text:
C 108/24 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7.4.2001
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande: Endvidere gør sagsøgerne gældende, at de foranstaltninger, der
 blev indført ved forordningen, er i strid med grænserne
 for Kommissionens udøvende kompetence med hensyn til
 — Sagsøgeren tilpligtes at betale erstatning efter artikel 288 spørgsmålet, om licensordningen og opdelingen i »landekon-
 EF for de tab, som sagsøgerne har lidt som følge af tingenter« er forenelige med WTO, og at Kommissionen har
 de retsstridige foranstaltninger, der blev indført ved handlet i strid med sit klare mandat fra Rådet.
 Kommissionens forordning nr. 2362/98 (1), således at alle
 beløb forhøjes med udligningsrente på 8 % fra den dag,
 tabet indtrådte. Endelig har sagsøgerne gjort gældende, at de foranstaltninger,
 der blev indført ved forordning nr. 2362/98, er i strid med
 forbuddet mod forskelsbehandling, retten til fri erhvervsudø-
 — Sagsøgte tilpligtes at betale lovbestemt rente af de tilkend- velse samt princippet om beskyttelse af den berettigede
 te beløb på 8 %. forventning i folkeretten og de berettigede forventninger, som
 erhvervsdrivende kan udlede af dette princip.
 — Sagsøgte tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 (1) Kommissionens forordning (EF) nr. 2362/98 af 28.10.1998
 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EØF)
 nr. 404/93 for så vidt angår ordningen for indførsel af bananer til
 Fællesskabet (EFT 1998 L 293, s. 32).
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter (2) EFT L 47 af 25.2.1993, s. 1.
 (3) EFT L 210 af 28.7.1998, s. 28.
 Sagsøgerne driver virksomhed i EF som en enkelt økonomisk
 enhed, og kernen i deres transaktioner er markedsføring,
 distribution og opkøb af bananer.
 Som faktisk og retligt grundlag for deres krav har sagsøgerne
 henvist til, at EF’s »bananordning« blev indført i 1993 ved Sag anlagt den 25. januar 2001 af Concetta Cerafogli og 5
 Rådets forordning nr. 404/93 (2). Efter en tvistbilæggelsespro- andre ansatte i Den Europæiske Centralbank mod Den
 cedure i WTO, hvorunder det blev fastslået, at nogle aspekter Europæiske Centralbank
 af denne ordning ikke var forenelige med WTO, gik EF ind på
 at gøre sin bananordning forenelig med WTO senest den
 1. januar 1999. Dette blev angiveligt gjort ved Rådets forord- (Sag T-20/01)
 ning nr. 1637/98 (3) og Kommissionens forordning
 nr. 2362/98. Imidlertid blev EF’s ændrede bananordning også
 fundet uforenelig med WTO i to yderligere WTO-afgørelser (2001/C 108/45)
 truffet i april 1999, som bl.a. vedrørte ordningen for tildeling
 af importlicenser og opdelingen af et årligt toldkontingent på
 2 553 000 tons, der blev åbnet for indførsler fra Latinamerika, (Processprog: tysk)
 i »landekontingenter«. På trods af disse afgørelser er disse
 foranstaltninger, som hævdes at være retsstridige, stadig i kraft.
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er
 der den 25. januar 2001 anlagt sag mod Den Europæiske
 Centralbank af Concetta Cerafogli og 5 andre ansatte i Den
 Sagsøgerne har anført, at de som følge af den diskriminerende Europæiske Centralbank ved advokaterne Norbert Pflüger,
 tildeling af licenser, som blev indført ved forordning Regina Steiner og Silvia Mittländer og med valgt adresse i
 nr. 2362/98, har lidt tab af markedsandele og er blevet tvunget Luxembourg.
 til at købe eller lease brug af importlicenser og acceptere
 ugunstige aftalevilkår. Sagsøgerne gør gældende, at de har lidt
 betydelig skade og betydelige tab på grund af sagsøgtes Sagsøgerne har nedlagt følgende påstande:
 retsstridige adfærd, og de kræver erstatning efter artikel 235
 og 288 EF for fortsat tab af fortjeneste og for ikke tilbageven- 1) Bestemmelserne i Den Europæiske Centralbanks provisio-
 dende omkostninger, som de ikke ville have pådraget sig, nal Staff Rules (bankens foreløbige personalevedtægter)
 såfremt foranstaltningerne i forordningen ikke var blevet artikel 8.1.0., der trådte i kraft den 16. august 2000, og
 indført. artikel 7.2.0., der trådte i kraft den 26. september
 2000, annulleres, subsidiært annulleres bestemmelserne i
 forholdet mellem sagsøgte og sagsøgerne.
 Sagsøgerne har anført, at forordning nr. 2362/98 er retsstridig,
 fordi den er i strid med højere retsregler, nemlig WTO’s 2) Det administrative cirkulære 01/2000 om bestemmelser
 bestemmelser og forpligtelser, samt Fællesskabets grundlæg- vedrørende tjenesterejser (Rules for Business Travel) an-
 gende politik, hvorefter bananordningen skal ændres for at nulleres, subsidiært annulleres cirkulæret i forholdet
 gøre den forenelig med WTO. mellem sagsøgte og sagsøgerne.
 ---pagebreak--- 7.4.2001 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 108/25
 3) Den i sagsøgernes ansættelsesbrev indeholdte aftale, hvor- Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 efter de ved aftalen fastsatte forpligtelser skal omfatte
 fremtidige ændringer i Conditions of Employment eller i
 provisional Staff Rules, annulleres. — Ansættelsesmyndighedens stiltiende afgørelse om at
 nægte sagsøgeren tjenestefrihed i forbindelse med valg og
 4) Afgørelsen truffet af sagsøgtes formand den 27. november de dertil hørende rejsedage fra den 10. juni 1999 om
 2000 om afvisning af sagsøgernes klage (Grievance) eftermiddagen til den 15. juni 1999 om morgenen og fra
 annulleres. den 7. oktober 1999 om eftermiddagen til den 12. okto-
 ber 1999 om morgenen annulleres.
 5) Den Europæiske Centralbank tilpligtes at betale sagens
 omkostninger. — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Sagsøgerne, der er ansat på ubestemt tid i Den Europæiske
 Centralbank, kræver i denne sag annullation af to bestemmelser
 i sagsøgtes provisional »Staff Rules« (herefter »SR«), som
 fastsætter en frist for at indlede Administrative Review-
 procedure. Inden ændringens ikrafttrædelse bestod ingen frist. I) Manglende kompetence
 Ifølge sagsøgerne krænkes deres aftalte rettigheder ved ændrin-
 gen af bestemmelserne i artikel 8.1.0 og 7.2.0.
 Ansættelsesmyndighedens afgørelse af 31. marts 2000, der er
 Desuden blev sagsøgernes tjenesterejser tidligere godtgjort på underskrevet af vicegeneraldirektøren for konkurrence, og på
 grundlag af det administrative cirkulære 07/1998. Ved det grundlag af hvilken de seks årlige rejsedage beregnes, indebar
 administrative cirkulære 01/2000 er bestemmelserne for sag- en stiltiende afvisning af sagsøgerens ansøgning om tjenestefri-
 søgerne blevet ændret til skade for sagsøgerne. Sagsøgerne hed i forbindelse med valg og de relevante rejsedage. Afgørelsen
 finder, at disse bestemmelser påvirker væsentlige dele af tilsidesætter de gældende bestemmelser om ansættelsesmyn-
 parternes arbejdsaftaler, og at ændringen af bestemmelserne dighedens kompetence og om beslutninger om delegation af
 ligeledes er en krænkelse af sagsøgernes aftalte rettigheder. kompetence, idet afgørelsen er underskrevet af en person, der
 ikke har bemyndigelse hertil.
 Sagsøgerne gør blandt andet gældende, at de ved aftalens
 indgåelse blev tvunget til at acceptere vilkår, hvorefter de
 ved aftalen fastsatte forpligtelser skulle omfatte fremtidige
 ændringer i Conditions of Employment eller i provisional Staff
 Rules. Sagsøgte har imidlertid ikke beføjelse til fastsætte II) Tilsidesættelse af tjenestemandsved-
 arbejdsretlige regler, og banken kan derfor hverken ensidigt tægten og Kommissionens interne in-
 ændre materielle bestemmelser vedrørende godtgørelse af struks af 21. februar 1996
 rejseudgifter eller ændre de aftalte forpligtelser ved at revidere
 artikel 7.2.0 og 8.1.0 i SR.
 Ansættelsesmyndighedens stiltiende afvisning tilsidesætter
 henholdsvis artikel 57 i tjenestemandsvedtægten og dens
 bilag V, samt Kommissionens interne instruks af 21. februar
 1996, der bestemmer, at rejsedage kan tildeles efter indgivelse
 af skriftlig dokumentation for valgdeltagelse. Der er ikke
 hjemmel til at kræve anden dokumentation end den, der
 kræves for tjenestefrihed og de dertil hørende rejsedage i
 Sag anlagt den 31. januar 2001 af Francisco Miguel forbindelse med valg.
 Viana França mod Kommissionen for De Europæiske
 Fællesskaber
 (Sag T-25/01)
 III) Tilsidesættelse af forpligtelsen til
 loyalt samarbejde og af proportionali-
 (2001/C 108/46) tetsprincippet
 (Processprog: portugisisk) For det første blev ansøgeren i februar 2000 anmodet om at
 fremlægge dokumentation for de faktiske omstændigheder,
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der der fandt sted i juni og oktober 1999, selv om ingen
 den 31. januar 2001 anlagt sag mod Kommissionen for De retsforskrift kræver, at sagsøgeren opbevarer sådan dokumen-
 Europæiske Fællesskaber af Francisco Miguel Viana França, tation, og selv om det er urimeligt at forvente, at sagsøgeren
 Bruxelles, ved advogado Gonçalo Gentil Anastácio. har sådan dokumentation.


text:
23.10.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 288/68
 Personalerettens dom (Første Afdeling) af 29. juni 2010 — Visser-Fornt Raya mod Den Europæiske Politienhed (Europol)
 (Sag F-35/09) (1)
 (Personalesag - Europols personale - ingen forlængelse af en kontrakt - kontrakt på ubestemt tid - artikel 6 i vedtægten for Europols personale - princippet om retten til forsvar)
 (2010/C 288/127)
 Processprog: nederlandsk
 Parter
 Sagsøger: Maria Teresa Visser-Fornt Raya (Haag, Nederlandene) (først ved avocat P. Casparis, dernæst ved avocats W.J. Dammingh og N.D. Dane).
 Sagsøgt: Den Europæiske Politienhed (Europol) (ved D. Neumann og D. El Khoury, som befuldmægtigede, bistået af avocats B. Wägenbaur og R. Van der Hout)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelsen af 12. juni 2008, hvorved sagsøgeren fik meddelelse om, at det ikke var muligt at tilbyde hende en fast stilling, og af afgørelsen af 7. januar 2009 om afslag på den klage, hun havde indgivet over den første afgørelse.
 Konklusion
 1)
 Den Europæiske Politienheds afgørelse af 12. juni 2008, hvorved den afviste at tildele Maria Teresa Visser-Fornt Raya en ansættelseskontrakt på ubestemt tid, annulleres.
 2)
 Europol betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 167 af 18.7.2009, s. 26.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
20.11.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 317/27
 Rettens dom af 28. september 2010 — Market Watch mod KHIM — Ares Trading (Seroslim)
 (Sag T-201/08) (1)
 (EF-varemærker - indsigelsessag - ansøgning om Seroslim som EF-ordmærke - det ældre EF-ordmærke SEROSTIM - relativ registreringshindring - risiko for forveksling - artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 40/94 (nu artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 207/2009))
 2010/C 317/47
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Market Watch Franchise & Consulting, Inc. (Freeport, Bahamas) (ved avocat J. Korab)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (ved A. Folliard-Monguiral, som befuldmægtiget)
 Den anden part i sagen for appelkammeret ved Harmoniseringskontoret og intervenient ved Retten: Ares Trading SA (Aubonne, Schweiz) (ved avocats M. De Justo Bailey og M. De Justo Vazquez)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelse truffet den 6. marts 2008 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 805/2007-2) vedrørende en indsigelsessag mellem Ares Trading SA og Market Watch Franchise & Consulting, Inc.
 Konklusion
 1)
 Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
 2)
 Market Watch Franchise & Consulting, Inc. betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 197 af 2.8.2008.


text:
C 3/50 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 5.1.2002
 Slettelse af sag T-247/99 (1) Slettelse af sag T-225/00 (1)
 (2002/C 3/86) (2002/C 3/89)
 (Processprog: fransk) (Processprog: tysk)
 Ved kendelse af 20. september 2001 har formanden for Første Ved kendelse af 13. september 2001 har formanden for Femte
 Afdeling ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans Afdeling ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans
 besluttet, at sag T-247/99, Flavia Angeletti og André Van besluttet, at sag T-225/00, Andrea Gaul mod Kommissionen
 Meuter mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, for De Europæiske Fællesskaber, skal slettes af registeret.
 skal slettes af registeret.
 (1) EFT C 302 af 21.10.2000.
 (1) EFT C 34 af 5.2.2000.
 Slettelse af sag T-167/00 (1) Slettelse af sag T-55/01 (1)
 (2002/C 3/87) (2002/C 3/90)
 (Processprog: fransk) (Processprog: tysk)
 Ved kendelse af 14. september 2001 har formanden for Anden
 Ved kendelse af 12. september 2001 har formanden for Fjerde
 Afdeling ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans
 Afdeling ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans
 besluttet, at sag T-167/00, Jaume Costa mod Kommissionen
 besluttet, at sag T-55/01, Firma ASAHI VET SA mod Kommis-
 for De Europæiske Fællesskaber, skal slettes af registeret.
 sionen for De Europæiske Fællesskaber, skal slettes af registeret.
 (1) EFT C 247 af 26.8.2000.
 (1) EFT C 161 af 2.6.2001.
 Slettelse af sag T-192/00 (1)
 Slettelse af sag T-112/0 (1)
 (2002/C 3/88)
 (2002/C 3/91)
 (Processprog: fransk)
 (Processprog: fransk)
 Ved kendelse af 10. september 2001 har formanden for Femte
 Afdeling ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans
 besluttet, at sag T-192/00, Sabrina Tesoka mod Kommissionen Ved kendelse af 10. september 2001 har formanden for Femte
 for De Europæiske Fællesskaber, skal slettes af registeret. Afdeling ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans
 besluttet, at sag T-112/01, Ursula Klug mod Rådet for Den
 Europæiske Union, skal slettes af registeret.
 (1) EFT C 273 af 23.9.2000.
 (1) EFT C 275 af 29.9.2001.


