text:
2.2.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 29/12
 Anmodning om en rådgivende udtalelse fra EFTA-Domstolen indgivet den 14. september 2011 af Fürstliches Landgericht i sagen mellem Granville Establishment og Volker Anhalt, Melanie Anhalt og Jasmin Barbaro, født Anhalt
 (Sag E-13/11)
 2012/C 29/09
 Fürstliches Landgericht, Liechtenstein (fyrstedomstolen i Liechtenstein) har ved brev af 15. september 2011, som indgik til EFTA-Domstolens dommerkontor den 22. september 2011, anmodet EFTA-Domstolen om at afgive en rådgivende udtalelse i sagen mellem Granville Establishment og Volker Anhalt, Melanie Anhalt og Jasmin Barbaro, født Anhalt, om følgende spørgsmål:
 1.
 Kan en statsborger i en EØS-stat påberåbe sig en bestemmelse, såsom § 53a i Liechtensteins lov om domstolskompetence, som giver statsborgere i Liechtenstein ret til ikke at blive sagsøgt i udlandet på grundlag af en værnetingsaftale, medmindre denne værnetingsaftale er offentligt registreret, og direkte heraf også aflede retten til ikke at blive sagsøgt i Liechtenstein (og dermed fra den pågældende statsborgers synspunkt også i udlandet) på grundlag af en værnetingsaftale, medmindre denne er offentligt registreret?
 2.
 Hvis spørgsmål 1 besvares bekræftende: Kan denne ret påberåbes i en sag som den foreliggende, dvs. i en civil retssag, og dermed direkte i en tvist mellem private parter?


text:
6.10.2007
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 235/23
 Sag anlagt den 7. august 2007 — Nölle mod KHIM — Viña Carta Vieja (Puzzle)
 (Sag T-303/07)
 (2007/C 235/42)
 Stævningen er affattet på tysk
 Parter
 Sagsøger: Jürgen Nölle (Rheinberg, Tyskland) (ved Rechtsanwalt J. Reinartz, som befuldmægtiget)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: Viña Carta Vieja, S.A.
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelsen truffet den 5. juni 2007 af Andet Appelkammer i sag R 911/2006-2 annulleres tillige med afgørelse nr. B 802 340 truffet den 29. juni 2006 af Indsigelsesafdelingen og indsigerens indsigelse af 24. februar 2005 mod sagsøgerens varemærkeansøgning af 20. februar 2004 vedrørende ordmærket »Puzzle« forkastes herefter som helhed.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger samt en eventuel intervenients omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Ansøger om EF-varemærket: Jürgen Nölle
 Det omhandlede EF-varemærke: Ordmærket »Puzzle« for varer i klasse 16, 32 og 33 (ansøgning nr. 3 674 561)
 Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Viña Carta Vieja, S.A.
 Det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Navnlig ordmærket »MONKEY PUZZLE« for varer i klasse 33 (EF-varemærke nr. 3 238 144).
 Indsigelsesafdelingens afgørelse: Delvis medhold i indsigelsen
 Appelkammerets afgørelse: Indsigelsesafdelingens afgørelse annulleres, for så vidt som der derved blev givet medhold i indsigelsen for varer i klasse 32.
 Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 40/94 (1), da der ikke er risiko for forveksling mellem de omtvistede varemærker.
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 40/94 af 20.12.1993 om EF-varemærker (EFT 1994 L 11, s. 1).

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
28.4.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 126/4
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Fővárosi Törvényszék (Ungarn) den 24. januar 2012 — Körös-Vidéki Környezetvédelmi és Vízügyi Igazgatóság mod Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal Központi Szerve
 (Sag C-33/12)
 2012/C 126/07
 Processprog: ungarsk
 Den forelæggende ret
 Fővárosi Törvényszék
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Körös-Vidéki Környezetvédelmi és Vízügyi Igazgatóság
 Sagsøgt: Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal Központi Szerve
 Præjudicielt spørgsmål
 Udgør diger, der anvendes som vedvarende græsarealer, udnyttede landbrugsarealer som omhandlet i artikel 143b, stk. 4, i Rådets forordning nr. 1782/2003 (1), selv om de ikke primært anvendes til landbrugsformål, men også anvendes til vandforvaltning og forebyggelse af oversvømmelser?
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 1782/2003 af 29.9.2003 om fastlæggelse af fælles regler for den fælles landbrugspolitiks ordninger for direkte støtte og om fastlæggelse af visse støtteordninger for landbrugere og om ændring af forordning (EØF) nr. 2019/93, (EF) nr. 1452/2001, (EF) nr. 1453/2001, (EF) nr. 1454/2001, (EF) nr. 1868/94, (EF) nr. 1251/1999, (EF) nr. 1254/1999, (EF) nr. 1673/2000, (EØF) nr. 2358/71 og (EF) nr. 2529/2001 (EUT L 270, s. 1).


text:
24.10.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 256/23
 Dom afsagt af Retten i Første Instans den 9. september 2009 — Holland Malt mod Kommissionen
 (Sag T-369/09) (1)
 (Statsstøtte - maltproduktion - investeringsstøtte - beslutning, hvorved støtten erklæres uforenelig med fællesmarkedet - konkurrencebegrænsning - påvirkning af samhandelen mellem medlemsstaterne - begrundelsespligt - retningslinjer vedrørende statsstøtte i landbrugssektoren)
 2009/C 256/40
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Holland Malt BV (Lieshout, Nederlandene) (først ved avocats O. Brouwer og D. Mes, derefter ved avocats O. Brouwer, A. Stoffer og P. Schepens)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved T. Scharf og A. Stobiecka-Kuik, som befuldmægtigede)
 Intervenient til støtte for sagsøgeren: Kongeriget Nederlandene (ved C. Wissels, M. de Grave, C. ten Dam og M. Y de Vries, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af Kommissionens beslutning 2007/59/EF af 26. september 2006 om Nederlandenes statsstøtte til fordel for Holland Malt BV (EUT 2007 L 32, s. 76)
 Konklusion
 1)
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes.
 2)
 Holland Malt BV bærer sine egne omkostninger og betaler Kommissionens omkostninger.
 3)
 Kongeriget Nederlandene bærer sine egne omkostninger.
 (1) EUT C 42 af 24.2.2007.


