text:
6.2.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 38/7
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunalul Specializat Mureș (Rumænien) den 21. oktober 2016 — Michael Tibor Bachman mod FAER IFN SA
 (Sag C-535/16)
 (2017/C 038/09)
 Processprog: rumænsk
 Den forelæggende ret
 Tribunalul Specializat Mureș
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Michael Tibor Bachman
 Sagsøgt: FAER IFN SA
 Præjudicielt spørgsmål
 Skal artikel 2, stk. 2, i direktiv 93/13/EØF (1), som definerer begrebet »forbruger«, fortolkes således, at begrebet også omfatter en fysisk person, der gennem en aftale om novation over for en erhvervsdrivende, et erhvervsmæssigt kreditinstitut, har påtaget sig en forpligtelse til at tilbagebetale kreditter, som oprindeligt blev bevilget et selskab til formål, som falder inden for dets virksomhed, dvs. investeringer i virksomhed i form af godstransport ad landevej, når [denne] fysiske person imidlertid ikke har nogen åbenbar forbindelse med dette selskab, men derimod har handlet på grundlag af forbindelser, der falder uden for erhvervsvirksomhed, til den person, som kontrollerede det selskab, som oprindeligt var låntager, og til de personer, som havde indgået aftaler, der var accessoriske i forhold til de oprindelige kreditaftaler (aftaler om kaution, sikkerhed i fast ejendom eller pant)?
 (1) Rådets direktiv 93/13/EØF af 5.4.1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler (EFT L 95, s. 29).


text:
31.8.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 252/31
 Sag anlagt den 14. juni 2013 — Pure Fishing mod KHIM — Łabowicz (NANOFIL)
 (Sag T-323/13)
 2013/C 252/52
 Stævningen er affattet på engelsk
 Parter
 Sagsøger: Pure Fishing, Inc. (Spirit Lake, De Forenede Stater) (ved solicitor J. Dickerson)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: Edward Łabowicz (Kłodzko, Polen)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelse truffet af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R R1241/2012-2) annulleres.
 —
 EF-varemærkeansøgning nr. 9611872 godkendes.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Ansøger om EF-varemærket: Pure Fishing, Inc.
 Det omhandlede EF-varemærke: Ordmærket »NANOFIL« for varer i klasse 28 — EF-varemærkeansøgning nr. 9611872
 Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Edward Łabowicz
 Det påberåbte varemærke eller tegn: EF-varemærkeregistrering af figurmærket »NANO« for varer i klasse 28
 Indsigelsesafdelingens afgørelse: Indsigelsen taget til følge
 Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen
 Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i Rådets forordning nr. 207/2009.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
3.7.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 179/55
 Sag anlagt den 18. maj 2010 — Iberdrola mod Kommissionen
 (Sag T-221/10)
 2010/C 179/94
 Processprog: spansk
 Parter
 Sagsøger: Iberdrola, SA (Bilbao, Spanien) (ved abogados J. Ruiz Calzado, M. Núñez Müller og J. Domínguez Pérez)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgerens påstande
 —
 Beslutningens artikel 1, stk. 1, annulleres.
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Den beslutning, der er genstand for denne sag, er den samme som i sag T-219/10, Autogrill España mod Kommissionen.
 Søgsmålsgrundene og de væsentligste argumenter, er de samme som påberåbt i den pålæggende sag. Sagsøgeren har særligt gjort følgende gældende:
 —
 Kommissionen har anlagt et åbenbart urigtigt skøn, idet den fastslået, at foranstaltningen i artikel 12, stk. 5, i TRLIS udgør statsstøtte, der er uforenelig med det indre marked, eftersom den ikke har taget hensyn til den positive virkning af foranstaltningen, hvorved den har set bort fra foranstaltningens gavnlige virkning på opfyldelsen af de målsætninger, der forfølges ved andre af traktatens bestemmelser.
 —
 Kommissionen har tilsidesat princippet om beskyttelse af den berettigede forventning og ligebehandlingsprincippet, idet den har fraveget retningslinjerne i meddelelsen om direkte beskatning og den beslutningspraksis, som den har fulgt i overensstemmelse med denne meddelelse.
 —
 Kommissionen har tilsidesat princippet om god forvaltningsskik, som forpligter den til omhyggeligt, indgående og upartisk at undersøge alle de relevante elementer i sagen, idet den ikke har fulgt proceduren (som den har gjort vedrørende erhvervelser uden for fællesskabet) for at godtgøre, at foranstaltningen angiveligt er selektiv, og efterprøve den præcise rækkevidde af de praktiske hindringer for fusionen inden for fællesmarkedet, inden den tager den for givet.
 —
 Kommissionen har tilsidesat sin forpligtelse til at overholde traktatens opbygning og sikre en sammenhængende anvendelse af reglerne om kontrol med statsstøtte og reglerne vedrørende andre af traktatens principper og friheder, såsom de frie kapitalbevægelser og oprettelsen af et indre marked.
 —
 Den anfægtede beslutning er utilstrækkeligt begrundet hvad angår visse væsentlige aspekter i Kommissionens vurdering af foranstaltningens selektivitet og dens påvirkning af konkurrencen og samhandlen mellem medlemsstaterne.


text:
11.5.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 155/8
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Okresný súd Dunajská Streda (Slovakiet) den 2. februar 2015 — Home Credit Slovakia a. s. mod Klára Bíróová
 (Sag C-42/15)
 (2015/C 155/10)
 Processprog: Slovakisk
 Den forelæggende ret
 Okresný súd Dunajská Streda
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Home Credit Slovakia a. s.
 Sagsøgt: Klára Bíróová
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Skal begreberne »papir« og »andet varigt medium« i artikel 10, stk. 1, [sammenholdt med artikel 3, litra m),] i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/48/EF af 23. april 2008 om forbrugerkreditaftaler og om ophævelse af Rådets direktiv 87/102/EØF (EFT L 133 af 22.5.2008, s. 66; herefter »direktiv 2008/48/EF«) fortolkes således, at de omfatter
 —
 ikke blot teksten (den fysiske »hard copy«) af det af aftaleparterne underskrevne dokument, som skal omfatte de elementer (oplysninger), som kræves efter artikel 10, stk. 2, litra a)-v), i direktivet, men også
 —
 ethvert andet dokument, hvortil denne tekst henviser, og som i henhold til national lovgivning udgør en integreret del af aftalen (eksempelvis et dokument med »generelle kontraktvilkår«, »kreditvilkår«, en »liste over udgifterne«, en »afdragsplan« udarbejdet af kreditgiveren), selv om dette dokument i sig selv ikke opfylder kravet om »skriftlig form« i henhold til national lovgivning (eksempelvis fordi det ikke er underskrevet af aftaleparterne)?
 2)
 I lyset af besvarelsen af det første spørgsmål:
 Skal artikel 10, stk. 1 og 2, i direktiv 2008/48/EF sammenholdt med direktivets artikel 1, hvorefter direktivet sigter mod fuldstændig harmonisering på det omhandlede område, da fortolkes således, at den er til hinder for en national lovgivning eller praksis, der
 —
 kræver, at alle elementer i aftalen i henhold til artikel 10, stk. 2, litra a)-v), er indeholdt i et samlet dokument, som opfylder kravet om »skriftlig form« i henhold til lovgivningen i den pågældende medlemsstat (dvs. i princippet i et af aftaleparterne underskrevet dokument), og
 —
 ikke anerkender fuld retsvirkning for forbrugerkreditaftalen alene som følge af, at dele af de ovennævnte elementer ikke er indeholdt i det underskrevne dokument, også såfremt disse elementer (eller dele heraf) er indeholdt i et særskilt dokument (eksempelvis et dokument med »generelle kontraktvilkår«, »kreditvilkår«, en »liste over udgifterne«, en »afdragsplan« udarbejdet af kreditgiveren), selv om: (i) den skriftlige aftale henviser til dette dokument, (ii) de i den nationale lovgivning fastsatte betingelser for inkorporering af dette dokument som en del af aftalen er opfyldt, og (iii) den forhandlede forbrugerkreditaftale således som helhed opfylder kravene om udarbejdelse af aftalen på »andet varigt medium« i henhold til direktivets artikel 10, stk. 1?
 3)
 Skal artikel 10, stk. 2, litra h), i direktiv 2008/48/EF fortolkes således, at de efter denne bestemmelse krævede oplysninger (navnlig »hyppighed af [...] betalinger«)
 —
 skal præciseres i kontraktvilkårene i den konkrete aftale [i princippet med angivelse af præcise datoer (dag, måned, år) for fristerne for de enkelte afdrag]; eller således, at
 —
 det er tilstrækkeligt, at aftalen indeholder en generel henvisning til objektivt identificerbare parametre, på baggrund af hvilke disse oplysninger kan udledes (eksempelvis med kontraktvilkåret »de månedlige afdrag forfalder inden den 15. i hver kalendermåned«, »det første afdrag forfalder inden for en måned efter underskrivelsen af aftalen, og ethvert efterfølgende afdrag forfalder inden for en måned efter fristen for det foregående afdrag« eller med andre tilsvarende formuleringer)?
 4)
 Såfremt den korrekte fortolkning er den i det tredje spørgsmål, andet led, omhandlede:
 Skal artikel 10, stk. 2, litra h), i direktiv 2008/48/EF da fortolkes således, at den efter denne bestemmelse krævede oplysning (navnlig »hyppighed af [...] betalinger«) også kan være indeholdt i et særskilt dokument, hvortil aftalen, der opfylder kravet om skriftlig form, henviser (i henhold til direktivets artikel 10, stk. 1), men som ikke nødvendigvis i sig selv skal opfylde dette krav (dvs. i princippet ikke nødvendigvis skal være underskrevet af aftaleparterne; eksempelvis et dokument med »generelle kontraktvilkår«, »kreditvilkår«, en »liste over udgifterne«, en »afdragsplan« udarbejdet af kreditgiveren)?
 5)
 Skal artikel 10, stk. 2, litra i), sammenholdt med litra h), i direktiv 2008/48/EF fortolkes således, at
 —
 kreditaftalen med fast løbetid, ifølge hvilken tilbagebetalingen/amortiseringen af den ydede kapital sker ved betaling af enkelte afdrag, på tidspunktet for indgåelse ikke nødvendigvis skal indeholde den nøjagtige fastlæggelse af den del af hvert enkelt afdrag, som er allokeret til tilbagebetaling af den ydede kapital, og den del, som er allokeret til betaling af almindelige renter og omkostninger (dvs. at den detaljerede afdrags-/amortiseringsplan ikke nødvendigvis skal udgøre en integreret del af aftalen), men disse oplysninger kan være indeholdt i en afdrags-/amortiseringsplan, som kreditgiveren på forespørgsel præsenterer for debitoren; eller således, at
 —
 artikel 10, stk. 2, litra [i]), sikrer debitoren den ekstra rettighed til at anmode om en opgørelse af amortiseringsplanen med henvisning til en nøjagtig fastlagt dag under kreditaftalens løbetid, men denne rettighed fritager dog ikke aftaleparterne fra forpligtelsen til allerede i selve aftalen at inkludere specificeringen af de enkelte fastlagte afdrag (som skal betales i medfør af kreditaftalen under dens løbetid) fordelt på tilbagebetaling af kapitalen og betaling af almindelige renter og udgifter, idet denne specifikation sker på en måde, som tilpasses den konkrete aftale?
 6)
 Såfremt den korrekte fortolkning er den i det femte spørgsmål, første led, omhandlede:
 Falder dette spørgsmål da inden for rammerne af den med direktiv 2008/48/EF forfulgte fuldstændige harmonisering, således at medlemsstaten i henhold til direktivets artikel 22, stk. 1, ikke kan kræve, at kreditaftalen indeholder den nøjagtige angivelse af den del af hvert enkelt afdrag, som er allokeret til tilbagebetaling af kapitalen, og den del, som er allokeret til betaling af almindelige renter og omkostninger (dvs. at den detaljerede afdragsplan udgør en integreret del af aftalen)?
 7)
 Skal bestemmelserne i artikel 1 i direktiv 2008/48/EF, hvorefter direktivet sigter mod fuldstændig harmonisering på det omhandlede område, eller direktivets artikel 23, ifølge hvilken sanktionerne skal stå i et rimeligt forhold, fortolkes således, at direktivet er til hinder for en bestemmelse i national ret, ifølge hvilken manglen på hovedparten af de elementer i kreditaftalen, som kræves efter artikel 10, stk. 2, i direktiv 2008/48/EF, indebærer, at den ydede kredit betragtes som rente- og omkostningsfri, således at debitoren kun er forpligtet til at tilbagebetale kreditgiveren det beløb, som blev modtaget i henhold til aftalen?


