text:
24.2.2001 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 61/19
 Sag anlagt den 12. december 2000 af Carmine Salvatore Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Tralli mod Den Europæiske Centralbank
 Sagsøgeren er ansat i Den Europæiske Centralbank. Han
 (Sag T-373/00) kræver at få annulleret opsigelsen af sit ansættelsesforhold,
 samt at det fastslås, at arbejdsforholdet fortsat skal bestå som
 uopsagt. I samme forbindelse anfægter sagsøgeren en af
 (2001/C 61/36) Den Europæiske Centralbank foretaget ensidig forlængelse af
 prøvetiden, der oprindeligt var aftalt til tre månder. Han kræver
 — støttet på sin ret som person — fortsat at være beskæftiget
 i henhold til de aftalte kontraktvilkår. Han har endvidere
 (Processprog: tysk) nedlagt påstand om, at Den Europæiske Centralbank tilpligtes
 fortsat, efter den 31. december 2000, at betale den i kontrakten
 aftalte løn, og påberåber sig i den forbindelse, at Den Europæi-
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der ske Centralbank har gjort sig skyldig i forsinkelse i forbindelse
 den 12. december 2000 anlagt sag mod Den Europæiske med modtagelsen af de ydelser, han tilbyder at udføre.
 Centralbank af Carmine Salvatore Tralli, Nidderrau (Tyskland),
 ved advokaterne Norbert Pflüger, Regina Steiner og Silvia
 Mittländer, Frankfurt am Main (Tyskland).
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 1. Opsigelsen af hans ansættelsesforhold med virkning fra Sag anlagt den 11. december 2000 af Verband der freien
 31. december 2000 annulleres. Rohrwerke e.V., Eisen- und Metallwerke Ferndorf GmbH
 og Rudolf Flender GmbH & Co. KG mod Kommissionen
 for De Europæiske Fællesskaber
 2. Forlængelsen af prøvetiden annulleres.
 (Sag T-374/00)
 3. Det fastslås, at arbejdsforholdet mellem parterne ikke er
 ophørt ved opsigelsen. (2001/C 61/37)
 4. Det fastslås, at den ensidige forlængelse af prøvetiden er
 ugyldig. (Processprog: tysk)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 5. Det fastslås, at arbejdsforholdet mellem parterne fortsat,
 den 11. december 2000 anlagt sag mod Kommissionen for De
 efter den 31. december 2000, består uopsagt.
 Europæiske Fællesskaber af Verband der freien Rohrwerke
 e.V., Düsseldorf (Tyskland), Eisen- und Metallwerke Ferndorf
 6. Den Europæiske Centralbank tilpligtes fortsat, efter den GmbH, Kreuztal-Ferndorf (Tyskland) og Rudolf Flender GmbH
 31. december 2000, at beskæftige sagsøgeren som vagt- & Co. KG, Siegen (Tyskland), ved advokat Hans Hellmann,
 mand (security guard) i henhold til ansættelsesvilkårene i Köln (Tyskland).
 kontrakten.
 Sagsøgerne har nedlagt følgende påstande:
 7. Den Europæiske Centralbank tilpligtes fortsat, efter den
 — Kommissionens beslutninger af 5. september og 14. sep-
 31. december 2000, at betale sagsøgeren grundlønnen på
 32 304 EUR pr. år med tillæg af de i Den Europæiske tember 2000 i fusionskontrolsag nr. COMP/M. 2045 og
 Centralbanks Conditions of Employment’s fastsatte tillæg COMP/EKSF 1336 Salzgitter/Mannesmannröhren-Werke
 annulleres.
 og øvrige godtgørelser.
 — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 I en række subsidiære påstande har sagsøgeren nedlagt påstand
 om, at det fastslås, at arbejdsforholdet og de dertil knyttede
 retsfølger i det mindste skal være gældende indtil udløbet Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 af den frist, der gælder for opsigelse af tidsubegrænsede
 arbejdsforhold i Den Europæiske Centralbank. Sagsøger 1 er ifølge det oplyste en forening, der varetager
 interesserne for en række små og mellemstore virksomheder,
 der i Tyskland fremstiller svejsede stålrør af varmevalsede
 Endelig har sagsøgeren nedlagt påstand om, at Den Europæiske bredbånd eller kvartoplader. De øvrige sagsøgere er medlem-
 Centralbank tilpligtes at betale sagens omkostninger. mer af foreningen.
 ---pagebreak--- C 61/20 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 24.2.2001
 I de anfægtede beslutninger har Kommissionen fastslået, at en — Tilkendelse af et beløb på 120 000 EUR, med forbehold
 påtænkt fusion mellem Salzgitter AG og Mannesmannröhren- for forhøjelse eller nedsættelse under sagen, som godtgø-
 Werke AG ifølge forordning (EØF) nr. 4064/89 er forenelig relse for tort og den skade, sagsøgeren har lidt som følge
 med det fælles marked, og den har tilladt fusionen i henhold af de uvedkommende eller ufuldstændige oplysninger,
 til artikel 66, stk. 2, KS. som sagsøgte har indsamlet til sagsøgerens personlige
 aktmappe, samt den tilstand af usikkerhed og ængstelse,
 sagsøgeren har befundet sig i med hansyn til sin arbejds-
 Sagsøgerne anfægter beslutningerne på grundlag af artikel 230, mæssige fremtid.
 stk. 4, EF, og artikel 33, stk. 2, KS. De mener, at de er
 umiddelbart og individuelt berørt af de anfægtede retsakter. — Tilkendelse af et beløb på 25 000 EUR, med forbehold
 for forhøjelse eller nedsættelse under sagen, som erstat-
 ning for den økonomiske skade, sagsøgeren har lidt som
 Sagsøgerne finder, at der i de omtvistede beslutninger ikke er følge af, at hun ikke kom i betragtning til den ledige
 foretaget en faktisk og retlig efterprøvelse af nogle af de stilling og dermed mistede en mulighed for forfremmelse.
 af fusionen umiddelbart berørte produktmarkeder, selv om
 fusionen indgribende ændrer de strukturelle konkurrencebetin- — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 gelser på disse markeder. Herudover har Kommissionen rets-
 stridigt undladt i faktisk og retlig henseende at efterprøve de
 virkninger af fusionen, der følger af, at fusionen har ført
 til indbyrdes ejerforhold mellem Salzgitter AG og andre Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 virksomheder. Disse forhold er egnede til at påvirke effektivite-
 ten af konkurrencen på de berørte markeder betydeligt.
 Sagsøgeren gør indsigelse mod ansættelsesmyndighedens af-
 slag på at udnævne hende i stillingen som kontorchef for
 »Automobiler og andre transportmidler«.
 Til støtte for sine påstande påberåber sagsøgeren sig følgende:
 — tilsidesættelse af vedtægtens artikel 25 og forpligtelsen til
 at give en begrundelse
 Sag anlagt den 19. december 2000 af Carmelo Morello — tilsidesættelse af vedtægtens artikel 45, forfremmelsespro-
 mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ceduren og forbuddet mod forskelsbehandling
 — der foreligger en åbenbart fejlagtigt bedømmelse
 (Sag T-376/00)
 — magtfordrejning og tilsidesættelse af vedtægtens artikel 7.
 (2001/C 61/38)
 (Processprog: fransk)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 den 19. december 2000 anlagt sag mod Kommissionen for De Sag anlagt den 22. december 2000 af Monsanto Company
 Europæske Fællesskaber af Carmelo Morello, Bruxelles, ved mod Rådet for Den Europæiske Union
 advokaterne Jacques Sambon og Pierre-Paul Van Gehuchten,
 Bruxelles.
 (Sag T-382/00)
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande: (2001/C 61/39)
 — Annullation af Kommissionens afgørelse om at ansætte
 en anden person i stillingen KOM/113/99 IV/F/2 »Auto- (Processprog: engelsk)
 mobilier og andre transportmidler« svarende til en A5/A4-
 stilling som kontorchef.
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 den 22. december 2000 anlagt sag mod Rådet for Den
 — Annullation af Kommissionens afgørelse om ikke at Europæiske Union af Monsanto Company, Delaware (USA),
 tage sagsøgerens ansøgning vedrørende den pågældende ved Clive Stanbrook, QC, og Wilko van Weert, avokatfirmaet
 stilling i betragtning. Stanbrook & Hooper, Bruxelles.


text:
2.5.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 156/33
 Rettens dom af 15. marts 2016 — Evcharis Nezi mod KHIM — Etam (E)
 (Sag T-645/13) (1)
 ((EF-varemærker - indsigelsessag - ansøgning om EF-figurmærket E - det ældre EF-figurmærke E - relative registreringshindringer - risiko for forveksling - renommé - artikel 8, stk. 1, litra b), og stk. 5, i forordning (EF) nr. 207/2009))
 (2016/C 156/43)
 Processprog: græsk
 Parter
 Sagsøger: Evcharis Nezi (Mykonos, Grækenland) (ved advokat A. Salkitzoglou)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (ved P. Geroulakos og D. Botis, som befuldmægtigede)
 Den anden part i sagen for appelkammeret ved Harmoniseringskontoret og intervenient ved Retten: Etam SAS (Clichy, Frankrig) (ved advokaterne G. Barbaut og A. Champanhet)
 Sagens genstand
 Søgsmål anlagt til prøvelse af afgørelse truffet den 3. oktober 2013 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 329/2013-4) vedrørende en indsigelsessag mellem Etam SAS og Evcharis Nezi
 Konklusion
 1)
 Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
 2)
 De af Etam SAS nedlagte påstande tages ikke til følge.
 3)
 Evcharis Nezi og Etam SAS betaler hver halvdelen af de omkostninger, der er afholdt af Harmoniseringskontoret, og de bærer hver deres egne omkostninger.
 (1) EUT C 61 af 1.3.2014.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
23.11.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 344/56
 Sag anlagt den 30. juli 2013 — Mayaleh mod Rådet
 (Sag T-408/13)
 2013/C 344/102
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Adib Mayaleh (Damaskus, Syrien) (ved advokaterne G. Karouni og C. Dumont)
 Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union
 Sagsøgerens påstande
 —
 Rådets afgørelse 2013/255/FUSP af 31. maj 2013 om restriktive foranstaltninger over for Syrien, for så vidt som den angår Adib Mayalah, annulleres.
 —
 Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 363/2013 af 22. april 2013 om gennemførelse af forordning (EU) nr. 36/2012 om restriktive foranstaltninger på baggrund af situationen i Syrien, som berigtiget den 9. maj 2013, for så vidt som den angår Adib Mayalah, annulleres.
 —
 Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale sagens omkostninger i henhold til artikel 87 og 91 i Rettens procesreglement.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren påberåbt sig seks anbringender, som i det væsentlige er identiske eller svarer til første, andet, tredje, femte, sjette og syvende anbringende, der er gjort gældende i sag T-383/11, Makhlouf mod Rådet (1).
 (1) EUT C 282, s. 30.


