text:
11.8.2001 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 227/23
 Sag anlagt den 5. maj 2001 af Michael Cwik mod Kommis- Sag anlagt den 14. maj 2001 af Claudia Oberhauser
 sionen for De Europæiske Fællesskaber mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked
 (Varemærker og Design)
 (Sag T-103/01)
 (Sag T-104/01)
 (2001/C 227/44)
 (2001/C 227/45)
 (Processprog: fransk)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der (Processproget afgøres i henhold til procesreglementets artikel 131,
 den 5. maj 2001 anlagt sag mod Kommissionen for De stk. 2 — det i stævningen anvendte sprog: tysk)
 Europæiske Fællesskaber af Michael Cwik, Tervuren (Belgien),
 ved advokat Nicolas Lhöest, og med valgt adresse i Luxem-
 bourg. Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 den 14. maj 2001 anlagt sag mod Kontoret for Harmonisering
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande: i det Indre Marked (Varemærker og Design) af Claudia
 Oberhauser, München (Tyskland), ved Rechtsanwalt
 — Annullation af Kommissionens afgørelse af 13. juni 2000
 Dr. Markus Graf. Den anden part i sagen for appelkammeret
 om at forflytte sagsøgeren fra enheden: »Information,
 Petit Liberto S.A., Gerona (Spanien).
 publikationer og økonomisk dokumentation«, der er
 blevet til »Information: EURO og ØMU« (GD ECFIN-
 04) til enheden: »Almindelig koordinering. Personale og Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 administration«, der i marts 2000 er blevet til »Koordine-
 ring, personale, information og administration« (GD — Afgørelsen af 28. februar 2001 i klagesag R 757/1999-2
 ECFIN-01). fra Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering
 i det Indre Marked (Varemærker og Design) annulleres.
 — Annullation, i det omfang det er nødvendigt, af Kommis-
 sionens afgørelse, hvori sagsøgerens klage af 26. septem- — Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemær-
 ber 2000 implicit afvises. ker og Design) bærer omkostningerne ved denne sag,
 — Kommissionen tilpligtes at betale 25 000 EUR for ikke- og intervenienten bærer omkostningerne ved sagens
 økonomisk skade. behandling ved Harmoniseringskontoret.
 — Kommissionen tilpligtes at betale samtlige sagens om-
 kostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 EF-varemærkets ansø- Sagsøgeren
 ger:
 Sagsøgeren gør gældende, at Kommissionen ved ikke at have
 besvaret sagsøgerens klage over dennes forflyttelse ikke har
 opfyldt sin pligt til at begrunde enhver afgørelse, der indebærer Det ansøgte EF-vare- Ordmærket »Fifties« for varer i
 et klagepunkt, jf. vedtægtens artikel 25, stk. 2. Sagsøgeren mærke: klasse 25 (beklædningsgenstande
 indbefatter desuden magtfordrejning. Ifølge sagsøgeren har af jeansstof) — ansøgning
 Kommissionen for at isolere og chikanere sagsøgeren psykolo- nr. 490003
 gisk udøvet et egentligt pres på denne ved at forhindre ham i
 adgangen til de nødvendige informationer for at udføre Indehaver af det under Petit Liberto, S.A.
 sine informations- og kommunikationsopgaver. Sagsøgeren indsigelses-proceduren
 understreger desuden, at der er en mangel på overensstemmel- påberåbte varemærke:
 se mellem hans funktioner som økonomisk og monetær
 specialist og den stilling, som han er tildelt efter sin forflyttelse Det påberåbte varemær- Det registrerede spanske ord/fi-
 til enheden ECFIN-01. Sagsøgeren gør endelig gældende, at ke: gurmærke »miss fifties«
 Kommissionen i forbindelse med, at den har truffet afgørelse (nr. 1.723.310) for varer i klas-
 om hans situation ikke har respekteret bistandspligten ved se 25
 hverken at tage hensyn til tjenestens eller til sagsøgerens
 interesser. Ifølge sagsøgeren er denne situation en følge af
 dårlige personlige relationer de seneste år mellem ham og hans Indsigelsesafdelingens Afvisning af ansøgningen
 overordnede. afgørelse:
 Appelkammerets afgø- Afvisning af sagsøgerens klage
 relse:


text:
2.2.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 34/44
 Sag anlagt den 9. december 2014 — Gervais Danone mod KHIM — San Miguel (B’lue)
 (Sag T-803/14)
 (2015/C 034/52)
 Stævningen affattet på engelsk
 Parter
 Sagsøger: Compagnie Gervais Danone (Paris, Frankrig) (ved advokat A. Lakits)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i Det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: San Miguel, Fábricas de Cerveza y Malta, SA (Barcelona, Spanien)
 Oplysninger vedrørende sagen for Harmoniseringskontoret
 Indehaver af det omtvistede varemærke: Compagnie Gervais Danone
 Det omtvistede varemærke: EF-figurmærke, der indeholder ordbestanddelen »B’lue« — EF-varemærkeregistrering nr. 1 0 5 49 509
 Sagen for Harmoniseringskontoret: Indsigelsessag
 Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 30. september 2014 af Femte Appelkammer ved Harmoniseringskontoret (sag R 1382/2013-5)
 Påstande
 —
 Den anfægtede afgørelse annulleres.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale omkostningerne forbundet med sagens behandling for Retten og San Miguel, Fábricas de Cerveza y Malta, SA tilpligtes at betale omkostningerne forbundet med sagens behandling for Harmoniseringskontoret.
 Anbringende
 —
 Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
31.7.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 209/51
 Sag anlagt den 28. maj 2010 — Cross Czech mod Kommissionen
 (Sag T-252/10)
 ()
 2010/C 209/76
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Cross Czech a.s. (Prag, Den Tjekkiske Republik) (ved lawyer T. Schollaert)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgerens påstande
 —
 Annullation af Kommissionens beslutning nr. INFSO-02/FD/GVC/Isc D(2010) 208676 af 12. marts 2010.
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale sagsøgerens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Med sit søgsmål har sagsøgeren i henhold til artikel 263 TEUF nedlagt påstand om annullation af Kommissionens beslutning nr. INFSO-02/FD/GVC/Isc D(2010) 208676 af 12. marts 2010, reference nr. 09-BA74-006, der er et brev, som bekræfter konklusionerne i revisionsrapport B74-06 vedrørende en revision af regnskaberne for perioden fra den 1. februar 2005 til den 30. april 2008 for projekterne eMapps.com, CEEC IST NET og TRANSFER EAST, som blev gennemført i forbindelse med EU’s sjette rammeprogram for forskning og teknologisk udvikling (2002-2006).
 Sagsøgeren har til støtte for sine påstande fremsat følgende anbringender:
 Sagsøgeren gør gældende, at den anfægtede beslutning udgør en tilsidesættelse af Traktaten eller af retsregler vedrørende dens gennemførelse, idet den:
 —
 er baseret på fejlagtig og utilstrækkelig sagsoplysning fra Kommissionens side
 —
 afspejler den urigtige anvendelse af kontakterne vedrørende de pågældende projekter — navnlig for så vidt angår konklusionen om, at sagsøgeren misligholdte disse kontrakter
 —
 er baseret på et åbenbart urigtigt skøn af de faktiske omstændigheder, der er forbundet med den påståede misligholdelse af kontrakterne i forbindelse med disse projekter, hvilket udgør en tilsidesættelse af de nødvendige retlige normer og dermed til en urigtig retsanvendelse
 —
 er baseret på utilstrækkelige begrundelser og
 —
 udgør et brud på sagsøgerens processuelle rettigheder i den sag, der gik forud for udstedelsen af den anfægtede beslutning, og en tilsidesættelse af princippet om påpasselighed.


text:
16.11.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 336/21
 Rettens kendelse af 9. september 2013 — Altadis mod Kommissionen
 (Sag T-400/11) (1)
 (Annullationssøgsmål - statsstøtte - støtteordning, der muliggør skattemæssig afskrivning af finansiel goodwill i forbindelse med erhvervelse af kapitalandele i udenlandske virksomheder - afgørelse, der erklærer støtteordningen uforenelig med det indre marked og ikke foreskriver tilbagesøgning af støtten - retsakt, der omfatter gennemførelsesforanstaltninger - ikke individuelt berørt - tilbagebetalingspligt foreligger ikke - afvisning)
 2013/C 336/43
 Processprog: spansk
 Parter
 Sagsøger: Altadis SA (Madrid, Spanien) (ved advokaterne J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, M. Muñoz de Juan og R. Calvo Salinero)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (ved R. Lyal, C. Urraca Caviedes og P. Němečková, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Påstand om delvis annullation af Kommissionens afgørelse 2011/282/EU af 12. januar 2011 om skattemæssig afskrivning af finansiel goodwill i forbindelse med erhvervelse af kapitalandele i udenlandske virksomheder nr. C-45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07), som Spanien har gennemført (EUT L 135, s. 1)
 Konklusion
 1)
 Europa-Kommissionen frifindes.
 2)
 Altadis SA betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 282 af 24.9.2011.


text:
24.8.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 245/8
 Rettens dom af 9. juli 2013 — Arango Jaramillo m.fl. mod EIB
 (Sag T-234/11 P) (1)
 (Appel - personalesag - ansatte i EIB - fornyet prøvelse af Rettens dom - afvisning af søgsmålet i første instans - pensioner - forhøjelse af bidraget til pensionsordningen - søgsmålsfrist - rimelig frist)
 2013/C 245/10
 Processprog: fransk
 Parter
 Appellanter: Oscar Orlando Arango Jaramillo (Luxembourg, Luxembourg) og de andre 34 sagsøgere, hvis navne fremgår af bilaget til dommen (ved advokaterne B. Cortese og C. Cortese)
 Den anden part i appelsagen: Den Europæiske Investeringsbank (EIB) (ved Gómez de la Cruz og T. Gilliams, som befuldmægtigede, bistået af advokat P.-E. Partsch)
 Sagens genstand
 Appel af kendelse afsagt af Retten for EU-personalesager (Første Afdeling) den 4. februar 2011 i sag F-34/10, Arango Jaramillo m.fl. mod EIB, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser, med påstand om ophævelse af denne kendelse.
 Konklusion
 1)
 Kendelsen afsagt af EU-Personaleretten (Første Afdeling) den 4. februar 2011, Arango Jaramillo m.fl. mod EIB, ophæves.
 2)
 Sagen hjemvises til Personaleretten.
 3)
 Afgørelsen om sagens omkostninger udsættes.
 (1) EUT C 211 af 16.7.2011.


text:
12.9.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 220/20
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Hof van beroep te Antwerpen (Belgien) den 26. juni 2009 — G.A. Dijkman og M.A. Dijkman-Lavaleije mod Belgische Staat
 (Sag C-233/09)
 2009/C 220/38
 Processprog: nederlandsk
 Den forelæggende ret
 Hof van beroep te Antwerpen
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: G.A. Dijkman og M.A. Dijkman-Lavaleije
 Sagsøgt: Belgische Staat
 Præjudicielt spørgsmål
 Foreligger der en tilsidesættelse af EF-traktatens artikel 56, stk. 1, derved, at i Belgien bosatte personer, der investerer eller foretager pengeanbringelser i udlandet, eksempelvis i Nederlandene, og som vil undgå at betale den supplerende kommunale afgift omhandlet i artikel 465 i WIB92, er nødt til at benytte en belgisk mellemmand ved udbetaling af udenlandsk kapitalindkomst, hvorimod i Belgien bosatte personer, der investerer eller foretager pengeanbringelser i Belgien, altid er omfattet af reglerne om betaling af kildeskat med frigørende virkning, jf. ordningen efter artikel 313 i WIB92, hvorved de undgår at betale den supplerende kommunale afgift efter artikel 465 i WIB92, idet den skyldige skat af kapitalindkomst allerede er blevet indeholdt ved kilden?


text:
28.8.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 234/35
 Rettens kendelse af 14. juli 2010 — Deutsche Post mod Kommissionen
 (Sag T-570/08) (1)
 (Annullationssøgsmål - statsstøtte - pålæg om at meddele oplysninger - retsakt, der ikke kan gøres til genstand for søgsmål - afvisning)
 2010/C 234/63
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: Deutsche Post AG (Bonn, Tyskland) (ved avocats J. Sedemund og T. Lübbig)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (ved B. Martenczuk, som befuldmægtiget)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af den beslutning, der er indeholdt i Kommissionens skrivelse af 30. oktober 2008 vedrørende pålæg om at meddele oplysninger i sagen om statsstøtte til Deutsche Post AG (C 36/2007 (ex NN 25/2007)).
 Konklusion
 1)
 Sagen afvises.
 2)
 Deutsche Post AG betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 55 af 7.3.2009.


