text:
14.8.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 221/49
 Sag anlagt den 26. maj 2010 — Tsakiris-Mallas mod KHIM — Seven (7 Seven Fashion Shoes)
 (Sag T-244/10)
 ()
 2010/C 221/79
 Stævningen er affattet på græsk
 Parter
 Sagsøger: Tsakiris-Malla A.E. (Argiroupoli Attikis, Grækenland) (ved avocat N. Simantiras)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: Seven S.p.A. (Torino, Italien)
 Sagsøgernes påstande
 —
 Afgørelse truffet den 22. marts 2010 af Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1045/2009-2) annulleres.
 —
 Registrering af varemærkeansøgning nr. 5445481 af EF-figurmærket »7Seven Fashion Shoes« for varer i klasse 18 og 25 tillades.
 —
 Harmoniseringskontoret og Seven S.p.A. tilpligtes at betale sagens omkostninger, herunder omkostningerne i forbindelse med indsigelsessagen og klagesagen ved Harmoniseringskontoret.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Ansøger om EF-varemærket: Tsakiris-Mallas A.E.
 Det omhandlede EF-varemærke: figurmærket »7Seven Fashion Shoes« for varer i klasse 18 og 25 — registreringsansøgning nr. 5445481
 Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Seven S.p.A.
 Det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Det italienske figurmærke »7Seven«, registreringsnr. 769296 for varer i klasse 14, 16 og 18, det italienske figurmærke »Seven«, registreringsnr. 928116 for varer i klasse 16 og 18
 Indsigelsesafdelingens afgørelse: Afvisning af indsigelsen
 Appelkammerets afgørelse: Annullation af Indsigelsesafdelingens afgørelse og afslag på registreringsansøgningen for varer i klasse 18
 Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra a) og b), i Rådets forordning nr. 207/2009, idet appelkammeret urigtigt fastslog, at der foreligger risiko for forveksling mellem de respektive tegn; tilsidesættelse af artikel 65, stk. 2, sammenholdt med artikel 8, stk. 5, i Rådets forordning nr. 207/2009, idet appelkammeret fuldstændigt undlod at undersøge, om forordningens artikel 8, stk. 5, finder anvendelse.


text:
3.4.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 104/25
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Finanzgericht Köln (Tyskland) den 28. november 2016 — Juhler Holding A/S mod Bundeszentralamt für Steuern
 (Sag C-613/16)
 (2017/C 104/37)
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Finanzgericht Köln
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Juhler Holding A/S
 Sagsøgt: Bundeszentralamt für Steuern
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Er artikel 43 EF sammenholdt med artikel 48 EF (nu artikel 49 TEUF sammenholdt med artikel 54 TEUF) til hinder for en national beskatningsordning som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter et ikke-hjemmehørende moderselskab, der inden for en koncern, som er etableret og driver aktiv virksomhed i moderselskabets etableringsstat, permanent udskilles som holdingselskab, nægtes friholdelse for kapitalindkomstskat af udloddet udbytte,
 for så vidt det ejes af personer, der ikke havde ret til tilbagebetaling eller fritagelse, såfremt de oppebar indtægterne direkte, og
 (1)
 der ikke foreligger økonomiske eller andre væsentlige grunde til at inddrage det ikke-hjemmehørende moderselskab som mellemled, eller
 (2)
 det ikke-hjemmehørende moderselskab ikke oppebærer mere end 10 % af sin samlede bruttoindkomst i det pågældende regnskabsår på grundlag af egen økonomisk virksomhed (som bl.a. ikke foreligger, hvis det udenlandske selskab oppebærer sin bruttoindkomst på grundlag af administration af aktiver) eller
 (3)
 det ikke-hjemmehørende moderselskab ikke deltager i den almindelige økonomiske omsætning med en virksomhedsstruktur, der er passende henset til selskabets formål, mens hjemmehørende holdingselskaber indrømmes friholdelse for kapitalindkomstskat, uanset om de ovennævnte betingelser er opfyldt?
 2)
 Er artikel 5, stk. 1, sammenholdt med artikel 1, stk. 2, i direktiv 90/435/EØF (1) til hinder for en national beskatningsordning som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter et ikke-hjemmehørende moderselskab, der inden for en koncern, som er etableret og driver aktiv virksomhed i moderselskabets etableringsstat, permanent udskilles som holdingselskab, nægtes friholdelse for kapitalindkomstskat af udloddet udbytte,
 for så vidt det ejes af personer, der ikke havde ret til tilbagebetaling eller fritagelse, såfremt de oppebar indtægterne direkte, og
 (1)
 der ikke foreligger økonomiske eller andre væsentlige grunde til at inddrage det ikke-hjemmehørende moderselskab som mellemled, eller
 (2)
 det ikke-hjemmehørende moderselskab ikke oppebærer mere end 10 % af sin samlede bruttoindkomst i det pågældende regnskabsår på grundlag af egen økonomisk virksomhed (som bl.a. ikke foreligger, hvis det udenlandske selskab oppebærer sin bruttoindkomst på grundlag af administration af aktiver) eller
 (3)
 det ikke-hjemmehørende moderselskab ikke deltager i den almindelige økonomiske omsætning med en virksomhedsstruktur, der er passende henset til selskabets formål, mens hjemmehørende holdingselskaber indrømmes friholdelse for kapitalindkomstskat, uanset om de ovennævnte betingelser er opfyldt?
 (1) Rådets direktiv 90/435/EØF af 23.7.1990 om en fælles beskatningsordning for moder- og datterselskaber fra forskellige medlemsstater (EFT L 225, s. 6).

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
8.6.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 164/5
 Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 18. april 2013 — Mariana Irimie mod Administrația Finanțelor Publice Sibiu og Administrația Fondului pentru Mediu (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunalul Sibiu — Rumænien)
 (Sag C-565/11) (1)
 (Tilbagebetaling af afgifter, som en medlemsstat har opkrævet i strid med EU-retten - national ordning, der begrænser de renter, som nævnte stat skal betale af den tilbagebetalte afgift - renter beregnet fra dagen efter datoen for fremsættelsen af kravet om tilbagebetaling af afgiften - uforeneligt med EU-retten - effektivitetsprincippet)
 2013/C 164/08
 Processprog: rumænsk
 Den forelæggende ret
 Tribunalul Sibiu
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Mariana Irimie
 Sagsøgte: Administrația Finanțelor Publice Sibiu og Administrația Fondului pentru Mediu
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Tribunalul Sibiu — fortolkning af principperne om effektivitet, ækvivalens og proportionalitet i artikel 6 TEU og artikel 17 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder — lovligheden af nationale bestemmelser, der begrænser størrelsen af den erstatning, der kan tildeles private, som følge af medlemsstatens tilsidesættelse af EU-retten — betaling af renter efter loven i tilknytning til tilbagebetaling af en afgift
 Konklusion
 EU-retten skal fortolkes således, at den er til hinder for en national ordning som den i hovedsagen omhandlede, der begrænser de renter, som ydes i forbindelse med tilbagebetalingen af en afgift, der er opkrævet i strid med EU-retten, til de renter, som påløber fra dagen efter datoen for fremsættelse af kravet om tilbagebetaling af denne afgift.
 (1) EUT C 25 af 28.1.2012.


text:
Nr. C 252/8 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 16 . 8 . 97
 felses- og nyttiggørelsesformer, som er omfattet af de opretholdt merværdiafgiftsbestemmelser, som ikke
 nævnte fællesskabsbestemmelsers anvendelsesområde. Det afgiftsfritager levering af goder, der udelukkende har
 er herved uden betydning, om et stof er opført under kate været anvendt i forbindelse med virksomhed, som er
 gorien genanvendelige restprodukter, uden at dets karakte fritaget for merværdiafgift, eller som på anden måde
 ristika eller videre anvendelse er nærmere angivet. Det har været undtaget fra retten til fradrag.
 samme gælder med hensyn til knusning af affald.
 2 ) Hver part betaler sine omkostninger.
 (') EFT nr. C 380 af 31 . 12 . 1994 .
 EFT nr. C 392 af 31 . 12 . 1994 .
 EFT nr. C 229 af 2 . 9 . 1995 . O EFT nr. C 119 af 13 . 5 . 1995 .
 DOMSTOLENS DOM DOMSTOLENS DOM
 ( Sjette Afdeling ) ( Sjette Afdeling)
 af 25 . juni 1997 af 25 . juni 1997
 i sag C-45/95 , Kommissionen for De Europæiske Fælles i sag C-l 14/96, Ministère Public mod René Kieffer og
 skaber mod Den Italienske Republik ( ] ) Romain Thill ( anmodning om præjudiciel afgørelse fra
 (Moms — afgiftsfritagelse i indlandet — levering af goder, Tribunal de police de Luxembourg) H
 der udelukkende har været anvendt i forbindelse med en
 (Frie varebevægelser — kvantitative restriktioner — foran
 virksomhed, som er fritaget for afgift, eller som har været staltninger med tilsvarende virkning — forordning (EØF)
 undtaget fra retten til fradrag) nr. 3330/91 — statistikker over udveksling af goder —
 { 97IC 252/ 14 ) erklæring med detaljerede oplysninger om al udveksling af
 goder mellem medlemsstaterne — forenelighed med EF-
 traktatens artikel 30 og 34)
 (Processprog: italiensk)
 ( 97/C 252/ 15 )
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive (Processprog: fransk)
 offentliggjort i Samling af Afgørelser)
 I sag C-45/95 , Kommissionen for De Europæiske Fælles (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive
 skaber ( befuldmægtiget: Enrico Traversa ) mod Den Italien offentliggjort i Samling af Afgørelser)
 ske Republik ( befuldmægtiget: professor Umberto Leanza
 bistået af statens advokat, Maurizio Fiorilli ), angående en
 påstand om, at det fastslås, at Den Italienske Republik har I sag C-l 14/96, angående en anmodning, som Tribunal de
 tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 13 , punkt B, police de Luxembourg i medfør af EF-traktatens
 litra c ), i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj artikel 177 har indgivet til Domstolen for i den for nævnte
 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning ret verserende sag, Ministère Public mod René Kieffer og
 om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssy Romain Thill, at opnå en præjudiciel afgørelse vedrørende
 stem: ensartet beregningsgrundlag ( EFT nr. L 145 af 13 . 6 . fortolkningen og gyldigheden af Rådets forordning ( EØF )
 1977, s . 1 ), idet den har indført og opretholdt merværdiaf nr. 3330/91 af 7. november 1991 om statistikker over
 giftsbestemmelser, som ikke afgiftsfritager levering af udveksling af goder mellem medlemsstater ( EFT nr. L 316
 goder, der udelukkende har været anvendt i forbindelse af 16 . 11 . 1991 , s . 1 ), har Domstolen ( Sjette Afdeling ),
 med virksomhed, som er fritaget for merværdiafgift, eller i sammensat af afdelingsformanden, G. F. Mancini ( refere
 hvert fald har været undtaget fra retten til fradrag, har rende dommer), og dommerne J. L. Murray og P. J. G.
 Domstolen ( Sjette Afdeling), sammensat af afdelingsfor Kapteyn; generaladvokat: M. B. Elmer; justitssekretær:
 manden, G. F. Mancini, og dommerne R J. G. Kapteyn, G. assisterende justitssekretær H. von Holstein, den 25 . juni
 Hirsch ( refererende dommer ), H. Ragnemalm og R. 1997 afsagt dom, hvis konklusion lyder således :
 Schintgen; generaladvokat: D. Ruiz-Jarabo Colomer;
 justitssekretær: fuldmægtig L. Hewlett, den 25 . juni 1997
 afsagt dom, hvis konklusion lyder således : Gennemgangen af Rådets forordning (EØF) nr. 3330/91 af
 7. november 1991 om statistikker over udveksling af
 goder mellem medlemsstater har intet frembragt, der kan
 1 ) Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser rejse tvivl om dens gyldighed.
 i henhold til artikel 13, punkt B, litra c), i Rådets
 sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om har (') EFT nr. C 158 af 1 . 6 . 1996 .
 monisering af medlemsstaternes lovgivning om omsæt
 ningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ens
 artet beregningsgrundlag, idet den har indført og


text:
7.8.2004
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 201/11
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendelse afsagt den 5. maj 2004 af Arbeitsgericht Düsseldorf i sagen Gül Demir mod Securicor Aviation Limited Securicor Aviation (Germany) Limited og Kötter Aviation Security GmbH & Co. KG
 (Sag C-233/04)
 (2004/C 201/20)
 Ved kendelse afsagt den 5. maj 2004, indgået til Domstolens Justitskontor den 3. juni 2004, har Arbeitsgericht Düsseldorf i sagen Gül Demir mod Securicor Aviation Limited Securicor Aviation (Germany) Limited og Kötter Aviation Security GmbH & Co. KG forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 1.
 Er det ved efterprøvelsen af, om der foreligger en virksomhedsoverførsel i henhold til artikel 1 i direktiv 2001/23/EF (1) — uafhængigt af spørgsmålet om ejerforholdene — i tilfælde, hvor en opgave tildeles en ny ordremodtager, en forudsætning for under en helhedsbetragtning at fastslå, at der er sket en overførsel af driftsmidler fra den oprindelige ordremodtager til den nye ordremodtager, at driftsmidlerne overlades til den pågældende til brug i egen økonomisk interesse. Er det derfor nødvendigt for at anerkende, at der er sket en overførsel af driftsmidlerne, at ordremodtageren har ret til at kunne træffe afgørelse om, på hvilken måde driftsmidlerne bruges i egen økonomisk interesse. Skal der derfor sondres mellem, om ordremodtageren leverer tjenesteydelsen »på/ved« [an] eller »med« [mit] ordregiverens driftsmidler?
 2.
 Såfremt dette spørgsmål besvares bekræftende:
 a)
 Er det da udelukket, at driftsmidlerne henføres til brug i egen økonomisk interesse, hvis ordregiveren kun stiller dem til rådighed til ordremodtagerens brug, og vedligeholdelsen, herunder de dermed forbundne udgifter, forestås af ordregiveren?
 b)
 Foreligger der brug i egen økonomisk interesse fra ordremodtagerens side, hvis ordremodtageren inden for rammerne af passagerkontrol i lufthavne til brug for kontrollen anvender de af ordregiveren opstillede portdetektorer, håndholdte detektorer og gennemlysningsapparater?
 (1) EFT L 82, s. 16.