text:
11.7.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 251/3
 Sag anlagt den 18. marts 2016 – Europa-Kommissionen mod Den Hellenske Republik
 (Sag C-160/16)
 (2016/C 251/04)
 Processprog: græsk
 Parter
 Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved G. Zavvos og K. Talabér-Ritz)
 Sagsøgt: Den Hellenske Republik
 Sagsøgerens påstande
 —
 Det fastslås, at Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 5, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2010/31/EU (1) af 19. maj 2010 om bygningers energimæssige ydeevne, som suppleret ved Kommissionens delegerede forordning (EU) nr. 244/2012 (2) af 16. januar 2012, hvori der fastlægges en ramme for en sammenligningsmetode til beregning af omkostningsoptimale niveauer for mindstekrav til bygningers og bygningsdeles energimæssige ydeevne, idet den ikke har fremlagt en rapport om omkostningsoptimale niveauer.
 —
 Den Hellenske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 1.
 Den 18. marts 2016 anlagde Europa-Kommissionen et søgsmål mod Den Hellenske Republik med påstand om, at Domstolen fastslår, at Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 5, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2010/31/EU af 19. maj 2010 om bygningers energimæssige ydeevne, som suppleret ved Kommissionens delegerede forordning (EU) nr. 244/2012 af 16. januar 2012, hvori der fastlægges en ramme for en sammenligningsmetode til beregning af omkostningsoptimale niveauer for mindstekrav til bygningers og bygningsdeles energimæssige ydeevne, idet den ikke har fremlagt en rapport om omkostningsoptimale niveauer.
 2.
 Kommissionen har i forbindelse med søgsmålet anført, at de græske myndigheder med hensyn til de ovenfor nævnte påstande endnu ikke har fremsendt den endelige rapport om omkostningsoptimale niveauer for mindstekrav til bygningers og bygningsdeles energimæssige ydeevne, beregnet ved anvendelse af rammen for den sammenligningsmetode, som er fastsat i Kommissionens delegerede forordning (EU) nr. 244/2012, og at der derfor er sket en tilsidesættelse af artikel 5, stk. 2, i direktiv 2010/31/EU.
 (1) EUT L 153 af 18.6.2010, s. 13.
 (2) EUT L 81 af 21.3.2012, s. 18.


text:
C 191/6 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 10.8.2002
 1) Den Franske Republik har tilsidesat de forpligtelser, der påhviler 1) Appellen forkastes.
 den i henhold til Rådets direktiv 91/676/EØF af 12. december
 1991 om beskyttelse af vand mod forurening forårsaget af 2) Odette Simon betaler sagens omkostninger.
 nitrater, der stammer fra landbruget, idet den ikke har foretaget
 den fornødne kortlægning af vand, der er berørt af forurening,
 og følgelig heller ikke har udpeget de heraf berørte sårbare zoner (1) EFT C 233 af 12.8.2000.
 i overensstemmelse med artikel 3 i og bilag I til direktivet.
 2) Den Franske Republik betaler sagens omkostninger.
 3) Kongeriget Spanien bærer sine egne omkostninger.
 DOMSTOLENS DOM
 (1) EFT C 247 af 26.8.2000.
 (Femte Afdeling)
 af 20. juni 2002
 i sag C-287/00, Kommissionen for De Europæiske Fælles-
 skaber mod Forbundsrepublikken Tyskland (1)
 DOMSTOLENS DOM
 (»Traktatbrud — sjette momsdirektiv — artikel 2, nr. 1, og
 (Sjette Afdeling) artikel 13, punkt A, stk. 1, litra i) — forskningsvirksomhed,
 som statslige højere læreanstalter udfører mod vederlag —
 fritagelse«)
 af 27. juni 2002
 (2002/C 191/10)
 i sag C-274/00 P, Odette Simon mod Kommissionen for
 De Europæiske Fællesskaber (1) (Processprog: tysk)
 (»Appel — tjenestemænd — krav om status som midlertidigt (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 ansat — for sen indgivelse af anmodningen — afvisning — gjort i Samling af Afgørelser)
 åbenbart, at appellen skal delvis afvises og delvis forkastes«)
 (2002/C 191/09)
 I sag C-287/00, Kommissionen for De Europæiske Fællesska-
 ber (befuldmægtigede: G. Wilms og K. Gross) mod Forbundsre-
 (Processprog: fransk) publikken Tyskland (befuldmægtigede: W.-D. Plessing og
 T. Jürgensen), angående en påstand om, at det fastslås, at
 Forbundsrepublikken Tyskland har tilsidesat sine forpligtelser
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig- i henhold til artikel 2 i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF
 gjort i Samling af Afgørelser) af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes
 lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiaf-
 giftssystem: ensartet beregningsgrundlag (EFT L 145, s. 1), idet
 den i medfør af § 4, nr. 21a, i Umsatzsteuergesetz (lov om
 omsætningsafgift) af 27. april 1993 (BGBl. 1993 I, s. 565),
 I sag C-274/00 P, Odette Simon, Luxembourg, først ved avocat som ændret ved § 4, stk. 5, i Umsatzsteuergesetz-Änderungsge-
 J.-N. Louis, derefter ved avocat L. Misson, og med valgt adresse setz af 12. december 1996 (BGBl. 1996 I, s. 1851) fritager
 i Luxembourg, angående appel af dom afsagt den den 10. maj statslige, højere læreanstalters forskningsvirksomhed for mer-
 2000 af De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans (en værdiafgift, har Domstolen (Femte Afdeling), sammensat af
 enkelt dommer) i sag T-177/97, Simon mod Kommissionen afdelingsformanden, P. Jann, og dommerne S. von Bahr
 (Sml. Pers. I-A, s. 75, og II, s. 319), hvori der er nedlagt påstand (refererende dommer), D.A.O. Edward, A. La Pergola og
 om ophævelse af denne dom — den anden part i appelsagen: C.W.A. Timmermans; generaladvokat: F.G. Jacobs; justitssekre-
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (befuldmægti- tær: R. Grass, den 20. juni 2002 afsagt dom, hvis konklusion
 get: J. Currall, bistået af D. Waelbroeck) — har Domstolen lyder således:
 (Sjette Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, F. Macken,
 og dommerne N. Colneric (refererende dommer), C. Gulmann,
 J.-P. Puissochet og J.N. Cunha Rodrigues; generaladvokat: 1) Forbundsrepublikken Tyskland har tilsidesat sine forpligtelser i
 F.G. Jacobs; justitssekretær: fuldmægtig L. Hewlett, den 27. juni medfør af artikel 2 i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af
 2002 afsagt dom, hvis konklusion lyder således: 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgiv-


text:
17.7.1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 204/31
 2. Subsidiært spørges: Skal traktatens artikel 6 og 8A og Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel-
 Rådets direktiv 93/96 af 29. oktober 1993 om opholdsret se afsagt den 16. april 1999 af Regeringsrätten i sagen
 for studerende fortolkes således (2), at en studerende, som Riksskatteverket mod X
 har fæt opholdstilladelse, kan udelukkes fra retten til
 ydelser fra en ikke-bidragspligtig social sikringsordning, (Sag C-186/99)
 såsom ordningen til sikring af et eksistensminimum, der
 skal udredes af værtsmedlemsstaten, og i bekræftende fald
 således, at denne udelukkelse er generel og endelig? (1999/C 204/61)
 Ved kendelse afsagt den 16. april 1999, indgået til Domstolens
 Justitskontor den 20. maj 1999, har Regeringsrätten i sagen
 Riksskatteveket mod X forelagt De Europæiske Fællesskabers
 (1) Rådets forordning af 15.10.1968 om arbejdskraftens frie bevæge- Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende
 lighed inden for Fællesskabet, EFT 1968 II, s. 467.
 spørgsmål:
 (2) EFT L 317, s. 59.
 I henhold til § 7, 8. afsnit, i lagen (1947:576) om statlig
 inkomstskatt (den svenske lov om indkomstskat til staten) er
 der skattefriheid for et svensk aktieselskab for udbytte af
 aktier i et andet svensk aktieselskab, hvis aktierne ikke er
 omsætningsaktiver, og det sandsynliggøres, at aktiebesiddelsen
 beror på en virksomhed, som drives af foretagendet eller af
 foretagender, som med hensyn til ejerforholdene eller de
 organisatoriske forhold kan anses for at være nært knyttet til
 det. Er det foreneligt med gældende fællesskabsret, særlig
 Rom-traktatens artikel 52, sammenholdt med artikel 6 og 58,
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel- samt artikel 73 B og 73 D, at anvende en ordening, som
 se afsagt den 16. april 1999 af Regeringsrätten i sagen indebærer, at en tilsvarende skattefrihed ikke gælder for
 Riksskatteverket mod 1. X, 2. Y og 3. Z udbytte, som betales til et selskab, der er hjemmehørende i en
 anden medlemsstat og har et fast driftssted i Sverige, som
 udbyttet henføres til?
 (Sag C-185/99)
 (1999/C 204/60)
 Ved kendelse afsagt den 16. april 1999, indgået til Domstolens Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved dom
 Justitskontor den 20. maj 1999, har Regeringsrätten i sagen afsagt den 28. april 1999 af Supremo Tribunal Administra-
 Riksskatteverket mod. 1. X, 2. Y og 3. Z forelagt De Europæi- tivo 2a Secçao i sagen Fábrica de Queijo eru Portuguesa,
 ske Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel Lda. mod Fazenda Pública
 afgørelse af følgende spørgsmål:
 (Sag C-187/99)
 I henhold til § 7, 8. afsnit, i lagen (1947:576) om statlig
 inkomstskatt (den svenske lov om indkomstskat til staten) er (1999/C 204/62)
 der skattefrihed for et svensk aktieselskab for udbytte af
 aktier i et andet svensk aktieselskab, hvis aktierne ikke Ved dom afsagt den 28. april 1999, indgået til Domstolens
 er omsætningsaktiver, og det samlede antal stemmer for Justitskontor den 20. maj 1999, har Supremo Tribunal
 foretagendets aktier i det udbyttebetalende foretagende ved Administrativo 2a Secçao, i sagen Fábrica de Queijo eru
 skatteårets udgang udgør en fjerdedel eller derover af stemme- Portuguesa Lda. mod Fazenda Pública, forelagt De Europæiske
 ne for samtlige aktier i det udbyttebetalende foretagende. Et Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse
 foretagende i en medlemsstat skal heller ikke svare kuponskat af følgende spørgsmål:
 af udbytte fra et svensk aktieselskab, hvis foretagendet ejer
 25 % eller derover af kapitalen i det udbyttebetalende selskab, 1. Vedrører artikel 11 i Rådets forordning (EØF) nr.
 og foretagendet er omfattet af moder- og datterselskabsdirekti- 1999/85 (1) af 16. juli 1985 de betingelser (forpligtelser,
 vet. Er det foreneligt med gældende fællesskabsret, særlig regler), som fastsættes i det dokument, der giver bevillings-
 Rom-traktatens artikel 52, sammenholdt med artikel 6 og 58, haveren ret til brugen (funktionen) af dette?
 samt artikel 73 B og 73 D, at anvende en ordning, som
 indebærer, at en tilsvarende skattefrihed ikke gælder for 2. Eller verdrører den derimod betingelserne, kravene eller
 udbytte, som betales til et selskab, der er hjemmehørende i en vilkårene for meddelelse af bevilling til aktif forædling?
 anden medlemsstat og har et fast driftssted i Sverige, som
 udbyttet henføres til? 3. Når toldmyndigheden først har fastsat udbyttesatsen, kan
 toldmyndigheden da senere ensidigt ændre denne sats på
 grundlag af den omstændighed, at bevillingshaveren i
 forbindelse med brugen af ordningen faktiske har opnået
 en højere udbyttesats end den, der oprindeligt blev forudset
 eller godkendt?


text:
1.12.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 431/29
 Sag anlagt den 29. august 2014 — JP Divver Holding Company mod KHIM (EQUIPMENT FOR LIFE)
 (Sag T-642/14)
 (2014/C 431/51)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: JP Divver Holding Company Ltd (Newry, Irland) (ved advokaterne A. Franke og E. Bertram)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i Det Indre Marked (Varemærker og Design)
 Oplysninger vedrørende sagen for Harmoniseringskontoret
 Det omtvistede varemærke: International registrering, hvor Den Europæiske Union er designeret, af varemærket »EQUIPMENT FOR LIFE«
 Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 16. juni 2014 af Andet Appelkammer ved Harmoniseringskontoret (sag R 64/2014-2)
 Påstande
 —
 Den anfægtede afgørelse annulleres.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Anbringende
 —
 Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009.


text:
22.2.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 68/36
 Appel iværksat den 17. december 2015 af Europa-Kommissionen til prøvelse af Personalerettens dom af 6. oktober 2015 i sag F-119/14, FE mod Kommissionen
 (Sag T-734/15 P)
 (2016/C 068/46)
 Processprog: fransk
 Parter
 Appellant: Europa-Kommissionen (ved F. Simonetti og G. Gattinara, som befuldmægtigede)
 Den anden part i appelsagen: FE (Luxembourg, Luxembourg)
 Appellantens påstande
 Sagsøgerens påstande:
 —
 Personalerettens dom af 6. oktober 2015 i sag F-9/09, FE mod Kommissionen, ophæves.
 —
 Europa-Kommissionen frifindes i det af FE i sag F-119/14 anlagte søgsmål.
 —
 Det fastslås, at hver part bærer sine egne omkostninger i appelsagen.
 —
 FE tilpligtes at betale sagsomkostningerne for Personaleretten.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 Til støtte for appellen har appellanten fremført tre anbringender.
 1.
 Første anbringende er, at Personaleretten begik flere retlige fejl og at der skete en urigtig gengivelse af sagsakterne ved udvælgelseskomitéens fortolkning og anvendelse af adgangsbetingelsen vedrørende den minimale erhvervserfaring.
 2.
 Andet anbringende er, at Personaleretten begik en retlig fejl i konklusionen om, at ansættelsesmyndigheden havde anlagt et åbenbart urigtigt skøn.
 3.
 Tredje anbringende er, at Personaleretten begik en retlig fejl og flere tilsidesættelser af begrundelsespligten i forbindelse med, at den pålagde Kommissionen at betale 10 000 EUR til sagsøgeren i første instans.