text:
15.7.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 165/28
 Sag anlagt den 12. maj 2006 — Gorostiaga Atxalandabaso mod Parlamentet
 (Sag T-132/06)
 (2006/C 165/56)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Koldo Gorostiaga Atxalandabaso (Saint Pierre-d'Irube, Frankrig) (ved avocat D. Rouget)
 Sagsøgt: Europa- Parlamentet
 Sagsøgerens påstande:
 —
 Annullation af generalsekretærens afgørelse af 22. marts 2006.
 —
 Europa-Parlamentet tilpligtes at betale sine egne omkostninger samt de af sagsøgeren afholdte omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Den 22. december 2005 afsagde De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans dom i en af sagsøgeren, som er forhenværende medlem af Europa-Parlamentet, anlagt sag T-146/04, Koldo Gorostiaga Atxalandabaso mod Europa-Parlamentet (1), hvorved Retten på grund af en procedurefejl annullerede den af Europa-Parlamentets generalsekretær trufne afgørelse om inddrivelse af de til sagsøgeren udbetalte beløb i form af omkostningsgodtgørelser og andre godtgørelser til Europa-Parlamentets medlemmer, for så vidt som det heri blev bestemt, at inddrivelsen af det af sagsøgeren skyldige beløb skulle ske ved modregning. I øvrigt blev Europa-Parlamentet frifundet. Efter dommens afsigelse traf Europa-Parlamentets generalsekretær den 22. marts 2006 en ny afgørelse om inddrivelse af de til sagsøgeren udbetalte beløb ved modregning. Dette er den anfægtede afgørelse.
 Sagsøgeren har til støtte for annullationssøgsmålet for det første fremført et anbringende om tilsidesættelse af princippet om den materielle retskraft, idet proceduren for vedtagelsen af den anfægtede afgørelse ifølge sagsøgeren ikke er i overensstemmelse med Rettens dom af 22. december 2005. Det andet anbringende er, at der er sket tilsidesættelse af Regulativ om omkostningsgodtgørelser og andre godtgørelser til Europa-Parlamentets medlemmer, navnlig af regulativets artikel 27, stk. 3 og stk. 4. Sagsøgeren har desuden anført, at der foreligger et tilfælde af force majeure, som består i, at det er umuligt for ham at få adgang til sit regnskab samt i, at myndighederne i en af medlemsstaterne har afvist at tilbagebetale ham et beløb, hvori der er gjort udlæg i forbindelse med en anden retssag. Sagsøgeren har ligeledes anført, at væsentlige formforskrifter er tilsidesat, idet høringsprocedurerne i forbindelse med vedtagelsen af den anfægtede afgørelse ikke er blevet fulgt korrekt. Sagsøgeren har anført, at den anfægtede afgørelse tilsidesætter principperne om objektivitet, upartiskhed, lighed og forbud mod forskelsbehandling. Sagsøgeren har desuden fremsat anbringender om tilsidesættelse af begrundelsespligten samt om manglende overholdelse af reglerne om forkyndelse af institutionernes beslutninger i strid med Kodeksen for god administrativ adfærd. Endelig har sagsøgeren til støtte for søgsmålet fremført et anbringende om magtfordrejning og om anlæggelse af åbenbart urigtigt skøn, for så vidt angår de faktiske omstændigheder.
 (1) Endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser.


text:
26.1.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 26/16
 Anmodning om en rådgivende udtalelse fra EFTA-Domstolen indgivet af Norges Høyesterett den 19. februar 2016 i sagen Ski Taxi SA, Follo Taxi SA og Ski Follo Taxidrift AS mod staten ved Konkurransetilsynet
 (Sag E-3/16)
 (2017/C 26/07)
 Norges Høyesterett har ved skrivelse af 19. februar 2016, som indgik til Domstolens Justitskontor den 24. februar 2016, anmodet Domstolen om en rådgivende udtalelse om nedenstående spørgsmål i sagen Ski Taxi SA, Follo Taxi SA og Ski Follo Taxidrift AS mod staten ved Konkurransetilsynet:
 1.
 Hvilken retlig prøvelse skal der foretages for at afgøre, om en aftale, der er indgået mellem flere virksomheder, har et konkurrencebegrænsende formål som omhandlet i EØS-aftalens artikel 53?
 a)
 Er det tilstrækkeligt til, at en bestemt adfærd kan kvalificeres som en overtrædelse med konkurrencebegrænsende formål i ovennævnte bestemmelses forstand i EØS-aftalens artikel 53, at samarbejdet kan føre til en begrænsning af konkurrencen?
 2.
 Hvad er den retlige betydning ved bedømmelsen af, om en bestemt adfærd udgør en overtrædelse med konkurrencebegrænsende formål, af, at et sådant samarbejde åbent har fundet sted i forhold til den ordregivende myndighed?
 3.
 Hvilke retlige momenter skal der lægges særlig vægt på ved bedømmelsen af, om et samarbejde, der har form af to konkurrerende virksomheder, der afgiver et fælles bud inden for rammerne af et joint venture, og hvor de to virksomheder skal være underleverandører til dette joint venture, skal anses for at udgøre en overtrædelse med konkurrencebegrænsende formål?


text:
6.12.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 313/53
 Sag anlagt den 13. oktober 2008 — Zeta Europe mod KHIM (Superleggera)
 (Sag T-464/08)
 (2008/C 313/95)
 Processprog: italiensk
 Parter
 Sagsøger: Zeta Europe BV (Het Ambacht, Nederlandene) (ved avvocati V. Bilardo, C. Bacchini og M. Mazzitelli)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelsen truffet af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked den 17. juli 2008 i sag nr. R0666/2008-1 over for sagsøgeren annulleres.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Det EF-varemærke, der søges registreret: Det blandede varemærke »Superleggera« (EF-varemærkeansøgning nr. 5.456.207) for varer i klasse 12, 18 og 25.
 Undersøgerens afgørelse: Afslag på varemærkeansøgningen efter at det blev fastslået, at det pågældende varemærke udgøres af adjektivet »superleggera«, og at dette følgelig er en beskrivende angivelse af varernes vægt.
 Appelkammerets afgørelse: Klagen afvises.
 Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 40/94 om EF-varemærker, såvel som af artikel 73 og 74.


text:
9.10.2004
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 251/25
 Sag anlagt den 12. juli 2004 af UPS Europe N.V./S.A. og UPS Deutschland Inc. & Co OHG mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 (Sag T-284/04)
 (2004/C 251/45)
 Processprog: engelsk
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der den 12. juli 2004 anlagt sag mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber af UPS Europe N.V./S.A. og UPS Deutschland Inc. & Co OHG ved lawyers T.R. Ottervanger og A.S. Bijleveld.
 Sagsøgerne har nedlagt følgende påstande:
 —
 Den implicitte kommissionsbeslutning om at afslå sagsøgernes genfremsatte begæring af 13. april 2004 om aktindsigt i visse dokumenter annulleres.
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Ved beslutning af 20. marts 2001 (1) fandt Kommissionen, at Deutsche Post AG havde overtrådt EF-traktatens artikel 82 ved sin praksis inden for pakketjenester til postordresektoren. Den pålagde endvidere Deutsche Post at oprette et særskilt datterselskab samt et system med gennemsigtige og markedsbaserede priser mellem Deutsche Post AG og dette datterselskab. Deutsche Post blev pålagt årligt at informere Kommissionen om, at disse forpligtelser blev overholdt. Dette gjorde Deutsche Post ved skrivelse af 22. maj 2003. Sagsøgerne, der også virker inden for samme forretningssektor, anmodede om og modtog en ikke-fortrolig udgave af denne skrivelse den 22. september 2003. Den 20. oktober 2003 fremsatte sagsøgerne over for Kommissionen begæring om aktindsigt i de gennemsnitlige interne afregningspriser, som Deutsche Post havde krævet fra sit datterselskab. Her var tale om oplysninger, som var blevet slettet i den ikke-fortrolige udgave af skrivelsen af 22. maj 2003. De fremsatte endvidere begæring om aktindsigt i en rapport og en beregning, der i henhold til samme skrivelse var blevet indgivet til Kommissionen den 16. november 2001. Begæringen var fremsat på grundlag af forordning 1049/2001 (2), EFT L 145 af 31. maj 2001, s. 43-48. Sagsøgerne gentog deres begæring den 18. november 2003 og genfremsatte begæringen den 13. april 2004. Ved skrivelse af 21. april 2004 bekræftede Kommissionen modtagelsen af den genfremsatte begæring og anførte, at den var i færd med at høre Deutsche Post med hensyn til det nøjagtige omfang af den forretningsmæssigt følsomme information i de begærede dokumenter. Da sagsøgerne ikke har modtaget noget yderligere svar, er de af den opfattelse, at der er tale om en implicit Kommissionsbeslutning om at nægte dem aktindsigt, og de har nedlagt påstand om, at Domstolen annullerer den.
 Til støtte for påstanden har sagsøgerne påberåbt sig en tilsidesættelse af forordning nr. 1049/2001, idet de hævder, at ingen af undtagelserne i artikel 4 finder anvendelse, og at der derfor skulle have været givet aktindsigt som begæret. De har endvidere påberåbt sig, at Kommissionen har tilsidesat pligten efter artikel 253 EF til at begrunde sin beslutning. Ifølge sagsøgerne har Kommissionen også tilsidesat forordning nr. 1049/2001, fordi den hverken svarede inden for den foreskrevne tidsfrist eller gav nogen begrundelse for at nægte at give aktindsigt. Endelig har de anført, at Kommissionen har tilsidesat sin egen forretningsorden, som ændret ved Kommissionens afgørelse af 5. december 2001 (3). Ifølge sagsøgerne skulle Kommissionen have afsluttet sin høring af Deutsche Post og have truffet afgørelse inden for 15 arbejdsdage.
 (1) Kommissionens beslutning af 20.3.2001 om en procedure i henhold til EF-traktatens artikel 82 (sag COMP/35.141 Deutsche Post AG) (meddelt under nummer K(2001) 728), EFT L 125 af 5.5.2001, s. 27.
 (2) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1049/2001 af 30.5.2001 om aktindsigt i Europa-Parlamentets, Rådets og Kommissionens dokumenter
 (3) EFT L 345 af 29.12.2001, s. 94.