text:
28.8.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 234/45
 Sag anlagt den 22. juni 2010 — El Coto De Rioja mod KHIM — Álvarez Serrano (COTO DE GOMARIZ)
 (Sag T-276/10)
 ()
 2010/C 234/80
 Stævningen er affattet på spansk
 Parter
 Sagsøger: El Coto De Rioja, S.A. (Oyón (Alava), Spanien) (ved abogados J. Grimau Muñoz og J. Villamor Muguerza)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: María Álvarez Serrano (Gomariz Leiro (Orense), Spanien)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelse truffet den 28. april af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (KHIM) (sag R 1020/2008-4) annulleres, og EF-varemærke nr. 2 631 828 for varer i klasse 33, der indeholder ordbestanddelen »COTO DE GOMARIZ«, erklæres ugyldigt
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Det registrerede EF-varemærke, der begæres erklæret ugyldigt: figurmærket, der indeholder ordbestanddelen COTO DE GOMARIZ (registreringsansøgning nr. 2 631 828) for varer i klasse 33 »vin«
 Indehaver af EF-varemærket: María Álvarez Serrano
 Indgiveren af begæringen om, at EF-varemærket erklæres ugyldigt: EL COTO DE RIOJA S.A.
 Varemærkerettigheder påberåbt af indgiveren af ugyldighedsbegæringen: EF-ordmærket »COTO DE IMAZ« (nr. 339 333) for varer i klasse 29, 32 og 33, EF-ordmærket »EL COTO« (nr. 339 408) for varer i klasse 29, 32 og 33, og de velkendte spanske varemærker »EL COTO« og »COTO DE IMAZ« for »vin«
 Annullationsafdelingens afgørelse: Det anfægtede varemærke erklæret ugyldigt
 Appelkammerets afgørelse: Annullation af den anfægtede afgørelse og afslag på begæringen om ugyldighed
 Søgsmålsgrunde: Urigtig anvendelse af artikel 52, stk. 1, i forordning nr. 207/2009 om EF-varemærker, sammenholdt med samme forordnings artikel 8, stk. 1, litra b), og stk. 5.


text:
14.7.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 223/8
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Employment Tribunals, Birmingham (Det Forenede Kongerige) den 6. maj 2014 — Kathleen Greenfield mod The Care Bureau Ltd
 (Sag C-219/24)
 2014/C 223/11
 Processprog: engelsk
 Den forelæggende ret
 Employment Tribunals, Birmingham
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Kathleen Greenfield
 Sagsøgt: The Care Bureau Ltd
 Præjudicielle spørgsmål
 (i)
 Skal »pro rata temporis-princippet«, som er fastsat i § 4, stk. 2, i rammeaftalen, fortolkes således, at det kræver, at en national bestemmelse (såsom Regulations 13, 13A og 14 i Working Time Regulations) skal have den virkning, at i tilfælde, hvor der sker en udvidelse af en ansats arbejdstid, skal antallet af allerede optjente feriedage tilpasses forholdsmæssigt til den nye arbejdstid, med det resultat, at den arbejdstager, som udvider sin arbejdstid, får sin ret til optjent betalt ferie genberegnet under hensyn til den udvidede arbejdstid?
 (ii)
 Skal enten § 4, stk. 2, i rammeaftalen eller artikel 7 i arbejdstidsdirektivet (1) fortolkes således, at de er til hinder for, at en national bestemmelse (såsom Regulations 13, 13A og 14 i Working Time Regulations) har den virkning, at antallet af allerede optjente feriedage — i tilfælde, hvor der sker en udvidelse af en ansats arbejdstid — skal tilpasses forholdsmæssigt til den nye arbejdstid, med det resultat, at den arbejdstager, som udvider sin arbejdstid, får sin ret til optjent betalt ferie genberegnet under hensyn til den ændrede arbejdstid?
 (iii)
 Såfremt spørgsmål (i) og/eller (ii) besvares bekræftende, skal genberegningen da kun ske for den del af ferieåret, hvor medarbejderen havde udvidet sin arbejdstid eller for en anden periode?
 (iv)
 I forbindelse med beregningen af en arbejdstagers ferieperiode, skal § 4, stk. 2, i rammeaftalen eller artikel 7 i arbejdstidsdirektivet da fortolkes således, at de kræver, at en bestemmelse i national ret (som Regulations 13, 13A og 14 i Working Time Regulations) har den virkning, at der lægges en anden fremgangsmåde til grund for beregningen af en ansats godtgørelse i stedet for årlig betalt ferie ved ansættelsesophør end for beregning af en ansats resterende ret til årlig betalt ferie, når den pågældende forbliver ansat?
 (v)
 Såfremt spørgsmål (iv) besvares bekræftende, hvad er da forskellen på den fremgangsmåde, der skal følges?
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/88/EF af 4.11.2003 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden (EUT L 299, s. 9).


text:
25.2.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 48/7
 DOMSTOLENS DOM
 (Femte Afdeling)
 af 15. december 2005
 i sag C-252/04, Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Hellenske Republik (1)
 (Traktatbrud - direktiv 2002/22/EF - elektroniske kommunikationsnet og -tjenester - forsyningspligt - manglende gennemførelse inden for den fastsatte frist)
 (2006/C 48/13)
 Processprog: græsk
 I sag C-252/04, angående et traktatbrudssøgsmål i henhold til artikel 226 EF, anlagt den 14. juni 2004, Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (befuldmægtigede: G. Zavvos og M. Shotter) mod Den Hellenske Republik (befuldmægtiget: N. Dafniou), har Domstolen (Femte Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, J. Makarczyk, og dommerne R. Silva de Lapuerta og P. Kūris (refererende dommer); generaladvokat: A. Tizzano; justitssekretær: R. Grass, den 15. december 2005 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 1)
 Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/22/EF af 7. marts 2002 om forsyningspligt og brugerrettigheder i forbindelse med elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (»forsyningspligtdirektivet«), idet den ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet.
 1)
 Den Hellenske Republik betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 201 af 7.8.2004.


text:
24.8.2002 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 202/11
 De begrænsninger, der er fastsat i direktivet, rammer i realiteten erlægges i den pågældende medlemsstat, fradrages pensionen,
 især de små og mellemstore virksomheder. Begrænsningen af mens den indkomstskat, som den i en anden medlemsstat
 arbejdstiden påvirker deres konkurrenceevne, idet deres vilkår bosiddende debitor skal betale i bopælsstaten, ikke kommer i
 bliver forskellige fra de vilkår, der gælder for ejerne af betragtning med henblik på et sådant fradrag, således at den
 store virksomheder. I en stor virksomhed gør fordelingen af del, hvori der kan gøres udlæg, i sidstnævnte tilfælde er højere,
 opgaverne det muligt for chaufførerne at bruge hele den da den beregnes på grundlag af bruttopensionen og ikke på
 køretid, som er tilladt i henhold til direktivet, mens andre grundlag af nettopensionen?
 ansatte, hvis arbejdstid ikke på nogen måde begrænses af
 direktivets bestemmelser, har til opgave at tage sig af virksom-
 hedens ledelse og udvikling.
 Femte søgsmålsgrund: tilsidesættelse af be-
 grundelsespligten
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel-
 Finland er af den opfattelse, at Parlamentet og Rådet har
 se afsagt den 19. juni 2002 af Tribunale di Gela, Afdelingen
 tilsidesat artikel 253 EF ved at lade direktivets anvendelsesom-
 for Forundersøgelser, i straffesagen mod Marco Antonio
 råde omfatte selvstændige chauffører.
 Saetti og Andrea Frediani
 I henhold til Domstolens faste praksis afhænger den begrundel-
 sespligt, som er foreskrevet i artikel 253 EF, af indholdet af (Sag C-235/02)
 vedkommende forordning, direktiv, beslutning eller foranstalt-
 ninger i øvrigt. Begrundelsen skal klart og utvetydigt angive (2002/C 202/14)
 argumentationen fra den af Fællesskabets institutioner, som
 har vedtaget foranstaltningen, således at dennes begrundelse
 fremgår, og således at det er muligt for Domstolen at udøve
 sin kontrolfunktion.
 Ved kendelse afsagt den 19. juni 2002, indgået til Domstolens
 Justitskontor den 26. juni 2002, har Tribunale di Gela,
 Finland anser ikke disse betingelser for opfyldt, for så vidt som Afdelingen for Forundersøgelser, i straffesagen mod Marco
 direktivet finder anvendelse på de selvstændige chauffører. Antonio Saetti og Andrea Frediani forelagt De Europæiske
 Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse
 af følgende spørgsmål:
 (1) EFT L 80 af 23.3.2002, s. 35.
 1. Indgår petroleumskoks i affaldsbegrebet i henhold til
 artikel 1 i direktiv 75/442/EØF (1)?
 2. Er dens anvendelse som brændsel nyttiggørelse ifølge
 artikel 1 i direktiv 75/442/EØF?
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel- 3. Indgår petroleumskoks, der anvendes som brændsel til
 se afsagt den 14. juni 2002 af Korkein Oikeus i sagen produktionsbrug blandt de affaldskategorier, som en
 Heikki Antero Pusa mod Osuuspankkien Keskinäinen medlemsstat kan undtage fra anvendelsen af Fællesskabets
 Vakuutusyhtiö regler om affald efter vedtagelse af særbestemmelser i
 henhold til artikel 2 i direktiv 75/442/EØF?
 (Sag C-224/02)
 4. Udgør dens anvendelighed på produktionsstedet også i
 (2002/C 202/13) forbrændingsprocesser til opnåelse af elektrisk eller ter-
 misk energi med formål, som er uden forbindelse med
 selve raffineringsprocesserne — såfremt emissionerne
 falder inden for de ved de relevante bestemmelser fastsatte
 Ved kendelse afsagt den 14. juni 2002, indgået til Domstolens grænser — også selv om dets svovlindhold ligger over
 Justitskontor den 17. juni 2002, har Korkein Oikeus i sagen 3 vægtprocent, en nødvendig og tilstrækkelig foranstalt-
 Heikki Antero Pusa mod Osuuspankkien Keskinäinen Vakuu- ning til at sikre, at det pågældende affald nyttiggøres,
 tusyhtiö forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en uden at menneskets sundhed bringes i fare, og uden at
 anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål: der anvendes fremgangsmåder eller metoder, som vil
 kunne skade miljøet, jf. artikel 4 i direktiv 75/442/EØF?
 Er artikel 18 EF eller nogen anden fællesskabsretlig forskrift til
 hinder for nationale retsforskrifter, hvorefter — i forbindelse
 med et udlæg, der foretages til fuldbyrdelse af en dom om en (1) EFT L 194 af 25.7.1975, s. 39.
 pengeskyld — den del af den til debitor regelmæssigt udbetalte
 pension, hvori der kan foretages udlæg, bestemmes på en
 sådan måde, at den forudbetaling af indkomstskat, som skal