text:
6.11.2004
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 273/31
 Sag anlagt den 5. august 2004 af Citicorp mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 (Sag T-325/04)
 (2004/C 273/61)
 Processprog: engelsk
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der den 5. august 2004 anlagt sag mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) af Citicorp, New York (USA), ved lawyers Dr. V. von Bomhard, Dr. A. Renck, Dr. C. Schulte og Dr. A. Pohlmann. Den anden part i sagen for appelkammeret var Link Interchange Network Ltd.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 —
 Afgørelse truffet den 18. maj 2004 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) i sag R0789/2002-1 annulleres.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Ansøger om EF-varemærket:
 Citicorp.
 EF-varemærket, der søges registreret:
 Ordmærket »Worldlink« (ansøgning nr. 111880).
 Varer og tjenesteydelser:
 Klasse 9, 16 og 36.
 Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn:
 Link Interchange Network Ltd.
 Det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn:
 Det nationale ord- og figurmærke »LINK« for tjenesteydelser i klasse 36 (bankydelser i form af udbetaling af kontanter, overførsel af penge og betalingsydelser, ydelser i form af finansiel information).
 Indsigelsesafdelingens afgørelse:
 EF-varemærkeansøgningen afslås for tjenesteydelser inden for finansiel virksomhed og valutarisk virksomhed, der henhører under klasse 36.
 Appelkammerets afgørelse:
 Klagen afslås.
 Søgsmålsgrunde:
 Tilsidesættelse af artikel 73 og 74 i forordning nr. 40/94 (1) og af samme forordnings artikel 8, stk. 1, litra b). forordning.
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 40/94 af 20.12.1993 om EF-varemærker (EFT 1994 L 11, s. 1).


text:
19.7.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 183/19
 Dom afsagt af Retten i Første Instans den 10. juni 2008 — Gabel Industria Tessile mod KHIM — Creaciones Garel (GABEL)
 (Sag T-85/07) (1)
 (EF-varemærker - indsigelsessag - ansøgning om GABEL som EF-ordmærke - det ældre EF-figurmærke GAREL - delvist afslag på registrering - omfanget af den undersøgelse, der skal foretages af appelkammeret - pligt til at træffe afgørelse om klagen i sin helhed - artikel 62, stk. 1, i forordning (EF) nr. 40/94)
 (2008/C 183/40)
 Processprog: italiensk
 Parter
 Sagsøger: Gabel Industria Tessile (Rovellasca, Italien) (ved avvocato A. Petruzzelli)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (ved O. Montalto og L. Rampini, som befuldmægtigede)
 Den anden part i sagen for appelkammeret ved Harmoniseringskontoret: Creaciones Garel, SA (Logroño, Spanien)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelse truffet den 25. januar 2007 af Andet Appelkammer ved Harmoniseringskontoret (sag R 960/2006-2) vedrørende en indsigelsessag mellem Creaciones Garel, SA og Gabel Industria Tessile SpA.
 Konklusion
 1)
 Afgørelsen truffet den 25. januar 2007 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 960/2006-2) annulleres.
 2)
 I øvrigt frifindes Harmoniseringskontoret.
 3)
 Gabel Industria Tessile SpA og Harmoniseringskontoret bærer hver deres egne omkostninger.
 (1) EUT C 117 af 26.5.2007.


text:
13.6.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 211/56
 Sag anlagt den 11. april 2016 — Spliethoff’s Bevrachtingskantoor mod Kommissionen
 (Sag T-149/16)
 (2016/C 211/70)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Spliethoff’s Bevrachtingskantoor BV (Amsterdam, Nederlandene) (ved advokat P. Glazener)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgerens påstande
 —
 Kommissionens gennemførelsesafgørelse C(2015) 5274 af 31. juli 2015 om opstilling af en liste med de forslag, der blev udvalgt til at modtage finansiel bistand fra EU i forbindelse med Connecting Europe-faciliteten (CEF) — transportsektoren efter indkaldelser af forslag iværksat den 11. september 2014 baseret på det flerårige arbejdsprogram, annulleres.
 —
 Kommissionen tilpligtes at træffe en ny afgørelse med hensyn til sagsøgerens forslag, hvorved der tages hensyn til Rettens dom inden for tre måneder fra datoen for dommens afsigelse.
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat to anbringender.
 1.
 Første anbringende vedrører et åbenbart urigtigt skøn.
 —
 Bedømmelsen af sagsøgerens forslag er fejlagtig for så vidt angår tildelingskriteriernes relevans, påvirkning og kvalitet. Med en korrekt vurdering af disse tildelingskriterier skulle forslaget have været udvalgt til EU-samfinansiering.
 2.
 Andet anbringende vedrører en tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet.
 —
 Kommissionen har tilsidesat ligebehandlingsprincippet i den anfægtede afgørelse, eftersom den ikke udvalgte sagsøgerens forslag, hvorimod den udvalgte andre, tilsvarende forslag vedrørende emissionsreducerende teknologier.


text:
4.2.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 32/10
 Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 1. december 2011 — Churchill Insurance Company Limited mod Benjamin Wilkinson og Tracy Evans mod Equity Claims Limited (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) — Det Forenede Kongerige)
 (Sag C-442/10) (1)
 (Lovpligtig ansvarsforsikring for motorkøretøjer - direktiv 84/5/EØF - artikel 1, stk. 4, og artikel 2, stk. 1 - skadelidte tredjemænd - udtrykkelig eller stiltiende førerret - direktiv 90/232/EØF - artikel 1, stk. 1 - direktiv 2009/103/EF - artikel 10, artikel 12, stk. 1, og artikel 13, stk. 1 - skadelidt i forbindelse med et færdselsuheld, der er passager i et køretøj, for hvilket vedkommende er forsikret som fører - køretøj, der føres af en person, som ikke er omfattet af ansvarsforsikringen - forsikret skadelidt person udelukkes ikke fra forsikringsdækning)
 2012/C 32/17
 Processprog: engelsk
 Den forelæggende ret
 Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)
 Parter i hovedsagen
 Sagsøgere: Churchill Insurance Company Limited og Tracy Evans
 Sagsøgte: Benjamin Wilkinson og Equity Claims Limited
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse – Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) – fortolkning af artikel 12, stk. 1, og artikel 13, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/103/EF af 16. september 2009 om ansvarsforsikring for motorkøretøjer og kontrollen med forsikringspligtens overholdelse (EUT L 263, s. 11) – skadelidt i forbindelse med et færdselsuheld, der på uheldstidspunktet er passager i et køretøj, for hvilket vedkommende er forsikret som fører, men som føres af en fører, der ikke er forsikret, og som skadelidte har givet lov til at føre køretøjet – bestemmelser i national ret, der indebærer, at skadelidte udelukkes fra forsikringsdækning
 Konklusion
 1)
 Artikel 1, stk. 1, i Rådets tredje direktiv 90/232/EØF af 14. maj 1990 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer og artikel 2, stk. 1, i Rådets andet direktiv 84/5/EØF af 30. december 1983 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer skal fortolkes således, at de er til hinder for en national lovgivning, der har til virkning, at forsikringsgiver automatisk fritages for forpligtelsen til at yde erstatning til en passager, der er skadelidt i forbindelse med et færdselsuheld, når uheldet er forvoldt af en fører, der ikke er forsikret i henhold til forsikringspolicen, og denne skadelidte — som var passager i køretøjet på uheldstidspunktet — var forsikret til at føre det pågældende køretøj og havde givet føreren lov til at føre køretøjet.
 2)
 Svaret på det første af de forelagte spørgsmål ville ikke være anderledes, såfremt den forsikrede skadelidte vidste, at den person, han lod føre køretøjet, ikke var forsikret med henblik herpå, eller troede, at føreren var forsikret, eller ikke havde overvejet, om føreren var forsikret.
 (1) EUT C 346 af 18.12.2010.


text:
25.7.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 270/50
 Sag anlagt den 17. maj 2016 — Stavytskyi mod Rådet
 (Sag T-242/16)
 (2016/C 270/57)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Edward Stavytskyi (Belgien) (ved solicitor J. Grayston og advokaterne P. Gjørtler, G. Pandey og D. Rovetta)
 Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union
 Sagsøgerens påstande
 —
 Rådets afgørelse (FUSP) 2016/318 af 4. marts 2016 om ændring af afgørelse 2014/119/FUSP om restriktive foranstaltninger over for visse personer, enheder og organer på baggrund af situationen i Ukraine samt Rådets gennemførelsesforordning (EU) 2016/311 af 4. marts 2016 om gennemførelse af forordning (EU) nr. 208/2014 om restriktive foranstaltninger over for visse personer, enheder og organer på baggrund af situationen i Ukraine annulleres, for så vidt som disse retsakter opretholder sagsøgeren på listen over personer og enheder, der er omfattet af restriktive foranstaltninger.
 —
 Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført fire anbringender.
 1.
 Første anbringende om, at opførelsen på listen er ulovlig, da den er blevet ændret for at muliggøre opførelse på listen blot på grundlag af, at der er rejst straffesag mod den pågældende uden noget krav om en retslig afgørelse.
 2.
 Andet anbringende om, at Rådet gav en utilstrækkelig og stereotyp begrundelse, eftersom det blot kopierede teksten i lovgivningen om opførelse på listen.
 3.
 Tredje anbringende om, at Rådet har anlagt et åbenbart urigtigt skøn, da det ikke havde et tilstrækkelig solidt faktuelt grundlag for at opføre sagsøgeren på listen under henvisning til, at de ukrainske myndigheder har rejst straffesag mod ham for uretmæssig tilegnelse af offentlige midler eller aktiver.
 4.
 Fjerde anbringende om, at de af Rådet vedtagne foranstaltninger ikke i forhold til sagsøgeren udgør udenrigspolitiske foranstaltninger, men i stedet udgør internationalt samarbejde om straffesager, som dermed er blevet vedtaget på et forkert retsgrundlag.


text:
27.6.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 232/34
 Sag anlagt den 10. maj 2016 – Messe Friedrichshafen mod EUIPO – El Corte Inglés (Out Door)
 (Sag T-224/16)
 (2016/C 232/44)
 Stævningen affattet på tysk
 Parter
 Sagsøger: Messe Friedrichshafen GmbH (Friedrichshafen, Tyskland) (ved advokat W. Schulte Hemming)
 Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: El Corte Inglés, SA (Madrid, Spanien)
 Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO
 Ansøger af det omtvistede varemærke: Messe Friedrichshafen GmbH
 Det omtvistede varemærke: EU-figur i farverne sort, gul og orange, der indeholder ordbestanddelene »Out Door« – registreringsansøgning nr. 6 938 864
 Sagen for EUIPO: Indsigelsessag
 Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 8. februar 2016 af Andet Appelkammer ved EUIPO (sag R 2302/2011-2)
 Påstande
 —
 Den anfægtede afgørelse annulleres, for så vidt som varemærket »Out Door« (registreringsansøgning nr. 6 938 864) herved blev nægtet registreret for varerne og tjenesteydelserne i vare- og tjenesteydelsesklasserne 9, 16, 25, 28, 35, 37, 38, 41, 42, 43 og45.
 —
 Subsidiært annulleres den anfægtede afgørelse, for så vidt som varemærket »Out Door« (registreringsansøgning nr. 6 938 864) herved blev nægtet registreret for følgende varer og tjenesteydelser i tjenesteydelsesklasse 35:
 »organisering og arrangering af kongresser, konferencer, seminarer og workshopper, messer og udstillinger med kommercielle formål og reklameformål også på internettet og andre elektroniske medier; organisering af deltagelse på messer; salgsfremmende foranstaltninger og formidling af handels-, tilbuds- og erhvervskontakter samt handelsaftaler vedrørende forbrugsgoder og investeringsobjekter på internettet og i andre elektroniske medier også med brug af virtuelle messer; udbydelse og udlejning af udstillingsarealer og messestande, inklusive udstyrsgenstande hertil (indeholdt i denne klasse); reklame for udstillere og reklameformidling; dekoration af messestande og scener«.
 —
 EUIPO tilpligtes at betale de af sagsøgeren i forbindelse med sagens behandling afholdte omkostninger.
 Anbringender
 —
 Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009
 —
 Tilsidesættelse af artikel 76 i forordning nr. 207/2009.