text:
5.3.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 72/13
 Sag anlagt den 22. december 2010 — Europa-Kommissionen mod Republikken Østrig
 (Sag C-614/10)
 2011/C 72/22
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved B. Martenczuk og B.-R. Killmann, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Republikken Østrig
 Sagsøgerens påstande
 —
 Det fastslås, at Republikken Østrig har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 28, stk. 1, andet punktum, i direktiv nr. 95/46/EF, idet den i Østrig gældende retstilstand med hensyn til den databeskyttelsesmyndighed, der er oprettet som tilsynsmyndighed for databeskyttelse, ikke opfylder kriteriet om fuld uafhængighed.
 —
 Republikken Østrig tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Kommissionen er af den opfattelse, at uafhængigheden hos den databeskyttelsesmyndighed, der er tilsynsmyndighed for overvågningen af databeskyttelseslovgivningen i Østrig, ikke er sikret.
 Databeskyttelsesmyndigheden er organisatorisk set tæt knyttet til forbundskanslerens kontor. Dette fører tjenstligt tilsyn med databeskyttelsesmyndighedens medarbejdere og er også ansvarlig for myndighedens materielle udstyr. Derudover ledes databeskyttelsesmyndigheden af en embedsmand ved forbundskanslerens kontor, der også under udøvelsen af dette hverv er bundet af sin arbejdsgivers anvisninger og underlagt dennes tjenstlige tilsyn. Denne situation fører til åbenbare loyalitets- og interessekonflikter.
 Forbundskansleren — der som andre offentlige myndigheder er underlagt databeskyttelsesmyndighedens kontrol — har også en omfattende tilsyns- og underretningsret i forhold til databeskyttelsesmyndigheden. Herved er det muligt for forbundskansleren til enhver tid og uden nogen konkret anledning at blive informeret om alle emner i forbindelse med databeskyttelseskommissionens ledelse. Der er således fare for, at denne ret kan udnyttes til politisk indflydelse.


text:
24.8.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 279/33
 Rettens dom af 7. juli 2015 — Alpinestars Research mod KHIM — Tung Cho og Wang Yu (A ASTER)
 (Sag T-521/13) (1)
 ((EF-varemærker - indsigelsessag - ansøgning om EF-figurmærket A ASTER - ældre EF-ordmærke A-STARS - relativ registreringshindring - risiko for forveksling - lighed mellem tegnene - artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 207/2009))
 (2015/C 279/41)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Alpinestars Research Srl (Coste di Maser, Italien) (ved advokaterne G. Dragotti, R. Valenti og S. Balice)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (ved V. Melgar, som befuldmægtiget)
 De andre parter i sagen for appelkammeret ved Harmoniseringskontoret: Kean Tung Cho (Taichung City, Taiwan) og Ling-Yuan Wang Yu (Wuci Township, Taiwan)
 Sagens genstand
 Søgsmål anlagt til prøvelse af afgørelse truffet den 15. juli 2013 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 2309/2012-4) vedrørende en indsigelsessag mellem Alpinestars Research Srl på den ene side og Kean Tung Cho og Ling-Yuan Wang Yu på den anden side
 Konklusion
 1)
 Afgørelse truffet den 15. juli 2013 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (sag R 2309/2012-4) annulleres.
 2)
 Harmoniseringskontoret betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 352 af 30.11.2013.


text:
25.2.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 48/27
 Dom afsagt af Retten i Første Instans den 13. december 2005 — Cwik mod Kommissionen
 (Forenede sager T-155/03, T-157/03 og T-331/03) (1)
 (»Tjenestemænd - bedømmelsesrapport - bedømmelsesårene 1995/1997, 1997/1999 og 1999/2001 - annullationssøgsmål - samtidig udfærdigelse af successive bedømmelsesrapporter - procedurefejl - for sen udfærdigelse - personlig aktmappe - åbenbart urigtigt skøn - magtfordrejning - usammenhængende begrundelse - erstatning for det lidte tab - økonomisk tab - ikke-økonomisk tab«)
 (2006/C 48/51)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Michael Cwik (Tervuren, Belgien) (ved: avocats N. Lhoëst og E. de Schietere de Lophem)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved: J. Currall og L. Lozano Palacios, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Dels påstande om annullation af Kommissionens afgørelser om endelig udfærdigelse af sagsøgerens bedømmelsesrapporter for perioden fra den 1. juli 1995 til den 30. juni 1997, fra den 1. juli 1997 til den 30. juni 1999 og fra den 1. juli 1999 til den 30. juni 2001, og om fornødent af Kommissionens afvisninger af sagsøgerens klager over disse rapporter, dels påstande om erstatning for de påberåbte økonomiske og ikke-økonomiske tab.
 Domskonklusion
 1)
 Kommissionens afgørelser om endelig udfærdigelse af sagsøgerens bedømmelsesrapporter for perioderne 1995/1997 og 1997/1999 samt Kommissionens afvisninger af sagsøgerens klager over disse rapporter annulleres.
 2)
 Kommissionen betaler sagsøgeren et beløb på 2 000 EUR i erstatning.
 3)
 I øvrigt frifindes Kommissionen.
 4)
 I sagerne T-155/03 og T-157/03 betaler Kommissionen sagens omkostninger.
 5)
 I sag T-331/03 bærer Kommissionen sine egne omkostninger og betaler halvdelen af de af sagsøgeren afholdte omkostninger.
 (1) EUT C 171 af 19.7.2003.


text:
20.8.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 205/20
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 den 15. juni 2005
 i sag T-7/04, Shaker di L. Laudato & Co. Sas mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (1)
 (EF-varemærker - ansøgning om EF-figurmærket Limoncello della Costiera Amalfitana shaker - det ældre nationale ordmærke LIMONCHELO - risiko for forveksling - artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 40/94.)
 (2005/C 205/35)
 Processprog: italiensk
 I sag T-7/04, Shaker di L. Laudato & Co. Sas, Vietri sul Mare (Italien), ved avvocato F. Sciaudone, mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (befuldmægtiget: M. Capostagno), den anden part i sagen for appelkammeret ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) var Limiñana y Botella, SL, Monforte del Cid (Spanien), angående en påstand om annullation af den afgørelse, der blev truffet den 24. oktober 2003 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 933/2002-2), vedrørende en indsigelsessag mellem Limiñana y Botella, SL og Shaker di L. Laudato & C. Sas, har Retten (Tredje Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, M. Jaeger, og dommerne J. Azizi og E. Cremona; justitssekretær: assisterende justitssekretær B. Pastor, den 15. juni 2005 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 1)
 Den afgørelse, der blev truffet den 24. oktober 2003 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (sag R 933/2002-2), annulleres og ændres således, at den af sagsøgeren indbragte klage for appelkammeret er begrundet, og at indsigelsen derfor afvises.
 2)
 Harmoniseringskontoret betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 59 af 6.3.2004.