text:
27. 9 . 97 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 295/5
 EF-traktatens artikel 177 har indgivet til Domstolen for i 2 ) Appellanten betaler sagens omkostninger.
 den for nævnte ret verserende sag Affish BV mod Rijks
 dienst voor de keuring van Vee en Vlees at opnå en præju O EFT C 208 af 12 . 8 . 1995 .
 diciel afgørelse vedrørende gyldigheden af Kommissionens
 beslutning 95/119/EF af 7. april 1995 om visse beskyttel
 sesforanstaltninger over for fiskerivarer med oprindelse i
 Japan ( EFT L 80 af 8 . 4. 1995 , s . 56 ), har Domstolen,
 sammensat af præsidenten, G. C. Rodríguez Iglesias, afde
 lingsformændene J. L. Murray og L. Sevón (refererende
 dommer) samt dommerne P. J. G. Kapteyn, C. Gulmann,
 D. A. O. Edward, J.-P. Puissochet, G. Hirsch, P. Jann, H. DOMSTOLENS DOM
 Ragnemalm og M. Wathelet; generaladvokat: G. Cosmas; ( Sjette Afdeling )
 justitssekretær: ekspeditionssekretær H. A. Rühl, den
 17. juli 1997 afsagt dom, hvis konklusion lyder således : af 17. juli 1997
 i sag C-242/95 , GT-Link A/S mod De Danske Statsbaner
 Gennemgangen af Kommissionens beslutning 95/119/EF ( DSB ) ( anmodning om præjudiciel afgørelse fra Østre
 af 7. april 1995 om visse beskyttelsesforanstaltninger over Landsret) (')
 for fiskerivarer med oprindelse i Japan har intet frembragt,
 der kan rejse tvivl om dens gyldighed.
 (Søtransport — havneafgifter for skibe og varer — import
 tillæg — misbrug af dominerende stilling)
 (') EFT C 208 af 12 . 8 . 1995 . ( 97/C 295/08 )
 (Processprog: dansk)
 I sag C-242/95 , angående en anmodning, som Østre
 DOMSTOLENS DOM Landsret i medfør af EF-traktatens artikel 177 har indgivet
 ( Sjette Afdeling) til Domstolen for i den for nævnte ret verserende sag,
 GT-Link A/S mod De Danske Statsbaner ( DSB ), at opnå
 af 17. juli 1997 en præjudiciel afgørelse vedrørende fortolkningen af EØF-
 traktatens artikel 9-13 , 84, 86, 90 og 95 , har Domstolen
 i sag C-2 19/95 P, Ferriere Nord SpA mod Kommissionen ( Sjette Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, G. F.
 for De Europæiske Fællesskaber ( ! ) Mancini, og dommerne J. L. Murray og P. J. G. Kapteyn
 (Konkurrence — overtrædelse af EØF-traktatens artikel 85) ( refererende dommer); generaladvokat: F. G. Jacobs ;
 justitssekretær: assisterende justitssekretær H. von Hol
 ( 97/C 295/07 ) stein, den 17. juli 1997 afsagt dom, hvis konklusion lyder
 således :
 (Processprog: italiensk)
 1 ) EØF-traktatens artikel 95 er til hinder for, at en med
 lemsstat ved indførsel af varer med skib fra en anden
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive medlemsstat opkræver et importtillæg på 40 % af den
 offentliggjort i Samling af Afgørelser) generelt opkrævede vareafgift af varer, der losses, ind
 lades eller på anden måde sø- eller landsættes i hav
 nene i den førstnævnte medlemsstat eller i de uddybede
 I sag C-219/95 P, Ferriere Nord SpA, Osoppo ( Italien ), løb til disse havne.
 ved advokat Wilma Viscardini Donà, Padova, og med
 valgt adresse i Luxembourg hos advokat Ernest Adrendt,
 8-10, rue Mathias Hårdt, angående appel af dom afsagt
 den 6 . april 1995 af De Europæiske Fællesskabers Ret i 2 ) Det tillkommer hver medlemsstat i sin interne retsor
 Første Instans ( Første Afdeling ) i sag T-143/89, Sml . II, den at fastsætte processuelle regler, herunder bevisbyr
 s . 917, Ferriere Nord mod Kommissionen, hvori der er deregler, for sagsanlæg til sikring af beskyttelsen af de
 nedlagt påstand om ophævelse af denne dom — den anden rettigheder, som den direkte virkning af EØF-trakta
 part i appelsagen er Kommissionen for De Europæiske tens artikel 86 medfører for borgerne. Disse processu
 Fællesskaber ( befuldmægtiget: Enrico Traversa bistået af elle regler må dog ikke være mindre gunstige end dem,
 advokat Alberto Dal Ferro ) — har Domstolen ( Sjette Afde der gælder for tilsvarende søgsmål på grundlag af nati
 ling ), sammensat af afdelingsformanden, G. F. Mancini, og onal ret, og de må heller ikke i praksis gøre det umu
 dommerne J. L. Murray, P. J. G. Kapteyn, G. Hirsch og H. ligt eller uforholdsmæssigt vanskeligt at udøve de ret
 Ragnemalm ( refererende dommer ); generaladvokat: P. tigheder, der tillægges i henhold til Fællesskabets rets
 orden.
 Leger; justitssekretær: R. Grass, den 17. juli 1997 afsagt
 dom, hvis konklusion lyder således:
 3 ) Såfremt en offentlig virksomhed, som ejer og driver en
 1 ) Appellen forkastes. trafikhavn, indtager en dominerende stilling på en
 ---pagebreak--- C 295/6 1 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 27 . 9 . 97
 væsentlig del af fællesmarkedet, er EØF-traktatens Nordrhein-Westfalen (Tyskland) i medfør af EF-traktatens
 artikel 90, stk . 1 , sammenholdt med artikel 86, til hin artikel 177 har indgivet til Domstolen for i de for nævnte
 der for, at virksomheden i henhold til regulativbestem ret verserende sager, SAM Schiffahrt GmbH, Heinz Stapf
 melser fastsat af den medlemsstat, som den hører mod Forbundsrepublikken Tyskland, at opnå en præjudi
 under, opkræver havneafgifter af en urimelig størrelse ciel afgørelse vedrørende gyldigheden af Rådets forordning
 eller fritager sine egne samt — på grundlag af gensidig ( EØF ) nr. 1101/89 af 27. april 1989 om strukturel sane
 hed — visse af sin samarbejdspartners færgeruter, for ring inden for indlandsskibsfarten ( EFT L 116 af 28 . 4 .
 disse afgifter, i det omfang sådanne fritagelser indebæ 1989, s . 25 ) og af Kommissionens forordning ( EØF)
 rer anvendelse af ulige vilkår for ydelser af samme nr. 1102/89 af 27. april 1989 om visse gennemførelsesfor
 værdi. Det tilkommer den nationale ret at undersøge, anstaltninger til forordning nr. 1101/89 ( EFT L 116 af
 om afgifternes størrelse faktisk er urimelig, når henses 28 . 4 . 1989, s. 30 ), som ændret ved Kommissionens for
 til afgifternes niveau og den økonomiske værdi af de ordning ( EØF) nr. 3685/89 af 8 . december 1989 ( EFT
 leverede ydelser. Det tilkommer den endvidere at L 360 af 9 . 12 . 1989, s . 20 ), har Domstolen ( Femte Afde
 undersøge, om den omstændighed, at den offentlige ling), sammensat af afdelingsformanden, J. C. Moitinho de
 virksomheds egne samt — på grundlag af gensidighed Almeida, og dommerne C. Gulmann ( refererende dom
 — visse af dens samarbejdspartners færgeruter er frita mer ), D. A. O. Edward, J.-P. Puissochet og M. Wathelet;
 get for afgifter, faktisk indebærer anvendelse af ulige generaladvokat: F. G. Jacobs; justitssekretær: ekspeditions
 vilkår for ydelser af samme værdi. sekretær H. A. Riihl, den 17. juli 1997 afsagt dom, hvis
 konklusion lyder således:
 4 ) Traktatens artikel 90, stk. 2, tillader ikke, at en offent
 lig virksomhed, der ejer og driver en trafikhavn, Gennemgangen af de forelagte spørgsmål har intet frem
 opkræver havneafgifter, der skal betales for brugen af bragt, der kan rejse tvivl om gyldigheden af Rådets forord
 havneanlæg, og som er i strid med fællesskabsretten, ning (EØF) nr. 1101 /89 af 27. april 1989 om strukturel
 men som ikke er nødvendige for, at virksomheden kan sanering inden for indlandsskibsfarten og af Kommissio
 opfylde den særlige opgave, som er betroet den. nens forordning (EØF) nr. 1102/89 af 27. april 1989
 om visse gennemførelsesforanstaltninger til forordning
 nr. 1101 /89, som ændret ved Kommissionens forordning
 5 ) Personer eller virksomheder, som af en offentlig virk (EØF) nr. 3685/89 af 8. december 1989.
 somhed, der hører under et nationalt ministerium, og
 hvis budget er indeholdt i finansloven, er blevet pålagt
 afgifter, der er i strid med traktatens artikel 90, stk. 1 , O EFT C 248 af 23 . 9 . 1995 .
 sammenholdt med artikel 86, har principielt ret til at
 få tilbagebetalt de urigtigt erlagte afgifter.
 (') EFT C 248 af 23 . 9 . 1995 .
 DOMSTOLENS DOM
 ( Sjette Afdeling)
 af 17. juli 1997
 DOMSTOLENS DOM
 i sag C-3 54/95 , The Queen mod Minister for Agriculture,
 ( Femte Afdeling ) Fisheries and Food, ex parte: The National Farmers'
 af 17. juli 1997 Union m.fl. ( anmodning om præjudiciel afgørelse fra High
 Court of Justice, Queen's Bench Division) H
 i de forenede sager C-248/95 og C-249/95 , SAM Schif
 fahrt GmbH, Heinz Stapf mod Forbundsrepublikken Tysk (Fælles landbrugspolitk — forordning (EØF) nr. 3887/92
 land ( anmodning om præjudiciel afgørelse fra Oberverwal — integreret system for forvaltning og kontrol af visse
 tungsgericht fur das Land Nordrhein-Westfalen) (') EF-støtteordninger — gennemførelsesbestemmelser — for
 tolkningen og gyldigheden af sanktionsbestemmelser)
 (Indlandsskibsfart — strukturel sanering — bidrag til
 ophugningsfond — fællesskabsbestemmelsernes gyldighed) ( 97/C 295/ 10 )
 ( 97/C 295/09
 (ProceSsprog: engelsk)
 (Processprog: tysk)
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentliggjort i Samling af Afgørelser)
 ^ offentliggjort i Samling afAfgørelser)
 I sag C-354/95 , angående en anmodning, som High Court
 I de forenede sager C-248/95 og C-249/95 , angående of Justice, Queen's Bench Division (Det Forenede Konge
 anmodninger, som Oberverwaltungsgericht fur das Land rige ), i medfør af EF-traktatens artikel 177 har indgivet til