text:
21.9.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 311/39
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Supremo (Spanien) den 13. juli 2015 — Cepsa Quimica, S.A. mod Administración del Estado
 (Sag C-371/15)
 (2015/C 311/43)
 Processprog: spansk
 Den forelæggende ret
 Tribunal Supremo
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Cepsa Quimica, S.A.
 Sagsøgt: Administración del Estado
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Er afgørelse 2013/448/EU (1) i strid med artikel 296 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde og artikel 41 i chartret om grundlæggende rettigheder (2) for så vidt som korrektionsfaktoren er fastsat ved en mekanisme, som under tilsidesættelse af begrundelsespligten ikke giver de berørte indehavere af anlæg mulighed for at få kendskab til de data, beregninger og kriterier, der er taget hensyn til med henblik på vedtagelsen heraf?
 2)
 Udgør afgørelse 2013/448/EU ved den måde, hvorpå den fastsætter loftet for emissioner fra industrien og den tværsektorielle korrektionsfaktor, som er fastsat i artikel 10a, stk. 5, i direktiv 2003/87/EF (3) og artikel 15 i afgørelse 2011/278/EU (4), en tilsidesættelse af artikel 10a, stk. 1, og artikel 23, stk. 3, i dette direktiv fra 2003, fordi den ikke er udarbejdet i henhold til den forskriftsprocedure med kontrol, som er reguleret i afgørelse 1999/468/EF (5)?
 3)
 Under hensyn til, at afgørelse 2013/448/EU og/eller artikel 15 i afgørelse 2011/278/EU skaber en asymmetri mellem:
 —
 På den ene side det beregningsgrundlag, der er fastsat i artikel 10a, stk. 5, litra a) og b), i [direktiv 2003/87/EF] [...], idet dette grundlag ikke omfatter emissioner fra produktion af elektricitet forbundet med forbrænding af affaldsgasser og kraftvarmeproduktion, som sker på anlæg, der er omfattet af bilag I til nævnte direktiv, og
 —
 på den anden side kriterierne fastsat i nævnte direktivs artikel 10a, stk. 1 og 4, for gratistildeling af emissionskvoter, som omfatter denne form for emissioner:
 a)
 Udgør afgørelse 2013/448/EU og/eller artikel 15 i afgørelse 2011/278/EU en tilsidesættelse af artikel 10a, stk. 5, sammenholdt med artikel 3, litra u), og artikel 10a, stk. 1, tredje afsnit, in fine, i direktiv 2003/87/EF, under hensyn til, at emissioner fra forbrænding af affaldsgasser eller fra kraftvarmeproduktion i elproducerende anlæg, som er omfattet af bilag I til dette direktiv, under alle omstændigheder er emissioner fra »elproducerende anlæg« med henblik på fastsættelsen af loftet for emissioner for industrien, og dermed skal udelukkes fra denne beregning?
 b)
 Selv om det ovenstående spørgsmål besvares benægtende, udgør afgørelse 2013/448/EU og/eller artikel 15 i afgørelse 2011/278/EU da en tilsidesættelse af artikel 10a, stk. 5, i direktiv 2003/87/EF og/eller af formålet med dette direktiv, idet der fra det beregningsgrundlag for loftet for emissioner fra industrien, som den nævnte bestemmelse regulerer, udelukkes emissioner fra elproduktion fra affaldsgasser og fra kraftvarmeproduktion, som fremstilles i anlæg, der er omfattet af bilag I til det nævnte direktiv, og som imidlertid kan tildeles gratis emissionskvoter i henhold til direktivets artikel 10a, stk. 1 og 4?
 4)
 Er Kommissionens afgørelse 2013/448/EU og afgørelse 2011/278/EU, som den gennemfører, i strid med direktivet artikel 10a, stk. 12, idet den udvider den tværsektorielle korrektionsfaktor til at omfatte sektorer, som er defineret i Kommissionens afgørelse 2010/2/EU (6) (nu afgørelse 2014/746/EU (7)), der anses for at være udsat for en betydelig risiko for carbon leakage, hvorved de tildelte gratis emissionskvoter mindskes?
 5)
 Udgør afgørelse [2013/448/EU] en tilsidesættelse af artikel 10a, stk. 5, i direktiv 2003/87/EF, for så vidt som Europa-Kommissionen for at fastsætte de verificerede emissioner, der er foretaget i perioden 2005-2007, og som der henvises til i dette stykkes litra a) og b):
 a)
 ikke tog hensyn til de emissioner, som ikke fremgik af Fællesskabets uafhængige transaktionsjournal, selv om der var tale om emissioner, der i den pågældende periode ikke skulle registreres?
 b)
 så vidt muligt udledte de relevante emissionstal af de emissioner, der var foretaget i årene efter 2008, hvorved den anvendte en faktor på 1,74 % i modsat retning?
 c)
 udelukkede alle emissioner fra anlæg, der var lukket inden den 30. juni 2011?
 (1) Kommissionens afgørelse 2013/448/EU af 5.9.2013 om nationale gennemførelsesforanstaltninger vedrørende foreløbig gratistildeling af drivhusgasemissionskvoter i overensstemmelse med artikel 11, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/87/EF (EUT L 240, s. 27).
 (2) EUT 2000, C 364, s. 1.
 (3) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/87/EF af 13.10.2003 om en ordning for handel med kvoter for drivhusgasemissioner i Fællesskabet og om ændring af Rådets direktiv 96/61/EF (EUT L 275, s. 32).
 (4) Kommissionens afgørelse 2011/278/EU af 27.4.2011 om fastlæggelse af midlertidige EU-regler for harmoniseret gratistildeling af emissionskvoter i henhold til artikel 10a i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/87/EF (EUT L 130, s. 1).
 (5) Rådets afgørelse 1999/468/EF af 28.6.1999 om fastsættelse af de nærmere vilkår for udøvelsen af de gennemførelsesbeføjelser, der tillægges Kommissionen (EFT L 184, s. 23).
 (6) Kommissionens afgørelse 2010/2/EU af 24.12.2009 om opstilling af en liste over, hvilke sektorer og delsektorer der anses for at være udsat for en betydelig risiko for carbon leakage, i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/87/EF (EUT 2010, L 1, s. 10).
 (7) EUT L 308, s. 114.


text:
4.7.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 153/53
 Berigtigelse til meddelelse til Tidende i sag T-126/09
 (
 Den Europæiske Unions Tidende C 129 af 6. juni 2009, s. 18
 )
 2009/C 153/102
 Meddelelsen i Tidende i sag T-126/09, Italien mod Kommissionen og EPSO affattes således:
 »Sag anlagt den 24. marts 2009 — Italien mod Kommissionen og EPSO
 (Sag T-126/09)
 2009/C 129/31
 Processprog: italiensk
 Parter
 Sagsøger: Den Italienske Republik (ved avvocato dello Stato P. Gentili)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber og Det Europæiske Personaleudvælgelseskontor (EPSO)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Annullation af meddelelserne om udvælgesprøve (AD5) EPSO/AD/144/09 (folkesundhed), EPSO/AD/145/09 (levnedsmiddelhygiejne — politik og lovgivning) EPSO/AD/146/09 (levnedsmiddelhygiejne — inspektion, kontrol og bedømmelse) vedrørende ansættelse af henholdsvis 35, 40 og 55 fuldmægtige (AD 5) med bulgarsk, cypriotisk, estisk, ungarsk, lettisk, litauisk, maltesisk, polsk, rumænsk, slovakisk, slovensk og tjekkisk statsborgerskab indenfor folkesundhed.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Anbringenderne og de væsentligste argumenter er identiske med de tilsvarende i sag T-166/07, Italien mod Kommissionen.«


text:
17.12.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 370/9
 Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 27. oktober 2011 — Europa-Kommissionen mod Den Portugisiske Republik
 (Sag C-255/09) (1)
 (Traktatbrud - artikel 49 EF - social sikring - begrænsning af den frie udveksling af tjenesteydelser - ikke-hospitalsrelaterede lægeudgifter afholdt i en anden medlemsstat - ingen godtgørelse eller godtgørelse betinget af en forhåndstilladelse)
 2011/C 370/12
 Processprog: portugisisk
 Parter
 Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved E. Traversa og M. França, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Den Portugisiske Republik (ved L. Inez Fernandes, M.L. Duarte, A. Veiga Correia og P. Oliveira, som befuldmægtigede)
 Intervenienter til støtte for den anden part i sagen: Republikken Finand (ved A. Guimaraes-Purokoski, som befuldmægtiget) og Kongeriget Spanien (ved J.M. Rodríguez Cárcamo, som befuldmægtiget)
 Sagens genstand
 Traktatbrud — tilsidesættelse af artikel 49 EF — godtgørelse af ikke-hospitalsrelaterede lægeudgifter afholdt i udlandet — forudgående tilladelse — restriktive betingelser
 Konklusion
 1)
 Den Portugisiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 49 EF, idet den ikke, undtagen under de omstændigheder, som er fastsat ved Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, som ændret og ajourført ved Rådets forordning (EF) nr. 118/97 af 2. december 1996, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1992/2006 af 18. december 2006, har fastsat en mulighed for godtgørelse af de ikke-hospitalsrelaterede lægeudgifter, der er afholdt i en anden medlemsstat, og som ikke indbefatter anvendelsen af tungt og dyrt udstyr, der er udtømmende opregnet i national ret, eller idet den i tilfælde, hvor lovdekret nr. 177/92 af 13. august 1992 om fastsættelse af betingelserne for godtgørelse af lægeudgifter afholdt i udlandet anerkender muligheden for godtgørelse af de nævnte behandlinger, betinger godtgørelsen af, at der udstedes en forhåndstilladelse.
 2)
 Den Portugisiske Republik og Europa-Kommissionen bærer deres egne omkostninger.
 3)
 Kongeriget Spanien og Republikken Finland bærer deres egne omkostninger.
 (1) EUT C 205 af 29.8.2009.


text:
30.8.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 223/49
 Sag anlagt den 17. juni 2008 — Asenbaum Fine Arts mod KHIM (WIENER WERKSTÄTTE)
 (Sag T-231/08)
 (2008/C 223/85)
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: Asenbaum Fine Arts Ltd (London, Det Forenede Kongerige) (ved Rechtsanwalt P. Vögel)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelse truffet den 10. april 2008 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1571/2006-4) ændres således, at sagsøgerens klage af 29. november 2006 i det hele tages til følge.
 Subsidiært annulleres den anfægtede afgørelse og sagen hjemsendes til Harmoniseringskontoret med henblik på yderligere behandling.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger, herunder de omkostninger, der er opstået i forbindelse med sagen for appelkammeret.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Det omhandlede EF-varemærke: Ordmærket »WIENER WERKSTÄTTE« for varer i klasse 14 (ansøgning nr. 4 207 783).
 Undersøgerens afgørelse: Afslag på ansøgningen.
 Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen.
 Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra b) og c), i forordning (EF) nr. 40/94 (1), da det ansøgte varemærke hverken er beskrivende eller mangler særpræg.
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 40/94 af 20.12.1993 om EF-varemærker (EFT 1994 L 11, s. 1).