text:
21.3.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 69/24
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Conseil d'État (Frankrig) den 2. januar 2009 — Centre d'exportation du livre français (CELF), Ministre de la culture et de la communication mod Société internationale de diffusion et d'édition
 (Sag C-1/09)
 (2009/C 69/42)
 Processprog: fransk
 Den forelæggende ret
 Conseil d'État
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Centre d'exportation du livre français (CELF), Ministre de la culture et de la communication
 Sagsøgt: Société internationale de diffusion et d'édition
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Kan den nationale ret udsætte spørgsmålet om pligten til at tilbagebetale statsstøtten, indtil Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber har udtalt sig ved en endelig afgørelse om støttens forenelighed med fællesmarkedsreglerne, når Kommissionens første afgørelse, som erklærede denne støtte forenelig, er blevet annulleret af Fællesskabets retsinstanser?
 2)
 Kan en sådan situation, når Kommissionen tre gange har erklæret støtten for forenelig med fællesmarkedet, inden disse afgørelser blev annulleret af De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans, udgøre en ekstraordinær omstændighed, som kan føre den nationale ret til at begrænse pligten til at tilbagesøge støtten?


text:
C 146/22 DA Den Europæiske Unions Tidende 21.6.2003
 — Den Italienske Republik tilpligtes at betale sagens omkost- Winston-Salem, North Carolina (De Forenede Stater), RJR
 ninger. Acquisition Corp., Wilmington, Delaware (De Forenede Stater),
 R.J. Reynolds Tobacco Company, Winston-Salem, North Caro-
 lina (De Forenede Stater), R.J. Reynolds Tobacco International,
 Inc., Winston-Salem, North Carolina (De Forenede Stater) og
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter Japan Tobacco, Inc., Tokyo (Japan), ved lawyer O.W. Brouwer
 og solicitor P. Lomas til prøvelse af dom afsagt den 15. januar
 2003 af De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans
 Ifølge artikel 249, stk. 2, i traktaten om oprettelse af Det (Anden Udvidede Afdeling) i de forenede sager T-377/00 (1),
 Europæiske Fællesskab er forordninger bindende i alle enkelt- T-379/00 (2), T-380/00 (2), T-260/01 (3) og T-272/01 (4), Philip
 heder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat. Morris International, Inc., R.J. Reynolds Tobacco Holdings,
 Inc., RJR Acquisition Corp., R.J. Reynolds Tobacco Company,
 R.J. Reynolds Tobacco International, Inc. og Japan Tobacco,
 Hvad angår den foreliggende sag pålægger artikel 91 i forord- Inc., mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber,
 ning (EF) nr. 40/94 medlemsstaterne en forpligtelse til at støttet af Europa-Parlamentet, Kongeriget Spanien, Den Fran-
 udpege de nationale retter i første og anden instans, som ifølge ske Republik, Den Italienske Republik, Den Portugisiske Repu-
 deres egen retsorden er kompetent i retssager om krænkelse af blik, Republikken Finland, Forbundsrepublikken Tyskland,
 EF-varemærker og om disses gyldighed samt at tilsende Den Hellenske Republik og Kongeriget Nederlandene.
 Kommissionen en liste over de af dem udpegede EF-varemær-
 kedomstole med angivelse for hver af disses vedkommende af
 deres betegnelse og stedlige kompetence. Den sidste frist for
 opfyldelsen af disse forpligtelser var den 15. marts 1997.
 Appellanterne har nedlagt følgende påstande:
 Kommissionen må konstatere, at Den Italienske Republik
 endnu ikke har truffet foranstaltninger til at meddele den de
 nævnte oplysninger og endnu ikke har udpeget nogen af EF- — dom, afsagt den 15. januar 2003 af Retten i Først Instans,
 varemærkedomstolene, hvorved den ligeledes har tilsidesat hvorved den:
 sine forpligtelser efter forordningens artikel 91, stk. 1.
 ( 1) EFT L 11 af 14.1.1994, s. 1. i) afviste sagerne;
 ii) pålagde sagsøgerne at bære deres egne omkostninger
 og in solidum at betale Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskabers omkostninger; og
 Appel iværksat den 25. marts 2003 af R.J. Reynolds
 Tobacco Holdings, Inc., RJR Acquisition Corp., R.J. Rey- iii) pålagde intervenienterne at bære deres egne omkost-
 nolds Tobacco Company, R.J. Reynolds Tobacco Interna- ninger; ophæves,
 tional, Inc., og Japan Tobacco, Inc., til prøvelse af dom
 afsagt den 15. januar 2003 af De Europæiske Fællesskabers
 Ret i Første Instans (Anden Udvidede Afdeling) i de
 — det fastslås, at deres annullationssøgsmål kan antages
 forenede sager T-377/00, T-379/00, T-380/00, T-260/01 og til realitetsbehandling som følge af, at de anfægtede
 T-272/01, Philip Morris International, Inc., R.J. Reynolds
 beslutninger var åbenbart ulovlige, og der træffes endelig
 Tobacco Holdings, Inc., RJR Acquisition Corp., R.J. Re-
 afgørelse i denne henseende; eller
 ynolds Tobacco Company, R.J. Reynolds Tobacco Interna-
 tional, Inc., og Japan Tobacco, Inc., mod Kommissionen
 for De Europæiske Fællesskaber, støttet af Europa-Parla-
 mentet, Kongeriget Spanien, Den Franske Republik, Den — det fastslås, at deres annullationssøgsmål kan antages til
 Italienske Republik, Den Portugisiske Republik, Republik- realitetsbehandling og sagen hjemvises til Retten i Første
 ken Finland, Forbundsrepublikken Tyskland, Den Hellen- Instans med henblik på prøvelse af realiteten, eller
 ske Republik og Kongeriget Nederlandene
 (Sag C-131/03 P) — sagen hjemvises til Retten i Første Instans med henblik på
 prøvelse og afgørelse af formalitetsspørgsmålet samt
 realitetsspørgsmålet,
 (2003/C 146/37)
 — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger i
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 25. marts medfør af artikel 69, stk. 2, i Domstolens procesregle-
 2003 iværksat appel af R.J. Reynolds Tobacco Holdings, Inc., ment.
 ---pagebreak--- 21.6.2003 DA Den Europæiske Unions Tidende C 146/23
 Anbringender og væsentligste argumenter Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel-
 se afsagt den 10. marts 2003 af Giudice di Pace di Genova-
 Voltri i sagen Viacom Outdoor Srl mod Société GIOTTO
 Immobilier SARL
 Appellanterne har gjort gældende, at Retten i Første Instans
 har begået en retlig fejl, for så vidt som den har fastslået, at en
 beslutning om at anlægge sag principielt ikke kan betragtes
 som en beslutning, der kan anfægtes. Bortset fra EF-Domsto- (Sag C-134/03)
 lens dom i sag 60/81, IMB mod Kommissionen, der fastslår en
 adgang til at anlægge søgsmål under særlige omstændigheder,
 viser retspraksis klart, at spørgsmålet om, hvorvidt nye katego-
 rier eller typer af søgsmål kan antages til realitetsbehandling,
 afgøres fra sag til sag. (2003/C 146/38)
 Retten i Første Instans mistolkede retspraksis, da den fastslog,
 at fortabelse af muligheden for at opnå en præjudiciel afgørelse
 fra EF-Domstolen med hensyn til Kommissionens kompetence
 til at anlægge sag i en tredjestat i et forsøg på at opkræve
 påstået ubetalt told og moms, ikke har retsvirkninger. Ved at Ved kendelse afsagt den 10. marts 2003, indgået til Domsto-
 fastslå, at et sagsanlæg i en tredjestat frem for i Fællesskabet lens Justitskontor den 25. marts 2003, har Giudice di Pace di
 ikke har retsvirkninger, har Retten i Første Instans også Genova-Voltri i sagen Viacom Outdoor Srl mod Société
 mistolket retspraksis, hvori det er fastslået, at når der er truffet GIOTTO Immobilier SARL forelagt De Europæiske Fællesska-
 et endeligt valg af en procedure frem for en anden, har den bers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse af
 beslutning, som indeholder dette valg, retsvirkninger i henhold følgende spørgsmål:
 til artikel 230 EF.
 1. Er den omstændighed, at en offentlig virksomhed (kom-
 muner) overdrages forvaltningen af en afgift og af gebyrer
 Retten i Første Instans har endvidere ikke anerkendt, at som de i sagen omhandlede, og som vedrører et marked,
 Kommissionen med de anfægtede beslutninger indtog en der udgør en væsentlig del af fællesmarkedet, og hvor den
 endelig holdning med hensyn til dens kompetence som et pågældende offentlige virksomhed indtager en domine-
 fællesskabsretligt anliggende, hvilket i henhold til fast retsprak- rende stilling, i strid med:
 sis har retsvirkninger.
 a) anvendelsen af artikel 86 EF, sammenholdt med
 Appellanterne har endvidere gjort gældende, at Retten i Første artikel 82 EF
 Instans med urette lagde til grund, at District Court kunne
 afhjælpe den manglende ordning med præjudiciel forelæggelse
 i De Forenede Stater ved selv at anvende fællesskabsretten, at b) anvendelsen af artikel 86 EF, sammenholdt med
 Retten i Første Instans ved at afvise deres sager har tilsidesat artikel 49 EF?
 deres ret til en effektiv retsbeskyttelse, og at den ikke har
 anvendt eller fortolket retspraksis vedrørende anfægteligheden
 af åbenbart ulovlige foranstaltninger korrekt.
 2. Er tildelingen til den pågældende offentlige virksomhed
 af provenuet fra den omhandlede afgift og de omhandlede
 gebyrer i strid med:
 Endelig gøres det gældende, at Retten i Første Instans er nået
 til en konklusion, som strider mod artikel 292 og traktaternes
 ordning, idet den har fastslået, at enhver uenighed med hensyn a) anvendelsen af artikel 86 EF, sammenholdt med
 til Kommissionens kompetence til at anlægge sag i De Forenede artikel 82 EF
 Stater kunne afgøres af US District Court.
 b) anvendelsen af artikel 87 EF og 88 EF, idet der
 ( 1) EFT C 79 af 10.3.2001, s. 23. er tale om en ulovlig (ikke anmeldt) og med
 ( 2) EFT C 79 af 10.3.2001, s. 24. fællesmarkedet uforenelig statsstøtte?
 ( 3) EFT C 3 af 5.1.2002, s. 39.
 ( 4) EFT C 3 af 5.1.2002, s. 45.


