raad der Nederlanden (Nederlandene) den 16. november 2015 — Staatssecretaris van Financiën mod Lemnis Lighting BV
 (Sag C-600/15)
 (2016/C 048/20)
 Processprog: nederlandsk
 Den forelæggende ret
 Hoge Raad der Nederlanden
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Staatssecretaris van Financiën
 Sagsøgt: Lemnis Lighting BV
 Præjudicielt spørgsmål
 Skal position 8539, 8541, 8543, 8548 og 9405 i den kombinerede nomenklatur fortolkes således, at produkter som LED-pærer, der er sammensat af lysemitterende dioder og andre elektriske komponenter samt en glasindkapsling og en Edison-fatning, og som tjener til belysning efter at være anbragt i en belysningsartikel, skal tariferes i en af disse positioner? I bekræftende fald, i hvilken af disse positioner skal produkterne da tariferes? I benægtende fald, i hvilken anden position skal tariferingen da ske?


text:
14.9.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 302/64
 Sag anlagt den 9. juli 2015 — VM Vermögens-Management mod KHIM — DAT Vermögensmanagement (Vermögensmanufaktur)
 (Sag T-374/15)
 (2015/C 302/80)
 Stævningen affattet på tysk
 Parter
 Sagsøger: VM Vermögens-Management GmbH (Düsseldorf, Tyskland) (ved advokaterne T. Dolde og P. Homann)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: DAT Vermögensmanagement GmbH (Baldham, Tyskland)
 Oplysninger vedrørende sagen for Harmoniseringskontoret
 Indehaver af det omtvistede varemærke: VM Vermögens-Management GmbH
 Det omtvistede varemærke: EF-ordmærket »Vermögensmanufaktur« — EF-varemærke nr. 8 7 70 042
 Sagen for Harmoniseringskontoret: Ugyldighedssag
 Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 29. april 2015 af Femte Appelkammer ved Harmoniseringskontoret (sag R 418/2014-5)
 Påstande
 —
 Den anfægtede afgørelse annulleres.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Anbringender
 —
 Tilsidesættelse af artikel 75, i forordning nr. 207/2009.
 —
 Tilsidesættelse af artikel 76, i forordning nr. 207/2009.
 —
 Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009.
 —
 Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra c), i forordning nr. 207/2009.


text:
27.9.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 291/16
 DOMSTOLENS DOM
 af 14. december 2011
 i sag E-8/11
 EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Island
 (En kontraherende parts manglende opfyldelse af sine forpligtelser — direktiv 2002/49/EF om vurdering og styring af ekstern støj)
 2012/C 291/07
 I sag E-8/11, EFTA-Tilsynsmyndighed mod Island — ANMODNING om at få fastslået, at Island ved ikke at have sikret, at dets kompetente myndigheder udarbejdede og, hvor det var relevant, godkendte strategiske støjkort og udarbejdede støjhandlingsplaner for alle større veje på dets område, hvor der passerer over 6 millioner køretøjer om året, og ved ikke at have sikret, at oplysningerne fra strategiske støjkort og resuméer af handlingsplaner som defineret i bilag VI til direktivet blev sendt til EFTA-Tilsynsmyndigheden, har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 7, stk. 1, artikel 8, stk. 1, og artikel 10 i den retsakt, der er nævnt i punkt 32g i bilag XX til EØS-aftalen (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/49/EF af 25. juni 2002 om vurdering og styring af ekstern støj) som tilpasset EØS-aftalen ved dennes protokol 1, har Domstolen, sammensat af Carl Baudenbacher, præsident og refererende dommer, Per Christiansen og Páll Hreinsson, dommere, den 14. december 2011 afsagt følgende dom:
 Domskonklusionen lyder således:
 1)
 Island har ved ikke at have sikret, at dets kompetente myndigheder inden for tidsfristerne udarbejdede og, hvor det var relevant, godkendte strategiske støjkort og udarbejdede støjhandlingsplaner for alle større veje på dets område, hvor der passerer over 6 millioner køretøjer om året, og ved ikke at have sikret, at oplysningerne fra strategiske støjkort og resuméer af handlingsplaner som defineret i bilag VI i direktivet blev sendt til EFTA-Tilsynsmyndigheden, tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 7, stk. 1, artikel 8, stk. 1, og artikel 10 i den retsakt, der er nævnt i punkt 32g i bilag XX til EØS-aftalen (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/49/EF af 25. juni 2002 om vurdering og styring af ekstern støj) som tilpasset EØS-aftalen ved dennes protokol 1.
 2)
 Island tilpligtes at betale sagens omkostninger.