text:
9.9.2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 259/13
 bestemmelserne om offentliggørelse i artikel 11, stk. 2, 6, Sag anlagt den 20. juli 2000 af Kommissionen for De
 7 og 11, såvel som bestemmelserne i artikel 12, stk. 1, Europæiske Fællesskaber mod Den Franske Republik
 artikel 29, stk. 3, artikel 18 og 27 og artikel 30, stk. 4.
 (Sag C-285/00)
 2. Kongeriget Spanien tilpligtes at betale sagens omkost-
 ninger. (2000/C 259/22)
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 20. juli
 2000 anlagt sag mod Den Franske Republik af Kommissionen
 Efter Kommissionens opfattelse er Sociedad Estatal de Infrae- for De Europæiske Fællesskaber ved Bernard Mongin, Kommis-
 structuras y Equipamientos Penitenciarios, SA (SIEPSA), et sionens Juridiske Tjeneste, som befuldmægtiget, og med valgt
 »offentligretligt organ« i betydningen i artikel 1, litra b), i adresse i Luxembourg hos Carlos Gómez de la Cruz, Wagner-
 direktiv 93/37/EØF og følgelig en ordregivende myndighed, centret, Kirchberg.
 eftersom det opfylder de tre betingelser, der angives i denne
 artikel. SIEPSA blev oprettet med henblik på at imødekomme Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 almenhedens behov, nemlig at bidrage til gennemførelsen af
 statens politik vedrørende kriminalforsorgen ved administra- 1. Det fastslås, at Den Franske Republik ikke har overholdt
 tionen af de programmer og foranstaltninger, der foreskrives i de forpligtelser, der påhviler den i medfør af direktiv
 planen for nedlæggelse og oprettelse af kriminalforsorgscentre, 89/48/EØF (1), idet den ikke har vedtaget de særlige regler
 der er godkendt af regeringen. Det nævnte almene behov er vedrørende anerkendelse af eksamensbeviser, der giver
 hverken af kommerciel eller industriel karakter. Selv om adgang til erhvervet som psykolog, med henblik på
 selskabet udøver aktiviteter af kommerciel karakter, er de blot gennemførelse af direktivet for så vidt angår dette erhverv.
 et middel til at imødekomme det nævnte almene behov, der
 2. Den Franske Republik tilpligtes at betale sagens omkost-
 ikke er af industriel eller kommerciel karakter (gennemførelsen
 ninger.
 af statens kriminalforsorgspolitik). Det påhviler dermed det
 nævnte selskab, uanset at det er et privatretligt selskab, i
 det hele at efterkomme direktivets bestemmelser vedrørende Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 fremgangsmåderne med hensyn til indgåelse af dets bygge- og
 anlægskontrakter. Under disse omstændigheder skulle det I Frankrig er erhvervet som psykolog lovreguleret, navnlig for
 omhandlede udbud have været gennemført under fuldstændig så vidt angår anvendelsen af en faglig titel. Som følge heraf
 overholdelse af bestemmelserne i direktiv 93/37/EØF og burde Frankrig have truffet de nødvendige foranstaltninger for
 navnlig af dem, der nævnes i påstanden. at efterkomme direktiv 89/48/EØF og underrette Kommissio-
 nen herom.
 (1) Rådets direktiv af 14.6.1993 om samordning af fremgangsmåder-
 ne med hensyn til indgåelse af offentlige bygge- og anlægskontrak-
 (1) Rådets direktiv af 21.12.1988 om indførelse af en generel ordning
 ter (EFT L 199 af 9.8.1993, s. 54).
 for gensidig anerkendelse af eksamensbeviser for erhvervskompe-
 tencegivende videregående uddannelser af mindst tre års varighed,
 EFT L 19 af 24.1.1989, s. 16.


text:
11.7.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 251/34
 Sag anlagt den 4. maj 2016 – Republikken Litauen mod Europa-Kommissionen
 (Sag T-205/16)
 (2016/C 251/40)
 Processprog: litauisk
 Parter
 Sagsøger: Republikken Litauen (repræsenteret ved D. Kriaučiūnas, R. Krasuckaitė og D. Stepanienė)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgerens påstande
 —
 Kommissionens afgørelse nr. C(2016)969 final af 23. februar 2016 vedrørende nedsættelse af støtte fra Samhørighedsfonden til et projekt udført i Litauen med titlen »Teknisk bistand til forvaltning af Samhørighedsfonden i Republikken Litauen« (2005LT16CPA001) annulleres, i det omfang den foreskriver en nedsættelse af støtten for et beløb på EUR 137 864,61.
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har Republikken Litauen anført et anbringende, der vedrører tilsidesættelse af artikel 11 i Kommissionens forordning nr. 16/2003 (1), sammenholdt med princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, for så vidt som Europa-Kommissionen ved at beslutte at nedsætte støtten fra 2000-2006 EU Samhørighedsfonden:
 —
 ikke har taget hensyn til den omstændighed, at momsudgifter, som er afholdt på grund af gennemførelsen af Kommissionens afgørelse nr. C(2005)5291 (2), der godkender projektet »Teknisk bistand til forvaltning af Samhørighedsfonden i Republikken Litauen« (herefter »projektet«), var støtteberettigede i henhold til artikel 11, stk. 1, i forordning nr. 16/2003 og andre betingelser.
 —
 har anlagt en urigtig fortolkning af artikel 11, stk. 3, i forordning nr. 16/2003, således, at den finder anvendelse på projektet, idet en sådan fortolkning – uafhængigt af spørgsmålet om, hvorvidt momsudgifter kan søges tilbagebetalt – er i strid med artikel 11, stk. 1, i forordning nr. 16/2003 og savner retlig logik og praktisk anvendelighed i forbindelse med finansieringen af projekter under Samhørighedsfonden.
 —
 ikke har taget artikel 3, stk. 2, i Kommissionens afgørelse nr. C(2005)5291, i betragtning, ifølge hvilken fællesskabsstøtte i henhold til artikel 7, stk. 4, i forordning nr. 1164/94 (3) var fastsat til 100 % af projektbeløbet (dvs. det var ikke forudsat, at den person, der udfører projektet, skulle modtage støtte), og medlemsstaten kunne med rimelighed forvente, at projektet ville blive finansieret fuldt ud af Samhørighedsfonden, dvs. at alle bestemmelserne i forordning nr. 16/2003 ville finde anvendelse på behørig vis.
 (1) Kommissionens forordning (EF) nr. 16/2003 af 6.1.2003 om særlige gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 1164/94 for så vidt angår støtteberettigede udgifter i forbindelse med foranstaltninger medfinansieret af Samhørighedsfonden (EFT 2003, L 2, s. 7).
 (2) Kommissionens afgørelse nr. C(2005) 5291 af 8.12.2005 vedrørende beslutning om støtte fra Samhørighedsfonden til projektet vedrørende Teknisk bistand til forvaltning af Samhørighedsfonden i Republikken Litauen, der gælder for CCI 2005/LT/16/C/PA/001, som ændret ved Kommissionens afgørelse nr. C(2008) 1566 af 15.4.2008 og Kommissionens afgørelse nr. C(2011) 3668 af 20.5.2011.
 (3) Rådets forordning (EF) nr. 1164/94 af 16.5.1994 om oprettelse af Samhørighedsfonden (EFT 1994, L 130, s. 1), ophævet ved Rådets forordning (EF) nr. 1084/2006 af 11.7.2006 om oprettelse af Samhørighedsfonden og om ophævelse af forordning (EF) nr. 1164/94 (EUT 2006, L 210, s. 79).


text:
28.9.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 284/4
 Sag anlagt den 2. august 2013 — KO-Invest mod KHIM — Kraft Foods Schweiz (Milkoshake For Active People)
 (Sag T-399/13)
 2013/C 284/05
 Stævningen er affattet på polsk
 Parter
 Sagsøger: KO-Invest Sp. z o.o. (Łódź, Polen) (ved advokat [radca prawny] R. Rumpel)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: Kraft Foods Schweiz Holding GmbH (Zug, Schweiz)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelse truffet den 27. maj 2013 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (sag R 720/2012-4) annulleres for så vidt angår afvisningen af ansøgningen om EF-varemærket »Milkoshake For Active People« for varer i klasse 5, 29, 30 og 32.
 —
 Den anfægtede afgørelse ændres således, at varemærket registreres for alle de ansøgte varer.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Ansøger om EF-varemærket: KO-Invest Sp. z o.o.
 Det omhandlede EF-varemærke: Figurmærke med ordbestanddelen »Milkoshake For Active People« for varer i klasse 5, 29, 30 og 32
 Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Kraft Foods Schweiz Holding GmbH
 De påberåbte varemærker eller tegn: EF-varemærkeansøgning nr. 31 369 og 31 344, den internationale registrering (IR) nr. 163 135 og det almindeligt kendte varemærke »MILKA« for varer i klasse 5, 29, 30 og 32
 Indsigelsesafdelingens afgørelse: Indsigelsen taget til følge
 Appelkammerets afgørelse: Klagen afvises
 Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009 (1).
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 af 26.2.2009 om EF-varemærker (EUT L 78, s. 1).


text:
22.9.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 329/24
 Sag anlagt den 23. juli 2014 — Volkswagen mod KHIM (COMPETITION)
 (Sag T-550/14)
 2014/C 329/33
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: Volkswagen AG (Wolfsburg, Tyskland) (ved advokat U. Sander)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelse truffet den 15. maj 2014 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) i sag R 2082/2013-1, annulleres.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Det omhandlede EF-varemærke: Ordmærket »COMPETITION« for varer og tjenesteydelser i klasse 12, 28, 35 og 37 — EF-varemærkeansøgning nr. 1 1 7 69 171
 Undersøgerens afgørelse: Afslag på ansøgning om registrering
 Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen
 Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009.


text:
20.4.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 114/38
 Sag anlagt den 15. februar 2013 — Det Forenede Kongerige mod ECB
 (Sag T-93/13)
 2013/C 114/61
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland (ved K. Beal, QC, og E. Jenkinson, som befuldmægtiget)
 Sagsøgt: Den Europæiske Centralbank
 Sagsøgerens påstande
 —
 Delvis annullation af Den Europæiske Centralbanks afgørelse af 11. december 2012 om ændring af afgørelse ECB/2007/7 om de nærmere vilkår for TARGET2-ECB (afgørelse ECB/2012/31) (EUT 2013 L 13, s. 8).
 —
 Delvis annullation af Den Europæiske Centralbanks retningslinje af 5. december 2012 om TARGET2 (Trans-European Automated Real-time Gross settlement Express Transfer system) (retningslinje ECB/2012/27) (EUT 2013 L 30, s. 1).
 —
 Sagsøgte tilpligtes at betale omkostningerne i forbindelse med den foreliggende sag.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren gjort syv anbringender gældende.
 1)
 Med første anbringende gøres gældende, at Den Europæiske Centralbank (herefter »ECB«) ikke havde kompetence til at offentliggøre de anfægtede retsakter, enten slet ikke eller, subsidiært, ikke uden at der først var vedtaget et retsinstrument såsom en forordning, enten af Rådet eller af ECB selv.
 2)
 Med det andet anbringende gøres gældende, at de anfægtede retsakter enten de jure eller de facto pålægger et etableringskrav for centrale clearingmodparter (herefter »CCP’er«), der ønsker at foretage clearings- eller afviklingstransaktioner i euro, og hvis daglige handler overstiger en vis volumen. Endvidere eller subsidiært begrænser eller hindrer de arten og/eller omfanget af tjenesteydelser eller kapital, der kan leveres til CCP’er, der er placeret i medlemsstater uden for euroområdet. De anfægtede retsakter tilsidesætter alle eller visse af artiklerne 48, 56 og/eller 63 TEUF, idet:
 —
 CCP’er, der er etableret i medlemsstater uden for euroområdet, såsom Det Forenede Kongerige, vil blive forpligtet til at flytte deres administrations- og kontrolcentre til medlemsstater, der indgår i eurosystemet. De vil endvidere skulle etableres som nye juridiske personer, der anerkendes i en anden medlemsstats nationale ret.
 —
 Hvis disse CCP’er ikke flytter som krævet, vil de blive udelukket fra adgang til de finansielle markeder i medlemsstaterne inden for eurosystemet, enten på samme vilkår som de CCP’er, der er etableret i disse medlemsstater, eller fuldstændigt.
 —
 Sådanne ikke-hjemmehørende CCP’er vil ikke være berettiget til at anvende de faciliteter, der tilbydes af ECB eller af de nationale centralbanker (herefter »NCB’er«) i eurosystemet, enten på samme vilkår eller slet ikke.
 —
 Disse CCP’ers mulighed for at tilbyde clearings- eller afviklingstjenesteydelser i euro til kunder i EU vil følgelig begrænses eller endog helt udelukkes.
 3)
 Med tredje anbringende gøres gældende, at de anfægtede retsakter tilsidesætter artikel 101 og/eller 102 TEUF, sammenholdt med artikel 106 TEUF og artikel 13 TEU, idet
 —
 De rent faktisk stiller krav om, at alle clearingtransaktioner i euro over et vist niveau skal udføres af CCP’er, der er etableret i en medlemsstat inden for euro-området.
 —
 De rent faktisk bestemmer, at ECB og/eller NCB’er i euroområdet ikke skal give eurovalutareserver til CCP’er, der er etableret i medlemsstater uden for euro-området, hvis de ligger over de grænser, der er fastsat i afgørelsen.
 4)
 Med fjerde anbringende gøres gældende, at kravet til CCP’ere, der er etableret i medlemsstater uden for euroområdet om at stifte en anden form for juridisk person og etablere et nyt hjemsted udgør en direkte eller indirekte forskelsbehandling på grund af nationalitet. Det krænker endvidere det generelle EU-princip om ligebehandling, henset til, at CCP’er, der er etableret i forskellige medlemsstater, underlægges forskellig behandling uden en objektiv begrundelse herfor.
 5)
 Med femte anbringende gøres gældende, at de anfægtede retsakter tilsidesætter de relevante bestemmelser i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 648/2012 af 4. juli 2012 om OTC-derivater, centrale modparter og transaktionsregistre (EUT 2012 L 201, s. 1).
 6)
 Med sjette anbringende gøres gældende, at de anfægtede retsakter tilsidesætter alle eller visse af artiklerne II, XI, XVI og XVII i den almindelige overenskomst om handel med tjenesteydelser (GATS).
 7)
 Med syvende anbringende gør Det Forenede Kongerige gældende, uden at påtage sig bevisbyrden for at godtgøre, at sådanne begrænsninger ikke kan begrundes under henvisning til den offentlige interesse (idet det påhviler ECB, såfremt den måtte ønske det, at føre bevis for en fravigelse), at enhver begrundelse med hensyn til den offentlige interesse, der fremføres af ECB, ikke vil opfylde proportionalitetskravet, henset til, at der findes mindre indgribende foranstaltninger til sikring af kontrollen over finansielle institutioner, som er hjemmehørende i EU, men uden for euroområdet.