text:
18.1.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 16/49
 Sag anlagt den 13. november 2015 — Infratel Italia m.fl. mod Kommissionen
 (Sag T-636/15)
 (2016/C 016/59)
 Processprog: italiensk
 Parter
 Sagsøgere: Infrastrutture e telecomunicazioni per l’Italia SpA (Infratel Italia SpA) (Rom, Italien), Ericsson telecomunicazioni SpA (Rom, Italien), Italdata SpA (Avellino, Italien) og Linea Com Srl (Cremona, Italien) (ved advokaterne G. M. Roberti, I. Perego, M. S. Serpone og M. Serpone)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgernes påstande
 —
 Den anfægtede afgørelse annulleres helt eller delvist.
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Dette søgsmål er rettet mod afgørelsen indeholdt i Kommissionens skrivelse af 28. august 2015 (Ref. Ares[2015]3551496), Termination of grant agreement 621078 project VIRGO.
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgerne fremsat fire anbringender.
 1.
 Første anbringende om tilsidesættelse af retten til forsvar, princippet om god forvaltningsskik, chartrets artikel 41 og 48 samt af artikel 135 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU, Euratom) nr. 966/2012 af 25. oktober 2012 om de finansielle regler vedrørende Unionens almindelige budget og om ophævelse af Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002 (EUT L 298, s. 1) og af artikel 208 i Kommissionens delegerede forordning (EU) nr. 1268/2012 af 29. oktober 2012 om gennemførelsesbestemmelser til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU, Euratom) nr. 966/2012 om de finansielle regler vedrørende Unionens almindelige budget (EUT L 362, s. 1), og en tilsidesættelse af begrundelsespligten.
 —
 Kommissionen hørte ikke sagsøgerne, inden den vedtog den afgørelse, hvormed den besluttede at ophæve grant agreement og pålagde tilbagebetaling af de beløb, der var udbetalt som forudfinansiering. Kommissionen har tilsidesat sagsøgernes ret til forsvar samt artikel 135 i forordning nr. 966/2012 og artikel 208 i forordning nr. 1268/2012 og chartrets artikel 41 og 48. Kommissionen har endvidere alene støttet afgørelsen på vurderinger fra eksterne eksperter, idet den har henvist til disse vurderinger uden i afgørelsen at tilføje en selvstændig begrundelse. Kommissionen har dermed tilsidesat princippet om god forvaltningsskik og forpligtelsen til at give en passende begrundelse.
 2.
 Andet anbringende om urigtig vurdering, tilsidesættelse af begrundelsespligten og af princippet om forbud mod forskelsbehandling samt af artikel 135 i forordning nr. 966/2012 og artikel 208 i forordning nr. 1268/2012.
 —
 Kommissionens og de eksterne eksperters vurderinger, som blev lagt til grund for afgørelsen, udsprang af urigtige faktiske og retlige vurderinger og blev ikke støttet af en sammenhængende og tilstrækkelig begrundelse. Kommissionen har endvidere tilsidesat artikel 135, stk. 3 og 4, i forordning nr. 966/2012
 3.
 Tredje anbringende om urigtig vurdering og tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet, princippet om god forvaltningsskik og af begrundelsespligten, af artikel 135 i forordning nr. 966/2012 og af artikel 208 i forordning nr. 1268/2012 samt af Guide to Financial Issues relating to ICT PSP Grant Agreement.
 —
 Kommissionen har ikke foretaget en korrekt vurdering af den forskellige betydning af de enkelte deliverables for hele projektet, hvorved den har tilsidesat forpligtelsen til omhyggelig forvaltning samt reglerne i den henseende, som er fastsat i Guide to Financial Issues relating to ICT PSP Grant Agreement. Kommissionen har i den forbindelse heller ikke givet en konkret og tilstrækkelig begrundelse.
 4.
 Fjerde anbringende om tilsidesættelse af artikel 135 i forordning nr. 966/2012 og artikel 208 i forordning nr. 1268/2012, af proportionalitetsprincippet og af begrundelsespligten
 —
 Kommissionen har pålagt tilbagesøgningsforpligtelsen for hele det beløb, der var genstand for forudfinansiering, uden at den har taget fornødent hensyn til projektets betydning for Unionens politikker og genanvendeligheden af det arbejde, som konsortiet har udført. Kommissionen har herved tilsidesat artikel 135 i forordning nr. 966/2012 og artikel 208 i forordning nr. 1268/2012 og proportionalitetsprincippet


text:
Nr. C 315/4 [ DA | De Europæiske Fællesskabers Tidende 25 . 11 . 95
 Kommissionens beslutning 92/593/EØF af 21 . december DOMSTOLENS DOM
 1992 om et flerårigt udviklingsprogram for Det Forenede ( Anden Afdeling )
 Kongeriges fiskerflåde ( 1993-1996 ) i medfør af Rådets
 forordning ( EØF ) nr. 4028/86 ( EFT nr . L 401 , s . 33 ) samt af af 17. oktober 1995
 en række almindelige fællesskabsretlige grundsætninger, i de forenede sager C-59/94 og C-64/94, Ministre des
 har Domstolen, sammensat af præsidenten, G. C. Rodríguez Finances mod selskabet Pardo & Fils og Camicas SARL
 Iglesias, afdelingsformændene D. A. O. Edward , J.-P . ( anmodning om præjudiciel afgørelse fra cour d'appel de
 Puissochet og G. Hirsch sa mt dommerne F. A. Schockweiler, Pau ) ( 1 )
 J. C. Moitinho de Almeida , P. J. G. Kapteyn ( referende (Fælles toldtarif— positioner — drikkevarer — vin affriske
 dommer ), C. Gulmann , j . !.. Murray, P. Jann og F[. druer — sangria)
 Ragnemalm; generaladvokat : G. Tesauro; justitssekretær :
 fuldmægtig L. Hewlett, den 17 . oktober 1995 afsagt dom , ( 95 /C 315 /07 )
 hvis konklusion lyder således :
 (Processprog: fransk)
 1 ) Kommissionens beslutning 92/593/EØF af 21 . decem
 ber 1992 om et flerårigt udviklingsprogram for Det
 Forenede Kongeriges fiskerflåde ( 1993-19 96) i medfør
 af Rådets forordning (EØF) nr. 4028/86 skal fortolkes (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive
 således, at Det Forenede Kongerige efter beslutningen offentliggjort i Samling af Afgørelser)
 louligt kan begrænse det antal dage, som fartøjer med en
 længde på over 10 meter må være på havet, for så vidt
 virkeliggørelsen af den i beslutningen omhandlede
 overordnede målsætning inden for en grænse på højst I de forenede sager C-59/94 og C-64/94 , angående en
 45 % kan ske ved hjælp af andre foranstaltninger end anmodning, som cour d'appel de Pau i medfør af EØF-
 foranstaltninger i form af reduktioner af fiskerflådens traktatens artikel 177 har indgivet til Domstolen for i de for
 kapacitet. Beslutningen afskærer ikke Det Forenede nævnte ret verserende sager Ministre des Finances mod
 Kongerige fra at træffe bestemmelse om tekniske selskabet Pardo & Fils og Camicas SARL at opnå en
 bevaringsforanstaltninger, dog således, at der skal være præjudiciel afgørelse vedrørende fortolkningen af position
 tale om foranstaltninger, som Kommissionen har god 2205 og 2206 i den kombinerede nomenklatur til den fælles
 kendt. toldtarif i de affattelser heraf, som fremgår af Rådets
 forordning ( EØF ) nr . 2658/87 af 23 . juli 1987 om told- og
 statistiknomenklaturen og den fælles toldtarif ( EFT nr .
 2 ) Det er uden betydning for besvarelsen af det første L 256 , s . 1 ) samt Kommissionens forordning ( EØF )
 spørgsmål, at Det Forenede Kongerige ikke har opfyldt nr . 3 174/88 af 2 1 . september 1 988 om ændring af bilag I til
 de i det foregående FUP fastlagte målsætninger. Rådets forordning ( EØF ) nr . 2658/87 om told- og statistik
 nomenklaturen og den fælles toldtarif ( EFT nr. L 298 , s . 1 ),
 har Domstolen ( Anden Afdeling ), sammensat af afdelings
 3 ) EF-traktatens artikel 6 , 34 , 39 og 40, stk . 3 , Rådets formanden , G. Hirsch ( refererende dommer ), og dommerne
 forordning (EØF) nr. 3759/92 af 17. december 1992 Ci . F. Mancini og F. A. Schockweiler ; generaladvokat : F. G.
 om den fælles markedsordning for fiskerivarer og Jacobs; justitssekretær : R. Grass , den 17 . oktober 1995
 akvakulturprodukter, Rådets forordning (EØF) afsagt dom, hvis konklusion lyder således :
 nr. 3760/92 af 20. december 1992 om en fællesskabs
 ordning for fiskeri og akvakultur, ligebehandlingsprin
 cippet, princippet om ejendomsrettens ukrænkelighed, Position 2205 i den kombinerede nomenklatur til den fælles
 princippet om ret til frit at udøve et erhverv og toldtarif — i de affattelser, som fremgår af Rådets forord
 proportionalitetsprincippet er ikke til hinder for, at en ning (EØF) nr. 2568/87 af 23 . juli 1987 om told- og
 medlemsstat træffer bestemmelse om foranstaltninger statistiknomenklaturen og den fælles toldtarif samt af
 af den i det første spørgsmål omhandlede art. Kommissionens forordning (EØF) nr. 3174/88 af 21 . sep
 tember 1988 om ændring af bilag I til Rådets forordning
 (EØF) nr. 2658/87 om told- og statistiknomenklaturen og
 4 ) Det er uden betydning for besvarelsen af de øvrige den fælles toldtarif— skal fortolkes således, at den omfatter
 spørgsmål, hvilke bestande et fartøj fisker efter, i hvilket en drikkevare, der benævnes sangria , og som består af mere
 omfang de pågældende restriktioner vil påvirke det end 50% vin af friske druer samt af vand, sukker og
 normale fiskeri og anden virksomhed hos enkelte fiskere frugtekstrakt.
 og markedet for fangsterne, og hvilke muligheder en
 national myndighed har for at meddele dispensationer
 for særlige kategorier af den britiske fiskerflåde.
 (') EFT nr . C 90 af 26 . 3 . 1994 , og
 EFT nr . C 103 af 1 1 . 4 . 1994 .
 (') EFT nr . C 90 af 26 . 3 . 1994 .


text:
10.2.2001 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 45/5
 DOMSTOLENS DOM DOMSTOLENS DOM
 (Sjette Afdeling) (Sjette Afdeling)
 af 16. november 2000 af 16. november 2000
 i sag C-37/99, straffesag mod Roelof Donkersteeg (anmod- i sag C-217/99, Kommissionen for De Europæiske Fælles-
 ning om præjudiciel afgørelse fra Hoge Raad der Nederlan- skaber mod Kongeriget Belgien (1)
 den) (1)
 (»Direktiv 83/189/EØF — tekniske standarder og forskrifter (»Traktatbrud — frie varebevægelser — foranstaltninger
 — underretningspligt — installationer til desinfektion af med tilsvarende virkning — næringsstoffer og fødevarer, der
 fodtøj på landbrugsbedrifter — vaccination af svin«) indeholder næringsstoffer — forpligtelse til at indgive en
 anmeldelse — forpligtelse til at angive registreringsnumme-
 ret på etiketten«)
 (2001/C 45/09)
 (2001/C 45/10)
 (Processprog: nederlandsk)
 (Processprog: fransk)
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 gjort i Samling af Afgørelser)
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 I sag C-37/99, angående en anmodning, som Hoge Raad gjort i Samling af Afgørelser)
 der Nederlanden (Nederlandene) i medfør af EF-traktatens
 artikel 177 (nu artikel 234 EF) har indgivet til Domstolen for i I sag C-217/99, Kommission for De Europæiske Fællesskaber
 den for nævnte ret verserende straffesag mod Roelof Donker- (befuldmægtiget: H. van Lier) mod Kongeriget Belgien (befuld-
 steeg, at opnå en præjudiciel afgørelse vedrørende fortolknin- mægtigede: først Y. Houyet, derefter P. Rietjens), angående en
 gen af artikel 1 i Rådets direktiv 83/189/EØF af 28. marts påstand om, at det fastslås, at Kongeriget Belgien har tilsidesat
 1983 om en informationsprocedure med hensyn til tekniske de forpligtelser, der påhviler det i henhold til EF-traktatens
 standarder og forskrifter (EFT L 109, s. 8), som ændret ved artikel 30 (efter ændring nu artikel 28 EF) ff., idet det i artikel 6,
 Rådets direktiv 88/182/EØF af 22. marts 1988 (EFT L 81, stk. 1, punkt 1, i kongelig anordning af 3. marts 1992
 s. 75), har Domstolen (Sjette Afdeling), sammensat af afdelings- vedrørende markedsføring af næringsstoffer og fødevarer, der
 formanden, C. Gulmann (refererende dommer), og dommerne er tilsat næringsstoffer (Moniteur belge af 15.4.1992, s. 8467),
 J.-P. Puissochet og F. Macken; generaladvokat: N. Fennelly; har fastsat en forpligtelse til på de i nævnte anordning
 justitssekretær: ekspeditionssekretær D. Louterman-Hubeau, omhandlede varers etiketter at angive det registreringsnummer,
 den 16. november 2000 afsagt dom, hvis konklusion lyder der er fastsat i den artikel 4, har Domstolen (Sjette Afdeling),
 således: sammensat af afdelingsformanden, C. Gulmann, og dommerne
 V. Skouris (refererende dommer) og J.-P. Puissochet; generalad-
 1) En forskrift som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter der vokat: N. Fennelly; justitssekretær: ekspeditionssektretær
 skal være et eller flere desinfektionskar af god kvalitet eller H.A. Rühl, den 16. november 2000 afsagt dom, hvis konklu-
 vaskeudstyr af god kvalitet til desinfektion af fodtøj på bedrifter, sion lyder således:
 hvor der opdrættes svin, er efter Rådets direktiv 83/189/EØF
 af 28. marts 1983 — om en informationsprocedure med
 hensyn til tekniske standarder og forskrifter, som ændret ved 1) Kongeriget Belgien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til
 Rådets direktiv 88/182/EØF af 22. marts 1988 — ikke en EF-traktatens artikel 30 (efter ændring nu artikel 28 EF) ff.,
 teknisk forskrift, som skulle have været meddelt Kommissionen, idet det i artikel 6, stk. 1, punkt 1, i kongelig anordning af
 før den blev udstedt. 3. marts 1992 vedrørende markedsføring af næringsstoffer og
 fødevarer, der er tilsat næringsstoffer, har fastsat en forpligtelse
 2) En forskrift som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter enhver til på de i nævnte anordning omhandlede varers etiketter at
 svineproducent er forpligtet til at lade svin, der opdrættes på angive det registreringsnummer, der er fastsat i dens artikel 4.
 hans bedrift, vaccinere mod Aujeszky’s sygdom, er efter direktiv
 83/189, som ændret ved direktiv 88/182, ikke en teknisk 2) Kongeriget Belgien betaler sagens omkostninger.
 forskrift, som skulle have været meddelt Kommissionen, før den
 blev udstedt.
 (1) EFT C 226 af 7.8.1999.
 (1) EFT C 121 af 1.5.1999.