text:
11.8.2001 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 227/13
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved dom forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning
 afsagt den 15. maj 2001 af Cour d’appel de Pau (Første om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 Afdeling for Straffesager) i straffesagen mod Jacques
 Bourrasse — civilretlig part: Union régionale syndicale 1. Kan det kompetente organ i en medlemsstat i henhold til
 des petits et moyens transporteurs du sud ouest (UNO- artikel 1 og/eller 2 i Rådets forordning nr. 3950/92 (1)
 STRA Aquitaine) — intervenient: Inspection du travail iværksætte direkte retsskridt mod en producent med
 des transports henblik på at opkræve afgifter, som skal betales af denne
 producent (i andre tilfælde end ved direkte salg i henhold
 til forordningens artikel 2, stk. 3)?
 (Sag C-228/01)
 2. I bekræftende fald ønskes det oplyst, under hvilke om-
 stændigheder sådanne retsskridt kan iværksættes?
 (2001/C 227/21)
 3. Kan der nærmere bestemt iværksættes sådanne skridt, når
 Ved dom afsagt den 15. maj 2001, indgået til Domstolens den opkøber, som har fået mælken leveret: a) ikke var
 Justitskontor den 11. juni 2001, har Cour d’appel de Pau godkendt i overensstemmelse med artikel 7 i Kommissio-
 (Første Afdeling for Straffesager) i straffesagen mod Jacques nens forordning (EØF) nr. 536/93 (2), og/eller b) ikke
 Bourrasse — civilretlig part: Union régionale syndicale des har opfyldt nogen af sine forpligtelser i henhold til
 petits et moyens transporteurs du sud ouest (UNOSTRA forordningens artikel 7, og/eller c) ikke har opkrævet eller
 Aquitaine) — intervenient: Inspection du travail des transports, søgt at opkræve afgifter hos de pågældende producenter?
 forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning
 om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 1) Kan det forhold, at der udlejes et køretøj uden fører, som
 omhandlet i artikel 2 i direktiv 84/647/EØF (1) opfattes
 således, at udlejeren, der er en fransk vognmandsvirksom- (1) Rådets forordning (EØF) nr. 3950/92 af 28.12.1992 om en
 hed, når der udlejes et køretøj uden fører, tillægsafgift på mælk og mejeriprodukter, EFT L 405 af
 31.12.1992, s. 1.
 — for lejeren, der er en portugisisk vognmandsvirk- (2) Kommissionens forordning (EØF) nr. 536/93 af 9.3.1993 om
 somhed, kan modtage de i indlandet nødvendige gennemførelsesbestemmelser for tillægsafgiften på mælk og meje-
 riprodukter, EFT L 57 af 10.3.1993, s. 12.
 transporttilladelser
 — for lejeren, der er en portugisisk vognmandsvirk-
 somhed, kan forvalte skiverne i fartskriverne fra
 den portugisiske vognmandsvirksomheds ansatte
 chauffør?
 2) Skal de lejede køretøjer være indregistreret i Portugal?
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel-
 ( 1) Rådets direktiv 84/647/EØF af 19.12.1984 om anvendelse af se afsagt den 8. maj 2001 af Tribunale di Brescia — Tredje
 udlejningskøretøjer uden fører til godstransport ad landevej Afdeling for Civilsager — i sagen El.Da. Srl mod Ministero
 (EFT L 335 af 22.12.1984, s. 72). delle Finanze
 (Sag C-231/01)
 (2001/C 227/23)
 Ved kendelse afsagt den 8. maj 2001, indgået til Domstolens
 Justitskontor den 12. juni 2001, har Tribunale di Brescia —
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel- Tredje Afdeling for Civilsager — i sagen El.Da. Srl mod
 se afsagt den 31. maj 2001 af Court of Appeal (England Ministero delle Finanze forelagt De Europæiske Fællesskabers
 and Wales) (Civil Division) i sagen Intervention Board for Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende
 Agricultural Produce mod Penycoed Farming Partnership spørgsmål:
 1. Er bestemmelsen i artikel 11, stk. 1, i italiensk lov nr. 448
 (Sag C-230/01) af 23. december 1998 (GURI nr. 302 af 29.12.1998,
 supplemento ordinario) om, at der skal betales registre-
 ringsgebyr med et fast årligt beløb, som andrager
 (2001/C 227/22) 750 000 ITL for aktieselskaber og kommanditaktieselska-
 ber og 400 000 ITL for anpartsselskaber, for registrering
 Ved kendelse afsagt den 31. maj 2001, indgået til Domstolens af de andre selskabsdokumenter for hvert år fra 1985 til
 Justitskontor den 12. juni 2001, har Court of Appeal (England 1992, i overensstemmelse med fællesskabsretten, særlig
 and Wales) (Civil Division) i sagen Intervention Board for artikel 10 og 12 i Rådets direktiv 69/335 af 17. juli
 Agricultural Produce mod Penycoed Farming Partnership 1969 (1)?


text:
C 68/4 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 16.3.2002
 Appel iværksat den 6. december 2001 af Procter & formgivninger allerede var en del af den sædvanlige
 Gamble Company til prøvelse af dom afsagt den 19. sep- udformning af tabletter på markedet på det relevante
 tember 2001 af De Europæiske Fællesskabers Ret i Første tidspunkt, og hvis dette ikke var tilfældet, om forskellen
 Instans (Anden Afdeling) i sag T-128/00 (1), Procter & kunne opfattes, således at den var egnet til at give
 Gamble Company mod Kontoret for Harmonisering i det varemærkerne fornødent særpræg
 Indre Marked (Varemærker og Design).
 — ved at undlade at bedømme, om det særlige mønster
 (Sag C-473/01 P) (prikker og firkantede eller trekantede fordybninger i
 tablettens midte eller overflade) allerede var en del af den
 sædvanlige udformning af tabletter på markedet på det
 (2002/C 68/08) relevante tidspunkt, og såfremt dette ikke var tilfældet,
 om forskellen kunne opfattes, således at den var egnet til
 at give varemærkerne fornødent særpræg.
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 6. de-
 cember 2001 iværksat appel af Procter & Gamble Company, (1) EFT C 192 af 8.7.2000, s. 25.
 Cincinnati, Ohio (USA), ved advokaterne C.J.J.C. van Nispen
 og G. Kuipers, til prøvelse af dom afsagt den 19. september
 2001 af De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans
 (Anden Afdeling) i sag T-128/00, Procter & Gamble Company
 mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemær-
 ker og Design).
 Appellanten har nedlagt følgende påstande: Sag anlagt den 6. december 2001 af Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber mod Den Hellenske Republik
 — Dommen ophæves, for så vidt sagsøgte i øvrigt blev
 frifundet. (Sag C-475/01)
 — Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagsomkost- (2002/C 68/09)
 ningerne både for førsteinstansen og for appelinstansen.
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 6. de-
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter cember 2001 anlagt sag mod Den Hellenske Republik af
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved de juridi-
 ske konsulenter Maria Kondou-Durande og Enrico Traversa.
 Appellanten gør gældende, at Retten i Første Instans har begået
 fejl i følgende henseender:
 Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
 — ved at anse det for unødvendigt at tage stilling til, om
 varemærkets fornødne særpræg skal bedømmes under — Det fastslås, at Den Hellenske Republik har tilsidesat sine
 henvisning til den dato, registreringsansøgningen bliver forpligtelser i henhold til EF-traktatens artikel 90, stk. 1,
 indgivet, eller datoen for den faktiske registrering ved at opretholde en punktafgift på ouzo med en
 lavere sats end den, der gælder for andre alkoholholdige
 — ved at fastslå, at gennemsnitsforbrugerens opmærksom- drikkevarer.
 hedsniveau ikke er højt for så vidt angår formen og farven
 af vaskemaskine- og opvaskemaskinetabletter — Den Hellenske Republik tilpligtes at betale sagens omkost-
 ninger.
 — ved at anse det for passende at fastslå, om de varemærker,
 der er ansøgt om, vil give den tilsigtede omsætningskreds
 mulighed for at skelne produkterne fra produkter af en
 anden oprindelse, når der skal vælges et produkt i en Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 købssituation
 — ved at fastslå, at tablettens affasede kanter, let afrundede Lov nr. 2127/93 gennemfører direktiv 92/83/EØF (1) i national
 hjørner eller rejfede kanter sandsynligvis ikke vil blive ret. Loven fastsætter grundsatsen for punktafgiften til
 opfattet af gennemsnitsforbrugeren som et særpræget 293,709 GRD pr. hektoliter ren alkohol. I henhold til lovens
 element ved den ansøgte form, der giver mulighed for at artikel 26 nedsættes grundsatsen imidlertid med 50 % for
 skelne den fra andre vaskemaskine- eller opvaskemaskine- ouzo. For dette bestemte produkt udgør punktafgiften således
 tabletter, og ved at undlade at bedømme, om sådanne kun 146,855 GRD pr. hektoliter ren alkohol.


text:
1.5.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 102/8
 Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 5. marts 2009 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Franske Republik
 (Sag C-556/07) (1)
 (Traktatbrud - fælles fiskeripolitik - forordning (EF) nr. 894/97 - drivgarn - begreb - fiskegarn benævnt »thonaille« - forbud mod fiskeri efter bestemte arter - forordning (EØF) nr. 2847/93 og forordning (EF) nr. 2371/2002 - mangel på effektivt kontrolsystem med henblik på at sikre overholdelse af dette forbud)
 2009/C 102/11
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved M. Nolin, M. van Heezik og T. van Rijn, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Den Franske Republik (ved G. de Bergues og A.-L. During, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Traktatbrud — fælles fiskeripolitik — Rådets forordning (EØF) nr. 2847/93 af 12. oktober 1993 om indførelse af en kontrolordning under den fælles fiskeripolitik (EFT L 261, s. 1) og Rådets forordning (EF) nr. 2371/2002 af 20. december 2002 om bevarelse og bæredygtig udnyttelse af fiskeressourcerne som led i den fælles fiskeripolitik — nationale myndigheders tilladelse til brug af thonaille-garn til trods for Fællesskabets forbud mod drivgarn med en længde på 2,5 km eller derover — mangel på effektivt kontrolsystem med henblik på at sikre overholdelse af dette forbud
 Konklusion
 1)
 Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 2 og artikel 31, stk. 1 og 2, i Rådets forordning (EØF) nr. 2847/93 af 12. oktober 1993 om indførelse af en kontrolordning under den fælles fiskeripolitik, som ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 2846/98 af 17. december 1998, og artikel 23, stk. 1 og 2, artikel 24 og artikel 25, stk. 1 og 2, i Rådets forordning (EF) nr. 2371/2002 af 20. december 2002 om bevarelse og bæredygtig udnyttelse af fiskeressourcerne som led i den fælles fiskeripolitik, idet den har undladt i tilstrækkelig grad at kontrollere, inspicere og overvåge udøvelse af fiskeri, navnlig med hensyn til forbuddet mod fiskeri med drivgarn af visse arter, og idet den ikke har sørget for, at der træffes passende foranstaltninger over for de personer, som er ansvarlige for overtrædelser af fællesskabsforskrifterne om anvendelse af drivgarn.
 2)
 Den Franske Republik betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 37 af 9.2.2008.


text:
C 95/18 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 24.3.2001
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Sagsøgeren har været ude for to alvorlige trafikulykker. Efter Ved nærværende sag har sagsøgeren anfægtet afgørelse af
 den første behandling anmodede sagsøgeren om tjenestefrihed
 28. september 2000, ved hvilken ansættelsesmyndigheden
 uden løn, og blev i henhold til tjenestemandsvedtægtens afviste sagsøgerens klage nr. 166/2000, hvormed det ønskedes
 artikel 40 tilstået tjenestefrihed i et år. fastslået, at sagsøgerens ansættelse i Kommissionen var en
 tidsubegrænset ansættelse i henhold til en kontrakt som
 midlertidigt ansat på grundlag af artikel 2, litra d), i ansættelse-
 Under tjenestefriheden anmodede sagsøgeren om at blive vilkårene for de øvrige ansatte i Fællesskaberne.
 pensioneret af sundhedsmæssige grunde. Revisionsretten afvi-
 ste denne anmodning, idet sagsøgeren efter eget ønske var
 blevet tilstået tjenestefrihed af personlige årsager, og at det
 derfor ikke kunne godtgøres, at han er i stand til at gøre Det bemærkes i den forbindelse, at sagsøgeren blev ansat i
 tjeneste. Kommissionen den 16. oktober 1996 som hjælpeansat. Den
 16. oktober 1997 blev hun ansat som midlertidigt ansat.
 Endelig har sagsøgeren og Kommissionen indgået en tillægsaf-
 Sagsøgeren gør gældende, at spørgsmålet, om forudsætninger- tale om forlængelse af kontrakten til den 15. oktober 2000,
 ne i tjenestemandsvedtægtens artikel 78 er opfyldt eller ej, skal hvorved denne fik en samlet varighed på tre år. Den blev ikke
 afgøres ud fra lægelige synspunkter, og at denne fastsættelse er senere fornyet.
 uafhængig af, om sagsøgeren for tiden har tjenestefrihed af
 personlige årsager. Revisionsretten befinder sig derfor i en
 vildfarelse, hvis den har den opfattelse, at den har mulighed Sagsøgeren har anført, at Kommissionens ønske om ikke at
 for at foretage en administrativ-teknisk vurdering af sagens ansætte midlertidigt ansatte efter tre års ansættelse klart skyldes
 omstændigheder. den omstændighed, at Kommissionen har valgt at afskaffe
 stillinger, for hvilke den havde offentliggjort meddelelser om
 ledig stilling, og som sagsøgeren selv havde været ansøger til.
 Sagsøgeren har til støtte for sine påstande anført følgende
 grunde:
 — Tilsidesættelse af princippet om god forvaltning samt af
 Sag anlagt den 22. januar 2001 af Catherine Mascetti mod artikel 3 og 52 i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved uretmæssig indplacering af ansøgeren i stillingsgrup-
 pen hjælpeansat.
 (Sag T-11/01)
 — Tilsidesættelse af artikel 8, sidste stk., og artikel 47 i
 ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte.
 (2001/C 95/35)
 — Tilsidesættelse af Kommissionen afgørelse af 19. januar
 1996 om en ny politik for forskningspersonale (NPFP).
 (Processprog: italiensk)
 — Tilsidesættelse af princippet om lovmæssig forvaltning og
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der princippet om respekt for den berettigede forventning.
 den 22. januar 2001 anlagt sag mod Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber af Catherine Mascetti ved advokaterne
 Bruno Nascimbene og Massimo Condinanzi, og med valgt — NPFP er retsstridig som følge af tilsidesættelse af ansættel-
 adresse i Luxembourg. sesvilkårene for de øvrige ansatte samt overtrædelse af
 forbuddet mod forskelsbehandling.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 — NPFP er retsstridig som følge af undladelsen af at høre
 Vedtægtsudvalget.
 — Kommissionens afgørelse af 28. september 2000 om
 afvisning af sagsøgerens klage nr. 166/2000 af 28. marts
 2000 annulleres.
 — Kommissionen tilpligtes at afholde sagens omkostninger.