text:
21.11.98 DA De Europñiske Fñllesskabers Tidende C 358/23
 nen for De Europñiske Fñllesskaber af selskabet Asia rimelig fremgangsmåde have fùrt til, at der for 13 år siden
 Motor France, Livange (Luxembourg), selskabet JMC var rettet en meddelelse af klagepunkter til deltagerne i
 Automobiles, Livange (Luxembourg), selskabet Monin aftalen og deres konsortium. Aftalen var allerede tilstrñk-
 Automobiles, Bourg-de-PeÂage (Frankrig), og selskabet kelig godtgjort på davñrende tidspunkt. Det ville da have
 EAS, Livange (Luxembourg), ved advokat Jean Claude påhvilet de indklagede virksomheder under forhandlin-
 Fourgoux, Paris, og med valgt adresse i Luxembourg hos gerne at påvise, at en sådan selvbegrñnsningsordning Ð i
 advokat Pierrot Schiltz, 4, rue BeÂatrix de Bourbon. forbindelse med hvilken de opnåede modydelser, herunder
 udelukkelse af de japanske konkurrenter Ð ikke udgjorte
 noget kommercielt valg, men skyldtes et uimodståeligt
 Sagsùgerne har nedlagt fùlgende påstande: pres fra den franske stat, der ville kunne medfùre vñsent-
 lige tab for virksomhederne.
 Ð Kommissionens beslutning af 15.-16. juli 1998 annul-
 leres i sin helhed. Sagsùgerne gùr ligeledes gñldende, at ud over retsmidlet i
 traktatens artikel 115 vil man sùge forgñves efter en type
 tilladt praksis, som er hjemlet i traktaten, og som et selv-
 Ð Det noteres, at sagsùgerne forbeholder sig ret til at begrñnsningssystem som det foreliggende kunne henfùres
 krñve erstatning for den lidte skade. under, da Frankrig aldrig har anmodet om indfùrelse af
 beskyttelsesforanstaltninger på dette område. Endvidere
 har Kommissionen heller ikke kunnet henvise til nogen
 Ð Kommissionen tilpligtes at betale de samlede sagsom- som helst fransk lovgivning med henblik på at forsùge at
 kostninger. unddrage deltagerne i aftalen fra en anvendelse af EF-kon-
 kurrenceretten, da en sådan lovgivning ganske enkelt ikke
 eksisterer.
 Sùgsmålsgrunde og vñsentligste argumenter:
 (1) Sag T-7/92, Asia Motor France m.fl. mod Kommissionen,
 Sml. II, s. 671.
 Sagsùgerne i nñrvñrende sag, der er importùrer i Frankrig (2) Sag T-387/94, Asia Motor France m.fl. mod Kommissionen,
 af kùretùjer af mñrkerne Suzuki, Daihatsu, Isuzu og Su- Sml. II, s. 965.
 baru, og som på nuvñrende tidspunkt er i likvidation, har
 anfñgtet Kommissionens afvisning af den klage, som de
 indgav for 13 år siden, vedrùrende et system for selvbe-
 grñnsning af import til Frankrig af kùretùjer af forskellige
 andre japanske mñrker. Ifùlge den anfñgtede beslutning
 henhùrte fordelingen af kvoter, for hvilke en overskridelse
 kunne medfùre administrative sanktioner, alene under den Sag anlagt den 29. september 1998 af RJB Mining plc
 franske forvaltnings ansvar, og da presset udùvedes indivi- mod Kommissionen for De Europñiske Fñllesskaber
 duelt over for hver enkelt importùr, var klagen ikke af fñl- (Sag T-156/98)
 lesskabsinteresse og ikke lñngere relevant.
 (98/C 358/42)
 Sagsùgerne gùr indledningsvis gñldende, at Kommissionen
 med den anfñgtede beslutning har nñgtet at tage hùjde for (Processprog: engelsk)
 Rettens domme af 29. juni 1993 (1) og af 18. september
 1996 (2), der blev afsagt om overtrñdelser inden for
 samme sammenhñng, og hvoraf det fremgik, at der burde Ved De Europñiske Fñllesskabers Ret i Fùrste Instans er
 foretages en fornyet undersùgelse af sagen på grundlag af der den 29. september 1998 anlagt sag mod Kommissio-
 objektive, relevante og samstemmende indicier, som skulle nen for De Europñiske Fñllesskaber af RJB Mining plc
 tilvejebringes vedrùrende spùrgsmålet om, hvorvidt de ved Marc Brealey og Jonathan Lawrence, og med valgt
 franske myndigheder har udùvet et uimodståeligt pres på adresse i Luxembourg hos Arendt & Medernach, 8-10,
 de pågñldende virksomheder for at få dem til at udvise rue Mathias Hardt.
 den i klagen beskrevne adfñrd, således at den adfñrd, der
 var udvist af de importùrer, der var godkendt i det franske
 hovedland, ikke kunne anses for omfattet af konkurrence- Sagsùgeren har nedlagt fùlgende påstande:
 reglerne, idet virksomhederne manglede tilstrñkkelig selv-
 stñndighed.
 Ð Annullation af Kommissionens beslutning af 29. juli
 1998 om godkendelse af RAG Aktiengesellschaft's
 Ifùlge sagsùgerne er det chokerende, at den sagsùgte insti- overtagelse af Saarbergwerke AG og Preussag Anthra-
 tution i dag hñvder, at det forhold, at proceduren er lùbet zit GmbH, idet sagsùgeren som begrundelse henviser
 over så lang tid, fratager klagen enhver interesse, selv om til stñvningen.
 det er Kommissionen selv, der på grund af den mangel på
 hurtighed, hvormed den har udfùrt den administrative
 procedure, direkte er ansvarlig for forlñngelsen af sagsfor- Ð Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger,
 lùbet. Efter sagsùgerens opfattelse ville en fornuftig og herunder sagsùgerens omkostninger.
 ---pagebreak--- C 358/24 DA De Europñiske Fñllesskabers Tidende 21.11.98
 Sùgsmålsgrunde og vñsentligste argumenter: Sag anlagt den 30. september 1998 af Bernard Bareyt
 m.fl. mod Kommissionen for De Europñiske Fñllesskaber
 (Sag T-158/98)
 Sagsùgeren i denne sag er et aktieselskab med hjemsted i (98/C 358/43)
 England og Wales, som driver virksomhed i kulmineindu-
 strien i England. Selskabets hovedaktionñrer er institutio-
 nelle investorer, private investorer, direktùrer og sagsùge-
 rens ansatte. Ved den anfñgtede beslutning gav Kommissi- (Processprog: fransk)
 onen i overensstemmelse med EKSF-traktatens artikel 66,
 stk. 2, godkendelse på visse vilkår af RAG's overtagelse af
 Saarbergwerke og Preussag. Disse tre selskaber er de sidste Ved De Europñiske Fñllesskabers Ret i Fùrste Instans er
 producenter af magre kul i Tyskland. De fusionerende der den 30. september 1998 anlagt sag mod Kommissio-
 enheder er åbenbart blevet enige om at lede en del af kul- nen for De Europñiske Fñllesskaber af Bernard Bareyt,
 importen til en uafhñngig tredjemand og strukturelt Ivone Benfatto, Denis Bessette, Giuliano Dalle Carbonare,
 adskille den tilbagevñrende del af kulhandelen i en hjem- Enrico Di Pietro, Barry John Green, Remmelt Haange,
 memarkeds- og importdel. Michel Huguet, Marcus Iseli, Cornelis Jong, Neil Mitchell,
 Pier Luigi Mondino, Alfredo Portone, Carlo Sborchia,
 Alessandro Tesini, Mike Michael Wykes, alle bosat i Naka
 (Japan), ved advokat Nicolas LhoeÈst, Bruxelles, og med
 Sagsùgeren gùr gñldende, at Kommissionen har tilsidesat valgt adresse i Luxembourg hos Fiduciaire Myson SARL,
 bestemmelserne i EKSF-traktatens artikel 66 og artikel 4, 30, rue de Cessange.
 litra c), og beslutning nr. 3632/93/EKSF (kodeksen) (1), da
 den udstedte den anfñgtede beslutning. Der nedlñgges til-
 lige påstand om annullation af beslutningen med henvis-
 Sagsùgerne har nedlagt fùlgende påstande:
 ning til krñnkelse af vñsentlige formforskrifter, herunder
 manglende begrundelse og tilsidesñttelse af princippet om
 god forvaltningsskik.
 Ð Sagsùgtes afvisning af 15. maj 1998 af sagsùgernes
 klage annulleres.
 Ifùlge sagsùgeren overså Kommissionen, at virkningen af
 den anfñgtede beslutning er at fremme fusionen, selv om Ð Sagsùgernes lùnsedler for november 1997 og de efter-
 tysk statsstùtte er en uadskillelig del af fusionen, og sådan fùlgende måneder, som anvender justeringskoefficien-
 statsstùtte er ikke blevet godkendt og kunne heller ikke ten i Rådets forordning (EKSF, EF, Euratom) nr. 1785/
 godkendes ifùlge kodeksen. Herved lñgges der vñgt på, at 97 annulleres sammen med lùnsedlerne for de måne-
 den anfñgtede beslutning end ikke nñvner statsstùtten i der, hvor administrationen har foretaget tilbagehol-
 forbindelse med fusionsstrukturen, ligesom Kommissionen delse af de for meget udbetalte lùnbelùb.
 heller ikke gennemgik virkningen af stùtten på parternes
 markedsstilling. Således nñvnes det intetsteds i beslutnin-
 gen, af RAG's pris for at erhverve Saarbergwerke i forbin-
 delse med fusionen kun er 1 DEM. Ð Subsidiñrt: det fastslås, at Rådets forordning (EKSF,
 EF, Euratom) nr. 1785/97, udstedt efter sagsùgtes for-
 slag den 11. september 1997, og som fastsñtter en sñr-
 lig justeringskoefficient for Naka, er ugyldig.
 Sagsùgeren udtaler, at Kommissionen i den anfñgtede
 beslutning bemñrker, at den kun vedrùrer anvendelsen af
 EKSF-traktatens artikel 66 og ikke anvendelsen af bestem- Ð Sagsùgte tilpligtes at tilbagebetale sagsùgerne de lùnbe-
 melserne om kontrol af statsstùtte. Imidlertid havde Kom- lùb, som sagsùgte har tilbageholdt i deres lùn, med til-
 missionen modtaget en anmodning fra sagsùgeren om at bagevirkende kraft fra maj måned 1997.
 anvende reglerne om statsstùtte og om at forhindre fusio-
 nen i at finde sted uden forudgående godkendelse af den
 statsstùtte, der skulle betales de fusionerende virksomheder
 samt af den statsstùtte, som stod i forbindelse med og var Ð Sagsùgte tilpligtes at tilbagebetale sagsùgerne den ned-
 en forudsñtning for fusionen. Efter at Kommissionen har sñttelse i deres lùn, som de er blevet forvoldt siden
 efterkommet sagsùgerens ùnsker, er sagsùgeren under de november 1997 på grund af anvendelsen af den nye
 foreliggende forhold ikke i tvivl om, at den ved den anfñg- justeringskoefficient.
 tede beslutning godkendte fusion kan og nu vil finde sted,
 uden at Kommissionen har opfyldt sine forpligtelser.
 Ð Sagsùgte tilpligtes at betale renter af de belùb, som
 sagsùgte dùmmes til at tilbagebetale fra tidspunktet for
 (1) EFT L 329 af 30.12.1993, s. 12. lùntilbageholdelserne.
 Ð Sagsùgtes tilpligtes at betale sagens omkostninger.