text:
4.5.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 146/21
 Appel iværksat den 20. februar 2015 af Alfa Acciai SpA til prøvelse af dom afsagt af Retten (Ottende Afdeling) den 9. december 2014 i sag T-85/10, Alfa Acciai mod Kommissionen
 (Sag C-87/15 P)
 (2015/C 146/29)
 Processprog: italiensk
 Parter
 Appellant: Alfa Acciai SpA (ved avocat D.M. Fosselard, solicitor D. Slater og avocatr A. Duron)
 Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen
 Appellanten har nedlagt følgende påstande
 —
 Den af Retten afsagte og herved appellerede dom ophæves af de nedenfor anførte årsager.
 —
 I henhold til artikel 61 i statutten for Domstolen træffes der endelig afgørelse, og beslutningen annulleres, for så vidt den vedrører appellanten.
 —
 Subsidiært, og såfremt Domstolen fastslår, at der ikke er grundlag for at annullere beslutningen i sin helhed, nedsættes den bøde, der er pålagt appellanten, af de ovennævnte årsager.
 —
 Mere subsidiært, og såfremt Domstolen ikke træffer endelig afgørelse om sagen, udsættes afgørelsen om sagens omkostninger, og sagen hjemvises til Retten med henblik på fornyet undersøgelse i overensstemmelse med Domstolens dom.
 —
 I henhold til procesreglementets artikel 69 tilpligtes Kommissionen at betale sagens omkostninger for både Retten og Domstolen.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 Til støtte for sin appel har appellanten fremsat følgende anbringender:
 Med det første anbringende har appellanten gjort gældende, at Retten har tilsidesat artikel 10 i forordning nr. 773/2004 (1). Retten har navnlig fundet, at Kommissionen med rette kunne foretage en fornyet vedtagelse af den i første instans anfægtede beslutning (»beslutningen«), uden at der først skulle sendes en ny klagepunktsmeddelelse.
 Med det andet anbringende har appellanten gjort gældende, at Retten har tilsidesat artikel 14 i forordning nr. 773/2004. Tilsidesættelsen består i, at Retten fastslog, at Kommissionen kunne vedtage beslutningen i henhold til bestemmelserne i forordning nr. 1/2003 (2), uden at medlemsstaternes repræsentanter havde mulighed for direkte at høre virksomhederne.
 Med det tredje anbringende har appellanten gjort gældende, at Retten har tilsidesat kollegialitetsprincippet. Retten fandt, at Kommissionen med føje kunne vedtage beslutningen i henhold til en procedure, hvorefter den på intet tidspunkt havde vedtaget hele beslutningens tekst, men snarere to dele af beslutningen på to forskellige tidspunkter, forudsat at disse to dele sammen kunne udgøre en fuldstændig beslutning.
 Med det fjerde anbringende har appellanten gjort gældende, at der er sket en tilsidesættelse af artikel 47 i chartret om grundlæggende rettigheder som fortolket i betragtning af den europæiske menneskerettighedskonventions artikel 6. Denne tilsidesættelse udmøntes i Rettens tilsidesættelse af appellantens ret til at få pådømt sin sag inden for en rimelig tidsfrist. Der gik således tre år fra afslutningen af den skriftlige forhandling til Rettens beslutning om at indlede den mundtlige forhandling. En sådan forsinkelse har tilsidesat den i chartrets artikel 47 fastsatte ret til adgang til effektive retsmidler og ret til at blive hørt inden for en rimelig frist. Tilsidesættelsen af artikel 47 forekommer særligt alvorlig i nærværende sag, henset til, at appellanten måtte vente mere end 14 år, før en retsinstans (Retten) afgjorde sagen i realiteten, idet Kommissionens første beslutning blev annulleret af processuelle grunde efter en sagsbehandling på ca. syv år.
 Med det femte anbringende har appellanten gjort gældende, at der er sket en tilsidesættelse af EKSF-traktatens artikel 65. Appellanten har navnlig gjort gældende, at Retten har set bort fra den specifikke anfægtelse af EKST-traktaten og de forpligtelser til offentliggørelse og ikke-diskrimination, der som led i traktaten er pålagt virksomhederne, hvorved Retten har foretaget en urigtig anvendelse af Domstolens praksis hvad angår kartelbegrebet. Appellanten har gjort gældende, at den i øvrigt gentagne offentliggørelse af lister over priser, som ikke svarede til prisen foreslået som led i kartellet, medførte en afbrydelse af kartellet, hvis formål ifølge Retten var at fastsætte minimumspriser. Retten har derimod fundet det nødvendigt at foretage en yderligere senere offentliggørelse.
 Med det sjette anbringende har appellanten gjort gældende, at Retten har tilsidesat artikel 47 i chartret om grundlæggende rettigheder som fortolket i betragtning af menneskerettighedskonventionens artikel 6, idet den fandt, at den administrative procedures varighed (dvs. for Europa-Kommissionen) ikke var urimeligt lang i disse bestemmelsers forstand. I den foreliggende sag varede den administrative procedure i alt næsten 54 måneder, når den oprindelige procedure lægges sammen med proceduren for den fornyede vedtagelse. Dertil kommer, at de mere end to år, som Kommissionen brugte til at vedtage beslutningen igen, forekommer overdrevet. Rettens begrundelse for at berettige varigheden af proceduren for fornyet vedtagelse forekommer mangelfuld og selvmodsigende, ligesom tilsidesættelsen af Rettens tidligere praksis forekommer åbenbar.
 Med det syvende anbringende har appellanten gjort gældende, at der er sket en tilsidesættelse af artikel 23 i forordning nr. 1/2003 og ligebehandlingsprincippet. Kommissionen har i den foreliggende sag navnlig underinddelt virksomhederne i grupper med henblik på at fastsætte grundsanktionen for hver virksomhed, hvorved den i henhold til det i beslutningen fastslåede tilsigtede at opretholde et forhold mellem hver gruppes gennemsnitlige markedsandel og den grundbøde, som de enkelte virksomheder i hver gruppe blev pålagt. Selv om Retten efterfølgende fandt, at Kommissionen havde undervurderet en af disse gruppers gennemsnitlige markedsandel, hvorved det forholdsniveau, som Kommissionen tilsigtede at opretholde, ikke blev opretholdt, fandt Retten ikke, at dette forhold skulle genvurderes.
 (1) Kommissionens forordning (EF) nr. 773/2004 af 7.4.2004 om Kommissionens gennemførelse af procedurer i henhold til EF-traktatens artikel 81 og 82 (EUT L 123, s. 18).
 (2) Rådets forordning (EF) nr. 1/2003 af 16.12.2002 om gennemførelse af konkurrencereglerne i traktatens artikel 81 og 82 (EFT L 1, s. 1)