text:
2.2.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 32/11
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale di Tivoli (Italien) den 3. december 2012 — Claudio Loreti m.fl. mod Comune di Zagarolo
 (Sag C-555/12)
 2013/C 32/16
 Processprog: italiensk
 Den forelæggende ret
 Tribunale di Tivoli
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Claudio Loreti, Vallerotonda Maria, Vallerotonda Attilio og Chellini Virginia
 Sagsøgt: Comune di Zagarolo
 Præjudicielle spørgsmål
 Den Europæiske Unions Domstol bør forelægges følgende fortolkningsspørgsmål med henblik på, at den træffer præjudiciel afgørelse:
 1)
 Er artikel 7 i forvaltningsloven, som er gældende i Den Italienske Republik, og som i henhold til artikel 103 i den nationale forfatning bestemmer, at
 »forvaltningsdomstolen har kompetence til at påkende sager om legitime interesser og, for så vidt angår særlige områder fastsat ved lov, sager om subjektive rettigheder, der vedrører udøvelse eller manglende udøvelse af administrative beføjelser i forhold til foranstaltninger, retsakter, aftaler eller handlinger, som, også indirekte, henhører under udøvelsen af disse beføjelser, og som er gennemført af forvaltningen. Retsakter eller foranstaltninger, der er vedtaget af regeringen under dennes udøvelse af politiske beføjelser, kan ikke indbringes for retten«,
 forenelig med artikel 6 i [den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder] samt artikel 47 og artikel 52, stk. 3, i [Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder], som medtaget efter ændring af artikel 6 [TEU]:
 a)
 for så vidt som den tildeler de forskellige retlige organer kompetence til at træffe afgørelse om subjektive retlige situationer, som abstrakt betragtet er forskellige (legitim interesse og subjektiv rettighed), men hvis sikre fastlæggelse er vanskelig eller endog umulig i praksis, og uden at den nærmere angiver disse bestemmelsers præcise indhold
 b)
 for så vidt som den bestemmer, at retterne har kompetence til at træffe afgørelse om de samme områder på grundlag af kriterier (fastlæggelse af forskellige subjektive retlige situationer), som ikke længere svarer til de faktiske omstændigheder efter indførelsen af erstatning for legitime interesser (nu fastsat siden 2000 med henblik på at tilpasse national ret til fællesskabsretlige principper) med væsentlige forskelle bl.a. med hensyn til de processuelle regler for fuldbyrdelse af domme?
 Og i almindelighed:
 2)
 Er artikel 103 i den italienske forfatning forenelig [med EU-retten], for så vidt som den på forskellig vis regulerer og beskytter subjektive retlige situationer (kaldet legitime interesser), som ikke findes tilsvarende i fællesskabsretten, idet den tildeler kompetencen til forskellige retlige fora, hvis kompetence ændres fra tid til anden?


text:
26.2.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 63/27
 Sag anlagt den 17. december 2010 — Environmental Manufacturing mod KHIM — Wolf (gengivelse af hovedet af en ulv)
 (Sag T-570/10)
 2011/C 63/53
 Stævningen er affattet på engelsk
 Parter
 Sagsøger: Environmental Manufacturing LLP (Stowmarket, Det Forenede Kongerige) (ved barrister S. Malynicz og solicitor M. Atkins)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: Société Elmar Wolf, SAS (Wissembourg, Frankrig)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelse truffet den 6. oktober 2010 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 425/2010-2) annulleres.
 —
 Harmoniseringskontoret og Société Elmar Wolf, SAS tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Ansøger om EF-varemærket: Enviromental Manufacturing LLP
 Det omhandlede EF-varemærke: Figurmærket, der gengiver hovedet af en ulv, for varer i klasse 7 — EF-varemærkeansøgning nr. 4971511
 Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Société Elmar Wolf, SAS
 Det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Fransk varemærkeregistrering nr. 99786007 af figurmærket »WOLF Jardin« for varer i klasse 1, 5, 7, 8, 12 og 31, fransk varemærkeregistrering nr. 1480873 af figurmærket »Outils WOLF« for varer i klasse 7 og 8, international varemærkeregistrering nr. 154431 af figurmærket »Outils WOLF« for varer i klasse 7 og 8 og international varemærkeregistrering nr. 352868 af figurmærket »Outils WOLF« for varer i klasse 7, 8, 12 og 21
 Indsigelsesafdelingens afgørelse: Indsigelsen forkastet
 Appelkammerets afgørelse: Annullation af indsigelsesafdelingens afgørelse
 Søgsmålsgrunde: Sagsøgeren har gjort gældende, at den anfægtede afgørelse er i strid med artikel 42, stk. 2 og 3, i Rådets forordning (EF) nr. 207/2009, idet appelkammeret inden for den vareklasse, som de ældre varemærker var registreret for, undlod at identificere en sammenhængende underkategori, som kan anskues uafhængigt af den bredere klasse, og af denne grund ikke fastslog, at beviset for reel brug af disse varemærker kun var ført for en del af de varer, som varemærkerne omfattede.
 Sagsøgeren har endvidere gjort gældende, at den anfægtede afgørelse er i strid med artikel 8, stk. 5, i forordning nr. 207/2009, idet appelkammeret foretog en urigtig identifikation af den relevante forbruger, urigtigt fastslog, at der ville foreligge en relevant forbindelse, og undlod at anvende kriteriet om en virkning på den relevante forbrugers økonomiske adfærd og kriteriet om den utilbørlige fordel, hvorefter varemærket skal overføre et billede eller et markedsføringsløft til den senere brugers varer, hvilket ikke var tilfældet. Ifølge sagsøgeren undlod appelkammeret endvidere at fastslå, at indehaveren af det ældre varemærke end ikke gjorde den relevante skade gældende i henhold til artikel 8, stk. 5, i forordning nr. 207/2009, hvilken skade så meget desto mindre var blevet sandsynliggjort, og derfor ikke løftede den bevisbyrde, der påhvilede ham.


text:
8.1.2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 6/1
 I
 (Meddelelser)
 DOMSTOLEN
 DOMSTOLEN
 DOMSTOLENS DOM artikel 81 EF og 82 EF), skal fortolkes således, at den ikke tillægger
 borgerne ret til at modsætte sig anvendelsen af bestemmelser en i
 (Sjette Afdeling) medlemsstat, hvorefter de ved udførelsen af havnearbejde er forpligtet
 til udelukkende at benytte autoriserede havnearbejdere som dem, der
 af 16. september 1999 er omhandlet i den belgiske lov af 8. juni 1972, og skal betale dem
 et vederlag, der langt overstiger lønnen for deres egne ansatte eller
 i sag C-22/98, straffesager mod Jean Claude Becu, Annie den løn, de betaler andre arbejdstagere.
 Verweire, Smeg NV og Adia Interim NV (anmodning om
 præjudiciel afgørelse fra Hof van Beroep, Gent) (1) (1) EFT C 94 af 28.3.1998.
 (»Konkurrence — nationale bestemmelser, hvorefter visse
 former for havnearbejde kun må udføres af “autoriserede
 havnearbejdere” — begrebet virksomhed — særlige eller
 eksklusive rettigheder«)
 (2000/C 6/01) DOMSTOLENS DOM
 af 21. september 1999
 (Processprog: nederlandsk)
 i sag C-67/96, Albany International BV mod Stichting
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig- Bedrijfspensioenfonds Textielindustrie (anmodning om
 gjort i Samling af Afgørelser) præjudiciel afgørelse fra Kantongerecht, Arnhem) (1)
 I sag C-22/98, angående en anmodning, som Hof van Beroep, (»Obligatorisk tilslutning til en erhvervspensionsfond —
 Gent (Belgien), i medfør af EF-traktatens artikel 177 (nu forenelighed med konkurrencereglerne — spørgsmålet, om
 artikel 234 EF) har indgivet til Domstolen for i de for nævnte en erhvervspensionsfond må betegnes som en virksomhed«)
 ret verserende straffesager mod Jean Claude Becu, Annie
 Verweire, Smeg NV og Adia Interim NV, at opnå en præjudiciel (2000/C 6/02)
 afgørelse vedrørende fortolkningen af EF-traktatens artikel 90,
 stk. 1 og 2 (nu artikel 86, stk. 1 og 2, EF), sammenholdt med
 EF-traktatens artikel 6 (efter ændring nu artikel 12 EF) og (Processprog: nederlandsk)
 EF-traktatens artikel 85 og 86 (nu artikel 81 EF og 82 EF), har
 Domstolen (Sjette Afdeling), sammensat af afdelingsforman-
 den, P.J.G. Kapteyn, og dommerne J.L. Murray og R. Schintgen (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 (refererende dommer); generaladvokat: D. Ruiz-Jarabo Colo- gjort i Samling af Afgørelser)
 mer; justitssekretær: ekspeditionssekretær D. Louterman-
 Hubeau, den 16. september 1999 afsagt dom, hvis konklusion I sag C-67/96, angående en anmodning, som Kantongerecht,
 lyder således: Arnhem (Nederlandene), i medfør af EF-traktatens artikel 177
 (nu artikel 234 EF) har indgivet til Domstolen for i den for
 Bestemmelsen i EF-traktatens artikel 90, stk. 1 (nu artikel 86, stk. 1, nævnte ret verserende sag, Albany International BV mod
 EF), sammenholdt med EF-traktatens artikel 6, stk. 1 (efter ændring Stichting Bedrijfspensioenfonds Textielindustrie, at opnå en
 nu artikel 12, stk. 1, EF), og EF-traktatens artikel 85 og 86 (nu præjudiciel afgørelse vedrørende fortolkningen af EF-traktatens
 ---pagebreak--- C 6/2 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 8.1.2000
 artikel 85, 86 og 90 (nu artikel 81 EF, 82 EF og 86 EF), ne), i medfør af EF-traktatens artikel 177 (nu artikel 234 EF)
 har Domstolen, sammensat af præsidenten, G.C. Rodriguez har indgivet til Domstolen for i de for nævnte ret verserende
 Iglesias, afdelingsformændene J.-P. Puissochet, G. Hirsch og sager, Brentjens’ Handelsonderneming BV mod Stichting Be-
 P. Jann samt dommerne J.C. Moitinho de Almeida (refererende drijfspensioenfonds voor de Handel in Bouwmaterialen, at
 dommer), C. Gulmann, J.L. Murray, D.A.O. Edward, H. Ragne- opnå en præjudiciel afgørelse vedrørende fortolkningen af
 malm, L. Sevón og M. Wathelet; generaladvokat: F.G. Jacobs; EF-traktatens artikel 3, litra g) [efter ændring nu artikel 3,
 justitssekretær: ekspeditionssekretær D. Louterman-Hubeau, stk. 1, litra g), EF], og EF-traktatens artikel 5, 85, 86 og 90 (nu
 den 21. september 1999 afsagt dom, hvis konklusion lyder artikel 10 EF, 81 EF, 82 EF og 86 EF), har Domstolen,
 således: sammensat af præsidenten, G.C. Rodrı́guez Iglesias, afdelings-
 formændene J.-P. Puissochet, G. Hirsch og P. Jann samt dom-
 1) EF-traktatens artikel 3, litra g) [efter ændring nu artikel 3, merne J.C. Moitinho de Almeida (refererende dommer), C. Gul-
 stk. 1, litra g), EF], og EF-traktatens artikel 5 og 85 (nu mann, J.L. Murray, D.A.O. Edward, H. Ragnemalm, L. Sevón
 artikel 10 EF og 81 EF) er ikke til hinder for en beslutning fra og M. Wathelet; generaladvokat: F.G. Jacobs; justitssekretær:
 de offentlige myndigheders side om på begæring af en bestemt ekspeditionssekretær D. Louterman-Hubeau, den 21. septem-
 branches arbejdsgiver- og arbejdstagerorganisationer at gøre ber 1999 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 tilslutning til en erhvervspensionsfond obligatorisk.
 2) En pensionsfond, der administrerer en tillægspensionsordning og
 er oprettet i henhold til en kollektiv overenskomst indgået mellem
 en bestemt branches arbejdsgiver- og arbejdstagerorganisationer, 1) En beslutning truffet af en bestemt branches arbejdsgiver- og
 og hvortil tilslutning er gjort obligatorisk af de offentlige arbejdstagerorganisationer, inden for rammerne af en kollektiv
 myndigheder for alle arbejdstagere inden for branchen, er en overenskomst, om inden for branchen at oprette én pensionsfond,
 virksomhed som omhandlet i traktatens artikel 85 ff. som skal administrere en tillægspensionsordning, og om at
 anmode de offentlige myndigheder om at gøre tilslutning til
 3) EF-traktatens artikel 86 og 90 (nu artikel 82 EF og 86 EF) er fonden obligatorisk for alle arbejdstagere inden for branchen,
 ikke til hinder for, at de offentlige myndigheder giver en falder ikke ind under EF-traktatens artikel 85 (nu artikel 81 EF).
 pensionsfond eneret til at administrere en tillægspensionsordning
 inden for en bestemt branche.
 (1) EFT C 133 af 4.5.1996.
 2) EF-traktatens artikel 3, litra g) [efter ændring nu artikel 3,
 stk. 1, litra g), EF], EF-traktatens artikel 5 (nu artikel 10 EF)
 og traktatens artikel 85 er ikke til hinder for en beslutning fra de
 offentlige myndigheders side om på begæring af en bestemt
 branches arbejdsgiver- og arbejdstagerorganisationer at gøre
 tilslutning til en erhvervspensionsfond obligatorisk.
 DOMSTOLENS DOM
 af 21. september 1999
 3) En pensionsfond, der administrerer en tillægspensionsordning og
 er oprettet i henhold til en kollektiv overenskomst indgået mellem
 i de forenede sager C-115/97, C-116/97 og C-117/97, en bestemt branches arbejdsgiver- og arbejdstagerorganisationer,
 Brentjens’ Handelsonderneming BV mod Stichting Be- og hvortil tilslutning er gjort obligatorisk af de offentlige
 drijfspensioenfonds voor de Handel in Bouwmaterialen myndigheder for alle arbejdstagere inden for branchen, er en
 (anmodninger om præjudiciel afgørelse fra Kantonge- virksomhed som omhandlet i traktatens artikel 85 ff.
 recht, Roermond) (1)
 (»Obligatorisk tilslutning til en erhvervspensionsfond —
 forenelighed med konkurrencereglerne — spørgsmålet, om
 en erhvervspensionsfond må betegnes som en virksomhed«) 4) EF-traktatens artikel 86 og 90 (nu artikel 82 EF og 86 EF) er
 ikke til hinder for, at de offentlige myndigheder giver en
 (2000/C 6/03) pensionsfond eneret til at administrere en tillægspensionsordning
 inden for en bestemt branche.
 (Processprog: nederlandsk)
 (1) EFT C 142 af 10.5.1997.
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 gjort i Samling af Afgørelser)
 I de forenede sager C-115/97, C-116/97 og C-117/97, angåen-
 de anmodninger, som Kantongerecht, Roermond (Nederlande-