text:
22.4.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 96/3
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendelse afsagt den 26. januar 2006 af Verwaltungsgericht Köln i sagen Arcor AG & Co. KG mod Forbundsrepublikken Tyskland, intervenient: Deutsche Telekom AG
 (Sag C-55/06)
 (2006/C 96/05)
 Processprog: tysk
 Ved kendelse afsagt den 26. januar 2006, indgået til Domstolens Justitskontor den 2. februar 2006, har Verwaltungsgericht Köln i sagen Arcor AG & Co. KG mod Forbundsrepublikken Tyskland, intervenient: Deutsche Telekom AG, forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 1.
 Skal artikel 1, stk. 4, i forordning (EF) nr. 2887/2000 (1) fortolkes således, at bestemmelserne om omkostningsrelaterede priser i artikel 3, stk. 3, i forordning (EF) nr. 2887/2000 udgør minimumskrav i den forstand, at medlemsstaternes nationale ret ikke må afvige fra dette niveau til skade for den adgangsberettigede?
 2.
 Omfatter kravet om omkostningsrelaterede priser efter artikel 3, stk. 3, i forordning (EF) nr. 2887/2000 også kalkulatoriske renter og kalkulatoriske afskrivninger?
 3.
 Hvis spørgsmål 2 besvares bekræftende:
 a)
 Er beregningsgrundlaget for disse renter og afskrivninger investeringsaktivernes genanskaffelsesværdi med fradrag af allerede foretagne afskrivninger indtil værdiansættelsestidspunktet, eller er beregningsgrundlaget udelukkende den gældende nutidsgenanskaffelsesværdi, udtrykt ved den aktuelle dagspris på tidspunktet for værdiansættelsen?
 b)
 Skal de omkostninger, der anvendes som beregningsgrundlag for de kalkulatoriske renter og afskrivninger — navnlig de, der ikke direkte kan henføres til ydelsen (generalomkostninger) — under alle omstændigheder dokumenteres ved den notificerede operatørs kontrollerbare omkostningsbilag?
 c)
 Hvis spørgsmål b) besvares helt eller delvis benægtende:
 Kan omkostningerne i stedet dokumenteres ved en værdiansættelse på basis af en analytisk omkostningsmodel?
 Hvilke metodiske og øvrige indholdsmæssige krav skal en sådan alternativ værdiansættelse opfylde?
 d)
 Tilkommer der ved efterprøvelsen af omkostningsrelaterede priser og inden for rammerne af den nationale tilsynsmyndigheds beføjelser efter artikel 4, stk. 1-3, i forordning (EF) nr. 2887/2000 denne myndighed en såkaldt skønsmargin, der kun er underlagt en begrænset domstolskontrol?
 e)
 Hvis spørgsmål d) besvares bekræftende:
 Vedrører denne skønsmargin også navnlig metoden for omkostningsberegning samt spørgsmål om fastsættelsen af rimelige kalkulatoriske renter (for fremmedkapital og/eller egenkapital) og rimelige afskrivningsperioder?
 Hvor går grænserne for en sådan skønsmargin?
 f)
 Tjener kravet om omkostningsrelaterede priser i det mindste også til at beskytte en konkurrents rettigheder som adgangsberettiget med den konsekvens, at en denne konkurrent kan gøre krav på retlig beskyttelse mod adgangstakster, som ikke er baseret på omkostningsrelaterede priser?
 g)
 Bærer den notificerede operatør risikoen for manglende dokumentation (bevisbyrden), når omkostninger helt eller delvis under tilsynsproceduren efter artikel 4 i forordning (EF) nr. 2887/2000 eller den dertil knyttede retssag ikke kan dokumenteres?
 h)
 Hvis spørgsmål f) og g) besvares bekræftende:
 Bærer den notificerede operatør så også bevisbyrden for, at priserne er omkostningsrelaterede, når en adgangsberettiget konkurrent anlægger sag vedrørende en af tilsynsmyndigheden efter national ret meddelt takstgodkendelse med den begrundelse, at de godkendte adgangstakster som følge af manglende omkostningsrelaterede priser er for høje?
 (1) EFT L 336, s. 4.


text:
12.8.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 190/7
 Appel iværksat den 26. april 2006 af Alecansan SL til prøvelse af dom afsagt den 7. februar 2006 af Retten i Første Instans (Første Afdeling) i sag T-202/03 — Alecansan SL mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)
 (Sag C-196/06 P)
 (2006/C 190/11)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Appellant: Alecansan SL (ved abogados P. Merino Baylos og A. Velázquez Ibáñez)
 De andre parter i appelsagen: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design), CompUSA Management Co.
 Appellanten har nedlagt følgende påstande
 —
 Dom afsagt den 7. februar 2006 (sag T-202/03) af Retten i Første Instans (Første Afdeling), hvorved appellanten ikke fik medhold i sit søgsmål anlagt til prøvelse af afgørelse truffet den 24. marts 2003 af Første Appelkammer ved Harmoniseringskontoret (sag R 711/2002-1) vedrørende afvisning af en indsigelse rejst af Alecansan SL mod EF-varemærkeansøgning nr. 849.497 »COMPUSA«, ophæves.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Appellanten har gjort gældende, at Retten i Første Instans foretog en urigtig fortolkning af artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 40/94 (1) ved at fastslå, at der var risiko for forveksling mellem de to varemærke med den begrundelse, at de varer og tjenesteydelser, der var omfattet af det ansøgte varemærke, og de tjenesteydelser, der var omfattet af appellantens varemærke, på trods af en høj grad af lighed ud fra en fonetisk og visuel synsvinkel ikke var af lignende art. Appellanten har anført, at Retten i Første Instans ikke tog hensyn til adskillige væsentlige faktorer, da den fastslog, at der var risiko for forveksling.
 (1) EFT L 11 af 14.1.1994, s. 1


text:
30.12.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 326/40
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af High Court of Justice (England og Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) (Det Forenede Kongerige) den 9. november 2006 — The Queen på vegne af Synthon BV mod Licensing Authority, intervenient: Smithkline Beecham plc
 (Sag C-452/06)
 (2006/C 326/84)
 Processprog: engelsk
 Den forelæggende ret
 High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court)
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Synthon BV
 Sagsøgt: Licensing Authority
 Intervenient: Smithkline Beecham plc
 Præjudicielle spørgsmål
 1.
 Såfremt:
 —
 en medlemsstat (herefter »den berørte medlemsstat«) modtager en ansøgning i henhold til artikel 28 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/83/EF af 6. november 2001 om oprettelse af en fællesskabskodeks for humanmedicinske lægemidler (1) (herefter »direktivet«) om gensidig anerkendelse i den berørte medlemsstat af en markedsføringstilladelse for et lægemiddel (herefter »produktet«), som er udstedt af en anden medlemsstat (herefter »referencemedlemsstaten«),
 —
 en sådan markedsføringstilladelse var blevet udstedt af referencemedlemsstaten efter den forkortede ansøgningsprocedure i henhold til direktivets artikel 10, stk. 1, litra a), nr. iii), med den begrundelse, at produktet i det væsentlige svarer til et andet lægemiddel, som allerede har været godkendt i EU i den krævede periode (herefter »referenceproduktet«),
 —
 den berørte medlemsstat gennemfører en procedure til validering af ansøgningen, hvorunder den kontrollerer, at ansøgningen indeholder de oplysninger og er ledsaget af de dokumenter, som kræves i henhold til direktivets artikel 8, artikel 10, stk. 1, litra a), nr. iii), og artikel 28, herunder at de fremsendte oplysninger er forenelige med det retsgrundlag, som ansøgningen støtter sig på,
 a)
 er det da foreneligt med direktivet og navnlig med artikel 28, at den berørte medlemsstat kontrollerer, at produktet i det væsentlige svarer til referenceproduktet (uden at foretage en indgående undersøgelse), og afslår at acceptere og behandle ansøgningen og at anerkende markedsføringstilladelsen, som er udstedt af referencemedlemsstaten, med den begrundelse, at produktet efter dens opfattelse ikke i det væsentlige svarer til referenceproduktet? eller
 b)
 har den berørte medlemsstat pligt til at anerkende markedsføringstilladelsen, som er udstedt af referencemedlemsstaten, senest 90 dage efter modtagelse af ansøgningen og evalueringsrapporten i medfør af direktivets artikel 28, stk. 4, medmindre den berørte medlemsstat påberåber sig den i direktivets artikel 29 til 34 foreskrevne procedure (som finder anvendelse, hvis der er grund til at formode, at markedsføringstilladelsen for det pågældende lægemiddel kan indebære en sundhedsfare som omhandlet i direktivets artikel 29).?
 2.
 Hvis besvarelsen af spørgsmål 1a er benægtende, og besvarelsen af spørgsmål 1b er bekræftende, og hvis den berørte medlemsstat afviser ansøgningen på valideringsstadiet med den begrundelse, at produktet ikke i det væsentlige svarer til referenceproduktet, og således hverken anerkender markedsføringstilladelsen, som er udstedt af referencemedlemsstaten, eller påberåber sig proceduren efter direktivets artikel 29 til 34, udgør medlemsstatens manglende anerkendelse af markedsføringstilladelsen, som er udstedt af referencemedlemsstaten under ovennævnte omstændigheder, da en tilstrækkeligt kvalificeret tilsidesættelse af fællesskabsretten som omhandlet i den anden betingelse i dommen i de forenede sager C-46/93 og C-48/93, Brasserie du Pêcheur og Factortame? Hvilke faktorer skal den nationale ret alternativt tage i betragtning ved sin afgørelse af, om en sådan manglende anerkendelse udgør en tilstrækkeligt kvalificeret tilsidesættelse?
 3.
 Hvis den berørte medlemsstats manglende anerkendelse af markedsføringstilladelsen, som er udstedt af referencemedlemsstaten, således som beskrevet i spørgsmål 1 ovenfor, bygger på en generel praksis, der er fastlagt af den berørte medlemsstat, hvorefter forskellige salte af den samme virksomme bestanddel efter lovgivningen ikke kan anses for i det væsentlige at svare til hinanden, udgør den berørte medlemsstats manglende anerkendelse af markedsføringstilladelsen, som er udstedt af referencemedlemsstaten, under de ovenfor nævnte omstændigheder da en tilstrækkeligt kvalificeret tilsidesættelse af fællesskabsretten som omhandlet i den anden betingelse i dommen i de forenede sager C-46/93 og C-48/93, Brasserie du Pêcheur og Factortame? Hvilke faktorer skal den nationale ret alternativt tage i betragtning ved sin afgørelse af, om en sådan manglende anerkendelse udgør en tilstrækkeligt kvalificeret tilsidesættelse?
 (1) EFT L 311, s. 67.