text:
3.4.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 104/23
 Domstolens kendelse (Tiende Afdeling) af 24. januar 2017 — Carsten René Beul mod Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union
 (Sag C-53/16 P) (1)
 ((Appel - artikel 181 i Domstolens procesreglement - annullationssøgsmål - de finansielle markeders funktion - krav til udførelsen af lovpligtig revision af årsregnskaber og konsoliderede regnskaber for virksomheder af interesse for offentligheden - forordning (EU) nr. 537/2014 - regler for organisation og udvælgelse af revisorer og revisionsfirmaer for virksomheder af interesse for offentligheden - ikke individuelt berørt - åbenbart afvisningsgrundlag))
 (2017/C 104/34)
 Processprog: tysk
 Parter
 Appellant: Carsten René Beul (ved Rechtsanwälte H.-M. Pott og T. Eckhold)
 De andre parter i appelsagen: Europa-Parlamentet (ved D. Warin og P. Schonard, som befuldmægtigede) og Rådet for Den Europæiske Union (ved M. Balta og R. Wiemann, som befuldmægtigede)
 Konklusion
 1)
 Appellen forkastes.
 2)
 Carsten René Beul betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 191af 30.5.2016.


text:
7.9.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 294/69
 Sag anlagt den 19. maj 2015 — Almaz-Antey mod Rådet
 (Sag T-255/15)
 (2015/C 294/84)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: OAO Concern PVO Almaz-Antey (Moskva, Rusland) (ved advokaterne C. Stumpf og A. Haak)
 Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union
 Sagsøgerens påstande
 —
 Rådets afgørelse (FUSP) 2015/432 af 13. marts 2015 om ændring af afgørelse 2014/145/FUSP om restriktive foranstaltninger over for tiltag, der underminerer eller truer Ukraines territoriale integritet, suverænitet og uafhængighed (EUT L 70, s. 47) og Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 2015/427 af 13. marts 2015 om gennemførelse af Rådets forordning (EU) nr. 269/2014 om restriktive foranstaltninger over for tiltag, der underminerer eller truer Ukraines territoriale integritet, suverænitet og uafhængighed (EUT L 70, s. 1) annulleres, for så vidt som disse foranstaltninger finder anvendelse på sagsøgeren.
 —
 Rådet tilpligtes at betale sagsøgerens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført fem anbringender.
 1.
 Med det første anbringende har sagsøgeren gjort gældende, at Rådet har undladt at give en passende eller tilstrækkelig begrundelse for at lade sagsøgeren være omfattet af listerne over de personer, enheder og organer, der er omfattet af restriktive foranstaltninger på baggrund af situationen i Ukraine.
 2.
 Med det andet anbringende har sagsøgeren gjort gældende, at Rådet har begået et åbenbart fejlskøn ved at anse, at nogen af kriterierne for opførelse på listerne i de anfægtede foranstaltninger var opfyldt i sagsøgerens tilfælde.
 3.
 Med det tredje anbringende har sagsøgeren gjort gældende, at Rådets afgørelse er i strid med proportionalitetsprincippet.
 4.
 Med det fjerde anbringende har sagsøgeren gjort gældende, at hele Rådets ræsonnement ikke opfylder kravene for restriktive foranstaltninger.
 5.
 Med det femte anbringende har sagsøgeren gjort gældende, at Rådet ubegrundet og uforholdsmæssigt har tilsidesat sagsøgerens grundlæggende rettigheder, herunder sagsøgerens ret til forsvar og ret til en effektiv domstolsbeskyttelse.


text:
10.2.2001 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 45/7
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved dom også i strid med ovennævnte forordning, fordi den udgør
 afsagt den 10. juli 2000 af Diikitiko Protodikio Rodou i forskelsbehandling til skade for søtransport til et bestemt
 sagen GEHA Naftiliaki EPE m.fl. mod Limeniko Tamio tredjeland (eller bestemte tredjelande) og derfor en be-
 Dodekanisou og den græske stat grænsning af den søtransport, der udføres til dette land
 (disse lande)?
 (Sag C-435/00)
 (2001/C 45/14)
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel-
 se afsagt den 1. november 2000 af Regeringsrätten i sagen
 X og Y mod Riksskatteverket
 Ved dom afsagt den 10. juli 2000, indgået til Domstolens
 Justitskontor den 27. november 2000, har Diikitiko Protodikio
 Rodou i sagen GEHA Naftiliaki EPE m.fl. mod Limeniko Tamio (Sag C-436/00)
 Dodekanisou og den græske stat forelagt De Europæiske
 Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse (2001/C 45/15)
 af følgende spørgsmål:
 Ved kendelse afsagt den 1. november 2000, indgået til
 Domstolens Justitskontor den 27. november 2000, har Rege-
 a) Skal artikel 1 i Rådets forordning 4055/86 fortolkes ringsrätten i sagen X og Y mod Riksskatteverket forelagt
 således, at den idebærer et forbud mod, at der i henhold De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om
 til en medlemsstats nationale lovgivning pålægges be- præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 grænsninger med hensyn til udveksling af tjenesteydelser
 inden for søtransport mellem medlemsstater og tredjelan-
 de generelt, selv om begrænsningerne pålægges alle skibe Er artikel 43, 46, 48, 56 og 58 EF i en situation som den,
 uden forskel, hvad enten de benyttes af indenlandske der foreligger i denne sag, til hinder for anvendelse af en
 tjenesteydere eller af statsborgere i andre medlemsstater, medlemsstats lovgivning, der — som den svenske lovgivning
 og alle passagerer uanset nationalitet, eller skal bestem- på området — indebærer, at et kapitalindskud i form af
 melsen fortolkes således, at den indebærer et forbud mod, overdragelse af aktier til underpris beskattes mindre fordelag-
 at der i henhold til en medlemsstats nationale lovgivning tigt, hvis indskuddet sker i en juridisk person, der er hjemmehø-
 indføres begrænsninger alene med hensyn til udveksling rende i en anden medlemsstat, og som overdrageren direkte
 af tjenesteydelser inden for søtransport mellem en anden eller indirekte ejer en del af, eller til et indenlandsk aktieselskab,
 medlemsstat og et tredjeland, således at indenlandske som en sådan juridisk person ejer en del af, end det ville
 statsborgere, der udfører søtransport til tredjelande, stilles være tilfældet, hvis der ikke fandtes en sådan udenlandsk
 gunstigere end statsborgere i andre medlemsstater, der ejerindflydelse?
 udfører en sådan transport?
 b) Kan en medlemsstat pålægge anderledes (højere) havneaf-
 gifter for passagerer på skibe, der anløber en havn i et
 tredjeland (uden for Den Europæiske Union) eller har en
 sådan havn som endelig destination, end de afgifter, der
 pålægges passagerer, hvis destination er indenlandske Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel-
 havne eller havne i Den Europæiske Unions medlemssta- se afsagt den 27. juni 2000 af Bundesarbeitsgericht i sagen
 ter, selv om disse afgifter i begge de nævnte situationer Det fælles virksomhedsnævn (»Gesamtbetriebsrat«) for
 pålægges alle passagerer uanset deres nationalitet eller Kühne & Nagel AG & Co. KG mod Kühne & Nagel AG &
 skibenes nationalitet, eller udgør en sådan regel en Co. KG
 begrænsning af den frie adgang til at befordre passagerer
 til tredjelande, fordi den højere afgift eventuelt kan have (Sag C-440/00)
 indflydelse på valget af ruter, hvorfor reglen er uforenelig
 med artikel 1 i forordning 4055/86?
 (2001/C 45/16)
 c) Såfremt spørgsmålet besvares benægtende: Er det muligt Ved kendelse afsagt den 27. juni 2000, indgået til Domstolens
 at foretage en yderligere differentiering af de havneafgif- Justitskontor den 29. november 2000, har Bundesarbeitsge-
 ter, der pålægges passagerer, hvis destination er havne i richt i sagen Det fælles virksomhedsnævn (»Gesamtbetriebsrat«)
 tredjelande, alt efter hvilket tredjeland der er tale om, med for Kühne & Nagel AG & Co. KG mod Kühne & Nagel AG &
 afstanden til havnene eller deres geografiske placering Co. KG forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en
 som kriterium, eller er en sådan national lovbestemmelse anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:


text:
29.10.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 319/9
 Appel iværksat den 3. marts 2011 af Ignacio Ruipérez Aguirre og ATC Petition til prøvelse af dom afsagt af Retten (Fjerde Afdeling) den 20. januar 2011 i sag T-487/10, Ignacio Ruipérez Aguirre og ATC Petition mod Europa-Kommissionen
 (Sag C-111/11 P)
 2011/C 319/15
 Processprog: spansk
 Parter
 Appellanter: Ignacio Ruipérez Aguirre og ATC Petition (ved abogada M.J. Sánchez González)
 Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen
 Domstolen (Sjette Afdeling) har ved kendelse af 14. juli 2011 forkastet appellantens appel.


text:
29.8.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 205/27
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Cour de cassation (Frankrig) — den 29. juni 2009 — DHL Express France SAS mod Chronopost SA
 (Sag C-235/09)
 2009/C 205/46
 Processprog: fransk
 Den forelæggende ret
 Cour de cassation
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: DHL Express France SAS
 Sagsøgt: Chronopost SA
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Skal artikel 98 i forordning (EF) nr. 40/94 af 20. december 1993 (1) fortolkes således, at et forbud, der nedlægges af en EF-varemærkedomstol, uden videre har virkning på hele Fællesskabets område?
 2)
 Såfremt svaret er benægtende, har EF-varemærkedomstolen da ret til specifikt at udstrække forbuddet til andre staters område, hvor krænkelsen har fundet sted, eller der er trussel om, at den vil finde sted?
 3)
 Finder de tvangsforanstaltninger, som EF-varemærkedomstolen i henhold til sin egen nationale ret har knyttet til det forbud, den nedlægger, i det ene eller det andet tilfælde anvendelse på de medlemsstaters område, hvor forbuddet får virkning?
 4)
 Kan EF-varemærkedomstolen i modsat fald træffe en sådan tvangsforanstaltning, som ligner eller er forskellig fra den foranstaltning, den træffer i henhold til sin egen nationale ret, ved anvendelse af den nationale ret i de stater, hvor forbuddet får virkning?
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 40/94 af 20.12.1993 om EF-varemærker (EFT 1994 L 11, s. 1).


text:
3.6.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 131/10
 Domstolens dom (Store Afdeling) af 14. marts 2006 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Franske Republik
 (Sag C-177/04) (1)
 (Traktatbrud - direktiv 85/374/EØF - produktansvar - Domstolens dom, der fastslår et traktatbrud - manglende opfyldelse - artikel 228 EF - økonomiske sanktioner - delvis opfyldelse af dommen under sagen)
 (2006/C 131/18)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved G. Valero Jordana og B. Stromsky, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Den Franske Republik (ved G. de Bergues og R. Loosli, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Traktatbrudssøgsmål — manglende opfyldelse af Domstolens dom af 25. april 2002 i sag C-52/00 vedrørende ukorrekt gennemførelse af Rådets direktiv 85/374/EØF af 25. juli 1985 om tilnærmelse af medlemsstaterne administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser om produktansvar (EFT L 210, s. 29) — manglende ændring af bestemmelserne i den franske code civil — påstand om fastsættelse af en tvangsbøde
 Konklusion
 1)
 Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 228 EF, idet den ikke har truffet foranstaltninger til fuldstændig opfyldelse af dommen af 25. april 2002 i sagen Kommissionen mod Frankrig (sag C-52/00) for så vidt angår gennemførelsen af artikel 3, stk. 3, i Rådets direktiv 85/374/EØF af 25. juli 1985 om tilnærmelse af medlemsstaternes administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser om produktansvar, idet den fortsat betragter leverandøren af et defekt produkt som ansvarlig i samme omfang som producenten, når sidstnævnte ikke kan identificeres, selv om leverandøren inden for en rimelig frist har oplyst skadelidte om identiteten af den person, som har leveret produktet til ham.
 2)
 Den Franske Republik betaler Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, på kontoen »Det Europæiske Fællesskabs egne indtægter«, en tvangsbøde på 31 650 EUR pr. dags forsinkelse med iværksættelse af nødvendige foranstaltninger for at sikre den hele og fuldstændige opfyldelse af dommen af 25. april 2005 i sagen Kommissionen mod Frankrig, beregnet fra afsigelsen af nærværende dom og indtil den fuldstændige opfyldelse af nævnte dom af 25. april 2002.
 3)
 Den Franske Republik betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 118 af 30.4.2004.