text:
2.3.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 63/7
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale di Pordenone (Italien) den 28. november 2012 — straffesag mod Giorgio Fidenato
 (Sag C-542/12)
 2013/C 63/13
 Processprog: italiensk
 Den forelæggende ret
 Tribunale di Pordenone
 Tiltalt i straffesagen
 Giorgio Fidenato
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Er tilladelsen i henhold til artikel 1, stk. 2, i lovdekret nr. 212 af 24. april 2001, som fortolket i den nationale retspraksis, forenelig eller i strid med direktiv 2001/18/EF (1)?
 2)
 Navnlig, når medlemsstaten underlægger dyrkning af GMO’er en specifik tilladelse med henblik på at overholde det såkaldte sameksistensprincip, er denne specifikke tilladelse da også nødvendig hvad angår de på den fælles sortsliste allerede optagede GMO’er?
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/18/EF af 12.3.2001 om udsætning i miljøet af genetisk modificerede organismer og om ophævelse af Rådets direktiv 90/220/EØF (EFT L 106, s. 1).


text:
28.8.2004
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 217/17
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendelse afsagt den 14. juni 2004 af Tribunale di Oristano i sagen Medda Ignazio og Banco di Napoli SpA mod Regione Autonoma della Sardegna
 (Sag C-285/04)
 (2004/C 217/31)
 Ved kendelse afsagt den 14. juni 2004, indgået til Domstolens Justitskontor den 1. juli 2004, har Tribunale di Oristano i sagen Medda Ignazio og Banco di Napoli SpA mod Regione Autonoma della Sardegna anmodet De Europæiske Fællesskabers Domstol om at træffe præjudiciel afgørelse om gyldigheden af Kommissionens beslutning nr. 97/612/EF (1) henset til følgende retsmangler:
 a)
 Kommissionen havde ikke kompetence til at vedtage den anfægtede beslutning, idet den har tilsidesat artikel 32, 33, 34, 35, 36, 37 og 38 EF.
 b)
 Tilsidesættelse af procedurebestemmelserne i artikel 88, stk. 1, EF.
 c)
 Tilsidesættelse af procedurebestemmelserne i artikel 88, stk. 2 og 3, EF.
 d)
 Manglende begrundelse for beslutningen, jf. artikel 253 EF sammenholdt med artikel 88, stk. 3, EF og artikel 87, stk. 1, EF.
 e)
 Tilsidesættelse og manglende overholdelse af »Kommissionens specifikke praksis vedrørende støtte til landbrugsbedrifter i vanskeligheder« og af »Fællesskabets rammebestemmelser for statsstøtte til redning og omstrukturering af kriseramte virksomheder«.
 f)
 Tilsidesættelse af princippet om den berettigede forventning.
 (1) EFT L 248 af 11.9.1997, s. 27.


text:
25.5.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 147/10
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Cour de cassation (Belgien) den 22. februar 2013 — Philippe Gruslin mod Citibank Belgium SA
 (Sag C-88/13)
 2013/C 147/17
 Processprog: fransk
 Den forelæggende ret
 Cour de cassation
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Philippe Gruslin
 Sagsøgt: Citibank Belgium SA
 Præjudicielt spørgsmål
 Skal artikel 45 i Rådets direktiv 85/611/EØF af 20. december 1985 om samordning af love og administrative bestemmelser om visse institutter for kollektiv investering i værdipapirer (investeringsinstitutter) (1) fortolkes således, at begrebet »udbetalinger til deltagerne« også vedrører udlevering af andelsbeviser noteret på navn til deltagerne?
 (1) EFT L 375, s. 3.


text:
8.1.2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 6/31
 Endvidere har Kommissionen tilsidesat sin pligt til at undersøge Sag anlagt den 15. oktober 1999 af P.C.P. van Oppen-
 sagen neutralt og uden forudindtagethed, idet den har foretruk- Veger, der driver virksomhed under navnet Service sta-
 ket BdB frem for andre berørte og fremstillet sagen tendentiøst. tion v/ J.P. Veger, mod Kommissionen for De Europæiske
 Beslutningen overholder ikke begrundelsespligten ifølge arti- Fællesskaber
 kel 253 EF. En central del af beslutningen er bestemmelsen om
 en »rimelig godtgørelse« på 12 % efter skat, som ikke kan
 efterprøves, og hvis beregningsgrundlag ikke er oplyst. Endvi- (Sag T-238/99)
 dere sondrer Kommissionen ikke mellem indholdet af begre-
 berne afkast af egenkapital (»Return of Equity«; RoE) og afkast (2000/C 6/55)
 af investering (»Return on Investment«; RoI) samt forveksler
 afkastsatser før skat med sådanne efter skat. Henvisningen til
 Crédit Lyonnais-beslutningen som udgangspunkt for den (Processprog: nederlandsk)
 fastsatte afkastsats opfylder ikke kravet om begrundelse.
 Endelig kommer Kommissionen i beslutningen ikke ind på
 væsentlige anbringender, som Forbundsrepublikken Tyskland Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 har fremsat. den 15. oktober 1999 anlagt sag mod Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber af P.C.P. van OppenVeger, der driver
 virksomhed under navnet Service station v/ J.P. Veger, Maria
 Hoop (Nederlandene), ved advokat P.J.M. Brouwers, Meerssen.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 Kommissionen har lagt en principielt ukorrekt tilføjelse til
 grund for sin beslutning, idet den for første gang anvender
 kriteriet et »gennemsnitsafkast« som et mindstemål for forvent- a) Kommissionens beslutning af 20. juli 1999 (K(1999) 2539
 ningen til afkastet af den kapital, som det offentlige tilfører endelig udg.) (1) om Nederlandenes statsstøtte til fordel for
 en rentabel drevet offentlig virksomhed. Den har derved 633 nederlandske tankstationer ved grænsen til Tyskland
 overskredet sin kompetence til at udøve kontrol med statsstøt- annulleres helt eller delvist.
 te. Artikel 295 EF garanterer de offentligt drevne virksomheder
 og begrænser dermed blandt andet Kommissionens kompeten- b) Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 ce med hensyn til anvendelsen af artikel 87, stk. 1, EF. Statens
 erhvervsmæssige virksomhed i forbindelse med overskudsgi-
 vende virksomheder udelukker, at der er tale om »statsstøtte Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 eller støtte, som ydes ved hjælp af statsmidler« i artikel 87, stk.
 1, EF’s forstand. Kommissionen anvender med urette en
 overdreven udvidelse af begrebet statsstøtte ved at anvende Søgsmålsgrundene og de væsentligste argumenter er de samme
 princippet om en markedsøkonomisk investor på kapitaltil- som i sag T-210/99.
 førsler til en rentabel drevet virksomhed. Det offentlige har som
 investor en større handlefrihed med hensyn til investeringer i
 (1) EFT L 280 af 30.10.1999, s. 87.
 rentable virksomheder.
 Kommissionen kræver uden hjemmel et gennemsnitsafkast
 som det forventede mindstemål for offentlige kapitaltilførsler.
 Derved undlader Kommissionen at tage hensyn til WestLBs Sag anlagt den 18. oktober 1999 af J.J.L. Alofs, der driver
 særlige struktur og virkefelt samt Wfa-formuens særlige formål virksomhed under navnet Auto Service Center Alofs,
 og retlige opbygning. Den tilførte Wfa-formue kan ikke mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 sammenlignes med kapital, der kan investeres frit, men er
 bundet til det offentliges fremme af boligbyggeri og er
 almennyttig og sigter ikke på opnåelse af en gevinst. Ved (Sag T-239/99)
 WestLB’s overtagelse af Wfa er der opnået betydelige synergief-
 fekter. (2000/C 6/56)
 (Processprog: nederlandsk)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 den 18. oktober 1999 anlagt sag mod Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber af J.J.L Alofs, der driver virksomhed
 under navnet Auto Service Center Alofs, Arnhem (Nederlande-
 ne), ved advokat S.C. Struycken-Veenhoff, Nijmegen.


text:
5.7.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 171/9
 Domstolens dom (Femte Afdeling) af 22. maj 2008 — Skatteministeriet mod Ecco Sko A/S (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Vestre Landsret — Danmark)
 (Sag C-165/07) (1)
 (Fælles toldtarif - den kombinerede nomenklatur - tarifering - pos. 6403 - fodtøj med overdel af læder - pos. 6404 - fodtøj med overdel af tekstilmaterialer)
 (2008/C 171/15)
 Processprog: dansk
 Den forelæggende ret
 Vestre Landsret
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Skatteministeriet
 Sagsøgt: Ecco Sko A/S
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Vestre Landsret — fortolkning af bilag I til Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 af 23. juli 1987 om told- og statistiknomenklaturen og den fælles toldtarif, som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 2388/2000 (tidligere nr. 2263/2000) af 13. oktober 2000 om ændring af bilag I til Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 — om supplerende bestemmelse 1 til kapitel 64 i den kombinerede nomenklatur, indsat ved Kommissionens forordning (EØF) nr. 3800/92 af 23. december 1992 om ændring af Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87, er forenelig med bestemmelse 4, litra a), til samme kapitel — fodtøj med ydersål af gummi, plast, læder eller kunstlæder — tarifering i position 6403 i den kombinerede nomenklatur (fodtøj med overdel af læder) eller i position 6404 (fodtøj med overdel af tekstilmaterialer).
 Konklusion
 1)
 Den kombinerede nomenklatur, som er indeholdt i bilag I til Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 af 23. juli 1987 om told- og statistiknomenklaturen og den fælles toldtarif, som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 2388/2000 af 13. oktober 2000, skal fortolkes således, at en sandal som den, der er omhandlet i hovedsagen, som har en ydersål af gummi, og hvis overdel består af to læderstykker, som er fastgjort til mellemsålen ved limning og indbyrdes forbundet ved hjælp af spændestropper af læder med velcrobånd, og hvor læderet dækker ca. 71 % af overdelens udvendige overflade, og det elastiske tekstilmateriale, som ligger under læderet, er synligt visse steder, henhører under:
 —
 pos. 6404 i den kombinerede nomenklatur, såfremt tekstilmaterialet i sandalens overdel, dersom læderstykkerne fjernes, kan fungere som en overdel, dvs. hvis det støtter foden tilstrækkeligt til, at brugeren kan gå med sandalen
 —
 pos. 6403 i den kombinerede nomenklatur, såfremt tekstilmaterialet i sandalens overdel, dersom læderstykkerne fjernes, ikke kan fungere som en overdel, dvs. hvis det ikke støtter foden tilstrækkeligt til, at brugeren kan gå med sandalen.
 2)
 Supplerende bestemmelse 1 til kapitel 64 i den kombinerede nomenklatur, indsat ved Kommissionens forordning (EØF) nr. 3800/92 af 23. december 1992 om ændring af forordning nr. 2658/87, er forenelig med nævnte kapitels bestemmelse 4, litra a).
 (1) EUT C 129 af 9.6.2007.


text:
C 259/16 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 9.9.2000
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 den 29. juni 2000 den 27. juni 2000
 i sag T-234/95, DSG Dradenauer Stahlgesellschaft mbH
 mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (1) i sag T-47/97, Onno Plug mod Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber (1)
 (EKSF — annullationssøgsmål — statsstøtte — begrebet
 støtte — betingelse om privat investor — økonomisk enhed (Tjenestemænd — dækning af risikoen for ulykker erhvervs-
 — støttebeløb — magtfordrejning) sygdomme — vedtægtens artikel 73 — artikel 18 og 19 i
 ordningen om dækning af risikoen for ulykker og erhvervs-
 sygdomme hos tjenestemænd — grad af vedvarende, delvis
 invaliditet — retskraft — erstatningssøgsmål)
 (2000/C 259/25)
 (2000/C 259/26)
 (Processprog: tysk)
 I sag T-234/95, DSG Dradenauer Stahlgesellschaft mbH, (Processprog: fransk)
 tidligere Hamburger Stahlwerke GmbH, Hamburg (Tyskland),
 først ved advokat A. Löhde, Hamburg, derefter ved advokater-
 ne W. Hofer, U. Theune, M. Luther og K. von Gierke, Hamburg,
 og med valgt adresse i Luxembourg hos advokat L. Dupong, I sag T-47/97, Onno Plug, forhenværende midlertidigt ansat
 4-6, rue de la Boucherie, støttet af Forbundsrepublikken ved Kommissionen, Thônex (Schweiz), ved advokaterne
 Tyskland (befuldmægtigede: først E. Röder, derefter W.-D. Ples- G. Vandersanden og L. Lévi, Bruxelles, og med valgt adresse i
 sing, M. Schütte, W. Mueller-Stöfen og W. Kirchhoff), mod Luxembourg hos Société de gestion fiduciaire SARL, 2-4, rue
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (befuldmægti- Beck, mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 gede: P. Nemitz, M. Hilf og P. Hommelhoff), støttet af Det (befuldmægtigede: G. Valsesia og J. Currall), angående påstand
 Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland (befuldmæg- om annullation af Kommissionens stiltiende afvisning af
 tiget: L. Nicoll), angående påstand om annullation af Kommis- sagsøgerens anmodning den 22. februar 1996 om, at der blev
 sionens beslutning 96/236/EKSF af 31. oktober 1995 om truffet en afgørelse i medfør af artikel 19 i ordningen om
 byen Hamburgs statsstøtte til EKSF-virksomheden Hamburger dækning af risikoen for ulykker og erhvervssygdomme hos
 Stahlwerke GmbH, Hamburg (EFT 1996 L 78, s. 31), har Retten tjenestemænd ved De Europæiske Fællesskaber uden indhentel-
 (Femte Udvidede Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, se af nye lægeerklæringer, og om erstatning af det tab, som
 J.D. Cooke, og dommerne R. Garcı́a-Valdecasas, P. Lindh, J. Pir- sagsøgeren hævder at have lidt, opgjort som hans løn i tretten
 rung og M. Vilaras; justitssekretær: fuldmægtig A. Mair, den år, har Retten (Femte Afdeling), sammensat af afdelingsforman-
 29. juni 2000 afsagt dom, hvis konklusion lyder således: den, R. Garcı́a-Valdecasas, og dommerne P. Lindh og
 J.D. Cooke; justitssekretær: ekspeditionssekretær B. Pastor, den
 27. juni 2000 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 1) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes.
 1) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes.
 2) Sagsøgeren betaler sine egne og Kommissionens omkostninger.
 2) Sagsøgeren betaler sine egne og Kommissionens sagsomkost-
 3) Intervenienterne, Forbundsrepublikken Tyskland og Det Fo- ninger.
 renede Kongerige, bærer deres egne omkostninger.
 (1) EFT C 142 af 10.5.1997.
 (1) EFT C 64 af 2.3.1996.