text:
6.9.2003 DA Den Europæiske Unions Tidende C 213/41
 Europæiske Fællesskaber af José Manuel Lopez Cejudo, Brasilia Sagsøgeren har til støtte for sit søgsmål anført, at der er sket
 (Brasilien), ved avocats Georges Vandersanden og Laure Levi. tilsidesættelser af vedtægtens bilag X, af princippet om forbud
 mod forskelsbehandling og af princippet »patere legem quam
 ipse fecit«. Hvad angår afgørelsen vedrørende godtgørelse for
 levevilkårene har sagsøgeren ligeledes gjort gældende, at der er
 sket ugrundet berigelse af Fællesskaberne, samt at begrundel-
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande: sespligten og principperne om lovlighed og god forvaltnings-
 skik er tilsidesat.
 — Ansættelsesmyndighedens afgørelse af 12. juni 2002
 vedrørende tildeling af en bolig til sagsøgeren og ansættel-
 sesmyndighedens afgørelse, som fremgår af sagsøgerens (1 ) Dom af 12.11.2002 i sag T-271/01, Sml. Pers. II, s. 1109, meddelt
 lønseddel for juli 2002, vedrørende anvendelsen af den i i EFT C 19 af 25.01.03, s. 33.
 artikel 10 i vedtægtens bilag X omhandlede godtgørelse
 for levevilkårene annulleres.
 — Afgørelsen af 28. marts 2003 om afvisning af sagsøgerens
 klage, som blev indgivet den 5. september 2002, annulle-
 res om nødvendigt.
 — Kommissionen tilpligtes at betale morarenter fra juli 2000
 og til betaling sker af differencen mellem det beløb, som
 sagsøgeren har oppebåret i form af godtgørelse for Sag anlagt den 14. juli 2003 af Bundesverband der
 levevilkårene, og det beløb, som han i betragtning af, at Nahrungsmittel- und Speiseresteverwerter e.V. og Josef
 han har forsørgerpligt over for fire børn, burde have Kloh mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 oppebåret, idet de pågældende morarenter skal beregnes
 på grundlag af Den Europæiske Centralbanks rentesats for
 primære refinansieringsoperationer, der finder anvendelse
 på den pågældende periode, forhøjet med 2 procent- (Sag T-256/03)
 points.
 (2003/C 213/80)
 — Kommissionen tilpligtes at betale et symbolsk beløb på
 1 EUR i godtgørelse for ikke-økonomisk skade.
 (Processprog: tysk)
 — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 den 14. juli 2003 anlagt sag mod Kommissionen for De
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter Europæiske Fællesskaber af Bundesverband der Nahrungsmit-
 tel- und Speiseresteverwerter e.V., Bochum (Tyskland), og Josef
 Kloh, Eichenried (Tyskland), ved Rechtsanwälte R. Steiling og
 S. Wienhues.
 Sagsøgeren, som er tjenestemand ved Kommissionen og
 placeret ved delegationen i Brasilia, har fire børn, der for
 øjeblikket bor hos deres mor, sagsøgerens eks-hustru. Sagsøge- Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 ren bidrager imidlertid til børnenes faktiske forsørgelse, således
 som det allerede er anerkendt af Retten i forbindelse med en
 anden af sagsøgeren anlagt sag (1). Den foreliggende sag — Artikel 1 og 6 i Kommissionens beslutning af 12. maj
 vedrører to afgørelser, som Kommissionen har truffet. I den 2003 (2003/328/EF) annulleres, for så vidt som undtagel-
 ene afgørelse afvises det, at bevilge sagsøgeren en bolig med sesordningen for køkken- og madaffald, der er kategori 3-
 fem soveværelser med henblik på indkvartering af sagsøgerens materiale, i svinefoder og forbuddet mod genanvendelse
 fire børn under henvisning til, at disse bor hos deres mor i inden for samme dyreart ved fodring af svin med
 Europa, og i den anden, som blev meddelt sagsøgeren via affaldsfoder højest gælder indtil den 31. oktober 2006.
 dennes lønseddel for juli 2002, tages ved definitionen af
 godtgørelsen for levevilkårene (artikel 10 i vedtægtens bilag X)
 alene hensyn til to børn i stedet for til fire. — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 ---pagebreak--- C 213/42 DA Den Europæiske Unions Tidende 6.9.2003
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 I sag T-391/02 ( 1) har sagsøgerne anlagt annullationssøgsmål Sagsøgeren har fra den 1. juli 1999 arbejdet for sagsøgte. Hans
 vedrørende Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) kontrakt udløb den 1. juli 2003. Sagsøgerens ansøgning om at
 nr. 1774/2002 (2) med påstand om, at denne forordning få kontrakten forlænget blev imidlertid ikke imødekommet af
 annulleres for så vidt som undtagelser til foderforbuddet for sagsøgte. Sagsøgeren har anfægtet denne afgørelse.
 køkken- og madaffald i henhold til artikel 22 er tilladt i højest
 fire år fra den 1. november 2002. I den anfægtede beslutning
 fastsættes overgangsforanstaltninger i medfør af forordningens Til støtte for sine påstande har sagsøgeren for det første gjort
 artikel 32, stk. 2. gældende, at der er sket en tilsidesættelse af begrundelsesprin-
 cippet.
 Sagsøgerne har gjort gældende, at overgangsforanstaltninger-
 nes tidsbegrænsning er retsstridig. Den er ikke nødvendig for Sagsøgeren har endvidere gjort gældende, at sagsøgte har
 at opnå det tilstræbte formål. Sagsøgerne har i øvrigt henvist overskredet grænserne for sit skøn. Sagsøgte har udarbejdet
 til de i sag T-391/02 fremsatte anbringender og argumenter. principielle regler, retningslinjer og en etapeplan for at drage
 omsorg for, at kontraktforlængelser finder sted på en måde,
 der er entydig og transparent. Ifølge sagsøgeren har sagsøgte
 overskredet grænserne for sit skøn i forbindelse med anvendel-
 ( 1) EFT C 44, s. 42.
 sen af disse regler.
 ( 2) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1774/2002 af
 3.10.2002 om sundhedsbestemmelser for animalske biprodukter,
 som ikke er bestemt til konsum (EFT L 273, s. 1).
 Sagsøgeren har endvidere anført, at sagsøgte har tilsidesat sin
 omsorgspligt og ligebehandlingsprincippet.
 Sagsøgeren har endelig gjort gældende, at den omstændighed,
 at han er medlem af Europols Styrelsesråd, og hans stilling
 som fagforeningsmedlem er grunden til, at hans kontrakt ikke
 er blevet forlænget. Ifølge sagsøgeren skal arbejdstagere, der er
 medlem af et medbestemmelsesorgan, nyde ekstra beskyttelse
 Sag anlagt den 11. juli 2003 af Andreas Mausolf mod mod afskedigelse, og det påhviler arbejdsgiveren i sådanne
 Europol tilfælde at godtgøre, at der ikke foreligger nogen forbindelse
 mellem afskedigelsen og arbejdstagerens aktiviteter.
 (Sag T-258/03)
 (2003/C 213/81)
 (Processprog: nederlandsk)
 Slettelse af sag T-280/93 ( 1)
 (2003/C 213/82)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 den 11. juli 2003 anlagt sag mod Europol af Andreas Mausolf,
 Leiden (Nederlandene), ved Maria Franciscus Baltussen og (Processprog: engelsk)
 Pauline de Casparis.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande: Ved kendelse af 12. juni 2003 har formanden for Første
 Afdeling ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans
 1) Europols delvise afvisning af 14. april 2003 af sagsøge- besluttet, at sag T-280/93, Brian Stephen Garrett mod Rådet for
 rens klage over afgørelsen af 30. september 2002 annulle- Den Europæiske Union og Kommissionen for De Europæiske
 res, og samtidig annulleres afgørelsen af 30. september Fællesskaber, skal slettes af registeret.
 2002.
 (1 ) EFT C 302 af 19.11.1992.
 2) Europol tilpligtes at betale erstatning til Andreas Mausolf,
 herunder under alle omstændigheder at betale sagens
 omkostninger.


text:
28.8.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 234/29
 Appel iværksat den 9. juli 2010 af Claro, S.A. til prøvelse af dom afsagt den 28. april 2010 af Retten (Femte Afdeling) i sag T-225/09 — Claro, S.A. mod KHIM og Telefónica, S.A.
 (Sag C-349/10 P)
 ()
 2010/C 234/48
 Processprog: spansk
 Parter
 Appellant: Claro, S.A. (ved abogados E. Armijo Chávarri og A. Castán Pérez Gómez)
 De andre parter i appelsagen: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) og Telefónica, S.A.
 Appellanten har nedlagt følgende påstande
 Det fastslås, at appelskriftet og de tilhørende dokumenter til appel af Rettens dom (Femte Afdeling) af 28. april 2010 i sag T-225/09 er indgivet inden for fristen og på behørig vis, den nævnte dom ophæves efter en passende sagsbehandling og Claro, S.A. gives medhold i sine påstande.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 Retten har foretaget en fejlagtig fortolkning af artikel 59 i EF-varemærkeforordningen. Appellanten har gjort gældende, at i modsætning til hvad Retten (og appelkammeret) slog fast, er forpligtelsen til at angive en skriftlig begrundelse til appelkammeret ikke et krav for, at klagen kan realitetsbehandles, men en forudsætning for den blotte sagsbehandling. Appellanten har endvidere gjort gældende, at Rettens (og appelkammerets) fejlagtige fortolkning har medført en tilsidesættelse af princippet om funktionel kontinuitet mellem Harmoniseringskontorets instanser i henhold til artikel 62, stk. 1, i forordning nr. 40/94 (1).
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 40/94 af 20.12.1993 om EF-varemærker (EFT 1994 L 11, s. 1).


text:
14.10.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 249/5
 Appel iværksat den 17. august 2006 af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber til prøvelse af dom afsagt den 6. juni 2006 af Retten i Første Instans (Første Afdeling) i sag T-10/02 — Girardot mod Kommissionen
 (Sag C-348/06 P)
 (2006/C 249/11)
 Processprog: fransk
 Parter
 Appellant: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved D. Martin og F. Clotuche-Duvieusart, som befuldmægtigede)
 Den anden part i appelsagen: Marie-Claude Girardot
 Appellanten har nedlagt følgende påstande:
 —
 Rettens dom af 6. juni 2006 i sag T-10/02 ophæves.
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale Marie-Claude Girardot et beløb på 23 917,40 EUR.
 —
 Hver part bærer sine egne omkostninger i appelsagen og i sagen for De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 Appellanten har til støtte for sin appel alene anført et anbringende, hvorefter der er sket en tilsidesættelse af artikel 236 EF og af betingelserne for, at Kommissionen kan ifalde erstatningsansvar. Appellanten har gjort gældende, at Retten har fordrejet begrebet en mistet »mulighed« for at kunne beklæde en stilling med et begreb, der svarer til en mistet »garanti« for at kunne beklæde en stilling, hvorved Retten således har underkendt den skønsmargin, som Kommissionen traditionelt har i ansættelsesspørgsmål. Endvidere har appellanten gjort gældende, at Retten som følge heraf har anvendt en urigtig metode til beregning af det beløb, som Kommissionen skal betale som kompensation for den mistede ansættelsesmulighed, som denne institutions ulovlige afgørelse har ført til. Det er således kun et reelt og utvivlsomt tab, der kan udløse erstatning. I det foreliggende tilfælde er det kun det tab, der er opstået som følge af, at Kommissionen ikke gennemgik den berørte parts ansøgning, som er et reelt og utvivlsomt tab for den berørte part, hvorimod tabet som følge af en mistet løn er hypotetisk.
 Kommissionen har desuden anført, at det løntabskriterium, som Retten har anvendt ved beregningen af det erstatningsberettigede tab, i sig selv er vilkårligt, for hvis den berørte part i den omhandlede periode havde haft en stilling udenfor fællesskabsinstitutionerne, som var bedre aflønnet end den stilling vedkommende kunne have fået i Kommissionen, ville der ikke have været et løntab at give kompensation for. Den metode, som Retten har anvendt, kan således også føre til forskelsbehandling mellem ansøgerne ved den samme ansættelsesrunde, afhængigt af, om de allerede beklæder en stilling, som er bedre aflønnet end den stilling, de havde en mulighed for at blive ansat i.


text:
30.1.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 24/62
 Sag anlagt den 23. november 2009 — Den Hellenske Republik mod Europa-Kommissionen
 (Sag T-469/09)
 2010/C 24/109
 Processprog: græsk
 Parter
 Sagsøger: Den Hellenske Republik (ved I. Chalkias og S. Papaïoannou)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgerens påstande
 —
 Kommissionens anfægtede beslutning annulleres i sin helhed.
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Under søgsmålet til prøvelse af Kommissionens beslutning K(2009) 7044 endelig udg. af 24. september 2009 om »udelukkelse fra EF-finansiering af visse udgifter, som medlemsstaterne har afholdt for Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL), Garantisektionen, Den Europæiske Garantifond for Landbruget (EGFL) og Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL)« (EUT L 257, s. 28) har Den Hellenske Republik til støtte for påstanden om annullation fremført følgende to anbringender for så vidt angår de finansielle korrektioner, som den er blevet pålagt.
 Med det første annullationsanbringende for frugt- og grøntsagssektoren (tomater) har sagsøgeren gjort gældende, at der er sket en urigtig fortolkning og anvendelse af artikel 28, stk. 1, litra f), artikel 28, stk. 2, artikel 31, stk. 1 og 2, artikel 3, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1535/2003 (1) og af retningslinierne AGRI 5330/97, 17933/2000 og 63983/2002 om finansielle korrektioner, da alle de centrale kontroller i denne sektor er foretaget i tilstrækkelig grad og at der kun har været forsømmelser for så vidt angår den sekundære underordnede kontrol.
 Med det andet anbringende, der vedrører sektoren for offentlig oplagring af ris, bliver det gjort gældende, at korrektionen er foretaget uden gyldigt retsgrundlag, da Europa-Kommissionen har fejlfortolket artikel 4 og 6 i forordning (EF) nr. 2148/1996 (2), subsidiært at proportionalitetsprincippet er blevet tilsidesat.
 (1) Kommissionens forordning (EF) nr. 1535/2003 af 29.8.2003 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 2201/96 for så vidt angår støtteordningen for forarbejdede frugter og grøntsager (EUT L 218 af 30.8.2003, s. 14).
 (2) Kommissionens forordning (EF) nr. 2148/96 af 8.11.1996 om regler for evaluering af og kontrol med mængderne af landbrugsprodukter på offentlige interventionslagre (EFT L 288 af 9.11.1996, s. 6).