text:
2.8.2003 DA Den Europæiske Unions Tidende C 184/49
 På vegne af sagsøgeren indgav Irland en anmodning om en — Kommissionen tilpligtes at betale sagsøgeren 1 EUR som
 kapacitetsforøgelse til Europa-Kommissionen, som i den anfæg- symbolsk godtgørelse for den lid te skade.
 tede beslutning afslog anmodningen.
 — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Til støtte for dette søgsmål har sagsøgeren anført, at Kommis-
 sionen har begået en retlig og en faktisk fejl. Ifølge sagsøgeren
 er den forøgede kapacitet i overensstemmelse med artikel 4,
 stk. 2, i beslutning 97/413/EØF og kan derfor godkendes. Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Sagsøgeren har endvidere gjort gældende, at Kommissionen har Til støtte for sine påstande har sagsøgeren anført, at der er sket
 tilsidesat retssikkerhedsprincippet, sagsøgerens berettigede en tilsidesættelse af begrundelsespligten, idet den ansvarlige for
 forventninger og princippet om, at der ikke gives tilbagevir- en appelleret bedømmelse udarbejdede bedømmelsen for
 kende kraft. Ifølge sagsøgeren har Kommissionen anvendt perioden 1999-2000 uden at angive grundene til, at han
 kriterier, der ikke var gældende på det tidspunkt, hvor erstat- hverken tog hensyn til udtalelserne fra dem, der var hørt, eller
 ningsfartøjet blev bestilt, eller på det tidspunkt, hvor anmod- til de vanskelige arbejdsbetingelser. Ydermere redegjorde han
 ningen om kapacitetsforøgelse blev indgivet til Kommissionen. ikke for de præcise grunde til, at hans generelle vurderinger var
 mindre fordelagtige end dem, der fremgik af den bedømmel-
 sesrapport, der var udarbejdet forud for, at den blev forelagt
 Endvidere har sagsøgeren anført, at Kommissionen tog hensyn for Det paritetiske Bedømmelsesudvalg.
 til karakteren af ansøgningerne om en forhøjelse, inden den
 vedtog de omhandlede kriterier, og anvendte kriterier, der
 indebar en forskelsbehandling af sagsøgeren. Sagsøgeren har Sagsøgeren har ligeledes påberåbt sig den ikke-økonomiske
 hævdet, at undtagelsen for fartøjer, der går tabt, og tilladelsen skade, han har lidt som følge af den forsinkede udarbejdelse
 til at forøge tonnagen for disse nye fartøjer udgør en uberet- af hans bedømmelsesrapport.
 tiget forskelsbehandling.
 Sagsøgeren har også anført, at Kommissionen har tilsidesat
 proportionalitetsprincippet, har undladt at give en tilstrækkelig
 begrundelse og har nægtet sagsøgeren ret til at blive hørt.
 Sag anlagt den 30. maj 2003 af Il Ponte Finanziaria S.p.A
 (1) EFT L 175, s. 27.
 mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked
 (Varemærker og Design)
 (Sag T-194/03)
 (2003/C 184/106)
 Sag anlagt den 20. maj 2003 af Guiseppe Piro mod (Processprog: italiensk)
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 (Sag T-193/03)
 den 30. maj 2003 anlagt sag mod Kontoret for Harmonisering
 i det Indre Marked (Varemærker og Design) af Il Ponte Finan-
 (2003/C 184/105) ziaria S.p.A., ved advokaterne prof. Pier Luigi Roncaglia, Ange-
 lica Torrigiani Malaspina og Maria Boletto.
 (Processprog: fransk) Den anden part i sagen for appelkammeret var Marine Enter-
 prise Projects Società Unipersonale di Alberto Fiorenzi S.r.l.
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 den 20. maj 2003 anlagt sag mod Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber af Guiseppe Piro, Wezembeek Oppem — Afgørelse truffet den 17. marts 2003 af Fjerde Appel-
 (Belgien), ved avocats Sébastien Orlandi, Albert Coolen, Jean- kammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre
 Noël Louis og Étienne Marchal, og med valgt adresse i Luxem- Marked (Varemærker og Design) i sag R 1015/2001-4
 bourg. annulleres.
 — Harmoniseringskontoret pålægges at afslå EF-varemær-
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 keansøgning nr. 940007 BAINBRIDGE (figurmærke).
 — Afgørelsen om den endelige bedømmelsesrapport for — Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkost-
 1997-1999 annulleres. ninger.
 ---pagebreak--- C 184/50 DA Den Europæiske Unions Tidende 2.8.2003
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter Sag anlagt den 3. juni 2003 af European Federation for
 Cosmetic Ingredients (EFfCI) mod Europa-Parlamentet og
 Ansøger om EF-varemær- Marine Enterprise Projects Soc. Rådet for Den Europæiske Union
 ket: Unipersonale di Alberto Fioren-
 zi S.r.l.
 (Sag T-196/03)
 (2003/C 184/107)
 EF-varemærket, der søges Figurmærket »BAINBRIDGE« —
 registreret: ansøgning nr. 940007 for varer
 (Processprog: engelsk)
 i klasse 18 (læder og læderimi-
 tationer, skind og huder, kuffer-
 ter og rejsetasker, paraplyer, pa-
 rasoller og spadserestokke, piske Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 og sadelmagervarer) og 25 (be- den 3. juni 2003 anlagt sag mod Europa-Parlamentet og Rådet
 klædningsgenstande, fodtøj og for Den Europæiske Union af European Federation for
 hovedbeklædning). Cosmetic Ingredients (EFfCI), Bruxelles, Belgien, ved lawyers
 K. Maldegem og C. Mereu.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 Indehaver af det i indsigel- Sagsøgeren.
 sessagen påberåbte vare-
 — Stævningen antages til behandling og der gives medhold i
 mærke eller tegn:
 påstandene, eller subsidiært, spørgsmålene om sagens
 antagelse til realitetsbehandling forenes med behandlingen
 af realiteten.
 Det i indsigelsessagen påbe- Det italienske figurmærke
 råbte varemærke eller tegn: »BRIDGE« (nr. 370836 og — Artikel 1 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/
 nr. 704338) for varer i 15/EF (1) af 27. februar 2003 om ændring af Rådets
 klasse 25, figurmærket »OLD direktiv 76/768/EØF (2) om indbyrdes tilnærmelse af
 BRIDGE« (nr. 606709) for varer medlemsstaternes lovgivning om kosmetiske midler,
 i klasse 25, figurmærket »THE annulleres delvis, således at den nye artikel 4a, stk. 2 og
 BRIDGE BASKET« (nr. 593651) 2.1, artikel 4b og det nye afsnit, der er tilføjet i artikel 6,
 for varer i klasse 18 og 25, stk. 3, i direktiv 76/768/EØF, udgår.
 ordmærket »THE BRIDGE«
 — Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union
 (nr. 642952) for varer i
 tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 klasse 25, det tredimensionale
 mærke »THE BRIDGE«
 (nr. 704372 og nr. 633349) for
 varer i klasse 18 og 25, ord-
 mærket »FOOTBRIDGE« Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 (nr. 710102) for varer i
 klasse 18 og 25, figurmærket Sagsøgeren er en europæisk økonomisk firmagruppe, der
 »THE BRIDGE WAYFARER« repræsenterer europæiske producenter af kosmetiske bestand-
 (nr. 721569) for varer i dele. Bestemmelserne i direktiv 2003/15/EF, som sagsøgeren
 klasse 18 og 25, ordmærket anfægter, vedrører forbuddet mod udførelse af dyreforsøg for
 »OVER THE BRIDGE« kemiske stoffer, der anvendes som bestanddele i kosmetiske
 (nr. 630763) for varer i midler, samt forbuddet mod enhver anvendelse i kosmetiske
 klasse 18 og 25, og ordmærket midler af bestemte kemiske stoffer, der er klassificeret som
 »THE BRIDGE« (nr. 642953) for værende kræftfremkaldende, mutagene eller reproduktionstok-
 varer i klasse 18. siske.
 Sagsøgeren har til støtte for påstanden om annullation af
 Indsigelsesafdelingens afgø- Indsigelsen forkastes. bestemmelserne vedrørende forbuddet mod dyreforsøg gjort
 relse: følgende gældende:
 — Tilsidesættelse af væsentlige formkrav. Sagsøgeren har
 hævdet, at den omtvistede foranstaltning er baseret på en
 Appelkammerets afgørelse: Klagen afvises. forkert hjemmel. Ifølge sagsøgeren har foranstaltningen, til
 trods for at den angiver at have hjemmel i artikel 95 EF,
 ikke til formål at fjerne hindringer for de frie varebevæ-
 gelser eller fjerne konkurrencefordrejninger. Sagsøgeren
 Søgsmålsgrunde: Urigtig anvendelse af artikel 8, har desuden gjort en påstået magtfordrejning gældende,
 stk. 1, litra b), i forordning (EF) for så vidt som den omtvistede foranstaltning ifølge sags-
 nr. 40/94 (risiko for forveks- øgeren har til formål at fremme dyrevelfærden, hvilket
 ling). ikke er en del af Fællesskabets formål med det indre
 marked. Endelig har sagsøgeren anført, at den omtvistede
 foranstaltning ikke indeholder fyldestgørende grunde og
 en behørig begrundelse.


text:
23.6.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 184/19
 Sag anlagt den 20. april 2012 — Wirtgen mod KHIM (gengivelse af en stålholder)
 (Sag T-179/12)
 2012/C 184/34
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: Wirtgen GmbH (Windhagen, Tyskland) (ved advokat S. Jackermeier)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelse truffet af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) den 15. februar 2012 (sag R 1923/2011-4) annulleres.
 —
 Harmoniseringskontoret betaler sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Det omhandlede EF-varemærke EF-varemærker: Det tredimensionale varemærke, der gengiver en stålholder, for varer i klasse 7 — ansøgning nr. 9 749 631
 Undersøgerens afgørelse: Afslag på registrering
 Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen
 Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 37, stk. 3, artikel 75, andet punktum, artikel 63, stk. 2, artikel 76, stk. 1, første punktum, og artikel 77, stk. 1, i forordning nr. 207/2009, og tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009


text:
16.7.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 211/33
 Sag anlagt den 4. april 2011 — ZZ mod Parlamentet
 (Sag F-35/11)
 2011/C 211/67
 Processprog: slovakisk
 Parter
 Sagsøger: ZZ (ved advokat J. Rybánsky)
 Sagsøgt: Europa-Parlamentet
 Søgsmålets genstand og beskrivelse af tvisten
 Annullation af Europa-Parlamentets afgørelse om kun at tildele sagsøgeren halvdelen af de bosættelsespenge, han normalt ville være berettiget til.
 Sagsøgerens påstande
 —
 Annullation af Europa-Parlamentets (Enheden for Individuelle Rettigheder) afgørelse af 28. maj 2010 om tildeling af bosættelsespenge til sagsøgeren for så vidt angår den del, som fastsætter bosættelsespengene til kun en måneds grundløn og ikke tildeler bosættelsespenge svarende til to måneders grundløn.
 —
 Annullation af den af Europa-Parlamentets generalsekretær trufne afgørelse af 6. januar 2011 om afslag på den klage, som sagsøgeren indgav i henhold til artikel 90, stk. 2, i vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union.
 —
 Europa-Parlamentet tilpligtes at betale sagens omkostninger.


text:
23.2.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 65/39
 Sag anlagt den 4. december 2014 — Ogrodnik mod KHIM — Aviário Tropical (Tropical)
 (Sag T-804/14)
 (2015/C 065/54)
 Stævningen affattet på engelsk
 Parter
 Sagsøger: Tadeusz Ogrodnik (Chorzów, Polen) (ved advokaterne A. von Mühlendahl og H. Hartwig)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i Det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: Aviário Tropical, SA (Loures, Portugal)
 Oplysninger vedrørende sagen for Harmoniseringskontoret
 Indehaver af det omtvistede varemærke: Tadeusz Ogrodnik
 Det omtvistede varemærke: Figurmærket i sort og hvid, der indeholder ordbestanddelen »Tropical« — EF-varemærke nr. 3 4 35 773
 Sagen for Harmoniseringskontoret: Ugyldighedssag
 Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 22. september 2014 af Fjerde Appelkammer ved Harmoniseringskontoret (sag R 1948/2013-4)
 Påstande
 —
 Den anfægtede afgørelse annulleres.
 —
 Harmoniseringskontoret og Aviário Tropical, SA, for så vidt som sidstnævnte selskab intervenerer i sagen, tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Anbringender
 —
 Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), sammenholdt med artikel 53, stk. 1, litra a), og artikel 75, i forordning nr. 207/2009.


text:
22.11.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 301/4
 Udpegelse af den afdeling, der skal behandle de sager, der er omhandlet i artikel 104b i Domstolens procesreglement
 (2008/C 301/06)
 Domstolen har under sit møde den 30. september 2008 besluttet, at Domstolens Anden Afdeling i perioden fra den 7. oktober 2008 til den 6. oktober 2009 er den afdeling, der i overensstemmelse med artikel 9, stk. 1, i Domstolens procesreglement skal behandle de sager, der er omhandlet i procesreglementets artikel 104b.


text:
12.5.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 142/17
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Raad van State (Nederlandene) den 17. februar 2014 — Nannoka Vulcanus Industries BV mod College van Gedeputeerde Staten van Gelderland
 (Sag C-81/14)
 2014/C 142/24
 Processprog: nederlandsk
 Den forelæggende ret
 Raad van State
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Nannoka Vulcanus Industries BV
 Sagsøgt: College van Gedeputeerde Staten van Gelderland
 Præjudicielt/Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Følger det af bilag II B til direktiv 1999/13/EF (Rådets direktiv af 11. marts 1999 om begrænsning af emissionen af flygtige organiske forbindelser fra anvendelse af organiske opløsningsmidler i visse aktiviteter og anlæg) (1), at driftslederen af anlæg, for hvilke et konstant tørstofindhold i produktet kan antages og bruges til fastlæggelse af referencepunktet for emissionsbegrænsningen, som en undtagelse fra den i dette bilag indeholdte tidsramme skal have forlænget tidsfristen for gennemførelse af sine programmer for emissionsbegrænsningen, hvis alternative stoffer, som indeholder ringe mængder af eller ingen opløsningsmidler, er under udvikling?
 Såfremt spørgsmål 1 besvares bekræftende
 2)
 Kræves det for at få forlænget tidsfristen for gennemførelsen af programmet for emissionsbegrænsningen som omhandlet i bilag II B til direktiv 1999/13/EF, at anlæggets driftsleder skal udføre en bestemt handling, eller at en kompetent myndighed meddeler tilladelse?
 3)
 På grundlag af hvilke kriterier kan længden af den fristforlængelse, som omhandles i bilag II B til direktiv 1999/13/EF, fastsættes?
 (1) EFT L 85 s. 1.


text:
3.6.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 131/18
 Domstolens dom (Anden Afdeling) af 9. marts 2006, straffesag mod Léopold Henri van Esbroeck (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Hof van Cassatie van België)
 (sag C-436/04) (1)
 (Konventionen om gennemførelse af Schengen-aftalen - artikel 54 og 71 - princippet ne bis in idem - anvendelse ratione temporis - begrebet »samme strafbare handlinger« - indførsel og udførsel af euforiserende stoffer, der er genstand for strafferetlig forfølgning i forskellige kontraherende stater)
 (2006/C 131/31)
 Processprog: nederlandsk
 Den forelæggende ret
 Hof van Cassatie van België
 Part i hovedsagen
 Léopold Henri van Esbroeck.
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Hof van Cassatie van België — fortolkning af artikel 54 og 71 i konventionen om gennemførelse af Schengen-aftalen — ne bis in idem-princippet — person, der strafforfølges i en medlemsstat for illegal eksport af narkotika, selv om vedkommende, efter strafforfølgning for illegal import af narkotika i Norge, er blevet endeligt straffet i sidstnævnte stat, før Schengen-aftalen skulle anvendes af denne stat
 Konklusion
 1)
 Princippet ne bis in idem, der er fastsat i artikel 54 i konventionen om gennemførelse af Schengen-aftalen af 14. juni 1985 mellem regeringerne for staterne i Den Økonomiske Union Benelux, Forbundsrepublikken Tyskland og Den Franske Republik om gradvis ophævelse af kontrollen ved de fælles grænser, undertegnet i Schengen den 19. juni 1990, finder anvendelse på en straffesag, der er iværksat i en kontraherende stat vedrørende handlinger, der allerede har ført til domfældelse af den pågældende person i en anden kontraherende stat, selv om nævnte konvention endnu ikke var trådt i kraft i sidstnævnte stat på tidspunktet for den nævnte domfældelse, for så vidt som konventionen var trådt i kraft i de pågældende kontraherende stater på det tidspunkt, hvor den ret, hvorved endnu en sag blev anlagt, skulle tage stilling til betingelserne for anvendelse af princippet ne bis in idem.
 2)
 Ovennævnte konventions artikel 54 skal fortolkes således, at:
 —
 det relevante kriterium med henblik på anvendelsen af den nævnte artikel er, at de faktiske handlinger, når disse forstås som en foreliggende helhed af handlinger, der er indbyrdes uløseligt forbundne, er identiske, uanset deres retlige subsumption eller den retlige interesse, der søges beskyttet
 —
 strafbare handlinger, som består i udførsel og indførsel af de samme euforiserende stoffer, og som forfølges strafferetligt i forskellige stater, der har tiltrådt denne konvention, som udgangspunkt skal anses for at være »samme strafbare handlinger« i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i nævnte artikel 54, idet den endelige vurdering heraf tilkommer de kompetente nationale instanser.
 (1) EUT C 300 af 4.12.2004.