text:
14.5.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 115/1
 DOMSTOLENS DOM
 (Tredje Afdeling)
 af 3. marts 2005
 i sag C-428/02, Fonden Marselisborg Lystbådehavn mod Skatteministeriet, og Skatteministeriet mod Fonden Marselisborg Lystbådehavn (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Vestre Landsret) (1)
 (Sjette momsdirektiv - artikel 13, punkt B, litra b) - afgiftsfritagelser - udlejning af fast ejendom - udlejning af pladser til parkering af køretøjer - bådepladser på vand - liggepladser på land til både)
 (2005/C 115/01)
 Processprog: dansk
 I sag C-428/02, angående en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 234 EF, indgivet af Vestre Landsret (Danmark) ved afgørelse af 15. november 2002, indgået til Domstolen den 26. november 2002, i sagen Fonden Marselisborg Lystbådehavn mod Skatteministeriet, og Skatteministeriet mod Fonden Marselisborg Lystbådehavn, har Domstolen (Tredje Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, A. Rosas, og dommerne A. Borg Barthet, J.-P. Puissochet, J. Malenovský og U. Lõhmus (refererende dommer); generaladvokat: J. Kokott; justitssekretær: assisterende justitssekretær H. von Holstein, den 3. marts 2005 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 1)
 Artikel 13, punkt B, litra b), i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag, som ændret ved Rådets direktiv 92/111/EØF af 14. december 1992, skal fortolkes således, at begrebet udlejning af fast ejendom omfatter udlejning af bådepladser på vand og liggepladser på land til både på et havneareal.
 2)
 Sjette direktivs artikel 13, punkt B, litra b), nr. 2, skal fortolkes således, at begrebet »køretøjer« omfatter både.
 (1) EUT C 55 af 8.3.2003.


text:
6.6.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 178/26
 Kendelse afsagt af Rettens præsident den 24. marts 2017 — RV mod Kommissionen
 (Sag T-167/17 R)
 ((Særlige rettergangsformer - personalesag - tvungen orlov og pensionering - begæring om udsættelse af gennemførelse - ingen uopsættelighed))
 (2017/C 178/39)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: RV (ved advokaterne J.-N. Louis og N. de Montigny)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (ved G. Berscheid og D. Martin, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Søgsmål i henhold til artikel 278 TEUF og artikel 279 TEUF med påstand om udsættelse af gennemførelsen af Kommissionens afgørelse af 21. december 2016 om at sende sagsøgeren på orlov i tjenestens interesse og om at pensionere ham uden ansøgning pr. 1. april 2017.
 Konklusion
 1)
 Begæringen om udsættelse af gennemførelse tages ikke til følge.
 2)
 Afgørelsen om sagsomkostningerne udsættes.


text:
11.9.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 246/20
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Supremo (Spanien) den 7. juni 2010 — Campsa Estaciones de Servicio S.A. mod Administración del Estado
 (Sag C-285/10)
 ()
 2010/C 246/33
 Processprog: spansk
 Den forelæggende ret
 Tribunal Supremo
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Campsa Estaciones de Servicio S.A.
 Sagsøgt: Administración del Estado
 Præjudicielt spørgsmål
 Tillod Rådets sjette direktiv 77/388/EØF (1) af 17. maj 1977 medlemsstaterne at vedtage regler, som for transaktioner mellem forbundne parter, hvor prisen var åbenbart lavere end den normale markedspris, fastsatte et andet beskatningsgrundlag end det, der var fastsat i hovedreglen i artikel 11, punkt A, stk. 1, litra a) — dvs. modværdien — ved at udvide anvendelsesområdet for reglerne om anvendelse af goder og tjenesteydelser til privat brug (hvilket var tilfældet i momslovens artikel 79, stk. 5, før dennes ændring ved Ley 36/2006 af 29. november) uden at følge den særlige procedure i sjette direktivs artikel 27 for at opnå tilladelse til at fravige hovedreglen, hvilket Spanien først opnåede tilladelse til ved Rådets afgørelse af 15. maj 2006?
 (1) Om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (EFT L 145, s. 1).


text:
9.6.2007
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 129/11
 Appel iværksat den 12. april 2007 af Aktieselskabet af 21. november 2001 til prøvelse af dom afsagt af Retten i Første Instans (Første Afdeling) den 6. februar 2007 i sag T-477/04 — Aktieselskabet af 21. november 2001 mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM), TDK Kabushiki Kaisha (TDK Corp.)
 (Sag C-197/07 P)
 (2007/C 129/20)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Appellant: Aktieselskabet af 21. november 2001 (ved advokat C. Barrett Christiansen)
 De andre parter i appelsagen: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design), TDK Kabushiki Kaisha (TDK Corp.)
 Appellanten har nedlagt følgende påstande
 —
 Dommen afsagt af Retten i Første Instans den 6. februar 2007 i sag T-477/04 (den appellerede dom) ophæves i sin helhed.
 —
 Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (KHIM) betaler sagens omkostninger i forbindelse med sagen for Domstolen.
 —
 Afgørelsen truffet af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked den 7. oktober 2004 i sag R-364/2003-1 annulleres.
 —
 Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (KHIM) betaler sagens omkostninger i forbindelse med sagen for Retten i Første Instans og ved Harmoniseringskontoret.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 Med den foreliggende appel gør appellanten gældende, at Retten i Første Instans
 ved at fastslå, at de ældre varemærker var velrenommerede i henhold til EF-varemærkeforordningens artikel 8, stk. 5, med urette
 1.
 ikke i den appellerede dom skelnede mellem de 36 ældre varemærker
 2.
 tog beviser, som ikke opfyldte Harmoniseringskontorets officielle retningslinjer, i betragtning
 3.
 tog beviser uden betydning for de ældre varemærker i betragtning
 4.
 tog udaterede beviser i betragtning
 5.
 ikke tog i betragtning, at den relevante dato for bevis for renommé er datoen for indgivelsen af den anfægtede EF-varemærkeansøgning
 6.
 bekræftede renomméet på baggrund af beviser, som ikke lå tidsmæssigt nær på datoen for indgivelsen af den anfægtede EF-varemærkeansøgning
 7.
 tog hensyn til en markedsundersøgelse som bevis for renommé uden nogen godtgørelse af
 a)
 hvorvidt den blev udført af et uafhængigt og anerkendt forskningsinstitut eller selskab
 b)
 antallet og profilen (køn, alder, beskæftigelse og baggrund) af de interviewede personer
 c)
 metoden og omstændighederne, hvorunder undersøgelsen blev udført, og en fuldstændig oversigt over spørgsmålene i spørgeskemaet
 d)
 hvorvidt den procentdel, som afspejles i undersøgelsen, svarer til det samlede antal udspurgte personer eller kun dem, som faktisk svarede
 8.
 ikke tog stilling til den individuelle bevisværdi af de fremlagte beviser, før den foretog en helhedsvurdering.
 Ved at fastslå, at der var sket utilbørlig udnyttelse af renomméet i henhold til EF-varemærkeforordningens artikel 8, stk. 5,
 9.
 baserede Retten med urette sin afgørelse om utilbørlig udnyttelse på renomméet — og ikke på omdømmet, hvilket ikke er foreneligt med EF-varemærkeforordningens artikel 8, stk. 5
 10.
 fandt Retten fejlagtigt, at en mulighed, som ikke kan udelukkes, er tilstrækkelig som umiddelbart bevis for, at der foreligger en fremtidig, ikke-hypotetisk risiko for, at sagsøgeren utilbørligt vil udnytte de ældre varemærkers renommé.


text:
21.7.2007
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 170/7
 Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 7. juni 2007 — Carp Snc di L. Moleri e V. Corsi, Associazione Nazionale Artigiani Legno e Arredamenti mod Ecorad Srl (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunale ordinario di Novara (Italien))
 (Sag C-80/06) (1)
 (Direktiv 89/106/EF - byggevarer - procedure for attestering af overensstemmelse - Kommissionens beslutning 1999/93/EF - direkte horisontal virkning - ikke omfattet)
 (2007/C 170/12)
 Processprog: italiensk
 Den forelæggende ret
 Tribunale ordinario di Novara
 Parter i hovedsagen
 Sagsøgere: Carp Snc di L. Moleri e V. Corsi, Associazione Nazionale Artigiani Legno e Arredamenti
 Sagsøgt: Ecorad Srl
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Tribunale ordinario di Novara — fortolkning af artikel 2 og artikel 3, bilag II og bilag III, til Kommissionens beslutning 1999/93/EF af 25. januar 1999 om proceduren for attestering af byggevarer i henhold til artikel 20, stk. 2, i Rådets direktiv 89/106/EØF for så vidt angår døre, vinduer, lemme, skodder og porte og tilhørende beslag (EFT L 29, s. 51) — fremstilling af døre til brug som flugtvej hos konstruktører, der ikke har fulgt den ved beslutningen fastlagte attesteringsfremgangsmåde — udelukkelse?
 Konklusion
 En privat kan ikke i en tvist om kontraktansvar mod en anden privat påberåbe sig sidstnævntes overtrædelse af bestemmelserne i artikel 2 og 3 i og bilag II og III til Kommissionens beslutning 1999/93/EF af 25. januar 1999 om proceduren for attestering af overensstemmelse af byggevarer i henhold til artikel 20, stk. 2, i Rådets direktiv 89/106/EØF for så vidt angår døre, vinduer, lemme, skodder og porte og tilhørende beslag.
 (1) EUT C 131 af 3.6.2006.


text:
9.6.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 165/34
 Sag anlagt den 10. april 2012 — CHEMK og KF mod Rådet
 (Sag T-169/12)
 2012/C 165/56
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøgere: Chelyabinsk electrometallurgical integrated plant OAO (CHEMK) (Chelyabinsk, Rusland); og Kuzneckie ferrosplavy OAO (KF) (Novokuznetsk, Rusland) (ved advokat B. Evtimov)
 Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union
 Sagsøgernes påstande
 —
 Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 60/2012 af 16. januar 2012 om afslutning af den delvise interimsundersøgelse vedrørende antidumpingforanstaltningerne på importen af ferrosilicium med oprindelse i bl.a. Rusland i henhold til artikel 11, stk. 3, i forordning (EF) nr. 1225/2009 (EUT L 22, s. 1), annulleres, for så vidt som den vedrører sagsøgerne.
 —
 Rådet tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført tre anbringender.
 1)
 Med det første anbringende anføres det,
 —
 at EU-institutionerne har tilsidesat artikel 11, stk. 9, i sammenhæng med artikel 2, stk. 2, i »grundforordningen« (1) ved ikke at have fastsat beløbet svarende til sagsøgernes dumpingmargen. Desuden eller subsidiært har institutionerne begået en retlig fejl og overskredet den skønsbeføjelse, der tilkommer dem til at foretage en fremadrettet vurdering i henhold til artikel 11, stk. 3, ved at lade resultaterne vedrørende de ændrede omstændigheders varige karakter omfatte resultaterne vedrørende dumpingen, hvilket forvansker resultaterne vedrørende den ændrede dumpingmargen i interimsundersøgelsen og udvider anvendelsesområdet for analysen af fortsat dumping, så den omfatter/påvirker resultaterne vedrørende dumpingmargen. Endelig har institutionerne tilsidesat sagsøgernes ret til forsvar med hensyn til dumping ved ikke at fremlægge deres endelige dumpingberegning for sagsøgerne.
 2)
 Med det andet anbringende anføres det,
 —
 at institutionerne foretog et åbenbart urigtigt skøn, da de vurderede, at sagsøgernes eksportpris skulle justeres under hensyntagen til SG&A-omkostninger og RFAI’s fortjeneste, og i tilknytning dertil vurderede, at sagsøgerne og RFAI ikke udgjorde en økonomisk enhed.
 3)
 Med det tredje anbringende anføres det,
 —
 at institutionerne har tilsidesat artikel 11, stk. 3, tredje afsnit, og/eller foretog et åbenbart urigtigt skøn, da de konkluderede, at der ikke forekom varigt ændrede omstændigheder vedrørende sagsøgernes mindskede dumpingmargen.
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 1225/2009 af 30.11.2009 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (»grundforordningen«) (EUT L 343, s. 51).