text:
19.12.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 312/22
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Østre Landsret (Danmark) den 14. oktober 2009, Lady & Kid A/S, Direct Nyt ApS, A/S Harald Nyborg Isenkram- og Sportsforretning, KID-Holding A/S mod Skatteministeriet
 (Sag C-398/09)
 2009/C 312/37
 Processprog: dansk
 Den forelæggende ret
 Østre Landsret
 Parter
 Sagsøger: Lady & Kid A/S, Direct Nyt ApS, A/S Harald Nyborg Isenkram- og Sportsforretning, KID-Holding A/S
 Sagsøgte: Skatteministeriet
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Skal Domstolens dom af 14. januar 1997 i sag C-192/95 (Comateb) (1) forstås således, at overvæltning af en uretmæssig afgift på en vare forudsætter, at afgiften overvæltes på køberen af varen i den enkelte transaktion, eller kan overvæltning på priserne også ske i priserne på andre varer i helt andre transaktioner, der ligger før eller efter det pågældende varesalg, f.eks. således at der foretages en samlet vurdering af overvæltningen over en fireårig periode på et stort antal varegrupper, herunder for både importerede og ikke-importerede varer.
 2)
 Skal det fællesskabsretlige begreb »overvæltning« forstås således, at en uretmæssig afgift på et varesalg kun kan anses for overvæltet, hvis varens pris er forhøjet i forhold til den pris, som gjaldt umiddelbart før, at afgiften blev indført, eller kan afgiften også anses for overvæltet, hvis den afgiftspligtige virksomhed samtidig med indførelsen af den uretmæssige afgift fik en besparelse på andre afgifter opkrævet på et andet grundlag, og virksomheden derfor fastholdt sine priser uændrede.
 3)
 Skal det fællesskabsretlige begreb »ugrundet berigelse« forstås således, at tilbagebetaling af en uretmæssig afgift på et varesalg kan anses for at medføre en ugrundet berigelse, hvis virksomheden før eller efter salget af den afgiftspligtige vare har haft en besparelse som følge af ophævelsen af andre afgifter opkrævet på et andet grundlag, hvis det lægges til grund, at denne ophævelse af andre afgifter også kom andre virksomheder til gode, herunder virksomheder der ikke eller kun i mindre grad betalte den uretmæssige afgift.
 4)
 Hvis det lægges til grund, at en uretmæssig afgift som følge af sin opbygning har haft til følge, at der er betalt forholdsmæssigt mere i afgift af virksomheder, der importerede varer, end af virksomheder, der i højere grad købte indenlandske varer, og der samtidig med indførelse af den uretmæssige afgift samtidig blev ophævet en anden retmæssig afgift opkrævet på andet grundlag, som forholdsmæssigt havde belastet de to virksomheder i samme omfang og uden hensyn til sammensætningen af virksomhedens indkøb, ønskes oplyst,
 i)
 hvorvidt det efter fællesskabsretten er berettiget helt eller delvist at afslå tilbagebetaling af den uretmæssige afgift til en virksomhed, der importerer varer, med henvisning til overvæltning og ugrundet berigelse, i det omfang afslaget medfører, at virksomheden som følge af sin forholdsvis større betaling af den uretmæssige afgift, end en tilsvarende virksomhed, som købte tilsvarende varer indenlandsk, herved alt andet lige vil blive stillet ringere som resultat af afgiftsomlægningen og afslaget på tilbagebetaling end tilsvarende virksomheder, der i højere grad købte indenlandske varer.
 ii)
 hvorvidt tilbagebetaling af den uretmæssige afgift i den pågældende situation begrebsmæssigt kan føre til »ugrundet berigelse« og dermed kan afslås, hvis tilbagebetalingen — selvom afgiften anses for overvæltet — er nødvendig for at opnå, at virkningen af afgiftsomlægningen efter eventuel tilbagebetaling alt andet lige bliver den samme for virksomheder, der importerede varer, som for virksomheder, der indkøbte indenlandske varer,
 iii)
 hvorvidt afslag på tilbagebetaling i en sådan situation, der medfører, at virksomheder, som i højere grad købte indenlandske varer, og derved opnåede en fordel i forhold til virksomheder, som i højere grad importerede varer, er i strid med fællesskabsretten i øvrigt, herunder ligebehandlingsprincippet, og
 iv)
 om svaret på spørgsmål 3 medfører, at det ikke er berettiget at afslå tilbagebetaling af den uretmæssigt opkrævede afgift under henvisning til ugrundet berigelse, i det omfang en sådan tilbagebetaling blot ophæver fordelen for de virksomheder, der købte varer indenlandsk, i forhold til virksomheder, der i højere grad importerede varer.
 (1) Sml. I, s. 165


text:
16.3.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 89/32
 Sag anlagt den 9. januar 2015 — Ball Europe mod KHIM — Crown Hellas Can
 (Sag T-9/15)
 (2015/C 089/39)
 Stævningen er affattet på tysk
 Parter
 Sagsøger: Ball Europe GmbH (Zürich, Schweiz) (ved advokat A. Renck)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i Det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: Crown Hellas Can SA (Athen, Grækenland)
 Oplysninger vedrørende sagen for Harmoniseringskontoret
 Indehaver af det omtvistede design: Ball Europe GmbH
 Det omtvistede design: EF-design nr. 230 990-0006
 Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 8. september 2014 af Tredje Appelkammer ved Harmoniseringskontoret (sag R 1408/2012-3)
 Påstande
 —
 Den anfægtede afgørelse annulleres.
 —
 Harmoniseringskontoret og Crown Hellas Can SA, for så vidt som sidstnævnte selskab intervenerer i sagen, tilpligtes at betale sagens omkostninger, herunder de af sagsøgeren afholdte omkostninger.
 Anbringender
 —
 Tilsidesættelse af artikel 25, stk. 1, litra b), sammenholdt med artikel 6 i forordning nr. 6/2002
 —
 Tilsidesættelse af artikel 62 i forordning nr. 6/2002.


text:
C 234/18 DA De Europñiske Fñllesskabers Tidende 25.7.98
 Kommissionen for De Europñiske Fñllesskaber har ned- Lines Ltd (in Liquidation) forelagt De Europñiske Fñlles-
 lagt fùlgende påstande: skabers Domstol en anmodning om prñjudiciel afgùrelse
 af fùlgende spùrgsmål:
 Ð Det fastslås, at Den Hellenske Republik har tilsidesat
 de forpligtelser, som påhviler den i henhold til EF-trak- »Såfremt:
 tatens artikel 171, idet den ikke har truffet de nùdven-
 dige foranstaltninger til gennemfùrelse af opfyldelsen i) en arbejdstager arbejder i en medlemsstat for en
 af Domstolens dom af 23. marts 1995 i sag C-365/ arbejdsgiver, der er stiftet som et selskab i en anden
 93 (1) og konkret, idet den endnu ikke hverken har medlemsstat, og
 udstedt eller meddelt Kommissionen de love og admi-
 nistrative bestemmelser, der er nùdvendige for at efter-
 ii) arbejdsgiveren har en filial i den medlemsstat, hvor
 komme Rådets direktiv 89/48/EéF af 21. december
 arbejdstageren arbejder, og filialen er registreret i hen-
 1989 om indfùrelse af en generel ordning for gensidig
 hold til de nationale bestemmelser, der gennemfùrer
 anerkendelse af eksamensbeviser for erhvervskompe-
 Rådets direktiv 89/666/EéF (1) (det ellevte selskabsdi-
 tencegivende videregående uddannelser af mindst tre
 rektiv), selv om filialen i den pågñldende medlemsstat
 års varighed (2).
 ikke har status som et selskab eller som en i forhold
 til arbejdsgiveren selvstñndig juridisk person, og
 Ð Den Hellenske Republik tilpligtes at betale sagens
 omkostninger.
 iii) både arbejdsgiveren og arbejdstageren er forpligtede
 til at betale sociale bidrag i den medlemsstat, hvor
 Sùgsmålsgrunde og vñsentligste argumenter:
 arbejdstageren arbejder
 Det fremgår af EF-traktatens artikel 171, at hvis en med-
 lemsstat ikke inden for den af Kommissionen fastsatte frist hvilken garantiinstitution er da i henhold til artikel 3 i
 har truffet de nùdvendige foranstaltninger til opfyldelse af Rådets direktiv 80/987/EéF af 20. oktober 1980 om ind-
 den dom, hvorved Domstolen har fastslået, at den pågñl- byrdes tilnñrmelse af medlemsstaternes lovgivning om
 dende medlemsstat har tilsidesat forpligtelser i henhold til beskyttelse af arbejdstagerne i tilfñlde af arbejdsgiverens
 traktaten, kan Kommissionen indbringe sagen for Domsto- insolvens (2) ansvarlig for de betalinger, som forfalder i for-
 len og i denne forbindelse angive stùrrelsen af det faste bindelse med insolvensen; er dette
 belùb eller den tvangsbùde, som den pågñldende medlems-
 stat skal betale, og som Kommissionen under omstñndig- a) garantiinstitutionen i den medlemsstat, i hvilken der
 hederne finder passende. Direktiv 89/48/EéF er endnu er indledt insolvensbehandling, eller
 ikke, skùnt der er forlùbet mere end tre år siden Domsto-
 len afsagde dom i sagen C-365/93, blevet fuldt ud gennem- b) garantiinstitutionen i den medlemsstat, i hvilken
 fùrt i den grñske retsorden, hvilket udgùr en tilsidesñttelse arbejdstageren arbejder, og i hvilken arbejdsgiveren
 af grundlñggende principper om den fri bevñgelighed af permanent er handelsmñssigt til stede?«
 personer og den fri udveksling af tjenesteydelser. Under
 hensyn til alvorligheden og varigheden af tilsidesñttelsen (1) Rådets ellevte direktiv 89/666/EéF af 21. december 1989 om
 og nùdvendigheden af en sanktion, som har prñventiv offentlighed vedrùrende filialer oprettet i en medlemsstat af
 virkning, nedlñgger Kommissionen påstand om, at Dom- visse former for selskaber henhùrende under en anden stats
 stolen pålñgger Den Hellenske Republik en tvangsbùde på retsregler (EFT L 395 af 30.12.1989, s. 36).
 41 000 ECU for hver forlùben dag efter den dag, hvor (2) EFT L 283 af 20.10.1980, s. 23.
 Den Hellenske Republik meddeles Domstolens afgùrelse i
 denne sag indtil tilsidesñttelsens ophùr.
 (1) Sml. 1995 I, s. 499.
 (2) EFT L 19 af 24.1.1989, s. 16.
 Appel ivñrksat den 25. maj 1998 af Anthony Goldstein til
 prùvelse af kendelse afsagt den 16. marts 1998 af De
 Europñiske Fñllesskabers Ret i Fùrste Instans (Tredje
 Afdeling) i sag T-235/95, Anthony Goldstein mod Kom-
 missionen for De Europñiske Fñllesskaber
 Anmodning om prñjudiciel afgùrelse forelagt ved kendelse (Sag C-199/98 P)
 afsagt den 6. maj 1998 af Industrial Tribunal Bristol, i sag
 1) G. Everson, og 2) T. J. Barrass mod 1) Secretary of (98/C 234/36)
 State for Trade and Industry og 2) Bell Lines Ltd (in
 Liquidation) Ved De Europñiske Fñllesskabers Domstol er der den
 (Sag C-198/98) 25. maj 1998 ivñrksat appel af lñge Anthony Goldstein
 ved solicitor Raymond St John Murphy, advokatfirmaet
 (98/C 234/35)
 Merriman White, 3 King's Bench Walk, Inner Temple,
 London, EC4Y 7DJ, til prùvelse af kendelse afsagt den
 Ved kendelse afsagt den 6. maj 1998, indgået til Domsto- 16. marts 1998 af De Europñiske Fñllesskabers Ret i Fùr-
 lens Justitskontor den 25. maj 1998, har Industrial ste Instans (Tredje Afdeling) i sag T-235/95, Anthony
 Tribunal, Bristol, i sag 1) G. Everson og 2) T. J. Barrass Goldstein mod Kommissionen for De Europñiske Fñlles-
 mod 1) Secretary of State for Trade and Industry og 2) Bell skaber.