text:
30.1.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 30/35
 Appel iværksat den 24. november 2016 af Rådet for Den Europæiske Union til prøvelse af dom afsagt af Retten (Niende Afdeling) den 15. september 2016 i sag T-80/14, PT Musim Mas mod Rådet
 (Sag C-606/16 P)
 (2017/C 030/39)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Appellant: Rådet for Den Europæiske Union (ved H. Marcos Fraile, som befuldmægtiget, og avocat N. Tuominen)
 De andre parter i appelsagen: PT Perindustrian dan Perdagangan Musim Semi Mas (PT Musim Mas), Europa-Kommissionen og European Biodiesel Board (EBB)
 Appellanten har nedlagt følgende påstande
 —
 Rettens dom af 15. september 2016, som blev meddelt Rådet den 16. september 2016, i sag T-180/14, PT Perindustrian dan Perdagangan Musim Semi Mas (PT Musim Mas) mod Rådet for Den Europæiske Union, ophæves.
 —
 Frifindelse i søgsmålet anlagt i første instans med påstand om annullation af den omtvistede forordning.
 —
 Sagsøgeren i første instans tilpligtes at betales sagens omkostninger i såvel første instans som under appellen.
 Subsidiært:
 —
 Sagen hjemvises til Retten med henblik på, at den træffer afgørelse.
 —
 Afgørelsen om sagens omkostninger i første instans og under appellen udsættes.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 1.
 For det første anvendte Retten et urigtigt retligt kriterium, da den vurderede, om Rådet havde beviser for at fastslå, at de nationale priser på råmaterialer, som fremgik af de undersøgte, relevante indonesiske eksportører, blev tilstrækkeligt fordrejet til, at det kunne begrundes at se bort fra dem og benytte den i grundforordningens (1) artikel 2, stk. 5, andet afsnit, fastsatte metode. Herved pålagde Retten institutionen en bevisbyrde, der var for streng.
 2.
 For det andet er Rettens konstatering af, at de af institutionerne fremførte beviser ikke var tilstrækkelige til at godtgøre, at der forelå en mærkbar fordrejning af priserne på de vigtigste råmaterialer i Indonesien som følge af DEA-ordningen, utilstrækkeligt begrundet.
 3.
 For det tredje er den appellerede doms konklusion, hvorved antidumpingtolden blev annulleret, for så vidt som den vedrørte sagsøgeren i første instans, uforholdsmæssig i forhold til den eneste annullationsgrund, som Retten tiltrådte, og giver den fastslåede ulovlighed unødvendige virkninger.
 4.
 Rådet vil godtgøre, at den appellerede dom er behæftet med flere retlige fejl, som påvirker dens gyldighed. Derudover har Rådet gjort gældende, at de faktiske omstændigheder, der ligger til grund for sagsøgeren i første instans’ andet anbringendes andet led, er tilstrækkeligt godtgjort til, at Domstolen kan træffe endelig afgørelse om denne påstand og frifinde Rådet.
 5.
 Det er derfor Rådets opfattelse, at den appellerede dom skal ophæves, og at det skal frifindes for påstanden om annullation af den omtvistede forordning, nedlagt af sagsøgeren i første instans.
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 1225/2009 af 30.11.2009 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (EUT L 343, s. 51) (»grundforordningen«).


text:
29.1.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 30/62
 Personalerettens dom (enedommer) af 14. december 2010 — Marcuccio mod Kommissionen
 (Sag F-1/10) (1)
 (Personalesag - tjenestemænd - social sikring - sygeforsikring - ansøgninger om godtgørelse af udgifter til lægebehandling - ingen bebyrdende retsakt - afvisning - manglende begrundelse)
 2011/C 30/121
 Processprog: italiensk
 Parter
 Sagsøger: Luigi Marcuccio (Tricase, Italien) (ved advokat G. Cipressa)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (ved J. Currall og C. Berardis-Kayser, som befuldmægtigede, bistået af advokat A. Dal Ferro)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afslaget på at godtgøre sagsøgerens udgifter til lægebehandling med 100 %.
 Konklusion
 1)
 De stiltiende afgørelser, hvorved Europa-Kommissionen afslog Luigi Marcuccios ansøgninger af 25. december 2008 om godtgørelse af visse udgifter til lægebehandling med den normale takst, annulleres.
 2)
 I øvrigt frifindes Kommissionen.
 3)
 Hver part bærer sine egne omkostninger.
 (1) EUT C 63 af 13.3.2010, s. 52.


text:
6.10.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 303/9
 Domstolens kendelse (Sjette Afdeling) af 13. juni 2012 — GREP GmbH mod Freitstaat Bayern (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Landesgericht Salzburg — Østrig)
 (Sag C-156/12) (1)
 (Artikel 104, stk. 3, første afsnit, i procesreglementet - Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder - artikel 47 og artikel 51, stk. 1 - gennemførelse af EU-retten - appel af en afgørelse, hvorved en kendelse om beslaglæggelse afsagt i en anden medlemsstat blev erklæret eksigibel - effektiv domstolsbeskyttelse - retten til søgsmålsadgang - retshjælp - nationale regler om afvisning af fri proces til juridiske personer)
 2012/C 303/19
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Landesgericht Salzburg
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: GREP GmbH
 Sagsøgt: Freitstaat Bayern
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Landesgericht Salzburg — fortolkning af artikel 51, stk. 1, andet afsnit og artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, subsidiært af artikel 43, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22. december 2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område (EFT 2001 L 12, s. 1), og af artikel 6, stk. 1, i konventionen til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder — anvendelsesområdet for chartret om grundlæggende rettigheder — procedure med henblik på gennemførelse af en retsafgørelse, afsagt i en anden medlemsstat — ret til retshjælp — lovligheden af en national lovgivning, der ikke indrømmer en sådan ret til juridiske personer
 Konklusion
 Appellen, der er iværksat i henhold til artikel 43 i Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22. december 2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område om anfægtelse af en afgørelse, hvorved en kendelse om beslaglæggelse blev erklæret for eksigibel, udgør en gennemførelse af EU-retten som omhandlet i artikel 51 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder.
 Princippet om effektiv domstolsbeskyttelse som fastslået i artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder kan omfatte retten til fritagelse for betaling af retsomkostninger og/eller gebyrer for advokatbistand i sager i forbindelse med en sådan appel.
 Det påhviler imidlertid den nationale ret at undersøge, om betingelserne for bevilling af en sådan hjælp udgør en begrænsning af retten til adgang til domstolsprøvelse, som gør denne ret indholdsløs, om disse betingelser har et lovligt formål, og om der er rimelig forholdsmæssighed mellem de anvendte midler og det forfulgte mål.
 I forbindelse med denne vurdering kan den nationale ret tage hensyn til tvistens genstand, om sagsøgeren har rimelig udsigt til at få medhold, sagens betydning for sagsøgeren, det gældende retsgrundlags og procedurens kompleksitet samt sagsøgerens mulighed for effektivt at forsvare sin sag. Med henblik på at vurdere forholdsmæssigheden kan den nationale ret ligeledes tage hensyn til størrelsen af de sagsomkostninger, der skal betales i forskud, og til, hvorvidt disse eventuelt udgør en uoverstigelig hindring for adgangen til domstolsprøvelse eller ej.
 Hvad særligt angår juridiske personer kan den nationale ret tage hensyn til disses situation. Retten kan således bl.a. tage hensyn til den pågældende juridiske persons selskabsform og til, om der er tale om en erhvervsdrivende juridisk person eller en juridisk person uden gevinst for øje, samt til selskabsdeltagernes eller kapitalejernes økonomiske styrke og disses mulighed for at fremskaffe de beløb, der er nødvendige for at anlægge et søgsmål.
 (1) EUT C 194 af 30.6.2012.


text:
8.5.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 144/34
 Rettens dom af 24. marts 2017 — Estland mod Kommissionen
 (Sag T-117/15) (1)
 ((Annullationssøgsmål - landbrug - fælles markedsordning - foranstaltninger, som skal træffes på grund af nye medlemsstaters tiltrædelse - beløb, der skal afkræves for de overskudsmængder af sukker, der ikke er fjernet fra markedet - anmodning om ændring af en endelig kommissionsbeslutning - afvisning af anmodningen - retsakt, der ikke kan gøres til genstand for et søgsmål - bekræftende retsakt - ingen nye væsentlige oplysninger - afvisning))
 (2017/C 144/44)
 Processprog: estisk
 Parter
 Sagsøger: Republikken Estland (ved K. Kraavi-Käerdi, som befuldmægtiget)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (først ved L. Naaber-Kivisoo og P. Ondrůšek, som befuldmægtigede, derefter ved avocat M. Ondrůšek, bistået af M. Kärson)
 Intervenient til støtte for sagsøgeren/sagsøgerne: Republikken Letland ved I. Kalniņš og D. Pelše, som befuldmægtigede
 Sagens genstand
 Søgsmål anlagt i henhold til artikel 263 TEUF om annullation af den beslutning, der angiveligt er indeholdt i Kommissionens skrivelse af 22. december 2014, hvorved den afviste at ændre sin beslutning 2006/776/EF af 13. november 2006 om de beløb, der skal afkræves for de mængder overskudssukker, der ikke er fjernet fra markedet (EUT 2006, L 314, s. 35).
 Konklusion
 1)
 Sagen afvises.
 2)
 Republikken Estland bærer sine egne omkostninger og betaler de af Europa-Kommissionen afholdte omkostninger.
 3)
 Republikken Letland bærer sine egne omkostninger.
 (1) EUT C 171 af 26.5.2015.