text:
23.3.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 86/19
 Sag anlagt den 3. januar 2013 — MasterCard International mod KHIM — Nehra (surfpin)
 (Sag T-13/13)
 2013/C 86/31
 Stævningen er affattet på engelsk
 Parter
 Sagsøger: MasterCard International, Inc. (New York, De Forenede Stater) (ved solicitors N. Bolter og C. Sawdy)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: Sheetal Nehra (London, Det Forenede Kongerige)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelsen annulleres i henhold til varemærkeforordningens artikel 8, stk. 1, litra b), artikel 8, stk.4, og artikel 8, stk. 5.
 —
 Der gives medhold i sagsøgerens indsigelse, der er rejst mod sagsøgtes varemærke, i dens helhed.
 —
 Subsidiært gives der medhold i sagsøgerens indsigelse i forhold til de tjenesteydelser, for hvilke der findes at være risiko for forveksling og/eller for sådanne tjenesteydelser, hvor det er fastslået, at der foreligger en risiko for, at det varemærke, der ansøges om, vil medføre en utilbørlig udnyttelse af sagsøgerens varemærkes særpræg eller renommé, eller sådan brug vil skade dette særpræg eller renommé.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Ansøger om EF-varemærket: Sheetal Nehra
 Det omhandlede EF-varemærke: Figurmærket i blå, sort og hvid, der indeholder ordbestanddelen »surfpin« og en anordning af tre indbyrdes krydsende cirkler for tjenesteydelser i klasse 36 — EF-varemærkeansøgning nr. 8 368 862
 Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: MasterCard International, Inc.
 Det påberåbte varemærke eller tegn: Figurmærker i forskellige farver indeholdende en anordning af indbyrdes krydsende cirkler og visse af disse ordbestanddelene »MasterCard Worldwide« eller »MasterCard« — EF-varemærkeregistrering nr. 5 198 585, EF-varemærkeregistrering nr. 5 198 494, varemærkeregistrering i Det Forenede Kongerige nr. 2 425 471, varemærkeregistrering i Det Forenede Kongerige nr. 2 429 669, EF-varemærkeregistrering nr. 5 646 261, EF-varemærkeregistrering nr. 761 221, EF-varemærkeregistrering nr. 5 646 492 og EF-varemærkeregistrering nr. 5 646 609 for varer og tjenesteydelser i klasse 3, 5, 6, 9, 12, 14, 16, 18, 20, 21, 24, 25, 27, 28, 35, 36, 38, 39 og 41-45
 Indsigelsesafdelingens afgørelse: Indsigelsen forkastet
 Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen
 Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), og artikel 8, stk. 4 og 5, i Rådets forordning nr. 207/2009.


text:
5.1.2002 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 3/37
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande: Til støtte for sine påstande anfører sagsøgeren følgende:
 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskabers hørings-
 konsulents afgørelse af 16. august 2001 i sag — Meddelelsen om udvælgelsesprøven var upræcis, da det
 COMP/37.919 — bankgebyrer ved veksling af valutaer i ikke på grundlag heraf var muligt at fastslå med sikkerhed,
 euro-zonen: Deutschland (Dresdner Bank AG) — vedrø- hvilke betingelser der skulle være opfyldt for at deltage i
 rende yderligere begæring om aktindsigt ifølge artikel 8 i udvælgelsesproceduren.
 Kommissionens afgørelse 2001/462/EF, EKSF om hø-
 ringskonsulentens kompetenceområde annulleres. — Den udvalgte ansøger opfyldte ikke ifølge sit curriculum
 vitae, som blev offentliggjort via Internettet, minimums-
 — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger. betingelserne for at få adgang til udvælgelsesprøven og
 anses for egnet.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter — Revisionsretten har på grundlag af en fortolkning af
 de bestemmelser, som den har vedtaget ved afgørelse
 nr. 18/97, afvist at give sagsøgeren aktindsigt i visse
 Søgsmålsgrundene og de væsentligste argumenter er de samme dokumenter vedrørende afviklingen af udvælgelsesproce-
 som i sag T-216/01 (Reisebank AG mod Kommissionen, duren.
 meddelelsen om sagsanlæg endnu ikke offentliggjort).
 Sag anlagt den 9. oktober 2001 af Giuseppe Di Pietro mod
 Revisionsretten for De Europæiske Fællesskaber
 Sag anlagt den 11. oktober 2001 af Changzhou Hailong
 Electronics & Light Fixtures Co., Ltd og Zhejiang Yankon
 (Sag T-254/01) Group Co., Ltd mod Rådet for Den Europæiske Union
 (2002/C 3/64) (Sag T-255/01)
 (Processprog: italiensk)
 (2002/C 3/65)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der (Processprog: engelsk)
 den 9. oktober 2001 anlagt sag mod Revisionsretten for De
 Europæiske Fællesskaber af Giuseppe Di Pietro ved advokat
 Giovanni Monforte.
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande: den 11. oktober 2001 anlagt sag mod Rådet for Den Europæi-
 ske Union af Changzhou Hailong Electronics & Light Fixtures
 — Den afgørelse, hvorved Revisionsretten for De Europæiske Co., Ltd og Zhejiang Yankon Group Co., Ltd ved Philip Bentley
 Fællesskaber i mødet den 22. februar 2001 besluttede at QC og Filip Ragolle, advokatfirmaet Stanbrook Hooper,
 »udvælge« Michel Hervé til Revisionsrettens generalsekre- Bruxelles (Belgien).
 tær, annulleres.
 — Sagsøgeren godtgøres de udgifter, inklusive advokathono- Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 rar, som han har rejst krav om, og det tab, han har lidt
 ved ikke at få tildelt stillingen.
 — Rådets forordning (EF) nr. 1470/2001 af 16. juli 2001
 om indførelse af en endelig antidumpingtold og endelig
 opkrævning af den midlertidige told på importen af
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter kompaktlysstofrør med indbygget elektronisk drosselspo-
 le (CFL-i) med oprindelse i Folkerepublikken Kina annulle-
 res, for så vidt den gælder for sagsøgerne.
 Sagsøgeren anfægter den af Revisionsretten for De Europæiske
 Fælleskaber trufne afgørelse om udnævnelse af en general-
 sekretær. — Rådet tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 ---pagebreak--- C 3/38 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 5.1.2002
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 Sagsøgerne er begge kinesiske producenter af kompaktlyssto-
 — Afgørelse af 31. juli 2001 i appelsag R 789/1999-2 fra
 frør (CFL-i) og eksporterer disse lysstofrør til De Europæiske
 Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i
 Fællesskaber.
 det Indre Marked (Varemærker og Design) ændres, således
 at der ikke er nogen hindringer for registrering som EF-
 varemærke af AIR MARITIME, ansøgning nr. 81.331, i
 Den 17. maj 2000 indledte Kommissionen en antidumping- henhold til artikel 8, stk. 1, litra b), i forordningen om EF-
 procedure om indførsler af CFL-i med oprindelse i Kina, efter varemærker.
 at European Lighting Companies Federation havde indgivet en
 klage. Under antidumpingundersøgelsen blev Mexico i henhold
 til grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra a), anvendt
 som referenceland med markedsøkonomi med henblik på — Alternativt: afgørelse af 31. juli 2001 i appelsag R
 fastsættelsen af den normale værdi af udførsler fra Kina. 789/1999-2 fra Andet Appelkammer ved Kontoret for
 Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og De-
 sign) annulleres, og Kontoret for Harmonisering i det
 Sagsøgerne samarbejdede under undersøgelsen og fik individu- Indre Marked (Varemærker og Design) pålægges at videre-
 el behandling. Dumpingmarginerne blev derfor fastsat ved behandle ansøgningen vedrørende EF-varemærket AIR
 anvendelsen af den normale værdi af eksportpriserne hos MARITIME, ansøgning nr. 81.331, uden hensyntagen til
 Philips Mexicana, der er et datterselskab af en af de første det modholdte tegn, det vil sige det tyske varemærke
 klagere, samt den normale værdi af sagsøgernes eksportpriser. registreret som 1.186.278 »air marin«.
 Til støtte for deres påstande har sagsøgerne gjort gældende, at — Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens om-
 Rådet ved at lægge Kommissionens resultater til grund har kostninger.
 tilsidesat grundforordningen om antidumping, da Kommissio-
 nen burde have anvendt denne forordnings artikel 2, stk. 7,
 litra b), og ikke artikel 2, stk. 7, litra a). Subsidiært har
 sagsøgerne anført, at den normale værdi, der blev fastsat i
 henhold til artikel 2, stk. 7, litra a), var åbenbart urimelig og
 udtryk for forskelsbehandling.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 EF-varemærkets ansø- Sagsøgeren
 ger:
 Sag anlagt den 8. oktober 2001 af Frosch Touristik GmbH
 mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked
 (Varemærker og Design)
 Det ansøgte EF-vare- Ordmærket »AIR MARITIME« for
 mærke: varer og tjenesteydelser i klas-
 (Sag T-257/01) se 16, 39 og 42 — ansøgning
 nr. 81.331
 (2002/C 3/66)
 Indehaveren af det under Air Marin Flugreisen GmbH
 (Processproget afgøres i henhold til procesreglementets artikel 131, indsigelsessagen påbe-
 stk. 2 — det i stævningen anvendte sprog: tysk) råbte varemærke:
 Det påberåbte varemær- Det tyske ordmærke »air marin«
 ke: for tjenesteydelser i klasse 39
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er
 der den 8. oktober 2001 anlagt sag mod Kontoret for
 Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) af
 Frosch Touristik GmbH, München, ved Rechtsanwälte Hans Indsigelsesafdelingens Afvisning af ansøgningen for tje-
 Georg Zeiner og Brigitte Heamann-Dunn, og med valgt adresse afgørelse: nesteydelsen »Rejsebureau; arran-
 i Luxembourg. Den anden part i sagen for Appelkammeret: gering og organisering af rejser;
 Air Marin Flugreisen GmbH, Bonn (Tyskland). persontransport« i klasse 39