text:
21.5.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 152/10
 Appel iværksat den 16. december 2010 af Fidelio KG mod til prøvelse af dom afsagt af Retten (Tredje Afdeling) den 25. februar 2011 i sag T-286/08 — Fedelio KG mod Kontoret for Harmonisering i Det Indre Marked (KHIM)
 (Sag C-87/11 P)
 2011/C 152/19
 Processprog: tysk
 Parter
 Appellant: Fidelio KG (ved Rechtsanwalt M. Gail)
 Den anden part i appelsagen: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)
 Appellanten har nedlagt følgende påstande
 —
 Dommen afsagt den 16. december 2010 i sag T-286/08 af Den Europæiske Unions Ret ophæves.
 —
 De for førsteinstansen nedlagte påstande tages til følge.
 —
 Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og design) tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 Retten tiltrådte med urette, at registreringen af tegnet »Hallux« for »ortopædiske artikler« og »fodtøj« er i strid med den absolutte registreringshindring i henhold til artikel 7, stk. 1, litra c), i forordning nr. 40/94. Det er ikke muligt at vurdere, hvorfor Retten i strid med sagsøgerens udtalelser tiltrådte Harmoniseringskontorets argumenter og lagde til grund, at »hallux«, det latinske ord for storetå, udgør den sædvanlige forkortelse for »hallux valgus«, en sygdom i storetåen. Denne af Retten anvendte fremgangsmåde tager ikke hensyn til betydningen af princippet om sagsoplysning ex officio, og den strider ligeledes mod begrundelsespligten.
 Endvidere foretog Retten en urigtig definition af varerne og varekategorierne. Eftersom begrebet »ortopædiske artikler« er meget bredt, og idet det er tilstrækkeligt for, at den absolutte registreringshindring finder anvendelse, at den gælder for en del af varerne, kunne Harmoniseringskontoret tage adskillige varearter i betragtning med henblik på at afslå registrering af en given vareart. Dette blev ikke taget i betragtning af Retten.
 For så vidt angår fodtøj antog Retten med urette, at der består en varekategori for »komfortable sko«. I virkeligheden består der imidlertid ingen forskel mellem almindeligt fodtøj og de såkaldte komfortable sko.
 Herudover lod Retten sig ved fastlæggelsen af den relevante kundekreds for henholdsvis »ortopædiske artikler« og »fodtøj« lede af irrelevante betragtninger. Efter sagsøgerens opfattelse må der i den forbindelse tages udgangspunkt i en gennemsnitsforbruger. En gennemsnitsforbruger har imidlertid hverken kendskab til det latinske sprog eller til fodsygdommen hallux valgus. Varemærket »Hallux« kan følgelig ikke anses for at være beskrivende.
 Endelig tilsidesatte Retten også artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning nr. 40/94, idet det ikke foretog en undersøgelse af varemærket »Hallux« i henhold til denne bestemmelse.


text:
10.9.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 269/49
 Kendelse afsagt af Rettens præsident den 13. juli 2011 — SIR mod Rådet
 (Sag T-142/11 R)
 (Særlige rettergangsformer - fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik - restriktive foranstaltninger på baggrund af situationen i Côte d’Ivoire - indefrysning af midler - begæring om udsættelse af gennemførelse - ufornødent at træffe afgørelse i hovedsagen - ufornødent at træffe afgørelse)
 2011/C 269/109
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Société ivoirienne de raffinage (SIR) (Abidjan, Côte d’Ivoire) (ved advokat M. Ceccaldi)
 Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union (ved B. Driessen og A. Vitro, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Begæring om foreløbige forholdsregler med henblik på i henhold til artikel 278 TEUF at opnå udsættelse af gennemførelsen af dels Rådets afgørelse 2011/18/FUSP af 14. januar 2011 om ændring af Rådets afgørelse 2010/656/FUSP om forlængelse af de restriktive foranstaltninger over for Côte d’Ivoire (EUT L 11, s. 36), dels Rådets forordning (EU) nr. 25/2011 af 14. januar 2011 om ændring af forordning (EF) nr. 560/2005 om indførelse af visse specifikke restriktive foranstaltninger mod visse personer og enheder på baggrund af situationen i Côte d’Ivoire (EUT L 11, s. 1)
 Konklusion
 1)
 Det er ufornødent at træffe afgørelse om begæringen om foreløbige forholdsregler.
 2)
 Rådet for Den Europæiske Union betaler sagens omkostninger.


text:
31.7.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 249/10
 Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 8. juni 2017 — Dextro Energy GmbH & Co. KG mod Europa-Kommissionen
 (Sag C-296/16 P) (1)
 ((Appel - forbrugerbeskyttelse - forordning (EF) nr. 1924/2006 - andre sundhedsanprisninger af fødevarer end dem, der henviser til en reduceret risiko for sygdom og til børns udvikling og sundhed - afslag på ansøgningen om opførelse af visse anprisninger til trods for en positiv udtalelse fra Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet (EFSA)))
 (2017/C 249/14)
 Processprog: tysk
 Parter
 Appellant: Dextro Energy GmbH & Co. KG (ved Rechtsanwälte M. Hagenmeyer og T. Teufer)
 Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved S. Grünheid og K. Herbout-Borczak, som befuldmægtigede)
 Konklusion
 1)
 Appellen forkastes.
 2)
 Dextro Energy GmbH & Co. KG betaler sagsomkostningerne.
 (1) EUT C 287 af 8.8.2016.


text:
Nr. C 9/ 18 [ DA 1 De Europæiske Fællesskabers Tidende 11 . 1 . 97
 på grundlag af korrekte tal, og på den anden side den om Sag anlagt den 20. september 1996 af Ernesto Brognieri
 stændighed, at Kommissionen anvender forskellige tal ved mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 beregningen af referencemængder for 1995 og 1996 . ( Sag T-l 74/96 )
 ( 97/C 9/33 )
 (Processprog: fransk)
 Sag anlagt den 28 . oktober 1996 af Yannick Chevalier-De
 lanoue mod Rådet for Den Europæiske Union Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er
 ( Sag T-l 72/96 ) der den 20 . september 1996 anlagt sag mod Kommissio
 ( 97/C 9/32 ) nen for De Europæiske Fællesskaber af Ernesto Brognieri ,
 Barasso ( Italien ), ved advokat Eric Boigelot, Bruxelles, og
 med valgt adresse i Luxembourg hos advokat Louis
 (Processprog: fransk) Schiltz, 2, rue de Fort Rheinsheim .
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er
 der den 28 . oktober 1996 anlagt sag mod Rådet for Den Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 Europæiske Union af Yannick Chevalier-Delanoue, Bruxel
 les, ved advokaterne Jean-Noël Louis, Thierry Demaseure
 og Ariane Tornel, Bruxelles, og med valgt adresse i Lu — Afgørelsen af 30 . november 1995 om betaling af tillæg
 xembourg hos Fiduciaire Myson Sari, 30, rue Cessange . for turnustjeneste, som blev truffet til opfyldelse af
 Rettens dom af 8 . juni 1995 i sag T-583/93 , annulle
 res .
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande :
 — Rådets afgørelse af 29 . januar 1996 om ikke at for — Kommissionen tilpligtes at betale det samlede beløb,
 længe sagsøgerens årlige ferie med et yderligere tids som sagsøgeren har krav på i tillæg og morarenter,
 rum i form af rejsedage annulleres . idet der tages forbehold for beregningen af tillægget til
 24 997 792 lire — herunder særligt for så vidt angår
 — Sagsøgte tilpligtes at betale sagens omkostninger. eventuelle forhøjelser under sagens behandling — og
 renterne beregnes med 8 % p.a .
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Sagsøgeren, der er tjenestemand i Rådet, og hvis hjemsted
 er fastsat til Washington, anfægter den afgørelse, hvorved
 ansættelsesmyndigheden har afslået at forlænge den årlige Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 ferie, sagsøgeren har ret til, med et tidsrum i form af rejse
 dage fastsat under hensyntagen til, hvad der er behov for,
 herunder navnlig under inddragelse af den faktiske rejsetid Sagsøgeren, der er den samme som i sag T-583/93 , der
 og rejsevilkårene samt det tidsrum med hensyn til tilpas blev afgjort ved dom den 8 . juni 1995 , og i sag T-148/96 ,
 ning/mulighed for at hvile ud, der følger af tidsforskellen . som stadig verserer, anfægter ansættelsesmyndighedens af
 gørelse af 30 . november 1995 om at yde ham tillæg for
 turnustjeneste fra 1 . marts 1993 til 31 . december 1993 .
 Sagsøgeren gør under henvisning til de regler, der generelt
 finder anvendelse på tjenestemænd, hvis hjemsted er belig
 gende uden for Europa, gældende, at de to rejsedage, han Det gøres særligt gældende, at der i denne afgørelse ikke
 er blevet indrømmet, alene er dækkende for rejsens varig
 er taget hensyn til, at afgørelsen, hvorved sagsøgerens for
 hed, hvorimod der ikke tages hensyn til det tidsrum, der er hold skulle bringes i orden, først blev truffet den 28 . no
 nødvendigt for, at sagsøgeren kan hvile ud . Dette er ensbe vember 1995 , og at dommen af 8 . juni 1995 pålagde
 tydende med, at ansættelsesmyndigheden lader forskellige Kommissionen at betale de beløb, der skulle dække perio
 vilkår gælde for henholdsvis tjenestemænd, hvis hjemsted den fra den 1 . marts 1993 frem til den dato, hvor den be
 er beliggende uden for Europa, og tjenestemænd, hvis slutning, der skulle bringe forholdene i orden, blev vedta
 hjemsted er beliggende i Europa, og for hvem det i hen get. Denne dato kunne ikke være den, hvor en tidligere
 hold til artikel 7 i bilag V til tjenestemandsvedtægten gæl beslutning blev truffet, næsten to år inden dommen.
 der, at deres ferie forlænges for at tage hensyn til de stra
 badser, der er forbundet med rejsen, uanset at sådanne
 tjenestemænd ikke er udsat for at skulle tilpasse sig en Til støtte for sine påstande har sagsøgeren gjort gældende,
 tidsforskel . Sagsøgeren anfører på dette grundlag, at den at der er sket en tilsidesættelse af vedtægtens artikel 26 og
 anfægtede afgørelse er blevet truffet i strid med ligebe 56a og af traktatens artikel 176 og 179, og at princippet
 handlingsprincippet, princippet om forbud mod forskelsbe om dommes retskraft ikke er blevet fulgt.
 handling samt artikel 7, stk. 5, i bilag V til vedtægten.