text:
30.9.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 237/7
 Sag anlagt den 20. juli 2006 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Kongeriget Nederlandene
 (Sag C-322/06)
 (2006/C 237/12)
 Processprog: nederlandsk
 Parter
 Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved N. Yerrel og W. Wils, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Kongeriget Nederlandene
 Sagsøgerens påstande
 —
 Det fastslås, at Kongeriget Nederlandene har tilsidesat sine forpligtelser efter Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/15/EF af 11. marts 2002 om tilrettelæggelse af arbejdstid for personer, der udfører mobile vejtransportaktiviteter (1), da det ikke har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme direktivet eller i det mindste ikke har givet Kommissionen meddelelse herom.
 —
 Kongeriget Nederlandene tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Fristen for gennemførelse af direktivet i national ret udløb den 23. marts 2005.
 (1) EFT L 80, s. 35.


text:
4.2.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 32/15
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Amtsgericht Düsseldorf (Tyskland) den 25. november 2011 — Christoph Becker mod Société Air France SA
 (Sag C-594/11)
 2012/C 32/27
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Amtsgericht Düsseldorf
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Christoph Becker
 Sagsøgt: Société Air France SA
 Præjudicielt spørgsmål
 Har en luftfartspassager ret til et kompensationsbeløb i henhold til artikel 7 i forordning (EF) nr. 261/2004 (1), når afgangen forsinkes i et tidsrum, der ligger under de i forordningens artikel 6, stk. 1, definerede grænser, men ankomsten til det endelige bestemmelsessted sker mindst tre timer efter det planlagte ankomsttidspunkt?
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 261/2004 af 11.2.2004 om fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 295/91 (EUT L 46, s. 1).


text:
29.5.2004
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 146/5
 Sag anlagt den 1. april 2004 af KM Europa Metal AG, Tréfimétaux SA og Europa Metalli SpA mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber.
 (Sag T-127/04)
 (2004/C 146/07)
 Processprog: engelsk
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der den 1. april 2004 anlagt sag mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber af KM Europa Metal AG, Osnabrück (Tysland), Tréfimétaux SA, Courbevoie Cedex (Frankrig), og Europa Metalli SpA, Firenze (Italien), ved lawyers M. Siragusa, A. Winckler, G. Cesare Rizza, T. Graf og M. Piergiovanni, som befuldmægtigede.
 Sagsøgerne har nedlagt følgende påstande:
 —
 Den bøde, som Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber har pålagt sagsøgerne ved beslutning af 16. december 2003 i sag COMP/E-I/38.240, nedsættes væsentligt.
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale sagsøgernes sagsomkostninger samt deres udgifter i forbindelse med den stillede bankgaranti, der træder i stedet for KME's bødebetaling, der er udsat indtil domsafsigelsen.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Kommissionen har i den anfægtede beslutning fastslået, at sagsøgerne bl.a. har overtrådt artikel 81 EF og EØS-aftalens 53, stk 1, ved at deltage i gruppe af aftaler og former for samordnet praksis, som påvirkede EØS markedet for kobberindustrirør leveret i præcisionsoprullet kobberrør. På baggrund af dette har Kommissionen idømt sagsøgerne en bøde på 18 990 000 EUR in solidum.
 Sagsøgerne har ikke anfægtet beslutningens konklusioner med hensyn til deres overtrædelse af EF's og EØS' konkurrenceregler, men har påpeget, at Kommissionen begik et antal faktuelle og juridiske fejl ved beregningen af bødens størrelse. Først og fremmest har sagsøgerne anført, at Kommissionen undlod at tage hensyn til proportionalitetsprincippet eller princippet om ligebehandling ved ikke at tage hensyn til den statistisk set ubetydelige påvirkning af markedet som følge af de omhandlede aftaler, samt til udsvingene i kartellets aktiviteter, da den fastlagde bødens grundbeløb.
 Sagsøgerne anfører yderligere, af Kommissionen i høj grad overvurderede den økonomiske virkning af de pågældende aftaler ved bedømmelsen af overtrædelsens grovhed ved at tage hensyn til markedsstørrelsen for halvfabrikata (kobberindustrirør) i stedet for til markedet for konverteringsydelser.
 Sagsøgerne anfører ligeledes, at Kommissionen ikke tog en række formildende omstændigheder i betragtning, nemlig den begrænsede gennemførelse af de nævnte aftaler mellem sagsøgerne, deres øjeblikkelige og frivillige ophør med overtrædelserne, den strukturmæssige krise i industrirørsbranchen, og sagsøgernes samarbejde med Kommissionen. De gør gældende, at den 30 %'s bødenedsættelse, de blev tildelt, var baseret på fejlagtige faktuelle antagelser, og ikke var i overensstemmelse med Kommissionens praksis og retspraksis. De anfører også, at Kommissionen ulovligt forskelsbehandlede sagsøgerne i forhold til en anden virksomhed, ved kun at bruge visse formildende omstændigheder i forhold til denne virksomhed, og ved at give den en langt mere lempelig behandling uden nogen som helst objektiv begrundelse.


text:
C 204/4 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 17.7.1999
 1) Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland har 1) Appellen forkastes.
 undladt at opfyldt de forpligtelser, der påhviler det i henhold til
 EF-traktaten og Rådets direktiv 80/778/EØF af 15. juli 1980 2) Kernkraftwerke Lippe-Ems GmbH betaler appelsagens omkost-
 om kvaliteten af drikkevand, ved at acceptere tilsagn fra ninger.
 vandforsyningsselskaberne til sikring af, at vandet opfylder
 direktivets krav, uden at betingelserne for at acceptere af sådanne
 (1) EFT C 212 af 12.7.1997.
 tilsagn er præciseret i Water Industry Act 1991.
 2) I øvrigt frifindes Det Forenede Kongerige Storbritannien og
 Nordirland.
 3) Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland betaler
 sagens omkostninger.
 DOMSTOLENS DOM
 (1) EFT C 370 af 7.12.1996. (Sjette Afdeling)
 af 22. april 1999
 i sag C-272/97, Kommissionen for de Europæiske Fælles-
 skaber mod Forbundsrepublikken Tyskland (1)
 (»Traktatbrudssøgsmål — begrundet udtalelse — kollegiali-
 DOMSTOLENS DOM tetsprincippet — direktiv 90/605/EØF om ændring af anven-
 delsesområdet for direktiv 78/660/EØF og 83/349/EØF —
 (Første Afdeling) årsregnskaber og konsoliderede regnskaber«)
 (1999/C 204/07)
 af 22. april 1999
 i sag C-161/97 P, Kernkraftwerke Lippe-Ems GmbH Kom- (Processprog: tysk)
 missionen for De Europæiske Fællesskaber (1)
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 (»Euratom-traktaten — annullationssøgsmål — afslutning gjort i Samling af Afgørelser)
 af kontrakt om leverance af uran — forenklet fremgangsmå-
 de — agenturets beføjelser — frist for at slutte kontrakt — I sag C-272/97, Kommissionen for de Europæiske Fællesskaber
 juridisk hindring for kontraktafslutning — spredningspoli- (befuldmægtigede: Antonio Caeiro og Jürgen Grunwald) mod
 tik — uranets oprindelse — priser forbundet med markeds- Forbundsrepublikken Tyskland (befuldmætigede: Ernst Röder
 priserne«) og Alfred Dittrich), angående en påstand om, at det fastslås, at
 Forbundsrepublikken Tyskland har tilsidesat sine forpligtelser
 (1999/C 204/06) i henhold til EF-traktaten, idet den ikke inden for den fastsatte
 frist har truffet alle de foranstaltninger, der er nødvendige for
 at efterkomme Rådets direktiv 90/605/EØF af 8. november
 (Processprog: tysk) 1990 om ændring af direktiv 78/660/EØF og 83/349/EØF om
 henholdsvis årsregnskaber og konsoliderede regnskaber, for så
 vidt angår deres anvendelsesområde (EFT L 317, s. 60), har
 Domstolen (Sjette Afdeling), sammensat af afdelingsforman-
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 den, P.J.G. Kapteyn, og dommerne G. Hirsch, G.F. Mancini,
 gjort i Samling af Afgørelser)
 H. Ragnemalm (refererende dommer) og R. Schintgen, general-
 advokat: G. Cosmas; justitssekretær: R. Grass, den 22. april
 I sag C-161/97 P, Kernkraftwerke Lippe-Ems GmbH, Lingen 1999 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 (Tyskland), ved advokaterne Bernd Kunth, Gerhard Wiede-
 mann og Helmut Nicolaus, Düsseldorf, og med valgt adresse i 1) Forbundsrepublikken Tyskland har tilsidesat sine forpligtelser i
 Luxembourg hos advokat Alex Bonn, 22 Côte d’Eich, angående henhold til Rådets direktiv 90/605/EØF af 8. november 1990
 appel af dom afsagt den 25. februar 1997 af De Europæiske om ændring af direktiv 78/660/EØF og 83/349/EØF om
 Fællesskabers Ret i Første Instans (Første Udvidede Afdeling) i henholdsvis årsregnskaber og konsoliderede regnskaber, for så
 de forenede sager T-149/94 og T-181/94, Kernkraftwerke vidt angår deres anvendelsesområde, idet den ikke inden for den
 Lippe-Ems mod Kommissionen (Sml. II, s. 161), hvori der er fastsatte frist har vedtaget alle de love og administrative
 nedlagt påstand om ophævelse af dommen — den anden part bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme dette direktiv.
 i appelsagen: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 (befuldmægtiget: Jürgen Grunwald) — har Domstolen (Første 2) Forbundsrepublikken Tyskland betaler sagens omkostninger.
 Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, P. Jann, og dom-
 merne D.A.O. Edward og M. Wathelet (refererende dommer); (1) EFT C 271 af 6.9.1997.
 generaladvokat: P. Léger; justitssekretæer: ekspeditionssekretær
 H.A. Rühl, den 22. april afsagt dom, hvis konklusion lyder
 således:


text:
3.10.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 364/25
 Sag anlagt den 10. august 2016 — sheepworld mod EUIPO (Beste Freunde)
 (Sag T-450/16)
 (2016/C 364/27)
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: sheepworld AG (Ursensollen, Tyskland) (ved advokat S. von Rüden)
 Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)
 Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO
 Det omtvistede varemærke: EU-ordmærket »Beste Freunde« — registreringsansøgning nr. 14 170 013
 Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 26. maj 2016 af Fjerde Appelkammer ved EUIPO (sag R 93/2016-4)
 Påstande
 —
 Den anfægtede afgørelse annulleres.
 —
 EUIPO tilpligtes at betale sagens omkostninger, herunder omkostningerne i sagen for appelkammeret.
 Anbringende
 —
 Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009.


text:
6.2.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 38/8
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Finanzgericht Hamburg (Tyskland) den 3. november 2016 — Lutz GmbH mod Hauptzollamt Hannover
 (Sag C-556/16)
 (2017/C 038/11)
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Finanzgericht Hamburg
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Lutz GmbH
 Sagsøgt: Hauptzollamt Hannover
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 a)
 Skal Kommissionens forklarende bemærkninger til Den Europæiske Unions kombinerede nomenklatur (1) til underpos. 6212 2000 (EUT 2015 C 76, s. 1, s. 255) fortolkes således, at »panties« har »begrænset horisontal elasticitet«, når blot den horisontale elasticitet er mindre end den vertikale?
 b)
 Såfremt spørgsmål 1, litra a), besvares bekræftende:
 Hvilke objektive kriterier skal lægges til grund ved denne sammenligning mellem vertikal og horisontal elasticitet?
 2)
 Såfremt spørgsmål 1, litra a), besvares benægtende:
 a)
 Skal Kommissionens forklarende bemærkninger til Den Europæiske Unions kombinerede nomenklatur til underpos. 6212 2000 (EUT 2015, C 76, s. 1, s. 255) fortolkes således, at »panties« ikke har »begrænset horisontal elasticitet«, medmindre den horisontale elasticitet er klart mindre end den vertikale?
 b)
 Såfremt spørgsmål 2, litra a), besvares bekræftende:
 Hvilke objektive kriterier skal lægges til grund ved denne sammenligning mellem vertikal og horisontal elasticitet, og hvilket bedømmelseskriterium skal der anlægges i denne forbindelse?
 3)
 Såfremt spørgsmål 2, litra a), besvares benægtende:
 a)
 Skal Kommissionens forklarende bemærkninger til Den Europæiske Unions kombinerede nomenklatur til underpos. 6212 2000 (EUT 2015, C 76, s. 1, s. 255) fortolkes således, at begrænsningen af »panties’« horisontale elasticitet ikke lader sig definere ved en sammenligning mellem den vertikale og den horisontale elasticitet, men betyder en absolut begrænsning af den horisontale elasticitet?
 b)
 Såfremt spørgsmål 3, litra a), besvares bekræftende:
 Hvilke objektive kriterier skal lægges til grund ved undersøgelsen af, om »panties’« elasticitet i horisontal retning er begrænset i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i den i spørgsmål 3, litra a), nævnte betydning?
 (1) Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 af 23.7.1987 om told- og statistiknomenklaturen og Den Fælles Toldtarif (EFT L 256, s. 1).