text:
Nr. C 370/16 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7 . 12 . 96
 Sag anlagt den 23 . september 1996 af Confederazione modarbejde det med den fornødne fasthed muliggjort, at
 Nazionale Coltivatori Diretti ( Coldiretti ) m.fl. mod Kom smitsomt oksekød er i bevægelse i Europa .
 missionen for De Europæiske Fællesskaber og Rådet for
 Den Europæiske Union Sagsøgerne har i den forbindelse anført, at da der var opstået
 ( Sag T-149/96 ) en sundhedsfarlig situation i Italien ( afta ), nedslog produ
 centerne alle bestandene og undgik , at det smittebærende
 ( 96/C 370/34 )
 kød blev eksporteret, således at problemet blev løst til
 bunds . Dette er ikke sket i Det Forenede Kongerige, som
 (Processprog: italiensk) Fællesskabet ikke har pålagt nogen sanktion, der er egnet til
 at afværge problemet. Det har derimod begrænset sig til
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der formelt at dæmme op for eksporten af engelsk kvæg og har
 den 23 . september 1996 anlagt sag mod Kommissionen for herved undladt at gøre, hvad der utvivlsomt burde gøres,
 De Europæiske Fællesskaber og Rådet for Den Europæiske nemlig pålægge Storbritannien at løse problemet også inden
 Union af Confederazione Nazionale Coltivatori Diretti for dette lands grænser. Ifølge sagsøgerne begås der en
 ( Coldiretti ) m.fl., Rom, ved advokat Roberto G. Aloisio, alvorlig fejl ved at tro, at sygdommens udbredelse hindres
 Rom, og advokat Fabrizio Massoni, Bruxelles, og med valgt blot ved en begrænsning af eksporten i visse tilfælde .
 adresse i Luxembourg hos advokat Jim Penning, 31 , Grand
 Rue . Sagsøgerne har vedrørende den påståede ulovlighed af
 forordning ( EF ) nr. 1357/96 oplyst, at forordningen kun
 påstås annulleret, for så vidt som dennes regler kommer på
 Sagsøgerne har nedlagt følgende påstande : tværs af kravet om fuld erstatning for det tab, der er lidt. Ved
 forordningen er der udstedt bestemmelser om udbetaling af
 — De sagsøgte dømmes til in solidum at erstatte sagsøgerne tillægspræmier til producenterne » af hensyn til sektorens
 det tab, de har lidt, og som vil være at opgøre under fremtid «. Sagsøgerne gør gældende, at bestemmelserne
 sagen med det beløb, der tilkommer hver enkelt sagsø herom er ulovlige, for så vidt som der ifølge dem skal
 ger, jf. EF-traktatens artikel 215 , stk . 2, med tillæg af udbetales tillægspræmier for producenternes indkomstned
 renter 10% samt godtgørelse for pengeforringelsen fra gang, men ikke for de øgede omkostninger, som de har
 dommens afsigelse og indtil betaling sker ( jf. Domsto været nødt til at afholde. Det er deres opfattelse, at
 lens dom af 3 . februar 1994 i sag C-308/87 ). udbetalingen af de nævnte tillægsbeløb ikke kan berøve de
 skadelidte deres ret til en fuldstændig erstatning for alle de
 — Rådets forordning ( EF ) nr. 1357/96 annulleres i det tab, de har lidt .
 omfang, der derved er sket en begrænsning af det beløb,
 der skal udbetales producenterne, og i hvert fald i det
 omfang, der derved fastsættes en bestemt størrelse for
 selve beløbet alene under henvisning til indkomsttabene,
 men ikke til højere omkostninger.
 — De sagsøgte eller den af de sagsøgte, der kendes Sag anlagt den 16. oktober 1996 af Max Kogler mod
 erstatningspligtig, tilpligtes at afholde sagens omkost Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 ninger. ( Sag T- 160/96 )
 ( 96/C 370/35 )
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 (Processprog: tysk)
 Sagsøgerne, der er Confederazione Nazionale Coltivatori
 Diretti og et stort antal enkelte producenter, har påstået sig
 tilkendt erstatning for det tab, de hævder at have lidt ved den Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 måde, hvorpå Fællesskabets institutioner har reageret på den 16 . oktober 1996 anlagt sag mod Kommissionen for De
 sammenbruddet på markedet for oksekød som følge af den Europæiske Fællesskaber af Max Kogler, Konz, ved advo
 voldsomme udvikling af BSE (» kogalskab «) i Det Forenede kat Theo Baltes, Trier ( Forbundsrepublikken Tyskland ), og
 Kongerige. med valgt adresse i Luxembourg hos advokat René Weber,
 advokatkontoret Weber, Stein & Thiel , 3 , rue de la
 Det er sagsøgernes opfattelse, at de sagsøgte institutioner Loge .
 ikke korrekt har udøvet deres beføjelser — og opfyldt deres
 forpligtelser — for at forebygge kritiske situationer og faren Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 for kritiske situationer, der har sundhedsfarlige følger for
 Fællesskabets borgere . Fællesskabsinstitutionerne — Afgørelsen af 1 . juli 1996 fra Domstolens klageudvalg
 annulleres .
 — har anvendt deres tillagte beføjelser uhensigtsmæssigt
 — Sagsøgerens pension for perioden fra 1 . juli 1991 til
 — har ikke i god tid truffet de modforholdsregler, der er 30 . juni 1 994 beregnes på ny på grundlag af den af Rådet
 omhandlet i fællesskabsretten, og som ville have over årligt fastsatte justeringskoefficient for Berlin, og pen
 vundet epidemien fuldstændigt sionen fastsættes endeligt .
 — har uden at udvise den fornødne agtpågivenhed under — Subsidiært, der fastsættes et senere tidspunkt, på hvilket
 vurderet problemets rækkevidde og har ved ikke at denne beregning og fastsættelse skal ske .
 ---pagebreak--- 7. 12 . 96 I DA De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr . C 370/ 17
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter: hvorledes disse er blevet fortolket i retspraksis . Han anfører
 herved, at Kommissionen ikke tillægger den fagforening,
 Om sagens formalitet anfører sagsøgeren, at søgsmålet ikke han repræsenterer, alle de rettigheder, som den kan gøre
 er rettet mod en handling, men derimod en undladelse fra krav på, eftersom den anfægtede beslutning indebærer et
 ansættelsesmyndighedens side . Undladelsen består i, at forbud mod at deltage i de møder, der finder sted mellem
 sagsøgerens vederlag for perioden fra 1 . juli 1991 til 30 . juni institutionerne og fagforeningerne og de faglige sammen
 1994 endnu ikke er blevet fastsat endelig, eftersom der ikke slutninger, et afslag på at stille fagforeningen de faciliteter til
 er sket en endelig fastsættelse af justeringskoefficienterne . rådighed, som er nødvendige for en ordentlig udførelse af
 dens opgaver, en nægtelse af fagforeningens ret til at omdele
 Søgsmålet er endvidere begrundet, da det er uforståeligt, meddelelser samt et forbud mod udøvelse af fagforenings
 hvorfor der skal gælde andre principper for tjenestemænd, mæssige aktiviteter i arbejdstiden og i Kommissionens
 der er bosat på Forbundsrepublikken Tysklands område, bygninger.
 end de, som gælder for alle øvrige lande, og hvorfor
 ansættelsesmyndigheden vil undlade at anvende de uanfæg Sagsøgeren gør endvidere gældende, at Kommissionen ikke
 tede principper, som har været gældende siden juni 1994 , på har overholdt rammeaftalen og har fordrejet dens for
 perioden forud for denne dato . mål .
 Endelig gør sagsøgeren gældende, at begrundelsespligten i
 medfør af vedtægtens artikel 25 , stk . 2, og artikel 90, stk. 1 ,
 er blevet tilsidesat .
 Sag anlagt den 17. oktober 1996 af Gundolf Bosetti mod
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 ( Sag T-161/96 )
 Sag anlagt den 18 . oktober 1996 af Sandro Forcheri mod
 ( 96/C 370/36 ) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 ( Sag T-162/96 )
 (Processprog: fransk)
 ( 96/C 370/37)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der (Processprog: fransk)
 den 17. oktober 1996 anlagt sag mod Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber af Gundolf Bosetti, Luxembourg,
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 ved advokat Gilles Bounéou, Luxembourg, og med valgt
 den 18 . oktober 1996 anlagt sag mod Kommissionen for De
 adresse i Luxembourg på dennes kontor, 15 , avenue du
 Bois .
 Europæiske Fællesskaber af Sandro Forcheri, Bruxelles, ved
 advokat Marc-Albert Lucas, Liége, og med valgt adresse i
 Luxembourg hos advokat Evelyne Korn, 21 , rue de Nas
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande : sau .
 — Kommissionens afgørelse af 3 1 . oktober 1995 om afslag Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 på den selvstændige fagforening Action et Défense —
 Luxembourgs tiltrædelse af rammeaftalen af 20 . septem — Sagsøgtes undladelse af at udstationere chefen for
 ber 1974 vedrørende forholdet mellem Kommissionen kontor B/4 i GD XXI til SAMCOMM fra det tidspunkt,
 og fagforeningerne samt andre faglige sammenslutnin hvor han overtog arbejdet dér, eller i det mindste med
 ger annulleres . virkning fra den 29 . oktober 1992, annulleres eller
 erklæres ulovlig.
 — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostnin
 ger . — Sagsøgtes afgørelse af 12 . december 1995 , der afviser
 sagsøgerens ansøgning om det i vedtægtens artikel 7,
 stk. 2, omhandlede udligningstillæg, annulleres.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 — Kommissionens afgørelse af 24 . juli 1996 , der delvis
 Sagsøgeren, der er vicegeneralsekretær for fagforeningen giver sagsøgeren medhold i hans administrative klage,
 » Action et Défense — Luxembourg « anfører, at foreningen annulleres, for så vidt som det ikke i afgørelsen fastslås,
 den 9 . oktober 1995 ansøgte om at blive tilsluttet rammeaf at sagsøgeren har gjort midlertidig tjeneste som chef for
 talen af 20. september 1974 vedrørende forholdet mellem kontor XXI/B/4 siden den 29 . oktober 1992, og der
 Kommissionen og fagforeningerne samt andre faglige sam derfor ikke bevilges ham udligningstillæg fra den 30 . ja
 menslutninger ( OSP ). Den 31 . oktober 1995 afslog vedkom nuar 1993 og uden tidsbegrænsning.
 mende kommissionsmedlem ansøgningen med den begrun
 delse, at det på det daværende tidspunkt ikke var muligt for — Sagsøgte tilpligtes at betale sagsøgeren dette udlignings
 ham at bedømme, hvor repræsentativ den pågældende tillæg, med tillæg af morarenter 8 % pro anno fra de
 fagforening var. tidspunkter, hvor de månedlige tillæg skulle have været
 betalt, indtil fuldstændig betaling sker.
 Sagsøgeren finder, at afgørelsen udgør en tilsidesættelse af
 tjenestemandsvedtægtens artikel 9 og 24a, når der henses til, — Sagsøgte tilpligtes at betale sagens omkostninger.


text:
19.12.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 475/4
 Domstolens dom (Store Afdeling) af 18, oktober 2016 — Republik Griechenland mod Grigorios Nikiforidis (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesarbeitsgericht — Tyskland)
 (Sag C-135/15) (1)
 ((Præjudiciel forelæggelse - retligt samarbejde i civile sager - lov, der skal anvendes på arbejdsaftaler - forordning (EF) nr. 593/2008 - artikel 28 - anvendelsesområde ratione temporis - artikel 9 - begrebet »overordnede præceptive bestemmelser« - anvendelse af andre medlemsstaters end domstolsstatens overordnede præceptive bestemmelser - en medlemsstats lovgivning om nedsættelse af offentligt ansattes lønninger på grund af en finanspolitisk krise - forpligtelse til loyalt samarbejde))
 (2016/C 475/05)
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Bundesarbeitsgericht
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Republik Griechenland
 Sagsøgt: Grigorios Nikiforidis
 Konklusion
 1)
 Artikel 28 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 593/2008 af 17. juni 2008 om lovvalgsregler for kontraktlige forpligtelser (Rom I) skal fortolkes således, at en aftale om et ansættelsesforhold, der er opstået før den 17. december 2009, kun er omfattet af denne forordnings anvendelsesområde, for så vidt som ansættelsesforholdet i henhold til en gensidig aftale mellem de kontraherende parter, der har manifesteret sig fra denne dato, er blevet ændret i et sådant omfang, at det må antages, at en ny aftale er blevet indgået fra den nævnte dato, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.
 2)
 Artikel 9, stk. 3, i forordning nr. 593/2008 skal fortolkes således, at den udelukker, at andre overordnede præceptive bestemmelser end dem, der gælder i domstolsstaten eller i den stat, hvor de forpligtelser, der udspringer af aftalen, skal opfyldes eller er opfyldt, kan anvendes som retsregler af retten i domstolsstaten, men ikke er til hinder for, at sidstnævnte kan tage hensyn til andre overordnede præceptive bestemmelser som faktiske omstændigheder, for så vidt som den nationale lov, der skal anvendes på aftalen i henhold til denne forordnings bestemmelser, fastsætter dette. Princippet om loyalt samarbejde i artikel 4, stk. 3, TEU ændrer ikke denne fortolkning.
 (1) EUT C 198 af 15.6.2015.