text:
21.3.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 106/15
 Appel iværksat den 15. december 2015 af The Tea Board til prøvelse af dom afsagt af Retten (Ottende Afdeling) den 2. oktober 2015 i sag T-626/13 — The Tea Board mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 (Sag C-675/15 P)
 (2016/C 106/17)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Appellant: The Tea Board (ved Rechtsanwälte M.C. Maier og A. Nordemann)
 De andre parter i appelsagen: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) og Delta Lingerie
 Appellanten har nedlagt følgende påstande
 —
 Den appellerede dom afsagt af Retten den 2. oktober 2015 i sag T-626/13 ophæves, for så vidt som Retten frifandt Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) med hensyn til følgende tjenesteydelser, der var omfattet af det ansøgte varemærke i klasse 35 og 38:
 Rådgivning vedrørende etablering og forvaltning af salgssteder til detailsalg og indkøbssteder til detailsalg samt reklamevirksomhed; salgsfremmende foranstaltninger (for tredjemand), reklamevirksomhed, bistand ved forretningsledelse, forretningsadministration, onlinereklame på et computernetværk, reklameomdeling (foldere, prospekter, gratis aviser, vareprøver), formidling af avisabonnementer for andre; information eller oplysninger vedrørende forretningsvirksomhed; organisering af udstillinger og begivenheder med kommercielle eller reklamemæssige formål, reklamebureauer, udlejning af reklameplads, radio- og fjernsynsreklamer, reklamesponsorering. (klasse 35)
 telekommunikationsvirksomhed, transmissioner af meddelelser og billeder formidlet via computer, interaktiv samsending i forbindelse med produktpræsentationer, kommunikation via computerterminaler, kommunikation (transmission) via åbne og lukkede globale edb-net. (klasse 38)
 —
 Om nødvendigt hjemvises sagen til Retten.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 1.
 Ved appellen søges Rettens dom af 2. oktober 2015 i sag T-626/13 delvist ophævet, for så vidt som Retten frifandt Harmoniseringskontoret med hensyn til de tjenesteydelser i klasse 35 og 38, der er omfattet af det omtvistede varemærke.
 2.
 Appellen er baseret på to anbringender: Tilsidesættelse af EF-varemærkeforordningens (1) artikel 8, stk. 1, litra b), og artikel 8, stk. 5.
 3.
 Ansøgeren er af den opfattelse, at et EF-fællesmærkes væsentligste funktion i henhold til EF-varemærkeforordningens artikel 66, stk. 2, der består i at angive den geografiske oprindelse af de omfattede varer, ikke er at angive den handelsmæssige oprindelse, men blot at garantere den fælles oprindelse af de varer eller tjenesteydelser, der udbydes og sælges med varemærket, dvs. at varerne stammer fra en virksomhed, der befinder sig i den geografiske region, der har et EF-fællesmærke, og som er berettiget til at bruge EF-fællesmærket.
 4.
 Det må derfor efter ansøgerens opfattelse konkluderes, at den geografiske oprindelse inden for rammerne af EF-varemærkeforordningens artikel 8, stk. 1, litra b), skal tages i betragtning som en relevant faktor enten i forbindelse med vurderingen af ligheden mellem de omhandlede varer og/eller tjenesteydelser, og/eller når der foretages en overordnet vurdering af risikoen for forveksling.
 5.
 Når der derfor i henhold til EF-varemærkeforordningens artikel 66, stk. 2, foretages en sammenligning af varer og/eller tjenesteydelser, der er omfattet af et ældre EF-fællesmærke, der består i en geografisk angivelse, med dem, der er omfattet af et individuelt EF-varemærke, er det ikke efter ansøgerens opfattelse afgørende, om de pågældende varer og tjenesteydelser er af lignende art med hensyn til deres beskaffenhed, formål, slutbrugere og/eller distributionskanaler. Det bør snarere undersøges, om de pågældende varer og/eller tjenesteydelser har samme geografiske oprindelse.
 6.
 Ansøgerens fortolkning af EF-varemærkeforordningens artikel 66, stk. 2, følger af
 1)
 den indre sammenhæng i forordning nr. 207/2009, herunder, at
 i.
 EF-varemærkeforordningens artikel 66, stk. 2, udgør en undtagelse i forordning nr. 207/2009, idet det fremgår af denne forordnings artikel 7, stk. 1, litra c), at varemærker, der udelukkende består af tegn eller angivelser, der i omsætningen kan tjene til at betegne varens eller tjenesteydelsens geografiske oprindelse, er udelukket fra registrering
 ii.
 i henhold til EF-varemærkeforordningens artikel 67, stk. 2, skal bestemmelserne for EF-fællesmærkets benyttelse, når dette består af en geografisk oprindelsesbetegnelse, tillade enhver person, hvis varer eller tjenesteydelser stammer fra det berørte geografiske område, at blive optaget som medlem af den sammenslutning, der er indehaver af mærket, og at et EF-fællesmærke, der består af en geografisk oprindelsesbetegnelse, derfor aldrig kan adskille sammenslutningens medlemmers varer og tjenesteydelser fra andre virksomheders.
 2)
 fortolkningen af denne bestemmelse i lyset af forordning nr. 1151/2012 (2) og i lyset af TRIPs-aftalen, ifølge hvilken en geografisk betegnelse skal have en høj grad af beskyttelse, og ifølge hvilken præsentationen af en vare, der indikerer, at den pågældende vare har sin oprindelse i et andet geografisk område end det, som varen reelt stammer fra, således at forbrugerne vildledes for så vidt angår varens geografiske oprindelse, skal forbydes.
 7.
 Ansøgeren er af den opfattelse, at de kvaliteter, som Retten har fastlagt i forbindelse med DARJEELING ligeledes kan overføres til tjenesteydelser såsom forretningsrådgivning eller teletjenester, der i den henseende kan styrke tiltrækningskraften hos det omtvistede varemærke. Endvidere påpeger ansøgeren, at Retten ikke gav nogen reel begrundelse i dommen for, hvorfor de kvaliteter, der er knyttet til varemærket DARJEELING ikke kan overføres til tjenesteydelser i klasse 35 og 38, hvilket i sig selv er en retlig fejl.
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 af 26.2.2009 om EF-varemærker (EUT L 78, s. 1).
 (2) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1151/2012 af 21.11.2012 om kvalitetsordninger for landbrugsprodukter og fødevarer (EUT L 343, s. 1).


text:
11.3.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 60/6
 DOMSTOLENS DOM
 (Tredje Afdeling)
 af 19. januar 2006
 i sag C-265/04, Margaretha Bouanich mod Skatteverket (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Kammarrätten i Sundsvall) (1)
 (Direkte beskatning - frie kapitalbevægelser - beskatning af udbytte - tilbagekøb af aktier - fradrag for erhvervelsesomkostningerne ved aktierne - forskellig behandling af hjemmehørende og ikke-hjemmehørende - dobbeltbeskatningsoverenskomst)
 (2006/C 60/12)
 Processprog: svensk
 I sag C-265/04, angående en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 234 EF, indgivet af Kammarrätten i Sundsvall (Sverige) ved afgørelse af 17. juni 2004, indgået til Domstolen den 24. juni 2004, i sagen Margaretha Bouanich mod Skatteverket, har Domstolen (Tredje Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, A. Rosas, og dommerne J. Malenovský, S. von Bahr, A. Borg Barthet og U. Lõhmus; (refererende dommer), generaladvokat: J. Kokott; justitssekretær: R. Grass, den 19. januar 2006 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 1)
 Artikel 56 EF og 58 EF skal fortolkes således, at de er til hinder for nationale bestemmelser som dem, der er genstand for hovedsagen, hvorefter det beløb, der i tilfælde af nedsættelse af aktiekapitalen udbetales til en ikke-hjemmehørende aktionær for tilbagekøbte aktier, beskattes som udbytte uden ret til fradrag for erhvervelsesomkostningerne ved disse aktier, hvorimod samme beløb, der udbetales til en hjemmehørende aktionær, beskattes som kapitalgevinst med ret til fradrag for erhvervelsesomkostningerne.
 2)
 Artikel 56 EF og 58 EF skal fortolkes således, at de er til hinder for nationale bestemmelser, der følger af en dobbeltbeskatningsoverenskomst, såsom overenskomsten mellem Den Franske Republiks regering og Kongeriget Sveriges regering til undgåelse af dobbeltbeskatning og forhindring af skatteunddragelser, for så vidt angår indkomst- og formueskatter, undertegnet den 27. november 1990, som fastsætter et loft for beskatning af udbytte, der udbetales til ikke-hjemmehørende aktionærer, som er lavere end det, der gælder for hjemmehørende aktionærer, og som, idet denne overenskomst fortolkes i lyset af kommentarerne fra Organisationen for Økonomisk Samarbejde og Udvikling til dennes modeloverenskomst, giver mulighed for at trække aktiernes pariværdi fra tilbagekøbsbeløbet for aktierne. Dette gælder dog ikke, når ikke-hjemmehørende aktionærer ved anvendelsen af disse nationale bestemmelser behandles mindst lige så fordelagtigt som hjemmehørende aktionærer. Det tilkommer den forelæggende ret at tage stilling til, om dette er tilfældet under de særlige omstændigheder i hovedsagen.
 (1) EUT C 228 af 11.9.2004.


text:
21.6.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 158/4
 Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 8. maj 2008 — Danske Svineproducenter mod Justitsministeriet (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Vestre Landsret — Danmark)
 (Sag C-491/06) (1)
 (Direktiv 91/628/EØF - beskyttelse af dyr under transport - gennemførelse - skøn - husdyr af svinearter - over otte timers transporttid - minimumshøjde for hvert af køretøjets niveauer - lastetæthed)
 (2008/C 158/06)
 Processprog: dansk
 Den forelæggende ret
 Vestre Landsret
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Danske Svineproducenter
 Sagsøgt: Justitsministeriet
 Procesdeltager: Den Europæiske Dyre- og Kødhandelsunion (UECBV)
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Vestre Landsret — fortolkning af punkt 2, litra b), punkt 47, D), og punkt 48, nr. 3, 3. pind, i bilaget til Rådets direktiv 91/628/EØF af 19. november 1991 om beskyttelse af dyr under transport og om ændring af direktiv 90/425/EØF og 91/496/EØF (EFT L 340, s. 17), som ændret ved Rådets direktiv 95/29/EF af 29. juni 1995 (EFT L 148, s. 52) — mindste indvendige højde og lastetæthed på hver etage i transportmidler, der anvendes til svinetransporter af mere end otte timers varighed
 Konklusion
 1)
 Nationale bestemmelser som de i hovedsagen omhandlede, som indeholder taloplysninger vedrørende rumhøjden, således at transportvirksomhederne kan henholde sig til normer, der er mere præcise end dem, der er anført i Rådets direktiv 91/628/EØF af 19. november 1991 om beskyttelse af dyr under transport og om ændring af direktiv 90/425/EØF og 91/496/EØF, som ændret ved Rådets direktiv 95/29/EF af 29. juni 1995, falder i princippet inden for det skøn, som er tildelt medlemsstaterne ved artikel 249 EF, under forudsætning af, at disse bestemmelser, som iagttager det formål vedrørende beskyttelse af dyr under transport, der forfølges med dette direktiv, med senere ændringer, ikke i strid med proportionalitetsprincippet hindrer opfyldelsen af de formål vedrørende afskaffelse af tekniske hindringer for handelen med levende dyr og skabelsen af grundlag for, at markedsordningerne kan fungere efter hensigten, som ligeledes forfølges med nævnte direktiv, med senere ændringer. Det tilkommer den forelæggende ret at kontrollere, om de nævnte bestemmelser iagttager disse principper.
 2)
 Kapitel VI, punkt 47, afsnit D, i bilaget til direktiv 91/628, som ændret ved direktiv 95/29, skal fortolkes således, at en medlemsstat er berettiget til at indføre nationale regler, hvorefter der ved transporter af mere end otte timers varighed skal være mindst 0,50 m2 for svin på 100 kg.
 (1) EUT C 326 af 30.12.2006.


text:
25.5.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 147/16
 Rettens dom af 10. april 2013 — Höganäs mod KHIM (ASTALOY)
 (Sag T-505/10) (1)
 (EF-varemærker - indsigelsessag - ansøgning om EF-ordmærket ASTALOY - det ældre EF-ordmærke HASTELLOY - relativ registreringshindring - risiko for forveksling - artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 207/2009 - sameksistensen mellem varemærker)
 2013/C 147/27
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Höganäs AB (Höganäs, Sverige) (ved advokat L.-E. Ström)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (ved J. Crespo Carrillo, som befuldmægtiget)
 Den anden part i sagen for appelkammeret ved Harmoniseringskontoret og intervenient ved Retten: Haynes International, Inc. (Kokomo, Indiana, De Forenede Stater) (ved advokaterne E. Armijo Chávarri og A. Castán Pérez-Gómez)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelse truffet den 18. august 2010 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1530/2009-4) vedrørende en indsigelsessag mellem Haynes International, Inc. og Höganäs AB.
 Konklusion
 1)
 Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
 2)
 Höganäs AB betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 346 af 18.12.2010.


text:
20.6.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 141/41
 Kendelse afsagt af Retten i Første Instans den 27. marts 2009 — Alves dos Santos mod Kommissionen
 (Sag T-184/08) (1)
 (Den Europæiske Socialfond - uddannelsesprogrammer - nedsættelse af den oprindeligt tildelte støtte - stævning - formkrav - åbenbart, at sagen må afvises)
 2009/C 141/85
 Processprog: portugisisk
 Parter
 Sagsøger: Rui Manuel Alves dos Santos (Alvaiázere, Portugal) (ved avocat A. Marques Fernandes)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved P. Guerra e Andrade og B. Kotschy, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af Kommissionens afgørelse af 4. marts 2004, meddelt Rui Manuel Alves dos Santos den 3. marts 2008, om nedsættelse af den støtte, som sagsøgeren har modtaget fra Den Europæiske Socialfond (ESF) vedrørende et uddannelsesprogram fremlagt af den portugisiske forvaltning i sag nr. 890488 P1.
 Konklusion
 1)
 Sagen afvises.
 2)
 Rui Manuel Alves dos Santos betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 209 af 15.8.2008.