text:
5.9.98 DA De Europñiske Fñllesskabers Tidende C 278/19
 Anmodning om prñjudiciel afgùrelse forelagt ved beslut- 5) Har det betydning for besvarelsen af spùrgsmål 4, at
 ning truffet den 2. juli 1998 af Arbetsdomstolen i sagen jordemùdrene, men ikke klinikingeniùren, udfùrer skif-
 Jämställdhetsombudsmannen Lena Svenaeus mod Örebro teholdsarbejde, som i henhold til overenskomsten giver
 läns landsting ret til en arbejdstidsnedsñttelse?
 (Sag C-236/98)
 (1) EFT L 45 af 19.2.1975, s. 19.
 (98/C 278/32)
 Ved beslutning truffet den 2. juli 1998, indgået til Dom-
 stolens Justitskontor den 6. juli 1998, har Arbetsdomsto-
 len i sagen Jämställdhetsombudsmannen Lena Svenaeus Appel ivñrksat den 6. juli 1998 til prùvelse af dom afsagt
 mod Örebro läns landsting forelagt De Europñiske Fñlles- den 28. april 1998 af De Europñiske Fñllesskabers Ret i
 skabers Domstol en anmodning om prñjudiciel afgùrelse Fùrste Instans (Anden Afdeling) i sag T-184/95, Dorsch
 af fùlgende spùrgsmål: Consult Ingenieurgesellschaft mbH mod Rådet for Den
 Europñiske Union og Kommissionen for De Europñiske
 Fñllesskaber
 1) Skal tillñg for ubekvemme arbejdstider i henhold til (Sag C-237/98 P)
 Rom-traktatens artikel 119 og Rådets direktiv 75/117/ (98/C 278/33)
 EéF (1) om indbyrdes tilnñrmelse af medlemsstaternes
 lovgivninger om gennemfùrelse af princippet om lige
 lùn til mñnd og kvinder indgå i grundlaget for lùn- Ved De Europñiske Fñllesskabers Domstol er der den
 sammenligningen, når der hñvdes at foreligge lùn- 6. juli 1998 ivñrksat appel af Dorsch Consult Ingenieurge-
 diskrimination? Hvilken betydning har det, at tillñgget sellschaft mbH, München (Tyskland), ved professor Dr.
 for ubekvemme arbejdstider varierer fra måned til Karl M. Meessen, og med valgt adresse i Luxembourg hos
 måned afhñngigt af arbejdstidsplanlñgningen? advokat Patrick Kinsch, 100, Boulevard de la PeÂtrusse, L-
 2320 Luxembourg, til prùvelse af dom afsagt den 28. april
 1998 af De Europñiske Fñllesskabers Ret i Fùrste Instans
 2) Har det betydning for besvarelsen af spùrgsmål 1, at (Anden Afdeling) i sag T-184/95, Dorsch Consult Ingeni-
 det regelmñssigt indgår i jordemùdrenes arbejdsopga- eurgesellschaft mbH mod Rådet for Den Europñiske
 ver at arbejde på tidspunkter, som giver ret til tillñg Union og Kommissionen for De Europñiske Fñllesskaber.
 for ubekvemme arbejdstider, mens klinikingeniùren
 normalt ikke udfùrer arbejde på tidspunkter, som giver Appellanten har nedlagt fùlgende påstande:
 ret til et sådant tillñg?
 Ð Den af Retten i Fùrste Instans afsagte dom af
 28. februar 1998 i sag T-184/95 (1), ophñves.
 3) Skal det forhold, at tillñg for ubekvemme arbejdstider
 efter national ret indgår i lùngrundlaget for fastsñt-
 telse af pensioner, lùn under sygdom, erstatninger og Ð Appellanten gives medhold i sagen.
 andre lùnrelaterede ydelser, tillñgges betydning for
 besvarelsen af spùrgsmålet om, hvorvidt tillñg for ube-
 kvemme arbejdstider skal indgå i grundlaget for lùn- Ð Subsidiñrt hjemvises sagen til Retten i Fùrste Instans
 sammenligningen, når der hñvdes at foreligge lùndi- til fornyet behandling.
 skrimination?
 Ð Rådet for Den Europñiske Union og Kommissionen
 for De Europñiske Fñllesskaber tilpligtes at betale
 4) Skal en arbejdstidsnedsñttelse Ð forstået som forskel- sagens omkostninger.
 len i den krñvede arbejdstid ved arbejde i dagtimerne
 og i kontinuerligt treholdsskift Ð i henhold til Rom-
 traktatens artikel 119 og direktiv 75/117/EéF om ind- Anbringender og vñsentligste argumenter:
 byrdes tilnñrmelse af medlemsstaternes lovgivninger
 om gennemfùrelse af princippet om lige lùn til mñnd (Spùrgsmålet om der foreligger et faktisk og reelt tab)
 og kvinder tages i betragtning ved lùnsammenlignin-
 gen, når der hñvdes at foreligge lùndiskrimination? I
 bekrñftende fald: hvilken betydning har det, at den Ð Retten har fundet, at de af denne fastslåede faktiske
 kortere krñvede arbejdstid ved arbejde i kontinuerligt omstñndigheder ikke kan kvalificeres som et »faktisk
 treholdsskift udgùr fuldtidsarbejde i henhold til den og reelt tab«, men dette er udtryk for en urigtig retsan-
 kollektive overenskomst? Såfremt arbejdstidsnedsñttel- vendelse. Det fùlger af de omstñndigheder, der er lagt
 sen skal ansñttes til en sñrskilt vñrdi, skal denne til grund i dommen, eller af de omstñndigheder, der
 vñrdi i så fald anses for at indgå i den faste kontante fremgår af protokollatet fra den mundtlige forhand-
 månedslùn eller at udgùre en sñrskilt ydelse, som skal ling, at der foreligger et sådant tab, når omstñndighe-
 indgå i lùnsammenligningen? derne kvalificeres korrekt.
 ---pagebreak--- C 278/20 DA De Europñiske Fñllesskabers Tidende 5.9.98
 Ð Rettens afgùrelse er udelukkende baseret på grunde, ladt at udùve sin skùnsbefùjelse til at fastsñtte erstat-
 som er uden relevans for sagen, udgùr en urigtig rets- ningens stùrrelse.
 opfattelse eller indebñrer en retligt urigtig fortolkning
 af de faktiske omstñndigheder, der fremgår af dom-
 (1) EFT C 184 af 13.6.1998, s. 9.
 men og sagens akter.
 Ð (Subsidiñrt) Retten har undladt at sùge at fjerne den
 usikkerhed vedrùrende de faktiske omstñndigheder,
 som den selv har konstateret, idet den ikke har opta-
 get, behandlet og til dels end ikke omtalt de af sag-
 sùgeren tilbudte relevante beviser. Sag anlagt den 7. juli 1998 af Kommissionen for De Euro-
 pñiske Fñllesskaber mod Den Franske Republik
 (Sag C-239/98)
 (Spùrgsmålet om der foreligger en direkte og forudsigelig
 årsagssammenhñng) (98/C 278/34)
 Ð Retten har fundet, at de faktiske omstñndigheder, som Ved De Europñiske Fñllesskabers Domstol er der den
 den har lagt til grund, ikke kan kvalificeres som en 7. juli 1998 anlagt sag mod Den Franske Republik af
 »direkte (og forudselige) årsagssammenhñng mellem Kommissionen for De Europñiske Fñllesskaber ved juri-
 det påberåbte tab og udstedelsen af forordning disk konsulent Christina Tufvesson og Bernard Mongin,
 nr. 2340/90«, men dette er udtrykt for urigtig retsan- Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuldmñgtigede,
 vendelse. Hvis de faktiske omstñndigheder, som Retten og med valgt adresse i Luxembourg hos Carlos Gómez de
 har lagt til grund, kvalificeres korrekt, foreligger der la Cruz, Wagnercentret, Kirchberg.
 en sådan årsagssammenhñng.
 Kommissionen for De Europñiske Fñllesskaber har ned-
 Ð De i dommen anfùrte grunde, som har fùrt til denne
 lagt fùlgende påstande:
 konklusion, er uden relevans, er udtryk for urigtig rets-
 opfattelse eller må på grund af en retligt urigtig
 bedùmmelse af sagens omstñndigheder ikke fremfùres.
 Ð Det fastslås, at Den Franske Republik har tilsidesat
 sine forpligtelser i henhold til EF-traktaten og Rådets
 Ð (Subsidiñrt) Retten har undladt at sùge at fjerne den direktiv 92/49/EéF af 18. juni 1992 om samordning
 usikkerhed vedrùrende de faktiske omstñndigheder, af love og administrative bestemmelser vedrùrende
 som den selv har konstateret, idet den ikke har opta- direkte forsikringsvirksomhed bortset fra livsforsikring
 get, behandlet og til dels end ikke omtalt de af sag- og om ñndring af direktiv 73/239/EéF og 88/357/
 sùgeren tilbudte relevante beviser. EéF (tredje skadesforsikringsdirektiv) (1) samt Rådets
 direktiv 92/96/EéF af 10. november 1992 om samord-
 ning af love og administrative bestemmelser vedrù-
 (Spùrgsmålet om der foreligger et usñdvanligt og sñrligt rende direkte livsforsikringsvirksomhed og om ñndring
 tab) af direktiv 73/267/EéF og 90/19/EéF (tredje livsfor-
 sikringsdirektiv) (2), idet den ikke ved lov eller admini-
 strativt har vedtaget og givet underretning om alle de
 Ð Det fremgår af de faktiske omstñndigheder, som Ret- bestemmelser, der er nùdvendige for fuldstñndigt at
 ten har lagt til grund, at der foreligger et usñdvanligt gennemfùre de nñvnte direktiver, og idet den navnlig
 og sñrligt tab, såfremt omstñndighederne kvalificeres ikke har gennemfùrt disse for så vidt angår de af loven
 korrekt. om gensidig forsikring omfattede selskaber (»mutuelles
 reÂgies par le code de la mutualiteÂ«).
 (Den subsidiñre påstand om erstatning som fùlge af et
 retsstridig handling) Ð Den Franske Republik tilpligtes at afholde sagens
 omkostninger.
 Ð Den af Retten foretagne bedùmmelse, hvorefter der
 ikke kan stùttes ret på det subsidiñre anbringende Sùgsmålsgrunde og vñsentligste argumenter:
 vedrùrende tabets stùrrelse, allerede fordi der ikke
 består et erstatningskrav som fùlge af en lovlig hand-
 ling, er udtryk for en retsvildfarelse. Appellanten, som Ð Frankrig har ikke fuldt ud gennemfùrt direktiv 92/49/
 ikke har nedlagt en subsidiñr påstand, men alene Ð EéF og 92/96/EéF, idet de franske bestemmelser ikke
 ifùlge sagens akter Ð har fremfùrt subsidiñre anbring- omfatter de af loven om gensidig forsikring omfattede
 ender til stùtte for sit krav, har, uanset Rettens vurde- selskaber, jf. artikel 8 i Rådets direktiv 73/239/EéF (3)
 ring, i det mindste krav på erstatning som fùlge af en og 79/267/EéF (4), som ñndret. Der kan ikke blot med
 lovlig handling og har i den foreliggende sag krav på fremsendelsen af et lovforslag, der endnu ikke er ved-
 fuld erstatning, eftersom fñllesskabslovgiver har und- taget og endnu drùftes med de erhvervsdrivende i den


text:
27.3.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 80/13
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Hoge Raad der Nederlanden (Nederlandene) den 8. januar 2010 — Staatssecretaris van Financiën, den anden part: Marishipping and Transport BV
 (Sag C-11/10)
 2010/C 80/23
 Processprog: nederlandsk
 Den forelæggende ret
 Hoge Raad der Nederlanden
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Staatssecretaris van Financiën
 Den anden part: Marishipping and Transport BV
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Er toldfritagelsen for farmaceutiske stoffer fastsat i I. del, afsnit II, punkt C, nr. i), i bilag I til forordning (EØF) nr. 2658/87 (1) af 23. juli 1987, sammenholdt med den i del III (bilagene), afsnit II, i bilag 3 optagne liste over farmaceutiske stoffer, begrænset til det nævnte (kemiske) stof i ren form?
 2)
 Såfremt det nævnte farmaceutiske stof må tilføres andre stoffer, hvilke begrænsninger skal da finde anvendelse?
 (1) Forordning om told- og statistiknomenklaturen og Den Fælles Toldtarif (EFT L 256, s. 1).