text:
20150731011616632015/C 270/10582014CJC27020150817DA01DAINFO_JUDICIAL201506119911Sag C-58/14: Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 11. juni 2015 — Hauptzollamt Hannover mod Amazon EU Sàrl (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesfinanzhof — Tyskland) (Præjudiciel forelæggelse — forordning (EØF) nr. 2658/87 — toldunion og fælles toldtarif — kombineret nomenklatur — [under]position 8543 70 — elektriske maskiner og apparater med selvstændig funktion, ikke andetsteds tariferet i kapitel 85 i den kombinerede nomenklatur — underposition 8543 70 10 og 8543 70 90 — e-bogslæsere med oversættelses- og ordbogsfunktion)
 ---documentbreak--- C2702015DA910120150611DA00109191Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 11. juni 2015 — Hauptzollamt Hannover mod Amazon EU Sàrl (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesfinanzhof — Tyskland)
 (Sag C-58/14) (
 1
 )
 »(Præjudiciel forelæggelse — forordning (EØF) nr. 2658/87 — toldunion og fælles toldtarif — kombineret nomenklatur — [under]position 8543 70 — elektriske maskiner og apparater med selvstændig funktion, ikke andetsteds tariferet i kapitel 85 i den kombinerede nomenklatur — underposition 8543 70 10 og 8543 70 90 — e-bogslæsere med oversættelses- og ordbogsfunktion)«2015/C 270/10Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Bundesfinanzhof
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Hauptzollamt Hannover
 Sagsøgt: Amazon EU Sàrl
 Konklusion
 Den kombinerede nomenklatur, der findes i bilag I til Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 af 23. juli 1987 om told- og statistiknomenklaturen og den fælles toldtarif, som ændret ved Kommissionens forordning (EU) nr. 861/2010 af 5. oktober 2010, skal fortolkes således, at en e-bogslæser til elektroniske bøger med oversættelses- og ordbogsfunktion skal tariferes i underposition 8543 70 90 og ikke i underposition 8543 70 10, når disse funktioner ikke er e-bogslæserens hovedfunktion, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.
 (
 1
 ) – EUT C 142 af 12.5.2014.


text:
26.5.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 171/29
 Sag anlagt den 16. marts 2015 — Unicorn mod KHIM — Mercilink Equipment Leasing (UNICORN-čerpací stanice)
 (Sag T-123/15)
 (2015/C 171/34)
 Stævningen affattet på engelsk
 Parter
 Sagsøger: Unicorn a.s. (Prag, Den Tjekkiske Republik) (ved advokat L. Lorenc)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: Mercilink Equipment Leasing Ltd (Limassol, Cypern)
 Oplysninger vedrørende sagen for Harmoniseringskontoret
 Ansøger: Mercilink Equipment Leasing Ltd
 Det omtvistede varemærke: EF-ordmærket »UNICORN-čerpací stanice« — EF-varemærke nr. 1 1 0 14 685
 Sagen for Harmoniseringskontoret: Indsigelsessag
 Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 13. januar 2015 af Femte Appelkammer ved Harmoniseringskontoret (sag R 153/2014-5)
 Påstande
 —
 Den anfægtede afgørelse annulleres.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Anbringender
 —
 KHIM har ikke i tilstrækkeligt omfang taget hensyn til det bevismateriale, som sagsøgeren har fremlagt.
 —
 KHIM har fejlagtigt vurderet de ældre varemærkers gode omdømme.


text:
20.5.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 121/9
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Krajský soud v Ostravě den 24. marts 2006 — Skoma-Lux, s.r.o. mod Celní ředitelství Olomouc
 (Sag C-161/06)
 (2006/C 121/15)
 Processprog: tjekkisk
 Den forelæggende ret
 Krajský soud v Ostravě.
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Skoma-Lux, s.r.o.
 Sagsøgt: Celní ředitelství Olomouc.
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Skal artikel 58 i Akt vedrørende vilkårene for Den Tjekkiske Republiks, Republikken Estlands, Republikken Cyperns, Republikken Letlands, Republikken Litauens, Republikken Ungarns, Republikken Maltas, Republikken Polens, Republikken Sloveniens og Den Slovakiske Republiks tiltrædelse og tilpasningerne af de traktater, der danner grundlag for Den Europæiske Union, i medfør af hvilken Den Tjekkiske Republik den 1.5.2004 blev medlem af Den Europæiske Union, fortolkes således, at en medlemsstat over for en borger kan anvende en forordning, som på tidspunktet for dens anvendelse ikke var forskriftsmæssigt offentliggjort i EU-tidende på den pågældende medlemsstats officielle sprog?
 2)
 Såfremt spørgsmål 1 besvares benægtende, er den pågældende forordnings uanvendelighed over for en borger da et spørgsmål om fortolkning eller et spørgsmål om fællesskabsrettens gyldighed i artikel 234 EF's forstand?
 3)
 Såfremt Domstolen måtte fastslå, at det præjudicielle spørgsmål vedrører gyldigheden af en fællesskabsretsakt som omhandlet i sag 314/85, Foto-Frost, Sml. 1987, s. 4199, er forordning nr. 2454/93 da ugyldig i forhold til sagsøgeren og dennes tvist med toldmyndighederne som følge af en ikke-forskriftsmæssig offentliggørelse i EU-tidende i henhold til artikel 58 i tiltrædelsesakten?


text:
29.3.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 93/14
 Domstolens dom (Tiende Afdeling) af 6. februar 2014 — Mömax Logistik GmbH mod Bundesamt für Justiz (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Landgericht Bonn — Tyskland)
 (Sag C-528/12) (1)
 (Præjudiciel forelæggelse - regler for virksomhederne - direktiv 78/660/EØF - offentliggørelse af konsoliderede årsregnskaber for visse selskabsformer - anvendelse af bestemmelser om offentliggørelse af disse regnskaber for selskaber, der henhører under en medlemsstats lovgivning og tilhørende en koncern, hvis moderselskab henhører under en anden medlemsstats lovgivning)
 2014/C 93/21
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Landgericht Bonn
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Mömax Logistik GmbH
 Sagsøgt: Bundesamt für Justiz
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Landgericht Bonn — fortolkning af artikel 49 TEUF og artikel 57, stk. 1, i Rådets fjerde direktiv 78/660/EØF af 25. juli 1978 på grundlag af traktatens artikel 54, stk. 3, litra g), om årsregnskaberne for visse selskabsformer (EFT L 222, s. 11) — medlemsstaternes ret til at undlade at anvende bestemmelserne i direktiv 78/660/EØF om indhold, revision samt offentliggørelse af årsregnskaberne på koncernvirksomheder, der henhører under deres lovgivning, hvis det dominerende selskab i koncernen henhører under en medlemsstats lovgivning — en medlemsstats lovgivning, hvorefter denne mulighed er foreskrevet i tilfælde, hvor det dominerende selskab henhører under medlemsstatens egen lovgivning, og muligheden er udelukket i tilfælde, hvor det dominerende selskab henhører under en anden medlemsstats lovgivning
 Konklusion
 Artikel 57 i Rådets fjerde direktiv 78/660/EØF af 25. juli 1978 på grundlag af traktatens artikel 54, stk. 3, litra g), om årsregnskaberne for visse selskabsformer, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/46/EF af 14. juni 2006, skal fortolkes således, at den er til hinder for lovgivningen i en medlemsstat, som kun undtager en dattervirksomhed, som henhører under lovgivningen i denne medlemsstat, fra bestemmelserne i nævnte direktiv om indhold, revision samt offentliggørelse af årsregnskaberne, hvis modervirksomheden også henhører under lovgivningen i nævnte stat.
 (1) EUT C 63 af 2.3.2013.


text:
8.4.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 86/17
 Sag anlagt den 8. februar 2006 af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Italienske Republik
 (Sag C-81/06)
 (2006/C 86/31)
 Processprog: italiensk
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 8. februar 2006 anlagt sag mod Den Italienske Republik af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved F. Simonetti og D. Recchia, som befuldmægtigede.
 Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
 1.
 Det fastslås, at Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 13, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/42/EF af 27. juni 2001 om vurdering af bestemte planers og programmers indvirkning på miljøet (1), idet den ikke har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme direktivet, eller under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom.
 2.
 Den Italienske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Fristen for gennemførelse af direktivet udløb den 21. juli 2004.
 (1) EFT L 197 af 21.7.2001, s. 30.


text:
Nr. C 94/22 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 22 . 3 . 97
 af Trans-Atlantic Conference Agreement den 5 . juli 1994 i — Sagsøgte tilpligtes at betale sagsøgeren en godtgørelse,
 relation til fastsættelsen i fællesskab af fragtrater for land der udgør de vederlag, som sagsøgeren ville have oppe
 transportdelen på Fællesskabets område i forbindelse med båret, hvis han i henhold til vedtægtens artikel 40,
 kombineret transport ( European Intermodal Authority ). stk. 4, litra d ), havde fået tilbudt den første ledige stil
 ling, med tillæg af renter på 8 % p.a . fra tidspunktet
 for vederlagenes forfaldsdato indtil sket betaling.
 Sagsøgerne hævder, at den anfægtede beslutning ikke inde
 bærer en ophævelse af bødeimmunitet med hensyn til
 European Intermodal Authority i nogen anden sammen — Sagsøgte tilpligtes at afholde sagens omkostninger.
 hæng. De gør gældende, at den anfægtede beslutning er
 retsstridig af følgende grunde, idet de anfører, at hver af
 disse grunde er tilstrækkelig til at begrunde en annullation Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 af beslutningen:
 Efter en tjenestefrihed af personlige årsager, som påbe
 — De retlige betingelser, som Domstolen har fastsat for gyndtes den 16 . februar 1991 , anmodede sagsøgeren, der
 ophævelse af bødeimmunitet, er ikke opfyldt i denne er tjenestemand i lønklasse LA 7 i Luxembourg, ved tele
 sag . fax af 15 . december 1993 om genindtræden i stillingen.
 Den 16 . februar 1995 genindtrådte han i en stilling i
 Afdeling G2 i oversættelsestjenesten i Luxembourg.
 — Den anfægtede beslutning er uforenelig med den ken
 delse, som præsidenten for Retten i Første Instans har
 afsagt i sag T-395/94 R, Sml . 1995 II, s. 595 , der blev Sagsøgeren gør gældende, at Kommissionen har tilsidesat
 stadfæstet ved kendelse afsagt af Domstolens præsi vedtægtens artikel 40 , stk . 4, litra d ), derved, at den ikke
 dent i sag C-149/95 P(R). har taget hensyn til, at sagsøgeren besad de fornødne kva
 lifikationer for at besætte to stillinger, der blev opslået le
 — Kommissionen har tilsidesat sagsøgernes ret til kontra dige i den tyske oversættelsestjeneste i Bruxelles på det
 diktion under proceduren forud for udstedelsen af den tidspunkt, hvor sagsøgeren anmodede om sin genindtræ
 anfægtede beslutning. den, samt for at besætte tre andre stillinger, der blev op
 slået ledige i afdelingerne A2, D2 og E2 , henholdsvis den
 20 . januar, 20 . juni og 22 . november 1994 .
 Sagsøgeren kræver desuden godtgørelse i henhold til EF-
 traktatens artikel 179 og 215 , idet han siden den 15 . de
 Sag anlagt den 29. januar 1997 af Claude Richter mod cember 1993 ( datoen for hans anmodning om genindtræ
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber den ), ikke har oppebåret noget vederlag. Dette indebærer
 ifølge sagsøgeren, at Kommissionen er forpligtet til at yde
 ( Sag T-19/97) ham godtgørelse bestående i betaling af de vederlag, som
 ( 97/C 94/46 ) han ville have oppebåret fra datoen for hans anmodning
 om genindtræden eller senest fra den dato, hvor de to stil
 linger blev opslået ledige, indtil datoen for hans genindtræ
 (Processprog: fransk) den , den 16 . februar 1996 .
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er
 der den 29 . januar 1997 anlagt sag mod Kommissionen
 for De Europæiske Fællesskaber af Claude Richter, Lu
 xembourg, ved advokaterne Jean-Noël Louis, Thierry De
 maseure og Ariane Tornel, Bruxelles, og med valgt adresse Sag anlagt den 30. januar 1997 af Sofivo m.fl. mod Kom
 i Luxembourg hos Fiduciaire Myson Sari , 30, rue de Ces
 missionen for De Europæiske Fællesskaber
 sange .
 ( Sag T-20/97)
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande : ( 97/C 94/47 )
 — Annullation af Kommissionens afslag på sagsøgerens (Processprog: fransk)
 krav om godtgørelse for den embedsforsømmelse,
 Kommissionen har gjort sig skyldig i ved ikke at have
 ladet sagsøgeren genindtræde i den første ledige stil Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er
 ling, der svarer til hans lønklasse og kvalifikationer. der den 30 . januar 1997 anlagt sag mod Rådet for Den
 Europæiske Union af Sofivo, Condé sur Vire ( Frankrig),
 Sofivo Production, Brece ( Frankrig), Sovinor, Condé sur
 — Sagsøgte tilpligtes at genoprette sagsøgerens karriere Vire ( Frankrig ), Denkavit France, Montreuil-Bellay ( Frank
 fra den 15 . december 1993 eller senest fra datoen, rig), Sobeval Viande, Périgueux ( Frankrig), Serval, Sainte
 hvor meddelelsen om den første ledige stilling, der sva Eanne ( Frankrig), Besnier Industrie , Bourgbarre (Frankrig),
 rer til hans lønklasse og kvalifikationer, blev bekendt Sovida , Chateaubriant ( Frankrig), Sica Ouest Elevage,
 gjort. Ploudaniel ( Frankrig), Guinde, Montauban de Bretagne