text:
C 118/20 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 18.5.2002
 Sag anlagt den 19 marts 2002 af Kommissionen for De Kommissionen konkluderer derfor, at den italienske regering
 Europæiske Fællesskaber mod Den Italienske Republik ikke har gennemført direktiv 92/51, hvad angår adgangen til
 de nævnte erhverv.
 (Sag C-101/02)
 (1) EFT L 209 af 24.7.1992, s. 25.
 (2) EFT L 19 af 24.1.1989, s. 16.
 (2002/C 118/32)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 19 marts
 2002 anlagt sag mod Den Italienske Republik af Kommissio-
 nen for De Europæiske Fællesskaber ved Maria Patakia og Sag anlagt den 20 marts 2002 af Kommissionen for De
 Antonio Aresu, som befuldmægtigede. Europæiske Fællesskaber mod Den Italienske Republik
 (Sag C-103/02)
 Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
 (2002/C 118/33)
 — Det fastslås, at Den Italienske Republik har tilsidesat sine
 forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 92/51/EØF (1) af
 18 juni 1992 om anden generelle ordning for an- Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 20 marts
 erkendelse af erhvervsuddannelser til supplering af direk- 2002 anlagt sag mod Den Italienske Republik af Kommissio-
 tiv 89/48/EØF (2), idet den ikke har gennemført direktivets nen for De Europæiske Fællesskaber ved advokaterne Richard
 bestemmelser. Wainwright og Roberto Amorosi.
 — Den Italienske Republik tilpligtes at betale sagens omkost-
 ninger. Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 — Det fastslås, at Den Italienske Republik har tilsidesat sine
 forpligtelser efter artikel 1, 9, 10 og 11 i direktiv 75/442/
 EØF, som ændret ved direktiv 91/156/EØF(1) og artikel 3
 i direktiv 91/689/EØF, idet den har vedtaget dekret af
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter 5 februar 1998 om bestemmelse af ufarligt affald, som er
 undergivet den forenklede procedure for genindvinding i
 henhold til artikel 31 og 33 i lovdekret nr. 22 af 5 februar
 1997, idet dekretet:
 Det fremgår klart af en gennemgang af bestemmelserne i lov
 91/81, at virksomhed som atlet, træner, teknisk-sportslig leder
 og atletikpraktikant i Italien er erhverv, der er reguleret A. i strid med artikel 11, stk. 1, første og andet led,
 efter direktiv 92/51. Følgelig skal de kompetente italienske samt artikel 10 i direktiv 75/442/EØF(2), med senere
 myndigheder, når de modtager en anmodning om an- ændringer, indeholder hjemmel til at fritage anlæg
 erkendelse af erhvervsuddannelsen til den nævnte virksomhed, og virksomheder, der genindvinder ufarligt affald,
 pligtmæssigt behandle anmodningen i overensstemmelse med for forpligtelsen til indhentning af godkendelse,
 direktivets regler. uden at der med hensyn til de mængder affald, som
 behandles af de institutioner, der er fritaget for
 godkendelse, kræves overholdt betingelser om
 1) forudgående fastsættelse af maksimale affalds-
 Artikel 13 i lovdekret 319/94 opregner de myndigheder, mængder og 2) overholdelse af kravene i artikel 4 i
 der er beføjet til at anerkende erhvervsuddannelsen, og det direktiv 75/442/EØF, med senere ændringer,
 fastsættes navnlig i litra a), at kompetencen til at træffe
 afgørelse i anerkendelsessager ligger hos det ministerium, som B. i strid med artikel 11, stk. 1, første led, i direktiv
 fører tilsyn med de erhverv, som omtales i artikel 2, litra a), i 75/442/EØF, med senere ændringer, ikke præcist
 henhold til dekretet bilag C. Det pågældende bilag nævner en fastlægger de typer affald, som er omfattet af godken-
 række erhverv og ministerier med kompetence til at behandle delsesdispensationen, og der som følge heraf tillige i
 ansøgninger om anerkendelse af de kvalifikationer, som står i strid med artikel 3 i direktiv 91/689/EØF(3) i visse
 forbindelse med de pågældende erhverv. Imidlertid er de eneste tilfælde på grund af manglende klarhed eller præci-
 sportslige erhverv, der nævnes, skiinstruktører, vandskiinstruk- sion indeholder hjemmel til at fritage anlæg eller
 tører, bjergførere og huleudforskningsførere, mens der ikke er virksomheder, der genindvinder visse typer ufarligt
 nogen omtale af erhvervet som atlet, træner, teknisk-sportslig affald, for godkendelse på grundlag af de mere
 leder og atletikpraktikant. lempelige betingelser for ufarligt affald,
 ---pagebreak--- 18.5.2002 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 118/21
 C. i strid med artikel 9 og 11, jf. artikel 1, litra e) og f) i B. Manglende eller fejlagtig angivelse af de
 direktiv 75/442/EØF, med senere ændringer, og typer affald, som er omfattet af godken-
 bilag II A og II B, som ændret ved beslutning 96/ delsesdispensationen
 350/EF(4), definerer visse bortskaffelsesoperationer
 som »miljømæssig genindvinding«, hvorved den Hvad angår de typer affald, for hvilke der i henhold til
 giver anlæg og virksomheder, som udfører andre direktivets artikel 11, stk. 1, første led, kan gives en godkendel-
 bortskaffelsesoperationer end bortskaffelse af deres sesdispensation, er affaldstyperne i visse af de tekniske forskrif-
 eget affald på produktionsstedet, mulighed for at ter i det italienske dekrets bilag 1 og 2 defineret så vagt, at
 blive fritaget for godkendelsesforpligtelsen, som om visse former for farligt affald kan omfattes af kategorien
 de udførte genindvindingsoperationer. ufarligt affald, hvilket giver de anlæg og virksomheder, som
 behandler dette, mulighed for at opnå en godkendelsesdispen-
 — Den Italienske Republik tilpligtes at betale sagens omkost- sation og dermed mulighed for at anvende de lempeligere
 ninger. kriterier, som gælder for ufarligt affald.
 I andre tilfælde er reglerne i det europæiske affaldskatalog, som
 blev vedtaget ved Kommissionens beslutning 94/3/EF(5), ikke
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter fulgt (f.eks. bestemmelsen i punkt 5.9) eller svarer ikke, såfremt
 de er fulgt, til definitionen i de tekniske forskrifter.
 A. B e s t e m m e l s e a f m æ n g d e n
 C. Operationer for miljømæssig genind-
 vinding
 Kommissionens indsigelse er koncentreret om det forhold, at
 fastlæggelsen efter dekretets artikel 7 af de mængder affald, Kommissionen er derfor af den opfattelse, at de operationer
 som kan anvendes i forbindelse med de genindvindingsaktivite- for miljømæssig genindvinding, som er defineret i dekretets
 ter, der kan fritages for godkendelsesforpligtelsen i henhold til artikel 5, reelt er bortskaffelsesoperationer.
 direktivets artikel 9 og 10, ikke sker på grundlag af en
 absolut maksimalmængde, der bestemmes på grundlag af den Herved kan de virksomheder og anlæg, som udfører operatio-
 pågældende type anlæg eller virksomhed, men på grundlag af ner for miljømæssig genindvinding i henhold til det italienske
 en relativ maksimalmængde, der varierer afhængig af den dekrets artikel 5, og som reelt består i bortskaffelsesoperatio-
 årlige potentielle kapacitet i det anlæg, hvor aktiviteterne ner, opnå en godkendelsesdispensation i medfør af direktivets
 udføres. artikel 9, som går videre end de betingelser, der er fastsat for
 virksomheder og anlæg, der foretager bortskaffelsesoperatio-
 Følgen af, at der ikke på forhånd er fastsat et maksimum for ner, og som ellers kun kan indrømmes dispensation, såfremt
 den mængde affald, der kan anvendes i forbindelse med de selv varetager bortskaffelsen af deres eget affald på produk-
 bortskaffelses- eller genindvindingsoperationer, som kan frita- tionsstedet.
 ges for godkendelse, er, at enhver virksomhed eller ethvert
 anlæg kan rejse krav om dispensationen, uanset om de opererer ( 1) EFT L 78 af 23.3.1991, s. 32.
 med enorme mængder affald, hvilket ikke blot gør den ( 2) EFT L 194 af 25.7.1975, s. 39.
 almindelige ordning uanvendelig i praksis, men også gør det ( 3) EFT L 377 af 31.12.1991, s. 20.
 umuligt at efterprøve, om betingelserne i direktivets artikel 11, ( 4) EFT L 135 af 6.6.1996, s. 32.
 stk. 1, andet led, jf. stk. 4, er overholdt. ( 5) EFT L 5 af 7.1.1994, s. 15.


text:
1.5.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 102/29
 Sag anlagt den 20. februar 2009 — Dennekamp mod Parlamentet
 (Sag T-82/09)
 2009/C 102/44
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: G.-J. Dennekamp (Giethoorn, Nederlandene) (ved lawyers O. Brouwer og A. Stoffer)
 Sagsøgt: Europa-Parlamentet
 Sagsøgerens påstande
 —
 Den anfægtede afgørelse annulleres.
 —
 I henhold til artikel 87 i Rettens procesreglement tilpligtes Parlamentet at betale sagsøgerens sagsomkostninger, samt enhver intervenerende parts sagsomkostninger og omkostningerne forbundet med anmodningen om behandling efter den fremskyndede procedure.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Den 20. oktober 2008 begærede sagsøgeren med hjemmel i forordning (EF) nr. 1049/2001 (1) ved Europa-Parlamentet aktindsigt i i) alle dokumenter, som viser, hvilke parlamentsmedlemmer (MEP’ere) der også er omfattet af den supplerende pensionsordning, ii) en liste over navne på de MEP’ere, som den 1. september 2005 var omfattet af den supplerende pensionsordning, og iii) en liste over navne på de nuværende medlemmer, som er omfattet af den supplerende pensionsordning, og for hvem Parlamentet betaler et månedligt bidrag. Parlamentet afslog sagsøgerens begæring, og bekræftede dette afslag i dets afgørelse af 17. december 2008.
 Med det foreliggende søgsmål har sagsøgeren nedlagt påstand om, at Europa-Parlamentets afgørelse A(2008) 22050 af 17. december 2008 om afslag på aktindsigt, som begæret af sagsøgeren med hjemmel i forordning (EF) nr. 1049/2001, annulleres.
 Sagsøgeren påstår, at afslaget bygger på et urigtigt skøn og udgør en åbenbar tilsidesættelse af bestemmelserne og principperne vedrørende aktindsigt i forordning (EF) nr. 1049/2001 og af de bestemmelser, som er opstillet i forordning (EF) nr. 45/2001 (2). Følgelig har Parlamentet krænket sagsøgerens ret til aktindsigt i dokumenter fra Fællesskabets institutioner som opstillet i artikel 255 EF, i artikel 42 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder og i forordning (EF) nr. 1049/2001.
 Sagsøgeren har til støtte for søgsmålet gjort gældende, at afgørelsen er behæftet med følgende retlige fejl og urigtige skøn.
 a)
 Ifølge sagsøgeren tilsidesatte Parlamentet artikel 2, stk. 1, i forordning (EF) nr. 1049/2001 og støttede med urette sit afslag på forordningens artikel 4, stk. 1, litra b), idet udbredelsen af de dokumenter, der var begæret aktindsigt i, ikke kunne være til skade for de pågældende MEP’eres privatliv.
 b)
 Desuden påstås Parlamentet at have anvendt forordning (EF) nr. 45/2001 forkert, da det med urette fandt, at sagsøgerens begæring skulle bedømmes i henhold til forordning (EF) nr. 45/2001.
 c)
 Endvidere har sagsøgeren gjort gældende, at Parlamentet undlod at foretage en rimelig afvejning mellem den offentlige interesse i udbredelsen og de private interesser, der påstås at være påvirket. Parlamentet undlod også at vurdere, i hvilken udstrækning de påståede private interesser konkret og faktisk ville blive skadet.
 d)
 Ifølge sagsøgeren tilsidesatte Parlamentet artikel 235 EF, da det ikke i fornødent omfang har begrundet sit afslag. Endelig er det gjort gældende, at afgørelsen ikke viser, at Parlamentet har foretaget en konkret vurdering i forhold til hvert enkelt dokument, der henvises til i sagsøgerens begæring om aktindsigt.
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1049/2001 af 30.5.2001 om aktindsigt i Europa-Parlamentets, Rådets og Kommissionens dokumenter (EFT 2001 L 145, s. 43).
 (2) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 45/2001 af 18.12.2000 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger i fællesskabsinstitutionerne og -organerne og om fri udveksling af sådanne oplysninger (EFT 2001 L 8, s. 1).