text:
2.12.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 294/53
 Appel iværksat den 18. september 2006 af Kommissionen til prøvelse af dom afsagt den 12. juli 2006 af Retten for EU-personalesager i sag F-18/05, D mod Kommissionen
 (Sag T-262/06 P)
 (2006/C 294/109)
 Processprog: fransk
 Parter
 Appellant: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Den anden part i appelsagen: D
 Appellantens påstande
 —
 Den af Retten for EU-Personalesager afsagte dom af 12. juli 2006 i sag F-18/05, D mod Kommissionen, ophæves.
 —
 Sagen hjemvises til Retten for EU-Personalesager med henblik på, at denne træffer afgørelse vedrørende de øvrige anbringender.
 —
 Der træffes afgørelse om appelsagens omkostninger efter gældende regler, subsidiært udsættes afgørelsen om sagens omkostninger og Retten for EU-Personalesager træffer afgørelse herom.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 Ved dom af 12. juli 2006, med hensyn til hvilken der i denne appelsag er nedlagt påstand om ophævelse, annullerede Retten Kommissionens afgørelse af 4. maj 2004 om afslag på en ansøgning om at anerkende sagsøgerens sygdom som en erhvervssygdom, og tilpligtede Kommissionen at betale sagens omkostninger.
 Kommissionen har til støtte for påstanden om ophævelse af nævnte dom fremført et anbringende om tilsidesættelse af fællesskabsretten, navnlig af procesreglementets artikel 48, stk. 2, idet Retten fandt, at en argumentation om tilsidesættelse af materiel retskraft kunne fremmes til realitetsbehandling, skønt denne argumentation ifølge Kommissionen blev fremsat af sagsøgeren for første gang i replikken i første instans. Kommissionen har desuden anført, at Retten har begået en retlig fejl og/eller anlagt en urigtig fortolkning af de retlige omstændigheder, der blev fremført af parterne og navnlig af Kommissionen. Hvad angår bedømmelsen af de materielle argumenter er det Kommissionens opfattelse, at Retten har tilsidesat fællesskabsretten og navnlig artikel 73 i vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber samt dertil knyttede lovbestemmelser, at den har tilsidesat rækkevidden af dommen i sagen T-376/02 (1), og har tilsidesat begrundelsespligten. Kommissionen har ligeledes anført, at Retten har tilsidesat retssikkerhedsprincippet.
 (1) Rettens dom af 23.11.2004, O mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 349, og II, s. 1595.