text:
10.8.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 262/16
 Rettens dom af 25. juni 2015 — PT Musim Mas mod Rådet
 (Sag T-26/12) (1)
 ((Dumping - import af visse fedtalkoholer og blandinger heraf med oprindelse i Indien, Indonesien og Malaysia - tilpasning - artikel 2, stk. 9 og stk. 10, litra i), i forordning (EF) nr. 1225/2009 - samme funktion som en agent, der arbejder på provisionsbasis - enkelt økonomisk enhed - åbenbart urigtigt skøn - princippet om god forvaltningsskik - lighed og ikke-forskelsbehandling))
 (2015/C 262/20)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: PT Perindustrian dan Perdagangan Musim Semi Mas (PT Musim Mas) (Medan, Indonesien) (ved advokat D. Luff)
 Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union (ved J.-P. Hix, som befuldmætiget, bistået først af advokat G. Berrisch, og af barrister N. Chesaites, derefter af advokat D. Geradin, og endelig af barrister E. McGovern)
 Intervenienter til støtte for sagsøgte: Europa-Kommissionen (ved M. França og A. Stobiecka-Kuik, som befuldmægtigede), Sasol Olefins & Surfactants GmbH (Hamborg, Tyskland) og Sasol Germany GmbH (Hamborg) (først ved advokat V. Akritidis og solicitor J. Beck, derefter ved advokat V. Akritidis)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 1138/2011 af 8. november 2011 om indførelse af en endelig antidumpingtold og endelig opkrævning af den midlertidige told på importen af visse fedtalkoholer og blandinger heraf med oprindelse i Indien, Indonesien og Malaysia (EUT L 293, s. 1), og af Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 1241/2012 af 11. december 2012 om ændring af gennemførelsesforordning nr. 1138/2011 EUT L 352, s. 1).
 Konklusion
 1)
 Rådet for Den Europæiske Union frifindes.
 2)
 PT Perindustrian dan Perdagangan Musim Semi Mas (PT Musim Mas) bærer sine egne omkostninger og betaler de af Rådet for Den Europæiske Union afholdte omkostninger.
 3)
 Europa-Kommissionen bærer sine egne omkostninger.
 4)
 Sasol Olefins & Surfactants GmbH og Sasol Germany GmbH bærer deres egne omkostninger.
 (1) EUT C 80 af 17.3.2012.


text:
31.8.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 252/52
 Personalerettens kendelse (enedommer) af 25. juni 2013 — Marcuccio mod Kommissionen
 (Sag F-115/12) (1)
 (Personalesag - tjenestemænd - erstatningssøgsmål - indsigelse om, at der verserer en parallel sag - åbenbart afvisningsgrundlag)
 2013/C 252/96
 Processprog: italiensk
 Parter
 Sagsøger: Luigi Marcuccio (Tricase, Italien) (ved advokat G. Cipressa)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (ved C. Berardis-Kayser og M.G. Gattinara, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af den stiltiende afgørelse om afslag på ansøgningen om erstatning for det tab, sagsøgeren angiveligt har lidt på grund af Kommissionens fremsendelse af skrivelsen vedrørende tilbagetrækning af et beløb på 4 875 EUR svarende til de sagsomkostninger, som Retten pålagde sagsøgeren i sag T-241/03.
 Konklusion
 1)
 Sagen afvises som åbenbart ugrundet.
 2)
 Luigi Marcuccio bærer sine egne omkostninger og betaler Europa-Kommissionens omkostninger.
 (1) EUT C 26 af 26.1.2013, s. 71.


text:
C 335/44 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 25.11.2000
 Sag anlagt den 13. juli 2000 af Zissis Christos Drouvis Sag anlagt den 11. september 2000 af International and
 mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber European Public Services Organisation (IPSO) og Union
 of Staff of the European Central Bank (U.S.E.) mod Den
 Europæiske Centralbank
 (Sag T-184/00)
 (Sag T-238/00)
 (2000/C 335/83)
 (2000/C 335/84)
 (Processprog: græsk)
 (Processprog: tysk)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 den 13. juli 2000 anlagt sag mod Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber af Zissis Christos Drouvis, Odos Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 Parmenidou 7, Marousi, Attika (Grækenland), ved advokat den 11. september 2000 anlagt sag mod Den Europæiske
 Ioannis Stamoulis, Athen, og med valgt adresse i Luxembourg Centralbank af International and European Public Services
 hos advokat Myriam Pierrat, 2 place Winston Churchill, Organisation (IPSO) og Union of Staff of the European Central
 L-2014 Luxembourg. Bank (U.S.E.), Frankfurt am Main (Tyskland), ved advokaterne
 Christian Roth, Tanja Raab-Rhein og Michael Roth, Frankfurt
 am Main (Tyskland).
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 — Sagen antages til realitetsbehandling, og der gives sagsøge- Sagsøgerne har nedlagt følgende påstande:
 ren medhold.
 — Afgørelsen truffet af sagsøgte den 7. juli 2000 annulleres.
 — Afgørelsen fra november 1999 om fastsættelse af sagsø-
 gerens pension ændres, således at pensionen fastsættes til
 et beløb svarende til det, der gælder for personer bosat i — Sagsøgte tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Det Forenede Kongerige.
 — Subsidiært: Sagsøgerens pension fastsættes til det niveau,
 der betales til personer bosat i Belgien. Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Sagsøgerne er fagforeninger, der repræsenterer de ansatte i
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter Den Europæiske Centralbank. De nedlægger påstand om
 annullation af en skrivelse fra næstformanden for Den Euro-
 pæiske Centralbank, hvori næstformanden afviser at imøde-
 Sagsøgeren anfægter den afgørelse, hvorved hans månedlige komme visse krav, der er stillet af sagsøgerne. Disse havde
 pension er blevet fastsat under anvendelse af den »justeringsko- under en forudgående brevveksling for det første opfordret
 efficient«, der gælder for Grækenland, og som udgør 86,5 % af sagsøgte til at trække visse dele af dennes »Staff rules«
 den pension, der udbetales til personer med bopæl i Belgien, (regler for ansatte) tilbage, da disse efter sagsøgernes mening
 som har ret til 100 % af grundpensionen. begrænsede tjenestemænds strejkeret i utilladelig grad. For det
 andet havde sagsøgerne krævet, at der blev indføjet en
 bestemmelse i ansættelsesbetingelserne, som gjorde det muligt
 Sagsøgeren gør herved gældende, at vedtægtens artikel 82, at ændre disse betingelser ved kollektive aftaler.
 hvorefter pensioner skal korrigeres med »justeringskoefficien-
 ten« i overensstemmelse med det sted, hvor den pensionsberet-
 tigede agter at tage bopæl, strider mod bestemmelserne i
 den europæiske menneskerettighedskonvention, som udgør Det gøres i stævningen gældende, at skrivelsen fra næstforman-
 »generelle fællesskabsretlige principper«, og krænker lighed- den skal betragtes som en afgørelse truffet af sagsøgte. Denne
 sprincippet og sagsøgerens ret til at bevæge sig frit og etablere afgørelse tilsidesætter de retsnormer, der skal anvendes ved
 sig på Unionens medlemsstaters område, og derfor er ugyldig. kontraktens gennemførelse, og underkender i særdeleshed
 betydningen af grundrettigheden til at danne faglige foreninger.
 Sagsøgte har ved sin vurdering udelukkende taget hensyn til
 sine interesser som arbejdsgiver. Sagsøgte har dermed set bort
 fra, at denne ved fastlæggelsen af sine ansættelsesbetingelser
 også skal tage hensyn til fagforeningernes rettigheder.


text:
C 318/ 14 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 18 . 10 . 97
 fastsættes til 1 80 000 Ifr., forhøjet med den moms, som dam, og med valgt adresse i Luxembourg hos advokat M.
 måtte være skyldig af beløbet. Loesch, 11 , rue Goethe, mod Rådet for Den Europæiske
 Union ( befuldmægtigede: R. Torrent, J. Huber og G.
 H EFT C 120 af 30 . 4 . 1994 , Houttuin), støttet af Kommissionen for De Europæiske
 Fællesskaber ( befuldmægtiget: Th. van Rijn ), Kongeriget
 Spanien ( befuldmægtiget: R. Silva de Lapuerta ), Den Fran
 ske Republik ( befuldmægtigede: K. Rispal-Bellanger og
 under høringen af parterne C. Chavance ) og Den Italien
 ske Republik ( befuldmægtigede: U. Leanza og F. Quadri ),
 KENDELSE AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS angående en begæring om en foreløbig forholdsregel om,
 at Rettens præsident pålægger sagens parter at blive enige
 den 11 . juli 1997 om en minimumspris ved import til Fællesskabet af ris
 i sag T-16/97, Bruno Chauvin mod Kommissionen for De med oprindelse i De Nederlandske Antiller til erstatning
 Europæiske Fællesskaber (') for de toldkontingenter, der er indført ved Rådets forord
 ning ( EF) nr. 1036/97 af 2. juni 1997 om beskyttelsesfor
 (Tjenestemænd — dom afsagt af Retten — ansøgning om anstaltninger over for indførsel af ris med oprindelse i de
 ændret indplacering i lønklasse — formalitetsindsigelse — oversøiske lande og territorier (EFT L 151 af 10 . 6 . 1997,
 ny og væsentlig omstændighed — formaliteten) s. 8 ), og at forelægge ham resultatet heraf inden for en
 ( 97/C 318/27) frist på syv dage, har Rettens præsident den 15 . juli 1997
 afsagt kendelse, hvis konklusion lyder således:
 (Processprog: fransk)
 1 ) Det tillades Kongeriget Spanien, Den Franske Repu
 I sag T-16/97, Bruno Chauvin, tjenestemand i Kommissio blik, Den Italienske Republik og Kommissionen at
 nen for De Europæiske Fællesskaber, Bruxelles, ved advo intervenere til støtte for sagsøgtes påstande i sagen om
 kat Nicholas Lhoëst, Bruxelles, og med valgt adresse i foreløbige forholdsregler.
 Luxembourg hos fiduciaire Myson SARL, 30, rue de Ces
 sange, mod Kommissionen for De Europæiske Fællesska
 ber ( befuldmægtigede: Florence Clotuche og Christine 2 ) Begæringen om foreløbige forholdsregler tages ikke til
 Berardis-Kayser), angående en påstand om annullation af følge.
 Kommissionens afgørelse af 18 . juni 1996 om manglende
 imødekommelse af sagsøgerens ansøgning om ændret ind
 placering i lønklasse, har Retten (Tredje Afdeling), sam 3 ) Afgørelsen om sagens omkostninger udsættes.
 mensat af afdelingsformanden, B. Vesterdorf, og dom
 merne C. R Briët og A. Potocki; justitssekretær: H. Jung,
 den 11 . juli 1997 afsagt kendelse, hvis konklusion lyder
 således :
 1 ) Sagen afvises.
 KENDELSE AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 2 ) Hver part bærer sine omkostninger. den 18. juli 1997
 i sag T-l 80/95 , Nutria AE mod Kommissionen for De
 o EFT C 74 af 8 . 3 . 1997.
 Europæiske Fællesskaber (')
 (Tilslag vedrørende levering af gratis olivenolie til befolk
 ningerne i Georgien og Armenien — angivelig skade for
 tilslagsmodtageren som følge af den af Kommissionen
 udpegede transportvirksomheds forsinkede afhentning af
 KENDELSE AFSAGT AF PRÆSIDENTEN olivenolien — søgsmål angående ansvar uden for kontrakt
 FOR RETTEN I FØRSTE INSTANS forhold — spørgsmålet, om den forpligtelse for Kommissi
 den 15 . juli 1997 onen, der ligger til grund for søgsmålet, udspringer af et
 kontraktforhold — manglende voldgiftsbestemmelse i hen
 i sag T-l 79/97 R, regeringen for De Nederlandske Antiller hold til EF-traktatens artikel 181 — åbenbart manglende
 mod Rådet for Den Europæiske Union kompetence for Retten)
 (Associeringsordningen for de oversøiske lande og territo ( 97/C 318/29 )
 rier — beskyttelsesforanstaltning — særlige rettergangs
 former — begæring om foreløbige forholdsregler —
 uopsættelighed — ikke antaget) (Processprog: græsk)
 ( 97IC 318/28 )
 I sag T-l 80/95 , Nutria AE, Athen, ved advokat Konstanti
 (Processprog: nederlandsk) nos Adamantopoulos, Athen, og med valgt adresse i
 Luxembourg hos advokat Arsène Kronshagen, 12, boule
 I sag T-179/97 R, regeringen for De Nederlandske Antiller vard de la Foire, mod Kommissionen for De Europæiske
 ved advokaterne P. V. F. Bos og M. M. Slotboom, Rotter Fællesskaber ( befuldmægtigede: Dimitrios Gouloussis og
 ---pagebreak--- 18 . 10 . 97 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 318/15
 Bianca Vila Costa ), angående en under henvisning til EF KENDELSE AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 traktatens artikel 178 nedlagt påstand om tilkendelse af den 23 . juli 1997
 erstatning for den skade, sagsøgeren hævder at have lidt
 som følge af den af Kommissionen udpegede transport i sag T-85/96, Francis Alan Clarke mod Det Europæiske
 virksomheds forsinkede afhentning af den olivenolie, som Center for Udvikling af Erhvervsuddannelse ( Cedefop) (')
 sagsøgeren havde stillet til rådighed som led i et tilslag
 vedrørende levering af gratis olivenolie til befolkningerne i (Afgørelse i sagen ufornøden)
 Georgien og Armenien, har Retten ( Tredje Afdeling), sam ( 97/C 318/31 )
 mensat af afdelingsformanden, B. Vesterdorf, og dom
 merne C. P. Briët og A. Potocki; justitssekretær: H. Jung,
 den 18 . juli 1997 afsagt kendelse, hvis konklusion lyder
 således : I sag T-85/96, Francis Alan Clarke tjenestemand ved Det
 Europæiske Center for Udvikling af Erhvervsuddannelse
 ( Cedefop ), med bopæl i Eischen ( Luxembourg ), ved advo
 1 ) Sagen afvises. kat Frank Montag, Köln og Bruxelles, og med valgt
 adresse i Luxembourg hos advokat Aloyse May, 31 ,
 Grand-Rue, mod Det Europæiske Center for Udvikling af
 2 ) Sagsøgeren betaler sagens omkostninger. Erhvervsuddannelse ( Cedefop ) ( befuldmægtiget: Bertrand
 Wägenbaur ), angående en påstand om annullation af afgø
 I 1 ) EFT C 333 af 9 . 12 . 1995 . relsen af 5 . april 1996, som ændret ved afgørelsen af
 22 . april 1996, og af afgørelsen af 21 . maj 1996, hvorved
 sagsøgte afslog at imødekomme en ansøgning om en for
 længelse af sagsøgerens midlertidige tjeneste ved De Euro
 pæiske Fællesskabers Statistiske Kontor i Luxembourg og
 traf bestemmelse om, at han skulle gøre tjeneste i Thessa
 loniki, har Retten ( Femte Afdeling), sammensat af afde
 KENDELSE AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS lingsformanden, R. García-Valdecasas, og dommerne J.
 den 23 . juli 1997 Azizi og M. Jaeger; justitssekretær: H. Jung, den 23 . juli
 1997 afsagt kendelse, hvis konklusion lyder således :
 i sag T-24/96, U mod Det Europæiske Center for
 Udvikling af Erhvervsuddannelse ( Cedefop) (')
 (Afgørelse i sagen ufornøden) 1 ) Det er ufornødent at træffe afgørelse i sagen.
 ( 97/C 318/30 )
 2 ) Sagsøgeren bærer sine egne omkostninger og betaler
 sagsøgtes omkostninger under sagen om foreløbige for
 (Processprog: tysk) holdsregler og under nærværende sag.
 I sag T-24/96, U, tjenestemand ved Det Europæiske Center (') EFT C 233 af 10 . 8 . 1996 .
 for Udvikling af Erhvervsuddannelse ( Cedefop ), med
 bopæl i Berlin, ved advokat Frank Montag, Köln og Bru
 xelles, og med valgt adresse i Luxembourg hos advokat
 Aloyse May, 31 , Grand-Rue, mod Det Europæiske Center
 for Udvikling af Erhvervsuddannelse ( Cedefop) ( befuld
 mægtiget: Bertrand Wägenbaur), angående en påstand om
 ( annullation af Cedefop's afgørelse af 8 . februar 1996 om KENDELSE AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 afslag på en ansøgning om forlængelse af sagsøgerens
 udstationering ved Kommissionen for De Europæiske Fæl den 24. juli 1997
 lesskabers repræsentation i Berlin og om placering af ham i sag T-573/93 ( 129), Manuel Francisco Caballero
 i Thessaloniki, har Retten ( Femte Afdeling), sammensat af Montoya mod Kommissionen for De Europæiske
 afdelingsformanden, R. García-Valdecasas, og dommerne Fællesskaber ( J )
 J. Azizi og M. Jaeger; justitssekretær: H. Jung, den 23 . juli
 1997 afsagt kendelse, hvis konklusion lyder således: (Domme — fortolkning)
 ( 97/C 318/32 )
 1 ) Det er ufornødent at træffe afgørelse i sagen.
 (Processprog: spansk)
 2 ) Sagsøgeren bærer sine egne sagsomkostninger såvel
 som de udgifter, sagsøgte har afholdt i forbindelse med
 sagen om foreløbige forholdsregler og i nærværende I sag T-573/93 ( 129 ), Manuel Francisco Caballero Mon
 sag. toya, tjenestemand ved Kommissionen for De Europæiske
 Fællesskaber, ved advokat Juan Ramon Iturriagagoitia
 (1) EFT C 133 af 4 . 5 . 1996 .
 Bassas, Madrid, mod Kommissionen for De Europæiske
 Fællesskaber ( befuldmægtigede: Ana Maria Alves Vieira
 og Maria Isabel Jiménez Rojas), angående en begæring om
 fortolkning af Rettens dom af 19 . juni 1996 i sagen Cabal