text:
6.4.2002 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 84/13
 DOMSTOLENS DOM — artikel 4, artikel 5, stk. 6, litra a) og c), artikel 6,
 stk. 1, artikel 8, stk. 1 og 2, og artikel 16, stk. 1, i
 lov nr. 43 af 26. maj 1980 for regionen Emilia-
 (Femte Afdeling) Romagna
 af 15. januar 2002 — artikel 4, stk. 1, litra c), og stk. 2, samt artikel 15,
 stk. 3, i lov nr. 45 af 29. april 1980 for regionen
 Lombardia
 i sag C-439/99, Kommissionen for De Europæiske Fælles-
 skaber mod Den Italienske Republik (1)
 — artikel 3, 4 og artikel 8, sidste stykke, i lov nr. 10 af
 23. februar 1981 for regionen Friuli-Venezia Giulia
 (»Traktatbrud — tilsidesættelse af EF-traktatens artikel 52
 og 59 (efter ændring nu artikel 43 EF og 49 EF) —
 opretholdelse af visse nationale og regionale bestemmelser — artikel 2, sidste stykke, og artikel 6 i lov nr. 75 af
 vedrørende messer, udstillinger og markeder«) 13. november 1980 for regionen Abruzzo
 (2002/C 84/21)
 — artikel 3, 5, artikel 6, stk. 3 og 4, artikel 12 og
 artikel 19, stk. 1, i lov nr. 35 af 2. september 1978
 (Processprog: italiensk) for den autonome provins Trento,
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig- og at Den Italienske Republik har tilsidesat de forpligtelser, der
 gjort i Samling af Afgørelser) påhviler den i henhold til EF-traktatens artikel 59 til 61 og
 artikel 63 til 66 samt i henhold til EF-traktatens artikel 52 og
 54 (efter ændring nu artikel 43 EF og 44 EF), artikel 55 (nu
 artikel 45 EF), artikel 56 og 57 (efter ændring nu artikel 46 EF
 og 47 EF) samt artikel 58 (nu artikel 48 EF),
 I sag C-439/99, Kommissionen for De Europæiske Fællesska-
 ber (befuldmægtigede: E. Traversa og M. Patakia, bistået af
 avvocato A. Cevese), mod Den Italienske Republik (befuldmæg- — idet den har opretholdt følgende bestemmelser:
 tigede: U. Leanza, bistået af D. Del Gaizo), angående en påstand
 om, at det fastslås, at Den Italienske Republik har tilsidesat de
 forpligtelser, der påhviler den i henhold til EF-traktatens — artikel 3 i dekret nr. 7 af 15. januar 1972 fra
 artikel 59 (efter ændring nu artikel 49 EF), artikel 60 (nu republikkens præsident
 artikel 50 EF), artikel 61, 63 og 64 (efter ændring nu artikel 51
 EF, 52 EF og 53 EF) samt artikel 65 og 66 (nu artikel 54 EF og
 55 EF), — artikel 2, litra c) og d), artikel 3, stk. 1, litra b) og c),
 og artikel 5, stk. 1, litra a), i lov nr. 12 af 3. november
 — idet den har opretholdt følgende bestemmelser: 1972 fra regionen Liguria
 — artikel 2, stk. 1, og artikel 7 i kongeligt lovdekret — artikel 8, stk. 1, litra d), i lov nr. 35 af 2. august
 nr. 454 af 29. januar 1934 1988 for regionen Veneto
 — artikel 2, stk. 1, i dekret nr. 7 af 15. januar 1972 fra
 republikkens præsident — artikel 6, stk. 3, nr. 3 og 4, artikel 7, artikel 8, stk. 2,
 og artikel 11, stk. 1, i lov nr. 43 af 26. maj 1980 for
 regionen Emilia-Romagna
 — artikel 2, stk. 4, 6 og 7, i dekret nr. 390 af 18. april
 1994 fra republikkens præsident
 — artikel 5, stk. 2 og 5, artikel 10, stk. 4, artikel 11,
 — artikel 4 i lov nr. 40 af 14. juli 1978 for regionen stk. 2 og 3, og artikel 15, stk. 1, i lov nr. 45 af
 Liguria 29. april 1980 for regionen Lombardia
 — artikel 6, stk. 1, litra e), f), g) og h), samt stk. 4, og — artikel 5, 13, 14 og artikel 15, stk. 1, litra a), i lov
 artikel 7 i lov nr. 35 af 2. august 1988 for regionen nr. 10 af 23. februar 1981 for regionen Friuli-
 Veneto Venezia Giulia
 — artikel 2, stk. 6, artikel 4, første led, artikel 6, stk. 3
 og 4, og artikel 10, stk. 3, litra a), i lov nr. 16 af — artikel 7 i lov nr. 75 af 13. november 1980 for
 12. marts 1979 for regionen Marche regionen Abruzzo
 ---pagebreak--- C 84/14 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 6.4.2002
 — artikel 6, 7 og 23 i lov nr. 35 af 2. september 1978 — artikel 3 i dekret nr. 7 af 15. januar 1972 fra
 for den autonome provins Trento, republikkens præsident
 — artikel 2, litra c) og d), artikel 3, stk. 1, litra b) og c), og
 har Domstolen (Femte Afdeling), sammensat af afdelingsfor- artikel 5, stk. 1, litra a), i lov nr. 12 af 3. november
 manden, P.Jann, og dommerne S. von Bahr (refererende 1972 fra regionen Liguria
 dommer), A. La Pergola, L. Sevón og M. Wathelet; generaladvo-
 kat: S. Alber; justitssekretær: R. Grass, den 15. januar 2002 — artikel 8, stk. 1, litra d), i lov nr. 35 af 2. august 1988
 afsagt dom, hvis konklusion lyder således: for regionen Veneto
 — artikel 8, stk. 2, og artikel 11, stk. 1, i lov nr. 43 af
 1) Den Italienske Republik har tilsidesat de forpligtelser, der 26. maj 1980 for regionen Emilia-Romagna
 påhviler den i henhold til EF-traktatens artikel 59 (efter
 ændring nu artikel 49 EF), artikel 60 (nu artikel 50 EF), — artikel 5, 13, 14 og artikel 15, stk. 1, litra a), i lov
 artikel 61, 63 og 64 (efter ændring nu artikel 51 EF, 52 EF nr. 10 af 23. februar 1981 for regionen Friuli-Venezia
 og 53 EF) samt artikel 65 og 66 (nu artikel 54 EF og 55 EF), Giulia.
 idet den har opretholdt følgende bestemmelser:
 3) I øvrigt frifindes Den Italienske Republik.
 — artikel 2, stk. 1, og artikel 7 i kongeligt lovdekret nr. 454 4) Den Italienske Republik betaler sagens omkostninger.
 af 29. januar 1934
 (1) EFT C 47 af 19.2.2000.
 — artikel 2, stk. 1, i dekret nr. 7 af 15. januar 1972 fra
 republikkens præsident
 — artikel 2, stk. 4, 6 og 7, i dekret nr. 390 af 18. april
 1994 fra republikkens præsident
 DOMSTOLENS DOM
 — artikel 4 i lov nr. 40 af 14. juli 1978 for regionen
 Liguria (Anden Afdeling)
 — artikel 6, stk. 1, litra e), f) og h), og artikel 7 i lov nr. 35 af 24. januar 2002
 af 2. august 1988 for regionen Veneto
 i sag C-466/99, Kommissionen for De Europæiske Fælles-
 skaber mod Den Italienske Republik (1)
 — artikel 4, artikel 5, stk. 6, litra a) og c), artikel 6, stk. 1,
 artikel 8, stk. 1 og 2, og artikel 16, stk. 1, i lov nr. 43
 af 26. maj 1980 for regionen Emilia-Romagna (Traktatbrud — miljø — affald — direktiv 75/442/EØF,
 91/689/EØF og 94/62/EF — affaldshåndteringsplaner)
 — artikel 4, stk. 1, litra c), og stk. 2, samt artikel 15, stk. 3, (2002/C 84/22)
 i lov nr. 45 af 29. april 1980 for regionen Lombardia
 (Processprog: italiensk)
 — artikel 3, 4 og artikel 8, sidste stykke, i lov nr. 10 af
 23. februar 1981 for regionen Friuli-Venezia Giulia (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 gjort i Samling af Afgørelser)
 — artikel 3, 5 og 12 i lov nr. 35 af 2. september 1978 for
 den autonome provins Trento.
 I sag C-466/99, Kommissionen for De Europæiske Fællesska-
 ber (befuldmægtigede: L. Ström og G. Bisogni) mod Den
 2) Den Italienske Republik har tilsidesat de forpligtelser, der Italienske Republik (befuldmægtiget: U. Leanza, bistået af
 påhviler den i henhold til traktatens artikel 59 til 61 og P.G. Ferri), angående en påstand om, at det fastslås, at Den
 artikel 63 til 66 samt i henhold til EF-traktatens artikel 52 og Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til
 54 (efter ændring nu artikel 43 EF og 44 EF), artikel 55 (nu artikel 7 i Rådets direktiv 75/442/EØF af 15. juli 1975 om
 artikel 45 EF), artikel 56 og 57 (efter ændring nu artikel 46 affald (EFT L 194, s. 47), som ændret ved Rådets direktiv
 EF og 47 EF) samt artikel 58 (nu artikel 48 EF), idet den har 91/156/EØF af 18. marts 1991 (EFT L 78, s. 32), artikel 6 i
 opretholdt følgende bestemmelser: Rådets direktiv 91/689/EØF af 12. december 1991 om farligt


text:
26.11.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 296/22
 Dom afsagt af Retten i Første Instans den 5. oktober 2005 — Bunker & BKR mod KHIM
 (Sag T-423/04) (1)
 (»EF-varemærker - indsigelse - ansøgning om EF-figurmærke indeholdende ordbestanddelen »B.K.R.« - ældre nationalt ordmærke BK RODS - risiko for forveksling - artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 40/94«)
 (2005/C 296/48)
 Processprog: spansk
 Parter
 Sagsøger(e): Bunker & BKR (Almansa, Spanien) [ved: avocat J. Astiz Suárez]
 Sagsøgt(e): Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) [ved: befuldmægtiget J. García Murillo]
 Andre parter i sagen for appelkammeret ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) og intervient(er) for Retten: Marine Stock Ltd (Tortola, De Britiske Jomfruøer, Det Forenede Kongerige) [ved: avocat M. de Justo Bailey]
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelse truffet den 30. juni 2004 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 0458/2002-4) vedrørende en indsigelsessag mellem Bunker & BKR, SL og Marine Stock Ltd.
 Domskonklusion
 1)
 Afgørelse af 30. juni 2004, truffet af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (sag R 0458/2002-4), annulleres.
 2)
 Harmoniseringskontoret bærer sine egne omkostninger og betaler sagsøgerens omkostninger.
 3)
 Intervenienten bærer sine egne omkostninger.
 (1) EUT C 314 af 18.12.2004.


text:
6.10.2007
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 235/19
 Sag anlagt den 1. august 2007 — Viñedos y Bodegas Príncipe Alfonso de Hohenlohe mod KHIM — Byass (ALFONSO)
 (Sag T-291/07)
 (2007/C 235/34)
 Stævningen er affattet på spansk
 Parter
 Sagsøger: Viñedos y Bodegas Príncipe Alfonso de Hohenlohe, SA (Cenicero, Spanien) (ved abogados M. Lobato García-Miján og B. Díaz de Escauriaza)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 Anden part i sagen for appelkammeret: González Byass, SA
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelse truffet den 29. maj 2007 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design), der gav medhold i den af GONZÁLEZ BYASS, SA indbragte klage over Indsigelsesafdelingens afgørelse af 6. juli 2007, hvorved den af sagsøgeren rejste indsigelse mod ansøgningen om EF-varemærket ALFONSO blev taget til følge, annulleres.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Ansøger om EF-varemærket: GONZÁLEZ BYASS, SA
 Det omhandlede EF-varemærke: EF-varemærket »ALFONSO« (registreringsansøgning nr. 3 398 278) for varer i klasse 30 (eddike), 32 (øl; mineralvand og kulsyreholdige vande og andre ikke-alkoholholdige drikke; frugtdrikke og frugtsaft; saft og andre præparater til fremstilling af drikke) og 33 (vin fra Jeréz).
 Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Viñedos y Bodegas Príncipe Alfonso de Hohenlohe, SA
 Det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: EF-ordmærkerne og de nationale ordmærker »PRÍNCIPE ALFONSO« for varer i klasse 33.
 Indsigelsesafdelingens afgørelse: Medhold i indsigelsen mod »vin fra Jeréz« (klasse 33) og afslag på registreringsansøgningen i forhold til disse varer.
 Appelkammerets afgørelse: Klagen taget til følge og den indklagede afgørelse annulleret.
 Søgsmålsgrunde: Urigtig anvendelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 40/94 (1) om EF-varemærker.
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 40/94 af 20.12.1993 om EF-varemærker (EFT 1994 L 11, s. 1).


text:
15.3.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 78/2
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Polymeles Protodikeio Athinon (Grækenland) den 2. juli 2013 — Warner-Lambert Company LLC og Pfizer Ellas AE mod Sieger Pharma Anonymis Farmakeftikis Etaireias
 (Sag C-372/13)
 2014/C 78/02
 Processprog: græsk
 Den forelæggende ret
 Polymeles Protodikeio Athinon
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Warner-Lambert Company LLC og Pfizer Ellas AE
 Sagsøgt: Sieger Pharma Anonymis Farmakeftikis Etaireias
 Domstolen (Tredje Afdeling) har truffet afgørelse ved begrundet kendelse den 30. januar 2014.


text:
9.10.2004
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 251/5
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendelse afsagt den 10. juni 2004 af Szombathelyi Városi Bíróság (Ungarn) i sagen Ynos Kft. mod János Varga
 (Sag C-302/04)
 (2004/C 251/09)
 Ved kendelse afsagt den 10. juni 2004, indgået til Domstolens Justitskontor den 19. juli 2004, har Szombathelyi Városi Bíróság i sagen Ynos Kft. mod János Varga forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 1)
 Kan artikel 6, stk. 1, i Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 (1) om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler (herefter »direktivet«), hvorefter medlemsstaterne fastsætter, at urimelige kontraktvilkår i en aftale, som erhvervsdrivende har indgået med en forbruger, i henhold til deres nationale lovgivning ikke binder forbrugeren, fortolkes således, at den kan være hjemmel for en national bestemmelse såsom artikel 209, stk. 1, i den ungarske borgerlige lovbog, der finder anvendelse, når det fastslås, at et generelt kontraktvilkår er urimeligt, og ifølge hvilken de urimelige vilkår ikke uden videre bliver uden bindende virkning for forbrugeren, men kun, når der foreligger en udtrykkelig erklæring herom, dvs. såfremt bestemmelsen anfægtes med held?
 2)
 Fremgår det af den nævnte direktivbestemmelse, hvorefter aftalen forbliver bindende for parterne på i øvrigt samme vilkår, hvis den kan opretholdes uden de urimelige kontraktvilkår, at i den situation, hvor de urimelige vilkår, der er fastsat af en erhvervsdrivende, ikke binder forbrugeren i henhold til parternes nationale lovgivning, men den erhvervsdrivende ikke ville have indgået den nævnte aftale med forbrugeren uden de nævnte vilkår, som udgør en del af aftalen, bliver aftalens gyldighed som helhed ikke berørt, hvis den kan opretholdes uden de urimelige kontraktvilkår?
 3)
 Er det under hensyn til anvendelsen af fællesskabsretten relevant, at tvisten i hovedsagen er opstået før Republikken Ungarns tiltrædelse af Den Europæiske Union, men efter tilpasningen af Ungarns interne ret til direktivet?
 (1) EFT L 95, p. 29.


text:
Vigtig juridisk meddelelse
 |
 E2001P0007
 Anmodning fra Gulating lagmannsrett ved denne rets beslutning af 27. september 2001 om en rådgivende udtalelse fra EFTA-Domstolen i sagen Hegelstad Eiendomsselskap A. B. Hegelstad og andre mod Hydro Texaco AS (Sag E-7/01)
 EF-Tidende nr. C 081 af 04/04/2002 s. 0019 - 0019
 Anmodning fra Gulating lagmannsrett ved denne rets beslutning af 27. september 2001 om en rådgivende udtalelse fra EFTA-Domstolen i sagen Hegelstad Eiendomsselskap A. B. Hegelstad og andre mod Hydro Texaco AS(Sag E-7/01)(2002/C 81/08)Gulating lagmannsrett (Gulating appelret), Norge, har ved sin beslutning af 27. september 2001, som indgik til EFTA-Domstolens dommerkontor den 3. oktober 2001, anmodet denne om at afgive en rådgivende udtalelse i sagen Hegelstad Eiendomsselskap A. B. Hegelstad og andre mod Hydro Texaco AS om følgende spørgsmål:1. Falder en samarbejdsaftale mellem en uafhængig benzinstationsoperatør, der ejer stationen, og en leverandør af brændstoffer og smøremidler, der indholder bestemmelser, som fastsætter,- at leverandøren har eneret til at levere brændstoffer og smøremidler til distributøren i aftalens varighed- at leverandøren har ret til at overtage benzinstationen til en pris af 4 mio. NOK, som fastsat i matrikelregistret, eller alternativt, ret til en lejeoption til en fastsat leje svarende til aftaleperioden, i tilfælde af at der er indledt gældsforhandlinger med distributøren, eller denne er gået konkurs- at benzinstationsejeren/distributøren ikke kan bringe aftalen til ophør eller ændre aftalebestemmelserne i en periode på 15 år, og at leverandøren kan bringe aftalen til ophør tre måneder inden udløbet af den indledende aftaleperiodeind under gruppefritagelsen i EØS-aftalens artikel 53, stk. 3, jf. forordningen af 4. december 1992, nr. 964, kapitel II, afsnit 10?2. Hvis gruppefritagelsen i artikel 53, stk. 3, ikke finder anvendelse, er samarbejdsaftalen i så fald uforenelig med artikel 53, stk. 1?3. Hvilke retsvirkninger har en mulig konflikt, og i hvilket omfang skal perioden eventuelt begrænses?