text:
6.8.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 232/24
 Rettens dom af 28. juni 2011 — ATB Norte mod KHIM — Bricocenter Italia (BRICO CENTER)
 (Sag T-475/09) (1)
 (EF-varemærker - indsigelsessag - ansøgning om EF-figurmærket BRICO CENTER - de ældre EF-figurmærker ATB CENTROS DE BRICOLAGE Brico Centro og CENTROS DE BRICOLAGE BricoCentro - relativ registreringshindring - risiko for forveksling - artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 207/2009)
 2011/C 232/42
 Processprog: italiensk
 Parter
 Sagsøger: ATB Norte, SL (Burgos, Spanien) (først ved advokaterne P. López Ronda, G. Macias Bonilla, H. Curtis-Oliver og G. Marín Raigal, derefter ved advokat F. Brandolini Kujman)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (ved O. Montalto og G. Mannucci, som befuldmægtigede)
 Den anden part i sagen for appelkammeret ved Harmoniseringskontoret og intervenient ved Retten: Bricocenter Italia Srl (Rozzano, Italien) (ved advokaterne G. Ghidini, M. Mergati og C. Signorini)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelse truffet den 24. september 2009 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 500/2008-4) vedrørende en indsigelsessag mellem ATB Norte, SL og Bricocenter Italia Srl.
 Konklusion
 1)
 Afgørelse truffet den 24. september 2009 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 500/2008-4) annulleres, i det omfang den af Bricocenter Italia Srl for appelkammeret indgivne indsigelse tages til følge for så vidt angår tjenesteydelser, som vedrører »reklame«, »bistand ved forretningsledelse« og »forretningsadministration«, der er omfattet af EF-varemærkeansøgningen.
 2)
 I øvrigt frifindes Harmoniseringskontoret.
 3)
 ATB Norte, SL, Bricocenter Italia Srl og Harmoniseringskontoret bærer de omkostninger, de hver især har afholdt i forbindelse med sagen ved Retten.
 (1) EUT C 24 af 30.1.2010.


text:
28.4.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 126/27
 Personalerettens kendelse (Første Afdeling) af 29. februar 2012 — Marcuccio mod Kommissionen
 (Sag F-3/11) (1)
 (Personalesag - tjenestemænd - social sikring - ulykke - ansøgning om, at et dokument tilføjes sagsakterne vedrørende ulykken - afslag - ikke-bebyrdende retsakt - åbenbart afvisningsgrundlag)
 2012/C 126/50
 Processprog: italiensk
 Parter
 Sagsøger: Luigi Marcuccio (Tricase, Italien) (ved advokat G. Cipressa)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (ved J. Currall og C. Berardis-Kayser, som befuldmægtigede, bistået af advokat A. Dal Ferro)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af det stiltiende afslag på sagsøgerens ansøgning af 15. marts 2010 og om erstatning for det lidte tab.
 Konklusion
 1)
 Sagen afvises.
 2)
 Luigi Marcuccio betaler sagens omkostninger.
 3)
 Luigi Marcuccio betaler Personaleretten et beløb på 2 000 EUR.
 (1) EUT C 113 af 9.4.2011, s. 22.


text:
22.9.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 287/13
 Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 12. juli 2012 — Compañía Española de Tabaco en Rama, SA (Cetarsa) mod Europa-Kommissionen
 (Sag C-181/11 P) (1)
 (Appel - konkurrence - karteller - det spanske marked for køb og første forarbejdning af råtobak - beslutning, der fastslår en tilsidesættelse af artikel 81 EF - fastsættelse af priser og opdeling af markedet - bøder - ligebehandling - maksimumsgrænse på 10 % af omsætningen - samarbejde - urigtig gengivelse af beviser - åbenbart urigtigt skøn - begrundelsesmanglende)
 2012/C 287/22
 Processprog: spansk
 Parter
 Appellant: Compañía Española de Tabaco en Rama, SA (Cetarsa) (ved abogados M. Araujo Boyd, J. Buendía Sierra og Á. Givaja Sanz)
 Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved F. Castillo de la Torre, E. Gippini Fournier og L. Malferrari, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Appel af dom afsagt af Retten (Fjerde Afdeling) den 3. februar 2011, Cetarsa mod Kommissionen (T-33/05), hvorved Retten afviste en påstand om annullation af Kommissionens beslutning K(2004) 4030 endelig af 20. oktober 2004 om en procedure i henhold til artikel 81, stk. 1, [EF] (sag COMP/C.38.238/B.2 — Råtobak — Spanien), og den af Kommissionen nedlagte modpåstand om en forhøjelse af den bøde, der er pålagt sagsøgeren.
 Konklusion
 1)
 Appellen og kontraappellen forkastes.
 2)
 Compañía Española de Tabaco en Rama, SA (Cetarsa) betaler omkostningerne i appelsagen.
 3)
 Europa-Kommissionen betaler omkostningerne i kontraappellen.
 (1) EUT C 186 af 25.6.2011.


text:
8.1.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 6/40
 Sag anlagt den 7. oktober 2004 af Scandlines Sverige AB mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 (Sag T-399/04)
 (2005/C 6/78)
 Processprog: engelsk
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der den 7. oktober 2004 anlagt sag mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber af Scandlines Sverige AB, Helsingborg, Sverige ved C. Vajda, QC, og lawyers R. Azelius og K. Azelius.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 —
 Annullation af Kommissionens beslutning af 23. juli 2004, hvorved sagsøgerens klage af 2. juli 1997 blev afvist
 —
 Hjemvisning til Kommissionen til fornyet prøvelse af klagen i lyset af Domstolens afgørelse
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale sagsøgerens omkostninger uanset sagens udfald.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Sagsøgeren er et svensk selskab, hvis hovedaktivitet består i at være havneagent for et rederi. Sagsøgeren indgav en klage til Kommissionen over Helsingborg Hamn AB (HHAB), et selskab, der er ansvarlig for driften af Helsingborg havn (Sverige) og for fastsættelse af havneafgifter. Sagsøgeren har gjort gældende, at HHAB pålagde sagsøgeren urimeligt høje havneafgifter og derved misbrugte sin dominerende stilling i strid med artikel 82 EF. Denne klage blev afvist ved den anfægtede beslutning.
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført, at Kommissionen har anlagt et fejlskøn, idet den fandt, at de havneafgifter, som rederierne skulle betale, ikke var urimelig høje. Ifølge sagsøgeren havde Kommissionens cost/price-analyse vist, at HHBA havde haft en fortjeneste på de af dens aktiviteter, der relaterer sig til færgetransport, på over 100 % af værdien af den kapital, som var investeret i denne erhvervsudøvelse. Sagsøgeren har gjort gældende, at sådanne fortjenester ikke kan opnås på et konkurrencepræget marked og derfor er alt for høje, urimelige og udtryk for misbrug. Sagsøgeren har gjort gældende, at Kommissionen har anvendt udtrykket »økonomisk værdi« ukorrekt, idet den afviste denne vurdering, samt at den har undladt at anvende proportionalitetsprincippet eller at anvende bevisbyrdereglerne korrekt. Sagsøgeren har også gjort gældende, at Kommissionen ukorrekt har afvist sammenligningen mellem de priser, som opkræves hos rederierne i forbindelse med passagertransport, og dem, som opkræves i forbindelse med godstransport, ligesom den har afvist sammenligningen mellem den opkrævede havneafgift i Helsingborg og den tilsvarende afgift i Helsingør i den anden ende af samme rute. Sagsøgeren har også bestridt Kommissionens påstand om, at der ikke var nogen prisdiskriminering i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 82 EF, mellem rederier, som udfører færgepassagertransport, og rederier, som udfører godstransport. Ifølge sagsøgeren har Kommissionen med urette fundet, at HHAB's tjenesteydelser til de to kategorier af erhvervsdrivende ikke er sammenlignelige, og at de rederier, som udfører passagertransport, derfor ikke er blevet stillet dårligere i konkurrencemæssig henseende.


text:
1.2.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 38/51
 Rettens dom af 11. december 2015 — Hikari Miso mod KHIM — Nishimoto Trading (Hikari)
 (Sag T-751/14) (1)
 ((EF-varemærker - indsigelsessag - ansøgning om EF-ordmærket Hikari - ældre nationalt ordmærke HIKARI - relativ registreringshindring - risiko for forveksling - artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 207/2009))
 (2016/C 038/67)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Hikari Miso Co. Ltd (Simosuwa-machi, Japan) (ved Barrister D. McFarland,)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (ved H. O’Neill, som befuldmægtiget)
 Den anden part i sagen for appelkammeret ved Harmoniseringskontoret og intervenient ved Retten: Nishimoto Trading Co. Ltd (Santa Fe Springs, Californien, De Forenede Stater) (ved Barrister G. Pritchard)
 Sagens genstand
 Søgsmål anlagt til prøvelse af afgørelse truffet den 8. september 2014 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 2394/2013 4) vedrørende en indsigelsessag mellem Nishimoto Trading Co. Ltd og Hikari Miso Co. Ltd.
 Konklusion
 1)
 Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
 2)
 Hikari Miso Co. Ltd betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 7 af 12.1.2015.


text:
18.10.2003 DA Den Europæiske Unions Tidende C 251/11
 KENDELSE AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS (befuldmægtiget: S. Rating), angående en påstand om annulla-
 tion af høringskonsulentens beslutning af 16. august 2001 om
 den 9. juli 2003 ikke at give sagsøgeren aktindsigt i visse dokumenter ved-
 rørende opgivelse af proceduren i sag COMP/E-1/37.919 —
 i sag T-219/01, Commerzbank AG mod Kommissionen bankgebyrer for veksling af valuta i eurozonen, indledt mod
 for De Europæiske Fællesskaber (1) andre banker, har Retten (Femte Afdeling), sammensat af for-
 manden, R. García-Valdecasas, og dommerne P. Lindh og
 (Annullationssøgsmål — anmodning om aktindsigt — J.D. Cooke; justitssekretær: H. Jung, den 9. juli 2003 afsagt
 beslutning truffet af høringskonsulenten — formaliteten) kendelse, hvis konklusion lyder således:
 (2003/C 251/21)
 (Processprog: tysk) 1) Sagen afvises.
 2) Sagsøgeren betaler sine egne omkostninger og de af sagsøgte
 afholdte omkostninger.
 I sag T-219/01, Commerzbank AG, Frankfurt am Main
 (Tyskland), ved Rechtsanwälte H. Satzki og B. Maassen, mod
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 (befuldmægtiget: S. Rating), angående en påstand om annulla- (1) EFT C 3 af 5.1.2002.
 tion af høringskonsulentens beslutning af 17. august 2001 om
 ikke at give sagsøgeren aktindsigt i visse dokumenter ved-
 rørende opgivelse af proceduren i sag COMP/E-1/37.919 —
 bankgebyrer for veksling af valuta i eurozonen, indledt mod
 andre banker, har Retten (Femte Afdeling), sammensat af for-
 manden, R. García-Valdecasas, og dommerne P. Lindh og
 J.D. Cooke; justitssekretær: H. Jung, den 9. juli 2003 afsagt
 kendelse, hvis konklusion lyder således: KENDELSE AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 den 5. august 2003
 1) Sagen afvises. i sag T-158/03 R, Industrias Químicas del Vallés, S.A. mod
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 2) Sagsøgeren betaler sine egne omkostninger og de af sagsøgte
 afholdte omkostninger, herunder omkostningerne vedrørende (Særlige rettergangsformer — begæring om udsættelse af
 sagen om foreløbige forholdsregler i sag T-219/01 R. gennemførelsen — fumus boni juris — uopsættelighed —
 interesseafvejning)
 (1) EFT C 369 af 22.12.2001. (2003/C 251/23)
 (Processprog: spansk)
 I sag T-158/03 R, Industrias Químicas del Vallés, S.A.,
 Barcelona (Spanien), ved abogados C. Fernández Vicién,
 P. González-Espejo og J. Sabater Marotias, mod Kommissio-
 KENDELSE AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS nen for De Europæiske Fællesskaber (befuldmægtigede:
 B. Doherty og S. Pardo Quintillán), angående en begæring om
 den 9. juli 2003 udsættelse af gennemførelsen af Kommissionens beslutning
 2003/308/EF af 2. maj 2003 om afvisning af at indsætte meta-
 i sag T-250/01, Dresdner Bank AG mod Kommissionen laxyl i bilag I til Rådets direktiv 91/414/EØF og om tilbagekaldelse
 for De Europæiske Fællesskaber (1) af godkendelser af plantebeskyttelsesmidler, der indeholder dette
 aktive stof (EFT L 113, s. 8), har Rettens præsident den 5. august
 (Annullationssøgsmål — anmodning om aktindsigt — 2003 afsagt kendelse, hvis konklusion lyder således:
 beslutning truffet af høringskonsulenten — formaliteten)
 (2003/C 251/22)
 1) Begæringen om foreløbige forholdsregler tages ikke til følge.
 (Processprog: tysk)
 2) Afgørelsen om sagens omkostninger udsættes.
 I sag T-250/01, Dresdner Bank AG, Frankfurt am Main
 (Tyskland), ved Rechtsanwälte W. Bosch og M. Hirsch,
 mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber


text:
8.11.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 285/17
 Appel iværksat den 21. juli 2008 af Transports Schiocchet — Excursions SARL til prøvelse af kendelse afsagt den 19. maj 2008 af Retten i Første Instans (Fjerde Afdeling) i sag T-220/07, Transports Schiocchet — Excursions mod Kommissionen
 (Sag C-335/08 P)
 (2008/C 285/28)
 Processprog: fransk
 Parter
 Appellant: Transports Schiocchet — Excursions SARL (ved avocat D. Schönberger)
 Den anden part i appelsagen: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Appellanten har nedlagt følgende påstande
 —
 Rettens kendelse af 19. maj 2008 ophæves.
 —
 Sagen realitetsbehandles, og de af appellanten fremsatte påstande for første instans tages til følge, og der træffes således endelig afgørelse i sagen.
 —
 Subsidiært hjemvises sagen til Retten.
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale samtlige sagsomkostninger.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 Appellanten har fremsat tre anbringender til støtte for appellen.
 Appellanten har med det første anbringende gjort gældende, at Retten tilsidesatte det retssikkerhedsprincip, som knytter sig til afgørelser i henhold til fællesskabsretten, EF-traktatens artikel 235 og artikel 288, stk. 2, samt artikel 13 i den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder, for så vidt som Retten i den appellerede kendelses præmis 39 fandt, at den omstændighed, at appellanten havde anlagt sag ved de nationale retter, ikke havde opsættende virkning, selv om Retten ved tidligere retskraftige afgørelser havde opfordret appellanten til at gennemføre en sag ved de nationale instanser.
 Appellanten har med det andet anbringende anført, at Retten begik en række fejl ved bedømmelsen af betingelserne i artikel 288, stk. 2, EF for at ifalde ansvar uden for kontraktforhold — fejl i form af urigtig gengivelse af de faktiske omstændigheder og appellantens påstande — samt ved bedømmelsen af artikel 230 EF, bl.a. hvad angår de nationale retters påståede bekræftelse af Kommissionens opfattelse og vurderingen af den periode, i løbet af hvilken der er lidt tab.
 Appellanten har med det tredje anbringende påberåbt sig tilsidesættelse af artikel 4, stk. 2, og artikel 2, nr. 1.3, i forordning nr. 684/92 (1), idet Retten ved at følge den af Kommissionen foreslåede fortolkning fejlagtigt har kvalificeret de aktiviteter, som appellantens konkurrenter udfører, som »speciel rutekørsel« (artikel 4, stk. 2), hvortil der ikke kræves tilladelse, selv om der i det foreliggende tilfælde er tale om parallel eller midlertidig kørsel (artikel 2, nr. 1.3), som er omfattet af de samme regler som den »rutekørsel«, appellanten udfører.
 (1) EFT L 74, s. 1.


text:
3.8.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 254/5
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Finanzgericht Münster (Tyskland) den 24. april 2015 — Kreissparkasse Wiedenbrück mod Finanzamt Wiedenbrück
 (Sag C-186/15)
 (2015/C 254/06)
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Finanzgericht Münster
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Kreissparkasse Wiedenbrück
 Sagsøgt: Finanzamt Wiedenbrück
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Er medlemsstaterne forpligtet til at anvende afrundingsreglen i artikel 175, stk. 1, i Rådets direktiv 2006/112/EF om det fælles merværdiafgiftssystem (1), når pro rata-satsen beregnes efter en af de særlige metoder i dette direktivs artikel 173, stk. 2, litra a), b), c) eller d)?
 2)
 Er medlemsstaterne forpligtet til at anvende afrundingsreglen i artikel 175, stk. 1, i Rådets direktiv 2006/112/EF om det fælles merværdiafgiftssystem, såfremt fradraget reguleres i henhold til artikel 184 ff. i direktiv 2006/112/EF, når pro rata-satsen som omhandlet i direktivets artikel 175, stk. 1, beregnes efter en af de særlige metoder i dette direktivs artikel 173, stk. 2, litra a), b), c) eller d), eller efter artikel 17, stk. 5, tredje afsnit, litra a), b), c) eller d), i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag?
 3)
 Er medlemsstaterne forpligtet til at foretage en regulering af fradraget i henhold til artikel 184 ff. i direktiv 2006/112/EF under anvendelse af afrundingsreglen — andet spørgsmål — på en sådan måde, at det afgiftsbeløb, der skal reguleres, fastsættes i procent og afrundes opad eller nedad til det nærmeste hele tal til den afgiftspligtiges fordel?
 (1) EUT L 347, s. 1.


text:
18.7.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 260/14
 Domstolens kendelse (Ottende Afdeling) af 25. februar 2016 – Associazione Italiana delle Unità Dedicate Autonome Private di Day Surgery e dei Centri di Chirurgia Ambulatoriale (Aiudapds) mod Agenzia Italiana del Farmaco (AIFA) og Ministero della Salute (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Consiglio di Stato – Italien)
 (Sag C-520/15) (1)
 ((Præjudiciel forelæggelse - Domstolens procesreglement - artikel 53, stk. 2 - Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder - artikel 47, stk. 2, og artikel 54 - den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder - artikel 6, stk. 1 - ekstraordinær rekurs til præsidenten for Den Italienske Republik - indsigelse mod rekurs rejst af en af tvistens parter - nævnte ekstraordinære rekurs ændret til en adgang til domstolsprøvelse - gennemførelse af EU-retten - foreligger ikke - Domstolen åbenbart inkompetent))
 (2016/C 260/18)
 Processprog: italiensk
 Den forelæggende ret
 Consiglio di Stato
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Associazione Italiana delle Unità Dedicate Autonome Private di Day Surgery e dei Centri di Chirurgia Ambulatoriale (Aiudapds)
 Sagsøgte: Agenzia Italiana del Farmaco (AIFA) og Ministero della Salute
 Procesdeltagere: Roche Italia SpA, Novartis Farma SpA og Regione Marche
 Konklusion
 Den Europæiske Unions Domstol er åbenbart inkompetent til at besvare det præjudicielle spørgsmål, som Consiglio di Stato (øverste domstol i forvaltningsretlige sager, Italien), har forelagt den ved afgørelse af 15. juli 2015 (sag C-520/15).
 (1) EUT C 398 af 30.11.2015.


text:
27.3.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 88/11
 DOMSTOLENS DOM
 af 15. november 2013
 i sag E-9/13
 EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Kongeriget Norge
 (En EØS-stats tilsidesættelse af sine forpligtelser — Kommissionens direktiv 2010/48/EU af 5. juli 2010 om tilpasning til den tekniske udvikling af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/40/EF om teknisk kontrol med motorkøretøjer og påhængskøretøjer dertil
 2014/C 88/08
 I sag E-9/13, EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Kongeriget Norge angående en påstand om, at det fastslås, at Kongeriget Norge har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til den retsakt, der er omhandlet i punkt 16a i kapitel II i bilag XIII til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (Kommissionens direktiv 2010/48/EU af 5. juli 2010 om tilpasning til den tekniske udvikling af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/40/EF om teknisk kontrol med motorkøretøjer og påhængskøretøjer dertil) som tilpasset EØS-aftalen ved protokol 1 hertil, og i henhold til EØS-aftalens artikel 7, idet det ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de foranstaltninger, som er nødvendige for at gennemføre nævnte retsakt (bortset fra punkt 3 i bilag II til direktivet vedrørende synsrapporter, der skal gennemføres inden den 31. december 2013) eller ikke har underrettet Tilsynsmyndigheden herom, har Domstolen, sammensat af præsidenten Carl Baudenbacher og dommerne Per Christiansen og Páll Hreinsson (refererende dommer) afsagt dom den 15. november 2013.
 Domskonklusionen lyder således:
 1)
 Kongeriget Norge har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til den retsakt, der er omhandlet i punkt 16a i kapitel II i bilag XIII til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (Kommissionens direktiv 2010/48/EU af 5. juli 2010 om tilpasning til den tekniske udvikling af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/40/EF om teknisk kontrol med motorkøretøjer og påhængskøretøjer dertil) som tilpasset EØS-aftalen ved protokol 1 hertil, og i henhold til EØS-aftalens artikel 7, idet det ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de foranstaltninger, som er nødvendige for at gennemføre nævnte retsakt (bortset fra punkt 3 i bilag II til direktivet vedrørende synsrapporter, der skal gennemføres inden den 31. december 2013).
 2)
 Kongeriget Norge betaler sagens omkostninger.


text:
9.10.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 338/17
 Sag anlagt den 7. august 2017 — OCU m.fl. mod SRB
 (Sag T-512/17)
 (2017/C 338/18)
 Processprog: spansk
 Parter
 Sagsøgere: Organización de Consumidores y Usuarios (OCU) (Madrid, Spanien) og 37 andre sagsøgere
 Sagsøgt: Den Fælles Afviklingsinstans (SRB)
 Sagsøgernes påstande
 —
 Den anfægtede afgørelse annulleres.
 —
 Artikel 18 og 29 i forordning (EU) nr. 806/2014 erklæres ulovlige og skal ikke finde anvendelse.
 —
 Den Fælles Afviklingsinstans tilpligtes at betale sagsomkostningerne.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Denne sag er anlagt til prøvelse af Den Fælles Afviklingsinstans’ afgørelse SRB/EES/2017/08 af 7. juni 2017, hvorved der blev vedtaget en afviklingsordning for Banco Popular Español S.A.
 Søgsmålsgrundene og de væsentligste argumenter er de samme som dem, der er gjort gældende i sag T-478/17, Mutualidad de la Abogacía og Hermandad Nacional de Arquitectos Superiores og Químicos mod Den Fælles Afviklingsinstans, T-481/17, Fundación Tatiana Pérez de Guzmán og Bueno og SFL mod Den Fælles Afviklingsinstans, T-482/17, Comercial Vascongada Recalde mod Kommissionen og Den Fælles Afviklingsinstans, T-483/17, García Suárez m.fl. mod Kommissionen og Den Fælles Afviklingsinstans, T-484/17, Fidesban m.fl. mod Den Fælles Afviklingsinstans, T-497/17, Sáchez del Valle og Calatrava Real State 2015 mod Kommissionen og Den Fælles Afviklingsinstans og T-498/17, Pablo Alvarez de Linera Granda mod Kommissionen og Den Fælles Afviklingsinstans.


text:
6.12.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 313/39
 Sag anlagt den 30. september 2008 — GEMA mod Kommissionen
 (Sag T-410/08)
 (2008/C 313/70)
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: Gesellschaft für musikalische Aufführungs- und mechanische Vervielfältigungsrechte (GEMA) (Berlin, Tyskland) (ved Rechtsanwälte R. Bechtold og I. Brinker)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Sagsøgerens påstande
 —
 I henhold til artikel 231, stk. 1, EF annulleres artikel 3, artikel 4, stk. 2, og — i det omfang den vedrører artikel 3 — artikel 4, stk. 3, i Kommissionens beslutning af 16. juli 2008 for så vidt angår sagsøgeren.
 —
 I henhold til artikel 87, stk. 2, i Rettens procesreglement tilpligtes Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Søgsmålet vedrører Kommissionens beslutning af 16. juli 2008 i sag COMP/C2/38.698 — CISAC, hvori Kommissionen fastslog, at en samordnet praksis i forbindelse med den gensidige tildeling af musikalske ophavsrettigheder imellem forvaltningsselskaber, som tilhører International Confederation of Societies of Authors and Composers (forvaltningsselskabernes internationale paraplyorganisation — »CISAC«), er uforenelig med artikel 81 EF og EØS-aftalens artikel 53. Sagsøgeren har anfægtet klagepunktet vedrørende samordnet praksis i artikel 3 samt den af beslutningens artikel 4, stk. 2 og 3, følgende forpligtelse til at bringe overtrædelsen til ophør.
 Sagsøgeren har i denne forbindelse gjort fire anbringender gældende.
 For det første har sagsøgeren gjort gældende, at Kommissionens beslutning ikke opfylder kravene i artikel 7 i forordning (EF) nr. 1/2003 (1). Beslutningen er i strid med princippet om retsakters klarhed, idet den ikke klart tilkendegiver, hvilken adfærd der forbydes, idet den er selvmodsigende, og idet den desuden er i strid med Kommissionens øvrige praksis. Endvidere har sagsøgeren anført, at der er sket en tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet og magtfordrejning, eftersom Kommissionen i sin beslutning har ladet sig påvirke af forhold, som ikke er omfattet af de relevante konkurrenceretlige kriterier, og at Kommissionen dermed har overskredet sin kompetence.
 For det andet gør sagsøgeren gældende, at Kommissionen har tilsidesat en væsentlig formforskrift, idet den i strid med artikel 253 EF ikke har begrundet beslutningen tilstrækkeligt.
 For det tredje er beslutningen truffet på grundlag af en åbenbar retlig fejl og en åbenbar fejlvurdering, idet Kommissionen alene ud fra den foreliggende markedsstruktur har konkluderet, at der er tale om samordnet praksis. Dermed har Kommissionen på ulovlig vis vendt den lovfæstede fordeling af bevisbyrden til skade for sagsøgeren.
 For det fjerde har Kommissionen på retsstridig vis lagt en tilsidesættelse af artikel 81 EF til grund, idet den har set bort fra, at den til det nationale område begrænsede tildeling af rettigheder i de gensidige repræsentationsaftaler, som er indgået mellem CISAC-medlemmerne på grundlag af CISAC-standardkontrakten, er en væsentlig og nødvendig del af den internationale kollektive forvaltning af rettigheder og udtryk for det almindeligt anerkendte territorialitetsprincip i ophavsretten, hvorfor det ikke er konkurrencebegrænsende som omhandlet i artikel 81 EF.
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 1/2003 af 16.12.2002 om gennemførelse af konkurrencereglerne i traktatens artikel 81 og 82, EFT 2003 L 1, s. 1.