text:
15.5.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 151/24
 Sag anlagt den 10. marts 2017 — Republikken Polen mod Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union
 (Sag C-128/17)
 (2017/C 151/31)
 Processprog: polsk
 Parter
 Sagsøger: Republikken Polen (ved B. Majczyna, som befuldmægtiget)
 Sagsøgte: Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union
 Sagsøgerens påstande
 —
 Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2016/2284 af 14. december 2016 om nedbringelse af nationale emissioner af visse luftforurenende stoffer, om ændring af direktiv 2003/35/EF og om ophævelse af direktiv 2001/81/EF (1) annulleres.
 —
 Subsidiært annulleres dette direktiv delvist, for så vidt som det fastsætter nationale emissionsreduktionstilsagn for 2030 og de efterfølgende år.
 —
 Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Republikken Polen har fremsat følgende anbringender mod det anfægtede direktiv:
 1. Tilsidesættelse af princippet om loyalt samarbejde (artikel 4, stk. 3, TEU)
 De sagsøgte institutioner er ikke gået frem på en gennemsigtig måde ved arbejdet med henblik på udstedelse af det anfægtede direktiv og har herved behandlet medlemsstaterne ulige og kun pålagt enkelte medlemsstater yderligere reduktionstilsagn, som ikke har noget grundlag i kriteriet om omkostningseffektivitet eller i principperne vedrørende metodologien for fordelingen af tilsagnene. At Polen (såvel som to andre medlemsstater) — før indgåelsen af den endelige aftale med Europa-Parlamentet — blev pålagt nye emissionsreduktionsværdier, for at der kunne opnås et meget ambitiøst generelt reduktionsniveau, betyder, at Polen i praksis blev udelukket fra forhandlingerne, hvor der skulle træffes beslutning om den endelige udformning af de nationale emissionsreduktionstilsagn for 2030 og de følgende år.
 Desuden har de sagsøgte institutioner forholdt Polen muligheden for effektivt at kontrollere de data vedrørende Polen, som dannede grundlag for fastsættelsen af de nationale emissionsreduktionstilsagn for 2030 og de følgende år, og derved tilsidesat Polens ret til at få sit standpunkt taget i betragtning.
 2. Tilsidesættelse af principperne om åbenhed og gennemsigtighed (artikel 15 TEUF) og mangel på en tilstrækkelig begrundelse (artikel 296 TEUF)
 Republikken Polen gør gældende, at de grundlæggende antagelser, som lå til grund for fastsættelsen af de nationale emissionsreduktionstilsagn for 2030 og de følgende år, ikke blev gjort tilgængelige eller offentliggjort. Der savnes oplysninger om de fremskrivningsantagelser om de enkelte sektorers teknologiske struktur, som fremskrivningerne for emissionerne i 2030 blev støttet på. Manglen på disse oplysninger gør det umuligt at kontrollere, om de for 2030 fremsatte emissionsfremskrivninger er begrundede. Endvidere vides det ikke, efter hvilken formel det overordnede mål på sundhedsområdet om at nedbringe dødeligheden i Unionen blev omregnet til tilsagn om nedbringelse af emissioner for hele Unionen såvel som for enkelte medlemsstater.
 Følgelig er de overvejelser, som de institutioner, der vedtog direktivet, gjorde sig med hensyn til de nævnte reduktionstilsagn, ikke kommet klart og entydigt til udtryk.
 3. Tilsidesættelse af pligten til en behørig vurdering af indvirkningen af det anfægtede direktiv på de enkelte medlemsstater samt pligten til at fremlægge en tilstrækkelig analyse af konsekvenserne af dets gennemførelse
 Republikken Polen gør gældende, at den af Kommissionen gennemførte konsekvensanalyse henset til de vidtrækkende samfundsmæssige og økonomiske virkninger, der kan forventes i medlemsstaterne som følge af emissionsreduktionstilsagnene for 2030 og de følgende år, er utilstrækkelig.
 I konsekvensanalysen henvises der til sammenhængen mellem virkeliggørelsen af direktivets mål og de strukturelle forandringer med henblik på at reducere andelen af kul som brændsel i energisektoren og på det kommunale boligområde. I konsekvensanalysen analyseres det imidlertid ikke specifikt, om gennemførelsen af tilsagnene i væsentlig grad vil berøre en medlemsstats valg mellem forskellige energikilder og den generelle sammensætning af dens energiforsyning. Dette er af væsentlig betydning; bekræftes det således, at dette valg er væsentligt berørt, betyder det, at EU-lovgiver skulle have udstedt det anfægtede direktiv på et andet retsgrundlag, nemlig på grundlag af artikel 192, stk. 2, TEUF, og ikke på grundlag af artikel 192, stk. 1, TEUF.
 4. Tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet (artikel 5, stk. 4, TEU)
 De sagsøgte institutioner har ikke taget hensyn til de betydelige samfundsmæssige og økonomiske omkostninger, som gennemførelsen af tilsagnene om reduktion af enkelte forurenende stoffer i perioden fra 2030 forårsager i Polen. Følgelig vil Polens gennemførelse af reduktionstilsagnene for 2030 og de følgende år kunne medføre betydelige negative samfundsmæssige og økonomiske konsekvenser. Omkostningerne med henblik på gennemførelsen af disse tilsagn vil kunne vise sig at være uforholdsmæssige i forhold til de forventede virkninger.
 Den i direktivet foretagne fastsættelse af sådanne høje nationale emissionsreduktionstilsagn for 2030 og de følgende år er ikke åbenbart nødvendig for at nå de i direktivet fastsatte mål.
 5. Tilsidesættelse af princippet om medlemsstaternes lighed (artikel 4, stk. 2, TEU) og princippet om den afbalancerede udvikling (artikel 191, stk. 3, fjerde led, TEUF, sammenholdt med artikel 191, stk. 2, TEUF)
 De tilsagn om emissionsreduktion fra 2030, som er pålagt de enkelte medlemsstater, tager ikke hensyn til medlemsstaternes forskellige økonomiske situation og teknologiske og samfundsmæssige betingelser, herunder omfanget af investeringsbehovet i forskellige regioner i Unionen. Ved fastsættelsen af reduktionstilsagnene er der blevet anvendt en enhedsmetode, der ikke tager hensyn til de enkelte medlemsstaters reelle og forskellige økonomiske og samfundsmæssige situation.
 Desuden har de sagsøgte institutioner i forbindelse med fastsættelsen af nationale emissionsreduktionstilsagn for 2030 og de følgende år for enkelte medlemsstater sandsynligvis ikke taget behørigt hensyn til, at en betydelig mængde af forurenende stoffer kommer ind over grænserne til nogle medlemsstater fra områder, der støder umiddelbart op til Unionen, hvilket fører til ulige behandling af medlemsstater, der grænser op til tredjelande, i forhold til medlemsstater, der ikke er berørt af problemet med tilførsel af forurenende stoffer, der stammer fra lande uden for Unionen.
 (1) EUT 2016, L 344, s. 1.


text:
11.6.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 143/28
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendelse afsagt den 31. marts 2005 af Verwaltungsgerichtshof (Østrig) i sagen Heger Rudi GmbH mod Finanzamt Graz-Stadt
 (Sag C-166/05)
 (2005/C 143/43)
 Processprog: tysk
 Ved kendelse afsagt den 31. marts 2005, indgået til Domstolens Justitskontor den 13. april 2005, har Verwaltungsgerichtshof (Østrig) i sagen Heger Rudi GmbH mod Finanzamt Graz-Stadt forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 Er overdragelsen af en ret til at udøve fiskeri ved udstedelse af fisketegn mod vederlag en tjenesteydelse[.] vedrørende fast ejendom i den forstand, hvori dette udtryk anvendes i artikel 9, stk. 2, litra a), i Rådets direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag?


text:
25.9.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 334/31
 Sag anlagt den 17. juli 2014 af EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Island
 (Sag E-11/14)
 (2014/C 334/12)
 EFTA-Tilsynsmyndigheden, Rue Belliard 35, 1040 Bruxelles, Belgien, ved Markus Schneider og Janne Tysnes Kaasin som befuldmægtigede har den 17. juli 2014 anlagt sag mod Island ved EFTA-Domstolen.
 EFTA-Tilsynsmyndigheden har nedlagt følgende påstande:
 1.
 Det fastslås, at Island ved ikke at have vedtaget og/eller underrettet EFTA-Tilsynsmyndigheden om de foranstaltninger, som er nødvendige for at gennemføre den retsakt, der er omhandlet i punkt 2 i bilag XII til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/7/EU af 16. februar 2011 om bekæmpelse af forsinket betaling i handelstransaktioner), som tilpasset til aftalen ved protokol 1 hertil, har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 12 i retsakten og artikel 7 i EØS-aftalen.
 2.
 Island tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Retlige og faktiske omstændigheder samt anbringender:
 —
 ETTA-Tilsynsmyndigheden har i stævningen gjort gældende, at Island ikke inden 18. februar 2014 har efterkommet den begrundede udtalelse, som EFTA-Tilsynsmyndigheden afgav den 18. december 2013 om denne stats manglende gennemførelse i den nationale retsorden af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/7/EU af 16. februar 2011 om bekæmpelse af forsinket betaling i handelstransaktioner (retsakten), som omhandlet i punkt 2 i bilag XII til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, som tilpasset til EØS-aftalen ved protokol 1 hertil.
 —
 EFTA-Tilsynsmyndigheden har gjort gældende, at Island har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til retsaktens artikel 12 og EØS-aftalens artikel 7, idet Island ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de foranstaltninger, som er nødvendige for at gennemføre retsakten, eller ikke har underrettet EFTA-Tilsynsmyndigheden herom.


text:
18.12.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 346/35
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Raad van State (Nederlandene) den 20. oktober 2010 — Staatssecretaris van Justitie mod M. Singh
 (Sag C-502/10)
 ()
 2010/C 346/61
 Processprog: nederlandsk
 Den forelæggende ret
 Raad van State
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Staatssecretaris van Justitie
 Den anden part: M. Singh
 Præjudicielt spørgsmål
 Skal begrebet »formelt begrænset opholdstilladelse« som omhandlet i artikel 3, stk. 2, litra e), i Rådets direktiv 2003/109/EF af 25. november 2003 om tredjelandsstatsborgeres status som fastboende udlænding (1) fortolkes således, at det omfatter en tidsbegrænset opholdstilladelse, der efter nederlandsk ret ikke giver udsigt til en tidsubegrænset opholdstilladelse, selv om gyldighedsperioden for denne tidsbegrænsede opholdstilladelse efter nederlandsk ret i princippet kan forlænges ubegrænset, og selv om en bestemt persongruppe, f.eks. åndelige ledere og religionslærere, derved udelukkes fra dette direktiv?
 (1) EUT 2004 L 16, s. 44.