text:
9.11.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 371/44
 Appel iværksat den 16. september 2015 af Fernando De Esteban Alonso til prøvelse af Personalerettens kendelse af 15. juli 2015 i sag F-35/15, De Esteban Alonso mod Kommissionen
 (Sag T-557/15 P)
 (2015/C 371/45)
 Processprog: fransk
 Parter
 Appellant: Fernando De Esteban Alonso (Saint-Martin-de-Seignanx, Frankrig) (ved advokat C. Huglo)
 Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen
 Appellantens påstande
 —
 Annullation af kendelse F-35/15 af 15. juli 2015, hvorved Personalerettens præsident afviste hans stævning.
 —
 Annullation af ansættelsesmyndighedens afgørelse af 21. november 2014, modtaget den 3. december 2014, om afslag på klage nr. R/865/14, udfærdiget af sagsøgeren den 5. august 2014.
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale 17 242,51 EUR, idet beløbet efter ajourføring er opgjort til 24 242,51 EUR på datoen for appellen.
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale 3 000 EUR til dækning af omkostninger, der ikke kan erstattes, og sagsomkostninger, eller et beløb efter Personalerettens skøn.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 Til støtte for appellen har appellanten fremsat tre anbringender.
 1.
 Første anbringende vedrører retsnægtelse, idet Personaleretten traf afgørelse ved kendelse, uden at tillade en ny skriftveksling eller et offentligt retsmøde.
 2.
 Andet anbringende vedrører tilsidesættelse af kontradiktionsprincippet og af retten til forsvar, idet Personaleretten traf afgørelse ved kendelse, uden at tillade en ny skriftveksling eller et offentligt retsmøde.
 3.
 Tredje anbringende vedrører en retlig fejl, idet Personaleretten tilføjede en ny betingelse til de betingelser, der er fastsat for institutionens bistand i artikel 24 i vedtægten for tjenestemænd i Den europæiske Union.


text:
7.1.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 6/6
 Appel iværksat den 21. september 2011 af Affi Pascal N'Guessan til prøvelse af kendelse afsagt af Retten (Femte Afdeling) den 13. juli 2011 i sag T-352/11, N'Guessan mod Rådet
 (Sag C-482/11 P)
 2012/C 6/07
 Processprog: fransk
 Parter
 Appellant: Affi Pascal N'Guessan (ved avocats L. Bourthoumieux, J. Vergès, R. Dumas og M. Ceccaldi)
 Den anden part i appelsagen: Rådet for Den Europæiske Union
 Appellanten har nedlagt følgende påstande
 —
 Affi Pascal N'Guessans søgsmål antages til realitetsbehandling.
 —
 Kendelsen af 13. juli 2011 i sag T-352/11, hvorved sagen blev afvist, ophæves.
 —
 Appellantens søgsmål hjemvises til Retten, således at sagsøgeren kan gøre sine rettigheder gældende.
 —
 Rådet for den Europæiske Union tilpligtes at betale sagens omkostninger i henhold til artikel 69 og 73 i Domstolens procesreglement.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 Til støtte for sit søgsmål har appellanten gjort følgende anbringender gældende:
 —
 Force majeure som følge af krig afbryder forældelsesfristen. De begivenheder, som appellanten stod over for i november 2010 i Côte d’Ivoire, udgør force majeure i henhold til artikel 45 i statutten for Den Europæiske Unions Domstol, idet krigstilstand bevirker, at fristerne i forhold til retsakter truffet af Rådet vedrørende appellanten afbrydes.
 —
 Det foreliggende tilfælde af force majeure som følge af krig hindrede appellantens mulighed for frit at kunne udøve sin ret til at anlægge sag til prøvelse af retsakter, som åbenbart tilsidesætter grundlæggende rettigheder.
 —
 De grundlæggende rettigheder og friheder har forrang for retssikkerhedsprincippet. Ved at anføre retssikkerhedsprincippet som begrundelse for at afvise appellantens søgsmål har Retten gjort indgreb i den grundlæggende ret til domstolsadgang og retten til forsvar. Appellanten er således blevet frataget sin ret til at blive hørt af en kompetent domstol.
 —
 Frister, der tager hensyn til afstande, og søgsmålsfrister kan ikke gøres gældende i tilfælde af krig. Fristen under hensyn til afstanden og søgsmålsfristen kan ikke gøres gældende over for en adressat, der er bosat i en stat i åben krig. Sådanne frister kan kun finde anvendelse i fredstid og på det europæiske kontinent. Appellanten befinder sig imidlertid på et andet kontinent og den strenge håndhævelse af artikel 102 i Rettens procesreglement i det foreliggende tilfælde er uden tvivl en tilsidesættelse af artikel 6, stk. 1, i den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder og af artikel 263 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde.
 —
 Forrangen for artikel 263 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde. Artikel 102 i Rettens procesreglement medfører, at enhver meddelelsesforpligtelse bliver virkningsløs, såsom den i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde fastsatte, hvori bestemmes, at søgsmålsfristen begynder at løbe fra en retsakts meddelelse eller offentliggørelse eller fra det tidspunkt, hvor den pågældende har fået kendskab til den. Artikel 102 i Rettens procesreglement ser bort fra meddelelsesforpligtelsen, og den tager heller ikke hensyn til den dag, hvor appellanten faktisk har fået kendskab til retsakten, hvilket således begrænser ordlyden af og formålet med artikel 263 TEUF. Artikel 102 skader dermed de rettigheder, som er fastsat i og beskyttet ved traktaten, som har en højere juridisk værdi og som er pålagt de institutioner, der udgør Den Europæiske Union. Da de anfægtede retsakter i strid med artikel 263, stk. 5, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde ikke er blevet meddelt appellanten, kan søgsmålsfristen følgelig ikke begynde at løbe før det tidspunkt, hvor appellanten fik kendskab til de retsakter, der er vedtaget vedrørende ham.
 —
 Et alvorligt indgreb i de grundlæggende rettigheder og friheder. Retssikkerhedsprincippet som fastslået af Retten bringer retssikkerheden som helhed alvorligt i fare, idet de borgere, som er bosat uden for Den Europæiske Union i et land i krig, ser sig ramt af sanktioner, som de ikke kan imødegå effektivt med deres søgsmålsret, idet de ikke har kendskab til sanktionen.
 —
 Subsidiært har appellanten nedlagt påstand om annullation af de retsakter, som Rådet har vedtaget vedrørende appellanten, henset til den alvorlige karakter af tilsidesættelsen af de grundlæggende rettigheder og friheder. Eftersom de anfægtede retsakter tilsidesætter de grundlæggende friheder, som er beskyttet ved flere internationale traktater, tilkommer det Domstolen at annullere disse retsakter, idet deres ulovlighed er i strid med den fastsatte europæiske retsorden, og idet en søgsmålsfrist ikke kan gøres gældende på grund af den alvorlige karakter af tilsidesættelsen af de beskyttede grundlæggende rettigheder og friheder.


text:
28.8.2004
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 217/24
 Sag anlagt den 28. maj 2004 af Regionen Autonom delta Sardegna mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 (Sag T-200/04)
 (2004/C 217/45)
 Processprog: italiensk
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der den 28. maj 2004 anlagt sag mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber af Regione Autonoma della Sardegna ved avvocato Domenico Dodaro.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 —
 Det fastslås, at den anfægtede beslutning er ugyldig, for så vidt som den erklærer en støtteordning, som Italien har fastsat i henhold til artikel 5 i regionen Sardiniens lov nr. 22 af 17. november 2000, uforenelig med fællesmarkedet.
 —
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 I den anfægtede beslutning har Kommissionen fulgt proceduren i artikel 88, stk. 2, EF idet den har erklæret støtte fastsat i henhold til artikel 5 i regionallov nr. 22 vedrørende »støtte til fordel for fåreavlere som følge af kreatursygen kataralsk feber hos får («blue tongue»)« uforenelig med fællesmarkedet. Loven fastsætter en række foranstaltninger til fordel for fåreavlere, som er berørt af sygdommen »blue tongue«.
 Regionen har gjort følgende anbringender gældende til støtte for sine påstande:
 —
 tilsidesættelse af væsentlige formforskrifter for så vidt som den sagsbehandling, Kommissionen har foretaget i forbindelsen med vurderingen af støttens forenelighed, ikke var tilstrækkelig, idet den ikke tog hensyn til de informationer, der var tilgængelige i meddelelsen og efterfølgende uddybet af regionen Sardinien, og navnlig følgende omstændigheder:
 —
 støtten er ikke bestemt til forarbejdningsvirksomheder, men er udtryk for en nødvendig foranstaltning til supplement af producenternes erstatning for tabt fortjeneste, som følger af den store betydning, som kooperativernes faste omkostninger har for udlodningen af nettoudbyttet
 —
 beviset for årsagssammenhængen mellem kreatursygen og den nedsatte fortjeneste nås ikke abstrakt, men afhænger af gennemførelsen i praksis af støtteordningen, som er tilrettelagt på en måde, som skal forhindre, at der tildeles støtte af andre årsager end dem, der følger af »blue tongue«. Begrebet andre hypotetiske årsager end nedsættelse i fortjenesten er ikke tilstrækkeligt underbygget og modsiges af de faktiske omstændigheder, der er blevet meddelt Kommissionen
 —
 de kooperativer, som modtager støtte, har ikke let adgang til andre forsyningskilder
 —
 tilsidesættelse af EF-traktatens bestemmelser og af retsprincipper vedrørende dens anvendelse, for så vidt som:
 —
 Kommissionen har tilsidesat princippet om effektiv virkning ved at undlade at anvende artikel 87, stk. 2, litra b), også selvom de italienske myndigheder ikke har gjort bestemmelsen gældende. Det er sagsøgerens opfattelse, at Kommissionen burde have givet en tilstrækkelig begrundelse for, hvorfor den havde undladt at anvende bestemmelsen. Det ligger fast, at i henhold til princippet om effektiv virkning afhænger anvendelsen af denne bestemmelse ikke af, hvorvidt de italienske myndigheder har gjort bestemmelsen gældende eller ej.
 —
 Kommissionen har tilsidesat artikel 87, stk. 3, litra c), for så vidt som den ikke har anerkendt ligheden mellem den foranstaltning, den har fundet uforenelig, og de foranstaltninger, den selv har godkendt i beslutning SG(01) D/285817 af 2. februar 2001 vedrørende artikel 3 i regionallov nr. 22/2000.


text:
C 299/6 DA De Europñiske Fñllesskabers Tidende 26.9.98
 DOMSTOLENS DOM DOMSTOLENS DOM
 (Sjette Afdeling) (Femte Afdeling)
 af 16. juli 1998 af 16. juli 1998
 i sag C-235/95, AGS Assedic Pas-de-Calais mod FrancËois i sag C-136/96, The Scotch Whisky Association mod
 Dumon og Froment, som kurator i selskabet EÂtablisse- Compagnie financieÁre europeÂenne de prises de participa-
 ments Pierre Gilson (anmodning om prñjudiciel afgùrelse tion (Cofepp), Prisunic SA og Centrale d'achats et de servi-
 fra Cour d'appel de Douai) (1) ces alimentaires SARL (Casal) (anmodning om prñjudiciel
 afgùrelse fra Tribunal de grande instance de Paris) (1)
 (»Socialpolitik Ð beskyttelse af arbejdstagerne i tilfñlde af
 arbejdsgiverens insolvens Ð direktiv 80/987/EéF Ð (»Definition, betegnelse og prñsentation af spiritus Ð for-
 artikel 4 Ð direkte virkning Ð muligheden for anvendelse ordning (EéF) nr. 1576/89 Ð betingelser for at anvende
 på borgerne af nationale bestemmelser, som fastsñtter et artsbetegnelsen »whisky« Ð drikkevarer, der udelukkende
 loft over garantien for betaling i tilfñlde af manglende består af whisky og vand«)
 underretning til Kommissionen«)
 (98/C 299/10)
 (98/C 299/09)
 (Processprog: fransk)
 (Processprog: fransk)
 (Forelùbig oversñttelse. Den endelige oversñttelse vil blive
 offentliggjort i Samling af Afgùrelser)
 (Forelùbig oversñttelse. Den endelige oversñttelse vil blive
 offentliggjort i Samling af Afgùrelser)
 I sag C-136/96, angående en anmodning, som Tribunal de
 grande instance de Paris i medfùr af EF-traktatens
 I sag C-235/95, angående en anmodning, som Cour artikel 177 har indgivet til Domstolen for i den for nñvnte
 d'appel de Douai i medfùr af EF-traktatens artikel 177 har ret verserende sag, The Scotch Whisky Association mod
 indgivet til Domstolen for i den for nñvnte ret verserende Compagnie financieÁre europeÂenne de prises de participa-
 sag, AGS Assedic Pas-de-Calais mod FrancËois Dumon og tion (Cofepp), Prisunic SA og Centrale d'achats et de servi-
 Froment, som kurator i selskabet EÂtablissements Pierre ces alimentaires SARL (Casal), at opnå en prñjudiciel
 Gilson, at opnå en prñjudiciel afgùrelse vedrùrende for- afgùrelse vedrùrende fortolkningen af Rådets forordning
 tolkningen af Rådets direktiv 80/987/EéF af 20. oktober (EéF) nr. 1576/89 af 29. maj 1989 om fastlñggelse af
 1980 om indbyrdes tilnñrmelse af medlemsstaternes lov- almindelige regler for definition, betegnelse og prñsenta-
 givning om beskyttelse af arbejdstagerne i tilfñlde af tion af spiritus (EFT L 160 af 12.6.1989, s. 1), har Dom-
 arbejdsgiverens insolvens (EFT L 283 af 20.10.1980, stolen (Femte Afdeling), sammensat af afdelingsforman-
 s. 23), har Domstolen (Sjette Afdeling), sammensat af den, C. Gulmann, og dommerne M. Wathelet (refererende
 afdelingsformanden, H. Ragnemalm, og dommerne G. F. dommer), J. C. Moitinho de Almeida, P. Jann og L. Sevón;
 Mancini (refererende dommer) og J. L. Murray; generalad- generaladvokat: J. Mischo; justitssekretñr: ekspeditionsse-
 vokat: G. Cosmas; justitssekretñr: R. Grass, den 16. juli kretñr H. A. Rühl, den 16. juli 1998 afsagt dom, hvis
 1998 afsagt dom, hvis konklusion lyder således: konklusion lyder således:
 Artikel 4, stk. 3, og artikel 11 i Rådets direktiv 80/987/ Artikel 5 i Rådets forordning (EéF) nr. 1576/89 af 29. maj
 EéF af 20. oktober 1980 om indbyrdes tilnñrmelse af 1989 om fastlñggelse af almindelige regler for definition,
 medlemsstaternes lovgivning om beskyttelse af arbejdsta- betegnelse og prñsentation af spiritus er til hinder for, at
 gerne i tilfñlde af arbejdsgiverens insolvens er ikke til hin- artsbetegnelsen »whisky« indgår i salgsbetegnelsen for spi-
 der for anvendelsen af bestemmelser, som fastsñtter et loft ritus, som indeholder whisky, der er fortyndet med vand,
 over garantien for betaling af arbejdstagernes tilgodeha- og som har et alkoholindhold på under 40 % vol., og at
 vender, når medlemsstaten har undladt at underrette Kom- ordet »whisky« fùjes til betegnelsen »spiritus«, der anven-
 missionen om fremgangsmåderne ved fastsñttelse af loftet. des for en sådan drikkevare.
 (1) EFT C 229 af 2.9.1995. (1) EFT C 180 af 22.6.1996.