text:
6.10.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 303/16
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Rechtbank van Koophandel te Gent (Belgien) den 19. juli 2012 — Euronics Belgium CVBA mod Kamera Express BV og Kamera Express Belgium BVBA
 (Sag C-343/12)
 2012/C 303/28
 Processprog: nederlandsk
 Den forelæggende ret
 Rechtbank van Koophandel te Gent
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Euronics Belgium CVBA
 Sagsøgte: Kamera Express BV og Kamera Express Belgium BVBA
 Præjudicielt spørgsmål
 Er artikel 101 i Wet betreffende marktpraktijken en consumentenbescherming lov om handelspraksis og forbrugerbeskyttelse — som bl.a. har til formål at beskytte forbrugernes interesser og hvis ordlyd er følgende: »Artikel 101, stk. 1. Selskaber må ikke udbyde eller sælge en vare med tab.
 Som salg med tab forstås ethvert salg til en pris, som ikke mindst svarer til den pris for hvilken selskabet har købt varen, eller den pris, som selskabet skal betale for genanskaffelse med fradrag af eventuelle endeligt tildelte rabatter. Med henblik på at afgøre, om der er tale om salg med tab, skal sådanne rabatter, som — eksklusivt eller ikke-eksklusivt — er ydet i forbindelse med andre af selskabets forpligtelser ud over salg af varer, ikke tages i betragtning« — i strid med direktiv 200/29/EF (1) for så vidt som bestemmelsen forbyder salg med tab, mens direktivet øjensynligt ikke forbyder en sådan salgspraksis, og for så vidt som den belgiske lov eventuelt går videre end bestemmelserne i direktiv 2005/29/EF, hvilket ikke er tilladt i henhold til dets artikel 4?
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/29/EF af 11.5.2005 om virksomheders urimelige handelspraksis over for forbrugerne på det indre marked og om ændring af Rådets direktiv 84/450/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/7/EF, 98/27/EF og 2002/65/EF og Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2006/2004 (EUT L 149, s. 22).


text:
30.3.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 107/26
 Rettens dom af 12. februar 2015 — Klaesmod KHIM — Klaes Kunststoffe (Klaes)
 (Sag T-453/13) (1)
 ((EF-varemærker - indsigelsessag - ansøgning om EF-ordmærket Klaes - det ældre EF-figurmærke Klaes - relativ registreringshindring - risiko for forveksling - artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 207/2009))
 (2015/C 107/35)
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: Horst Klaes GmbH & Co. KG (Bad Neuenahr-Ahrweiler, Tyskland) (ved advokat B. Dix)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (ved A. Pohlmann, som befuldmægtiget)
 Den anden part i sagen for appelkammeret ved Harmoniseringskontoret og intervenient ved Retten: Klaes Kunststoffe GmbH (Neuenrade, Tyskland) (først ved advokat J. Schneider, derefter ved advokat S. Schweyer)
 Sagens genstand
 Søgsmål anlagt til prøvelse af afgørelse truffet den 6. juni 2013 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1206/2012-1) vedrørende en indsigelsessag mellem Horst Klaes GmbH & Co. KG og Klaes Kunststoffe GmbH
 Konklusion
 1)
 Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
 2)
 Horst Klaes GmbH & Co. KG bærer sine egne omkostninger og betaler de af Harmoniseringskontoret afholdte omkostninger.
 3)
 Klaes Kunststoffe GmbH bærer sine egne omkostninger.
 (1) EUT C 313 af 26.10.2013.


text:
10.3.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 73/14
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Consiglio di Stato (Italien) den 9. november 2011 — Consulta Regionale Ordine Ingegneri della Lombardia m.fl. mod Comune di Pavia
 (Sag C-564/11)
 2012/C 73/25
 Processprog: italiensk
 Den forelæggende ret
 Consiglio di Stato
 Parter i hovedsagen
 Sagsøgere: Consulta Regionale Ordine Ingegneri della Lombardia, Ordine degli Ingegneri della Provincia di Brescia, Ordine degli Ingegneri della Provincia di Como, Ordine degli Ingegneri della Provincia di Cremona, Ordine degli Ingegneri della Provincia di Lecco, Ordine degli Ingegneri della Provincia di Lodi, Ordine degli Ingegneri della Provincia di Milano, Ordine degli Ingegneri della Provincia di Pavia og Ordine degli Ingegneri della Provincia di Varese
 Sagsøgt: Comune di Pavia
 Præjudicielt spørgsmål
 Er Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/18/EF (1) om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter, herunder navnlig artikel 1, stk. 2, litra a) og d), artikel 2, og artikel 28 samt bilag II, kategori nr. 8 og 12, til hinder for en national lovgivning, der tillader indgåelse af skriftlige aftaler mellem to ordregivende myndigheder med henblik på gennemførelse af en undersøgelse og teknisk og videnskabelig rådgivning med hensyn til udarbejdelse af retsakter, som udgør lokalplanen for kommunen som defineret i den nationale og regionale sektorlovgivning, såfremt den økonomiske modydelse ikke består i et egentligt vederlag, eftersom den udførende myndighed optræder i form af økonomisk aktør?
 (1) EUT L 134, s. 114.


text:
19.12.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 312/40
 Sag anlagt den 26. oktober 2009 — Centrotherm Systemtechnik mod KHIM — centrotherm Clean Solutions (CENTROTHERM)
 (Sag T-434/09)
 2009/C 312/67
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: Centrotherm Systemtechnik GmbH (Brilon, Tyskland) (ved Rechtsanwalt J. Albrecht)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: centrotherm Clean Solutions GmbH & Co. KG (Blaubeuren, Tyskland)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelse truffet den 25. august 2009 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 6/2008-4) annulleres, i det omfang begæringen om fortabelse blev taget til følge.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 —
 Den eventuelle intervenient tilpligtes at betale omkostningerne i forbindelse med interventionen.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Det registrerede EF-varemærke, der begæres erklæret ugyldigt: Ordmærket »CENTROTHERM« for varer og tjenesteydelser i klasse 11, 17, 19 og 42 (EF-varemærkenr. 1 301 019)
 Indehaver af EF-varemærket: Centrotherm Systemtechnik GmbH
 Indgiveren af begæringen om, at EF-varemærket erklæres ugyldigt: centrotherm Clean Solutions GmbH & Co. KG
 Annullationsafdelingens afgørelse: EF-varemærket erklæret fortabt
 Appelkammerets afgørelse: Delvis ophævelse af Annullationsafdelingens afgørelse og EF-varemærket delvis erklæret fortabt
 Søgsmålsgrunde:
 —
 Tilsidesættelse af artikel 57, stk. 5, sammenholdt med artikel 51, stk. 1 og 2, i forordning (EF) nr. 207/2009 (1), idet Harmoniseringskontoret har anlagt en urigtig vurdering af det rettidigt indgivne bevis for brug.
 —
 Tilsidesættelsen af pligten til at foretage en ex officio-prøvelse.
 —
 Tilsidesættelse af artikel 76, stk. 1 og 2, og artikel 57, stk. 1, i forordning nr. 207/2009, samt af regel 40, stk. 5, i forordning (EF) nr. 2868/95 (2), idet Harmoniseringskontoret ikke har taget hensyn til det senere med klagebegrundelsen indsendte bevis for brug.
 —
 Mangelfuld skønsudøvelse, da der skulle være taget hensyn til det senere indsendte bevis, selv hvis det var forsinket.
 —
 Subsidiært finder regel 40, stk. 5, i forordning nr. 2868/95 ikke anvendelse i henhold til artikel 241 EF, da denne regel er i strid med artikel 76, stk. 1, og artikel 57, stk. 1, sammenholdt med artikel 51, stk. 1, og artikel 162, stk. 1, i forordning nr. 207/2009, med artikel 202 EF, samt med generelle fællesskabsretlige principper, navnlig med retsstatsprincippet og proportionalitetsprincippet samt med ejendomsretten som grundlæggende rettighed og retten til en retfærdig rettergang.
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 af 26.2.2009 om EF-varemærker (EUT L 78, s. 1).
 (2) Kommissionens forordning (EF) nr. 2868/95 af 13.12.1995 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 40/94 om EF-varemærker (EFT L 303, s. 1).