text:
3.9.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 217/45
 Sag anlagt den 8. juni 2005 af CAMAR Srl mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 (Sag T-223/05)
 (2005/C 217/99)
 Processprog: italiensk
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 8. juni 2005 anlagt sag mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber af CAMAR Srl ved advokaterne Wilma Viscardini, Simonetta Donà og Mariano Paolin med påstand om, at Kommissionen dømmes til at betale erstatning på det grundlag, som sagsøgeren har gjort rede for, eller på et andet grundlag, som Domstolen måtte finde mere relevant, også set i lyset af den endelige dom i sag T-260/97.
 Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
 —
 Kommissionen tilpligtes at godtgøre det tab, som sagsøgeren har lidt ved, at Kommissionen retsstridigt har undladt at træffe de nødvendige foranstaltninger i henhold til artikel 30 i Rådets forordning (EØF) nr. 404/93, som fastslået i Rettens dom af 8. juni 2000 i sag T-79/96, på det grundlag, som sagsøgeren har gjort rede for, eller på et andet grundlag, som Domstolen måtte finde mere relevant, også set i lyset af den endelige dom i sag T-260/97.
 —
 Kommissionen tilpligtes at godtgøre CAMAR de omkostninger, som selskabet har haft i denne sag.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Med dette søgsmål genfremsætter sagsøgeren sit krav om erstatning, som allerede blev fremsat i sag T-79/96, CAMAR mod Kommissionen (1).
 I denne forbindelse henvises til, at Retten, selv om den fastslog, at Kommissionen havde handlet retsstridigt, og følgelig gav sagsøgeren medhold i sagen, for så vidt som den lagde til grund, at Kommissionen havde tilsidesat sine forpligtelser, desuagtet afviste erstatningskravet fra realitetsbehandling, idet det ikke var muligt at vurdere omfanget af det fremtidige tab.
 Søgsmålsgrundene og de væsentligste argumenter er i vidt omfang identiske med dem, der er gjort gældende i ovennævnte sag samt i sag T-457/04, CAMAR mod Kommissionen (2).
 (1) Dom af 8.6.2000, forenede sager T-79/96, T-260/97 og T-117/98 (Sml. II, s. 2173).
 (2) EFT C 31, s. 28.


text:
4.8.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 253/64
 Sag anlagt den 24. juni 2014 — Dordal mod Kommissionen
 (Sag T-469/14)
 2014/C 253/88
 Processprog: spansk
 Parter
 Sagsøger: Dordal, SA (Barcelona, Spanien) (ved advokaterne J. L. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, R. Calvo Salinero og A. Lamadrid de Pablo)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgerens påstande
 —
 Den anfægtede afgørelse, hvorved samtlige de afgiftsforanstaltninger, der udgør det spanske system for finansiel leasing (SEAF), kvalificeres som ny statsstøtte, der er uforenelig med det indre marked, annulleres.
 —
 Subsidiært annulleres den anfægtede afgørelses artikel 1 og 4, der identificerer investorerne i de økonomiske interessegrupper som modtagere af den angivelige støtte og eneste ansvarlige for tilbagebetalingen.
 —
 Subsidiært annulleres den anfægtede afgørelses artikel 4, for så vidt som den anordner tilbagesøgning af den angivelige støtte.
 —
 Subsidiært annulleres den anfægtede afgørelses artikel 4, for så vidt som den tager stilling til lovligheden af private kontrakter mellem investorer og andre enheder.
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Søgsmålsgrundene og de væsentligste argumenter er de samme som dem, der er gjort gældende i sag T-700/13, Bankia mod Kommissionen.


text:
12.5.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 142/44
 Sag anlagt den 28. februar 2014 — Yingli Energy (China) m.fl. mod Rådet
 (Sag T-161/14)
 2014/C 142/57
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøgere: Yingli Energy (China) Co. Ltd (Baoding, Kina); Baoding Tianwei Yingli New Energy Resources Co. Ltd (Baoding); Hainan Yingli New Energy Resources Co. Ltd (Haikou, Kina); Hengshui Yingli New Energy Resources Co. Ltd (Hengshui, Kina); Tianjin Yingli New Energy Resources Co. Ltd (Tianjin, Kina); Lixian Yingli New Energy Resources Co. Ltd (Baoding); Baoding Jiasheng Photovoltaic Technology Co. Ltd (Baoding); Beijing Tianneng Yingli New Energy Resources Technology Co. Ltd (Beijing, Kina); Yingli Energy (Beijing) Co. Ltd (Beijing); Yingli Green Energy Europe (Düsseldorf, Tyskland); Yingli Green Energy South East Europe GmbH (Grünwald, Tyskland); Yingli Green Energy France SAS (Lyon, Frankrig); Yingli Green Energy Spain, SL (La Moraleja, Spanien); Yingli Green Energy Italia Srl (Rome, Italien) og Yingli Green Energy International AG (Kloten, Schweiz) (ved advokaterne A. Willems, S. De Knop og J. Charles)
 Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union
 Sagsøgernes påstande
 —
 Sagen antages til realitetsbehandling
 —
 Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 1239/2013 om indførelse af en endelig udligningstold på importen af fotovoltaiske moduler af krystallinsk silicium og nøglekomponenter (dvs. celler) med oprindelse i eller afsendt fra Folkerepublikken Kina (EUT 2013 L 325, s. 66) annulleres, for så vidt som den angår sagsøgerne.
 —
 Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgerne fremsat tre anbringender.
 1.
 Sagsøgerne har med det første anbringende gjort gældende, at institutionerne ved at pålægge udligningsforanstaltninger på fotovoltaiske moduler af krystallinsk silicium og nøglekomponenter afsendt fra Folkerepublikken Kina, hvorimod meddelelsen om indledning af undersøgelsen alene nævnte fotovoltaiske moduler af krystallinsk silicium og nøglekomponenter med oprindelse i Folkerepublikken Kina, har tilsidesat artikel 10, stk. 12, og artikel 10, stk. 13, i Rådets forordning (EF) nr. 597/2009 (1).
 2.
 Med det andet anbringende har sagsøgerne gjort gældende, at institutionerne ved at pålægge udligningsforanstaltninger på fotovoltaiske moduler af krystallinsk silicium og nøglekomponenter, der ikke var genstand for en antisubsidieundersøgelse, har tilsidesat artikel 1 og 27 i Rådets forordning (EF) nr. 597/2009.
 3.
 Med det tredje anbringende har sagsøgerne gjort gældende, at institutionerne ved at gennemføre en enkelt undersøgelse for to særskilte produkter (dvs. fotovoltaiske moduler af krystallinsk silicium og celler) har tilsidesat artikel 2, litra c), i Rådets forordning (EF) nr. 597/2009.
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 597/2009 af 11.6.2009 om beskyttelse mod subsidieret indførsel fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (EUT L 188, s. 93).


text:
4.12.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 328/58
 Personalerettens dom (Anden Afdeling) af 30. september 2010 — Vievier mod Kommissionen
 (Sag F-29/05) (1)
 (Personalesag - midlertidigt ansatte - indplacering i lønklasse - lønklasser fastsat i indkaldelsen af ansøgninger - ændring af reglerne for de øvrige ansattes indplacering - overgangsbestemmelser - artikel 12, stk. 3, i bilag XIII til vedtægten - analog anvendelse)
 2010/C 328/91
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Jean-François Vivier (Petten, Nederlandene) (først ved advokaterne S. Orlandi, A. Coolen og É. Marchal, derefter ved advokaterne S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis og É. Marchal)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (først ved Krämer og K. Herrmann, som befuldmægtigede, derefter ved J. Currall, som befuldmægtiget)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af Kommissionens afgørelse om indplacering af sagsøgeren i lønklasse A*6 ved dennes ansættelse som midlertidigt ansat.
 Konklusion
 1)
 Europa-Kommissions afgørelse om indplacering, som bilagt tillægget af 21. juli 2004 til den ansættelseskontrakt som midlertidigt ansat, som Jean-Francois Vivier underskrev den 10. juni 2004, annulleres.
 2)
 Europa-Kommissionen bærer sine egne omkostninger og betaler Jean-François Viviers omkostninger.
 (1) EUT C 193 af 6.8.2005, s. 31 (sagen er oprindelig registreret ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans under nr. T-196/05 og overført til EU-Personaleretten ved kendelse af 15.12.2005).


text:
26.5.2007
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 117/2
 Appel iværksat den 12. februar 2007 af Franco Campoli til prøvelse af dom afsagt den 29. november 2006 af Retten i Første Instans (Anden Udvidede Afdeling) i sag T-135/05, Campoli mod Kommissionen
 (Sag C-71/07 P)
 (2007/C 117/02)
 Processprog: fransk
 Parter
 Appellant: Franco Campoli (ved avocats G. Vandersanden, L. Levi og S. Rodrigues)
 De andre parter i appelsagen: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved V. Joris og D. Martin, som befuldmægtigede) og Rådet for den Europæiske Union (ved M. Arpio og I. Šulce, som befuldmægtigede)
 Appellanten har nedlagt følgende påstande
 —
 Dommen afsagt af De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans af 29. november 2006 i sag T-135/05 ophæves.
 —
 Følgelig gives appellanten medhold i de for Retten nedlagte påstande, som ændret for så vidt angår formaliteten vedrørende appellantens påstand om husstands- og uddannelsestillæg, og dermed
 —
 annulleres ansættelsesmyndighedens afgørelse af 13. december 2004 om afslag på appellantens klage sammen med dels ansættelsesmyndighedens afgørelse, som blev anfægtet i nævnte klage, og som pr. 1. maj 2004 ændrede den justeringskvotient, der gælder for sagsøgerens pension, dels af appellantens pensionsopgørelser, for så vidt som disse fra maj 2004 gennemfører førnævnte afgørelse, ligesom
 —
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber tilpligtes at betale alle sagens omkostninger.
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale alle omkostningerne i førsteinstansen i appelsagen.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 Appellanten fremfører flere argumenter til støtte for det eneste anbringende, han har gjort gældende, og som vedrører tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet og tilsidesættelse af den begrundelsespligt, der påhviler fællesskabernes retsinstanser.
 Det nævnte princip hævdes for det første at være blevet tilsidesat, idet Retten lagde til grund, at lovgiver var berettiget til at ændre vedtægten således, at der fastsattes betingelser, der var mindre gunstige end dem, der forelå i henhold til den dagældende ordning, under den forudsætning, at der blev fastsat en tilstrækkelig lang overgangsordning. Spørgsmålene om, hvorvidt der foreligger en overgangsperiode og hvorvidt den i givet fald er tilstrækkelig lang, er ikke omfattet af undersøgelsen af, om en ny foranstaltning er retmæssig i forhold til ligebehandlingsprincippet, hvis iagttagelse fordrer, at retsinstansen kontrollerer, at der ikke foreligger forskelsbehandling, der er vilkårlig eller åbenbart utilstrækkelig i forhold til det af fællesskabslovgiver forfulgte formål. I den i denne sag appellerede dom er der hverken foretaget en definition af hvilket formål, der forfølges af de nye bestemmelser om fastsættelse af justeringskoefficienter eller, i meget mindre, foretaget en undersøgelse af, om der foreligger en forskelsbehandling, der er vilkårlig eller åbenbart utilstrækkelig i forhold til dette formål. Appellanten tilføjer, at en justeringskoefficient, der fastsættes til et lands gennemsnitlige omkostningsniveau underminerer formålet, hvorefter pensionisternes købekraft skal opretholdes, og formålet, hvorefter deres bevægelsesfrihed skal sikres, eftersom pensionister, der har bopæl i et lands hovedstad eller i en anden af landets dyre byer eller regioner, vil have en ringere købekraft end pensionister, der har etableret deres bopæl uden for denne hovedstad eller disse byer og regioner.
 Med sit andet argument gør appellanten derefter gældende, at den nye pensionsordning i modsætning til, hvad der fastslås i den appellerede dom, i praksis indebærer en kobling til leveomkostningerne i Bruxelles, således at indkomsten for pensionister, der har bopæl i Belgien, udelukkende fastsættes under hensyntagen til leveomkostningerne i denne medlemsstats hovedstad, mens indkomsten for pensionister, der har deres bopæl i hovedstaden i en anden medlemsstat, fastsættes i henhold til en justeringskoefficient, der tager de gennemsnitlige leveomkostninger for hele landet i betragtning. Appellanten bestrider endvidere Rettens konstatering, hvorefter lovligheden af en fællesskabsretsakt ikke afhænger af den måde, hvorpå denne retsakt anvendes i praksis, eftersom foranstaltninger til gennemførelse af en sådan retsakt har en nær forbindelse til selve retsakten, og gør gældende, at der er sket tilsidesættelse af retten til kontradiktion og princippet om parternes ligestilling for Fællesskabets retsinstanser, for så vidt som appellanten først blev bekendt med gennemførelsesforanstaltningerne vedrørende den ny pensionsordning efter den skriftlige forhandlingsafslutning.
 Med sit sidste argument bestrider sagsøgeren endelig Rettens konstatering, hvorefter appellanten ikke har nogen retlig interesse i henhold til artikel 241 EF under en henvisning til den fordel, som tilkommer pensionister, der har deres bopæl i en »mindre dyr «medlemsstat. Da appellanten anfægter den differentierede behandling af pensionister med bopæl i en »mindre dyr «medlemsstat i forhold til pensionister med bopæl i en »dyr «medlemsstat, anfægter han reelt den hævdede tilsidesættelse af princippet om lighed for så vidt angår købekraft og tilsigter dermed at anfægte den pensionsordning, der følger af den nye vedtægt og dens overgangsbestemmelser.