text:
C 233/2 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 12.8.2000
 (nu artikel 234 EF) har indgivet til Domstolen for i den for Products Ltd, Chesterfield (Det Forenede Kongerige), ved
 nævnte ret verserende sag, Gascogne Limousin viandes SA K.P.E. Lasok, QC, og barrister P. Harris for solicitor A. Mott,
 mod Office national interprofessionnel des viandes de l’élevage og med valgt adresse i Luxembourg hos advokatfirmaet Zeyen,
 et de l’aviculture (Ofival), at opnå en præjudiciel afgørelse Beghin, Feider, Loeff, Claeys et Verbeke, 56-58, rue Charles
 vedrørende gyldigheden, i forhold til EF-traktatens artikel 40, Martel, hvorunder Kommissionen for De Europæiske Fæl-
 stk. 3 (efter ændring nu artikel 34, stk. 2, EF), af artikel 4i, lesskaber i medfør af EKSF-traktatens artikel 42 har nedlagt
 stk. 2, i Rådets forordning (EØF) nr. 805/68 af 27. juni 1968 påstand om tilbagebetaling af 252 558 ECU, svarende til en
 om den fælles markedsordning for oksekød (EFT 1968 I, rentegodtgørelse, Kommissionen havde ydet Coal Products Ltd
 s. 179), som ændret ved Rådet forordning (EF) nr. 2222/96 af i henhold til en aftale med henblik på at fremme selskabets
 18. november 1996 (EFT L 296, s. 50), og af artikel 50, forbrug af kul, der produceres i Fællesskabet, med tillæg af
 stk. 1, i Kommissionens forordning (EØF) nr. 3886/92 af renter 8 % p.a. fra den 1. november 1995, og Coal Products
 23. december 1992 om gennemførelsesbestemmelser for de har fremsat et modkrav på 46 010 ECU, med tillæg af renter
 præmieordninger, der er fastsat i forordning (EØF) nr. 805/68 fra den 3. februar 1995, har Domstolen (Første Afdeling),
 om den fælles markedsordning for oksekød, og om ophævelse sammensat af afdelingsformanden, L. Sevón, og dommerne
 af forordning (EØF) nr. 1244/82 og (EØF) nr. 714/89 (EFT D.A.O. Edward (refererende dommer) og P. Jann; generaladvo-
 L 391, s. 20), som ændret ved Kommissionens forordning (EF) kat: N. Fennelly; justitssekretær: fuldmægtig L. Hewlett, den
 nr. 2311/96 af 2. december 1996 (EFT L 313, s. 9), har 16. maj 2000 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 Domstolen (Sjette Afdeling), sammensat af afdelingsforman-
 den, J.C. Moitinho de Almeida, og dommerne R. Schintgen 1) Coal Products Ltd frifindes for de af Kommissionen for De
 (refererende dommer), C. Gulmann, J.-P. Puissochet og F. Mac- Europæiske Fællesskaber nedlagte påstande, og Kommissionen
 ken; generaladvokat: G. Cosmas; justitssekretær: ekspeditions- for De Europæiske Fællesskaber frifindes for Coal Products Ltd’s
 sekretær H.A. Rühl, den 11. maj 2000 afsagt dom, hvis modkrav.
 konklusion lyder således:
 2) Hver part bærer sine omkostninger.
 Gennemgangen af det forelagte spørgsmål har intet frembragt, der
 kan påvirke gyldigheden af artikel 4i, stk. 2, i Rådets forordning
 (EØF) nr. 805/68 af 27. juni 1968, om den fælles markedsordning (1) EFT C 271 af 6.9.1997.
 for oksekød, som ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 2222/96
 af 18. november 1996, og artikel 50, stk. 1, i Kommissionens
 forordning (EØF) nr. 3886/92 af 23. december 1992 om gennem-
 førelsesbestemmelser for de præmieordninger, der er fastsat i forord-
 ning (EØF) nr. 805/68 om den fælles markedsordning for oksekød,
 og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 1244/82 og (EØF)
 nr. 714/89, som ændret ved Kommissionens forordning (EF)
 nr. 2311/96 af 2. december 1996. DOMSTOLENS DOM
 af 16. maj 2000
 (1) EFT C 100 af 10.4.1999.
 i sag C-78/98, Shirley Preston m.fl.mod Wolverhampton
 Healthcare NHS Trust m.fl. mod Midland Bank plc (an-
 modning om præjudiciel afgørelse fra House of Lords (1)
 DOMSTOLENS DOM (»Socialpolitik — mandlige og kvindelige arbejdstagere —
 lige løn — medlemskab af en erhvervstilknyttet pensionsord-
 (Første Afdeling) ning — deltidsansatte — ikke omfattet — nationale proces-
 regler — effektivitetsprincippet — ækvivalensprincippet«)
 af 16. maj 2000
 (2000/C 233/05)
 i sag C-274/97, Kommissionen for De Europæiske Fæl-
 lesskaber mod Coal Products Ltd (1)
 (Processprog: engelsk)
 (»Voldgiftsbestemmelse — rentegodtgørelse«)
 (2000/C 233/04) (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentligg-
 jort i Samling af Afgørelser)
 (Processprog: engelsk)
 I sag C-78/98, angående en anmodning, som House of Lords
 (Det Forenede Kongerige) i medfør af EF-traktatens artikel 177
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentligg- (nu artikel 234 EF) har indgivet til Domstolen for i den
 jort i Samling af Afgørelser) for nævnte ret verserende sag, Shirley Preston m.fl. mod
 Wolverhampton Healthcare NHS Trust m.fl. og Dorothy
 I sag C-274/97, Kommissionen for De Europæiske Fællesska- Fletcher m.fl. mod Midland Bank plc, at opnå en præjudiciel
 ber (befuldmægtigede: P. Oliver og B. Doherty) mod Coal afgørelse vedrørende fortolkningen af EF-traktatens artikel 119


text:
C 258/34 DA De Europñiske Fñllesskabers Tidende 15.8.98
 cËois Sarda, Paris, og med valgt adresse i Luxembourg hos J. Pirrung og P. Mengozzi; justitssekretñr: H. Jung, den
 advokaterne Bonn og Schmitt, 7, Val Sainte-Croix, mod 30. juni 1998 afsagt kendelse, hvis konklusion lyder såle-
 Rådet for Den Europñiske Union (befuldmñgtiget: John des:
 Carbery), stùttet af Kommissionen for De Europñiske
 Fñllesskaber (befuldmñgtiget: GeÂrard Berscheid), 1) Det er ufornùdent at trñffe afgùrelse i nñrvñrende
 angående en påstand om annullation af artikel 1, nr. 4, i sag.
 Rådets forordning (EF) nr. 2222/96 af 18. november 1996
 om ñndring af forordning (EéF) nr. 805/68 om den fñlles 2) Det er ufornùdent at trñffe afgùrelse om de begñrin-
 markedsordning for oksekùd (EFT L 296 af 21.11.1996, ger om intervention, som er fremsat af Foreign Trade
 s. 50), har Retten (Femte Afdeling), sammensat af afde- Association og af ConfeÂdeÂration EuropeÂenne de
 lingsformanden, J. Azizi, og dommerne R. García-Valdeca- l'Industrie de la Chaussure, og om den begñring om
 sas og M. Jaeger; justitssekretñr: H. Jung, den 25. juni fortrolig behandling, som er fremsat af sagsùgerne.
 1998 afsagt kendelse, hvis konklusion lyder således:
 3) Kommissionen bñrer sine egne og halvdelen af sagsù-
 gernes omkostninger. Sagsùgerne bñrer resten af deres
 1) Sagen afvises.
 omkostninger.
 2) Sagsùgerne betaler sagens omkostninger og bñrer in 4) Intervenienterne bñrer deres egne omkostninger.
 solidum Rådets omkostninger. Kommissionen bñrer
 sine egne omkostninger. (1) EFT C 166 af 31.5.1997.
 (1) EFT C 94 af 22.3.1997 og EFT C 166 af 31.5.1997.
 KENDELSE AFSAGT AF RETTEN I FéRSTE INSTANS
 den 8. juni 1998
 i sag T-148/97, David T. Keeling mod Harmoniserings-
 KENDELSE AFSAGT AF RETTEN I FéRSTE INSTANS kontoret for det Indre Marked (varemñrker og mùn-
 den 30. juni 1998 stre) (1)
 i sag T-73/97, British Shoe Corporation Footwear (Harmoniseringskontoret for det Indre Marked (varemñr-
 Supplies Ltd m.fl. mod Kommissionen for De Europñiske ker og mùnstre) Ð afgùrelse truffet af kontorets prñsident
 Fñllesskaber (1) vedrùrende appelkamrenes organisation Ð annullations-
 sùgsmål Ð EF-traktatens artikel 173 Ð afvisning)
 (Dumping Ð fodtùj af tekstilmaterialer med oprindelse i
 Folkerepublikken Kina og Indonesien Ð Kommissionens (98/C 258/60)
 forordning om indfùrelse af en midlertidig antidumping-
 told Ð annullationssùgsmål Ð senere vedtagelse af en for- (Processprog: engelsk)
 ordning om indfùrelse af en endelig antidumpingtold Ð
 ufornùdent at trñffe afgùrelse) I sag T-148/97, David T. Keeling, medlem af et appelkam-
 mer ved Harmoniseringskontoret for det Indre Marked
 (98/C 258/59) (varemñrker og mùnstre), med bopñl i Alicante (Spanien),
 ved barrister Arthur Alan Dashwood, Bar of England and
 Wales, og solicitor Edward Lewis, og med valgt adresse i
 (Processprog: engelsk)
 Luxembourg hos advokat ArseÁne Kronshagen, 22, rue
 Marie-AdeÂlaïde, mod Harmoniseringskontoret for det
 I sag T-73/97, British Shoe Corporation Footwear Supplies Indre Marked (varemñrker og mùnstre) (befuldmñgtigede:
 Ltd, Leicester (Det Forenede Kongerige), Clarks Oreste Montalto og JoaÄo Paulo Miranda de Sousa),
 International Ltd, Somerset (Det Forenede Kongerige), angående en påstand om annullation af afgùrelse ADM-
 Deichmann-Schuhe GmbH & Co Vertrieb KG, Essen 97-3 af 21. februar 1997 fra prñsidenten for Harmonise-
 (Tyskland), Groupe AndreÂ SA, Paris, Reno Versandhandel ringskontoret for det Indre Marked (varemñrker og mùn-
 GmbH, Thaleischweiler-Froschen (Tyskland), Leder & stre) vedrùrende appelkamrenes organisation, har Retten
 Schuh AG, Graz (éstrig), ved solicitors Alasdair Bell og (Tredje Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, V.
 Mark Powell, og med valgt adresse i Luxembourg hos Tiili, og dommerne C. P. BrieÈt og A. Potocki; justitssekre-
 advokat Marc Loesch, 11, rue Goethe, mod Kommissio- tñr: H. Jung, den 8. juni 1998 afsagt kendelse, hvis kon-
 nen for De Europñiske Fñllesskaber (befuldmñgtiget: klusion lyder således:
 Nicholas Khan), angående en påstand om annullation af
 Kommissionens forordning (EF) nr. 165/97 af 28. januar 1) Sagen afvises.
 1997 om indfùrelse af en midlertidig antidumpingtold på
 importen af visse typer fodtùj med overdel af tekstilmate- 2) Sagsùgeren bñrer sagens omkostninger.
 rialer med oprindelse i Folkerepublikken Kina og Indone-
 sien (EFT L 29 af 31.1.1997, s. 3), har Retten (Fùrste (1) EFT C 199 af 28.6.1997.
 Udvidede Afdeling), sammensat af prñsidenten, B. Vester-
 dorf, og dommerne C. W. Bellamy, R. M. Moura Ramos,