text:
22.8.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 305/49
 Sag anlagt den 1. juli 2016 — Belgacom International Carrier Services mod Kommissionen
 (Sag T-351/16)
 (2016/C 305/66)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Belgacom International Carrier Services (Bruxelles, Belgien) (ved advokaterne H. Vanhulle, B. van de Walle de Ghelcke, C. Borgers og N. Baeten)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgerens påstande
 —
 Kommissionens afgørelse af 11. januar 2016 om den skattefritagelse for overskydende fortjeneste, statsstøtteordning SA.37667 (2015/C) (ex 2015/NN), som Kongeriget Belgien har indført, annulleres.
 —
 Subsidiært annulleres afgørelsens artikel 2-4.
 —
 Under alle omstændigheder tilpligtes Europa-Kommissionen at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat fire anbringender.
 1.
 Første anbringende om, at Kommissionen begik en retlig fejl og anlagde et åbenbart urigtigt skøn ved identifikationen af den angivelige støtteforanstaltning og dens kvalificering som en støtteordning som omhandlet i artikel 1, litra d), i Rådets forordning nr. 2015/1589 (1) og i artikel 107 TEUF.
 2.
 Andet anbringende om, at Kommissionen tilsidesatte artikel 107 TEUF, undlod at give en begrundelse og anlagde et åbenbart urigtigt skøn, da den fastslog, at den belgiske ordning med bindende forhåndstilsagn for overskydende fortjeneste udgjorde en statsstøtteforanstaltning.
 3.
 Tredje anbringende om, at Kommissionen tilsidesatte artikel 16, stk. 1, i Rådets forordning nr. 2015/1589 og retssikkerhedsprincippet samt princippet om beskyttelsen af den berettigede forventning, idet den krævede tilbagesøgning af den angivelige støtte.
 4.
 Fjerde anbringende om, at Kommissionen tilsidesatte artikel 2, stk. 6, TEUF og ligebehandlingsprincippet, og misbrugte sine beføjelser, idet den anvendte statsstøttereglerne til at forbyde den belgiske ordning med bindende forhåndsbesked vedrørende overskydende fortjeneste.
 (1) Rådets forordning (EU) 2015/1589 af 13.7.2015 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af artikel 108 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (EUT 2015, L 248, s. 9).


text:
10.2.2001 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 45/23
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Det omhandlede vare- Ordmærket »UltraPlus« — ansøg- Sagsøgeren i nærværende sag, der også var sagsøger i sag
 mærke: ning nr. 716 597 T-91/00 (1) har anfægtet afslaget fra sygeforsikringens udbeta-
 lingskontor i Luxembourg på at godtgøre de udgifter, der for
 tidsrummet svarende til første halvår 2000 er afholdt til ydelser
 Vare eller tjenesteydelse: Vareklasse 21 (ovnfaste fade og fra plejepersonale til et barn af sagsøgeren i henhold til afsnit
 lignende af plastic til anvendelse i X, nr. 1, første punktum, i bilag I til sygesikringsordningen.
 mikrobølgeovne, konvektions- Udbetalingskontoret har på sin side godkendt de nævnte
 ovne og traditionelle ovne) ydelser som udgifter til pasning i hjemmet og vagttjeneste i
 henhold til litra c) og d) i afsnit X, nr. 1, andet punktum, i
 Den for appelkammeret Undersøgerens afslag på registre- nævnte ordning.
 påklagede afgørelse: ring
 Søgsmålsgrundene og de væsentligste argumenter er i øvrigt
 Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, de samme som i den nævnte sag T-91/00.
 litra b) og c), i forordning
 nr. 40/94.
 (1) EFT C 1276 af 24.6.2000, s. 24.
 Sag anlagt den 11. december 2000 af Mário Campolargo
 mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Sag anlagt den 27. november 2000 af Adolfo Kind mod
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 (Sag T-372/00)
 (Sag T-362/00) (2001/C 45/49)
 (2001/C 45/48)
 (Processprog: fransk)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 (Processprog: italiensk) den 11. december 2000 anlagt sag mod Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber af Mário Campolargo, Kraainem
 (Belgien), ved advokat Carlos Mourato, Bruxelles.
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 den 27. november 2000 anlagt sag mod Kommissionen for
 De Europæiske Fællesskaber af Adolfo Kind ved advokat Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 Giuseppe Marchesini, Vicenza, og med valgt adresse i Luxem-
 bourg hos advokat Ernest Arendt, rue Mathias Hardt. — Ansættelsesmyndighedens afgørelse af 15. februar 2000
 om at trække sagsøgerens udnævnelse til kontorchef for
 den tidligere administrative enhed, GD XIII/G/2, og hans
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande: forfremmelse til lønklasse A3 tilbage samt ansættelses-
 myndighedens stiltiende afgørelse af 12. september 2000
 — De anfægtede afgørelser annulleres som følge af ulovlig og om afslag på sagsøgerens klage herover, annulleres.
 fejlagtig anvendelse af den anvendte godtgørelsesordning.
 — Kommissionen tilpligtes i henhold til artikel 87, stk. 2, i
 — Kommissionen dømmes til som tidligere at foretage Rettens procesreglement, at betale sagens omkostninger
 udbetaling på grundlag af de af den forsikrede fremlagte og nødvendige udgifter, som er afholdt i forbindelse med
 regninger for ydelser præsteret af plejepersonale. sagen, herunder udgifter i forbindelse med valg af adresse,
 rejse- og opholdsudgifter, samt advokatsalær og andre
 advokatomkostninger i henhold til procesreglementets
 — Kommissionen tilpligtes at afholde sagens omkostninger. artikel 91, litra b).


text:
30.1.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 24/29
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af College van Beroep voor het bedrijfsleven den 16. november 2009 — IMC Securities BV mod Stichting Autoriteit Financiële Markten
 (Sag C-445/09)
 2010/C 24/53
 Processprog: nederlandsk
 Den forelæggende ret
 College van Beroep voor het bedrijfsleven
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: IMC Securities BV2
 Sagsøgt: Stichting Autoriteit Financiële Markten
 Præjudicielt spørgsmål
 Skal kursmisbrugsdirektivets (1) artikel 1, stk. 2, litra a), andet led, fortolkes således, at fremkaldelse af kursændringer inden for et tidsrum som her omhandlet ved hjælp af en flerhed af handlinger med et finansielt instrument, nærmere bestemt transaktioner eller handelsordrer [...], er omfattet af udtrykket »sikrer ... at kursen ligger på et unormalt eller kunstigt niveau« for så vidt angår dette instrument?
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/6/EF af 28.1.2003 om insiderhandel og kursmanipulation (markedsmisbrug) (EUT L 96, s. 16).


text:
30.7.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 226/18
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af High Court of Ireland (Irland) den 6. juni 2011 — MM mod Minister for Justice, Equality and Law Reform, Irland, Attorney General
 (Sag C-277/11)
 2011/C 226/34
 Processprog: engelsk
 Den forelæggende ret
 High Court of Ireland
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: MM
 Sagsøgt: Minister for Justice, Equality and Law Reform, Attorney General
 Præjudicielt spørgsmål
 I tilfælde af at en ansøger søger subsidiær beskyttelsesstatus efter et afslag på en ansøgning om flygtningestatus, og det indstilles, at der meddeles afslag på en sådan ansøgning, kræver den forpligtelse til at samarbejde med en ansøger, som påhviler en medlemsstat i henhold til artikel 4, stk. 1, i Rådets direktiv 2004/83/EF (1), at den pågældende medlemsstats administrative myndigheder meddeler ansøgeren udfaldet af en sådan vurdering, inden der træffes endelig afgørelse, for at sætte ham eller hende i stand til at anfægte de aspekter af den foreslåede afgørelse, som peger i retning af et negativt udfald?
 (1) EUT L 304, s. 12.


text:
20.7.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 207/64
 Sag anlagt den 31. maj 2013 — ZZ mod EØSU
 (Sag F-54/13)
 2013/C 207/113
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: ZZ (ved advokaterne T. Bontinck og A. Guillerme)
 Sagsøgt: Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg
 Søgsmålets genstand og beskrivelse af tvisten
 Påstand om annullation af EØSU’s afgørelse om afslag på sagsøgerens anmodning i henhold til vedtægtens artikel 90, stk. 1, om erstatning for en ikke-økonomisk skade, sagsøgeren havde lidt som følge af en angivelig administrativ forfølgelse eller chikane.
 Sagsøgerens påstande
 —
 EØSU’s generalsekretærs afgørelse af 3. oktober 2012 annulleres, for så vidt som den giver afslag på sagsøgerens anmodning af 5. juni 2013 om at få udbetalt en passende og rimelig erstatning for ikke-økonomisk skade, skade på sit omdømme, sit helbred og sin karriere, godtgjort efter sagsøgerens klage af 24. oktober 2012 ved afgørelse af 22. februar 2013.
 —
 Sagsøgeren tilkendes erstatning for ikke-økonomisk skade, skade på sit omdømme og sit helbred anslået til 12 000 EUR med forbehold for forhøjelse eller nedsættelse i løbet af sagens behandling.
 —
 Sagsøgeren tilkendes erstatning for den skade på karrieren, der blev forårsaget af den forsinkede forfremmelse på grund af de igangværende undersøgelser og procedurer ved en genoprettelse af karrieren i lønklasse AST 5, med forbehold for udviklingen i løbet af sagens behandling, og subsidiært ved en passede erstatning anslået til 41 403,09 EUR med forbehold for forhøjelse i løbet af sagens behandling
 —
 Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg tilpligtes at betale sagens omkostninger.


text:
1.8.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 279/26
 Rettens dom af 22. juni 2016 — Whirlpool Europe mod Kommissionen
 (Sag T-118/13) (1)
 ((Annullationssøgsmål - statsstøtte - hårde hvidevarer - omstruktureringsstøtte - afgørelse, hvorved støtten erklæres forenelig med det indre marked under visse betingelser - afgørelse truffet efter Rettens annullation af en tidligere beslutning vedrørende den samme procedure - ikke individuelt berørt - manglende væsentlig påvirkning af den konkurrencemæssige stilling - afvisning))
 (2016/C 279/38)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Whirlpool Europe BV (Breda, Nederlandene) (ved advokaterne F. Wijckmans og H. Burez)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (ved L. Flynn, É. Gippini Fournier og P.-J. Loewenthal, som befuldmægtigede)
 Intervenient til støtte for sagsøgeren: Electrolux AB (Stockholm, Sverige) (ved advokaterne F. Wijckmans og H. Burez)
 Intervenienter til støtte for sagsøgte: Den Franske Republik (ved G. de Bergues, D. Colas og J. Bousin, som befuldmægtigede) og Fagor Frankrig SA (Rueil-Malmaison, Frankrig) (ved advokaterne J. Derenne og A. Müller-Rappard)
 Sagens genstand
 Påstand i henhold til artikel 263 TEUF om annullation af Kommissionens afgørelse 2013/283/EU af 25. juli 2012 om statsstøtte SA.23839 (C 44/2007) ydet af Frankrig til virksomheden FagorBrandt (EUT 2013, L 166, s. 1).
 Konklusion
 1)
 Søgsmålet afvises.
 2)
 Whirlpool Europe BV bærer sine egne omkostninger og betaler Europa-Kommissionens omkostninger.
 3)
 Den Franske Republik og FagorBrandt SA bærer hver deres egne omkostninger.
 (1) EUT C 141 af 18.5.2013.