text:
C 169/10 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 13.7.2002
 efterkomme Rådets direktiv 96/82/EF af 9. december 1996 Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, N. Colneric, og
 om kontrol med risikoen for større uheld med farlige stoffer dommerne R. Schintgen og V. Skouris (refererende dommer);
 (EFT 1997 L 10, s. 13), og særligt direktivets artikel 11, har generaladvokat: F.G. Jacobs; justitssekretær: R. Grass, den
 Domstolen (Anden Afdeling), sammensat af afdelingsforman- 16. maj 2002 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 den, N. Colneric, og dommerne R. Schintgen (refererende
 dommer) og V. Skouris; generaladvokat: D. Ruiz-Jarabo Colo- Udtrykket »producenter [...] som har modtaget bedriften [...] ved
 mer; justitssekretær: R. Grass, den 14. maj 2002 afsagt dom, overførsel svarende til arv« i artikel 3a, stk. 1, andet afsnit, andet led,
 hvis konklusion lyder således: i Rådets forordning nr. 857/84 af 31. marts 1984 om almindelige
 regler for anvendelsen af den i artikel 5c i forordning (EØF) nr. 804/
 1) Forbundsrepublikken Tyskland har tilsidesat sine forpligtelser i 68 omhandlede afgift på mælk og mejeriprodukter, som ændret ved
 henhold til Rådets direktiv 96/82/EF af 9. december 1996 om Rådets forordning (EØF) nr. 1639/91 af 13. juni 1991, skal
 kontrol med risikoen for større uheld med farlige stoffer, idet fortolkes således, at det omfatter en producent, som er den udpegede
 den ikke inden for den fastsatte frist har truffet alle de arvings ægtefælle, der har forpagtet bedriften på gunstigere vilkår end
 foranstaltninger, der er nødvendige for at efterkomme direktivets markedsvilkårene efter udløbet af den ikke-markedsføringsforpligtelse,
 artikel 11. bortforpagteren — arveladeren — havde påtaget sig i henhold til
 Rådets forordning (EØF) nr. 1078/77 af 17. maj 1977 om
 2) Forbundsrepublikken Tyskland betaler sagens omkostninger. indførelse af en præmieordning for ikke-markedsføring af mælk og
 mejeriprodukter og for omstilling af malkekvægsbesætninger, såfremt
 (1) EFT C 372 af 23.12.2000. det af de samlede faktiske og retlige forhold omkring bortforpagtnin-
 gen fremgår, at
 — den i første række tager sigte på, at den udpegede arving fortsat
 kan drive bedriften, og ikke på, at arveladeren realiserer
 bedriftens handelsværdi, og at
 DOMSTOLENS DOM
 — retsforholdet mellem kontraktparterne er udformet på en sådan
 måde, at den begunstigelse, som arveladeren har til hensigt at
 (Anden Afdeling)
 give sin arving — selv i tilfælde af ægtefællernes separation
 eller ægteskabets opløsning — sikres varigt.
 af 16. maj 2002
 i sag C-384/00, Heinrich Bredemeier mod Landwirt- (1) EFT C 372 af 23.12.2000.
 schaftskammer Hannover (anmodning om præjudiciel
 afgørelse fra Niedersächsisches Oberverwaltungsge-
 richt) (1)
 (»Fælles landbrugspolitik — mælkekvoteordning — tildeling
 af en specifik referencemængde — støttemodtagere — produ-
 center, som overtager en bedrift ved overførsel svarende til DOMSTOLENS DOM
 arv efter udløb af den af overdrageren indgåede ikke-
 markedsføringsforpligtelse — fortolkning af artikel 3a i (Første Afdeling)
 forordning (EØF) nr. 857/84 som ændret ved forordning
 (EØF) nr. 1639/91«)
 af 30. maj 2002
 (2002/C 169/16)
 i sag C-441/00, Kommissionen for De Europæiske Fælles-
 (Processprog: tysk) skaber mod Det Forenede Kongerige Storbritannien og
 Nordirland (1)
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 gjort i Samling af Afgørelser) (»Traktatbrud — direktiv 96/48/EF — interoperabilitet i det
 transeuropæiske jernbanesystem for højhastighedstog«)
 I sag C-384/00, angående en anmodning, som Niedersächsi- (2002/C 169/17)
 sches Oberverwaltungsgericht (Tyskland) i medfør af arti-
 kel 234 EF har indgivet til Domstolen for i den for nævnte ret (Processprog: engelsk)
 verserende sag, Heinrich Bredemeier mod Landwirtschaftskam-
 mer Hannover, procesdeltagere: Wilhelm Wieggrebe og Irm- (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 traut Bredemeier, at opnå en præjudiciel afgørelse vedrørende gjort i Samling af Afgørelser)
 fortolkningen af artikel 3a, stk. 1, i Rådets forordning (EØF)
 nr. 857/84 af 31. marts 1984 om almindelige regler for
 anvendelsen af den i artikel 5c i forordning (EØF) nr. 804/68
 omhandlede afgift på mælk og mejeriprodukter (EFT L 90, I sag C-441/00, Kommissionen for De Europæiske Fællesska-
 s. 13), som ændret ved Rådets forordning (EØF) nr. 1639/91 ber (befuldmægtiget: M. Wolfcarius) mod Det Forenede Konge-
 af 13. juni 1991 (EFT L 150, s. 35), har Domstolen (Anden rige Storbritannien og Nordirland (befuldmægtiget: R. Magrill,


text:
10.4.1999 DA De Europñiske Fñllesskabers Tidende C 100/1
 I
 (Meddelelser)
 DOMSTOLEN
 DOMSTOLEN
 DOMSTOLENS DOM tñr: R. Grass, den 21. januar 1999 afsagt dom, hvis kon-
 klusion lyder således:
 (Sjette Afdeling)
 af 21. januar 1999 1) Den af Retten i Fùrste Instans afsagte dom af
 11. december 1996, Comafrica og Dole Fresh Fruit
 i sag C-73/97 P, Den franske Republik mod Comafrica Europe mod Kommissionen (sag T-70/94), ophñves.
 SpA m.fl. (1)
 (Appel Ð bananer Ð annullation af forordning (EF) 2) Det annullationssùgsmål, der er anlagt af Comafrica
 nr. 3190/93 Ð formalitetsindsigelse) SpA og Dole Fresh Fruit Company Europa Ltd & Co.,
 afvises.
 (1999/C 100/01)
 3) Hver part bñrer sine omkostninger.
 (Processprog: engelsk)
 (1) EFT C 131 af 26.4.1997.
 (Forelùbig oversñttelse. Den endelige oversñttelse vil blive
 offentliggjort i Samling af Afgùrelser)
 DOMSTOLENS DOM
 (Femte Afdeling)
 I sag C-73/97 P, Den Franske Republik (befuldmñgtigede:
 Catherine de Salins, Kareen Rispal-Bellanger og FreÂdeÂric af 21. januar 1999
 Pascal), angående appel af dom afsagt den 11. december i sag C-120/97 Upjohn Ltd mod The Licensing Authority
 1996 af De Europñiske Fñllesskabers Ret i Fùrste Instans established by the Medicines Act 1968 m.fl. (anmodning
 (Fjerde Afdeling) i sag T-70/94, Comafrica og Dole Fresh om prñjudiciel afgùrelse fra Court of Appeal) (1)
 Fruit Europe mod Kommissionen (Sml. II, s. 1741), hvori
 der er nedlagt påstand om delvis ophñvelse af denne dom, (Farmaceutiske specialiteter Ð tilbagekaldelse af en
 for så vidt Kommissionens formalitetsindsigelse ikke er markedsfùringstilladelse Ð domstolsprùvelse)
 blevet taget til fùlge ved denne dom Ð de andre parter i (1999/C 100/02)
 appelsagen: Comafrica SpA, Genoa (Italien), Dole Fresh
 Fruit Europe Ltd & Co., Hamburg (Tyskland), ved solici-
 tor Bernard O'Connor og med valgt adresse i Luxembourg (Processprog: engelsk)
 hos advokat ArseÁne Kronshagen, 22, rue Marie-Adelaïde,
 Kommissionen for De Europñiske Fñllesskaber (befuld-
 mñgtiget: Xavier Lewis), Det Forenede Kongerige Storbri- (Forelùbig oversñttelse. Den endelige oversñttelse vil blive
 tannien og Nordirland, som har påstået appellen forkastet offentliggjort i Samling af Afgùrelser)
 Ð har Domstolen (Sjette Afdeling), sammensat af afde-
 lingsformanden, P. J. G. Kapteyn (refererende dommer),
 og dommerne G. F. Mancini, J. L. Murray, H. Ragnemalm I sag C-120/97, angående en anmodning, som Court af
 og K. M. Ioannou; generaladvokat: J. Mischo; justitssekre- Appeal (England & Wales) (Det Forenede Kongerige) i


text:
27.4.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 138/49
 Rettens kendelse af 26. februar 2015 — Métropole Gestion mod KHIM — Metropol (METROPOL)
 (Sag T-431/13) (1)
 ((EF-varemærker - ordmærket METROPOL - ugyldighedsbegæring - mangel på ansøgning om fornyelse af registreringen af varemærket - slettelse af varemærket ved udløbet af registreringen - ufornødent at træffe afgørelse))
 (2015/C 138/65)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Métropole Gestion (Paris, Frankrig) (ved advokat M.-A. Roux Steinkühler)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (ved A. Folliard-Monguiral, som befuldmægtiget)
 Den anden part i sagen for appelkammeret ved Harmoniseringskontoret: Metropol Investment Financial Company Ltd (Moskva, Rusland)
 Sagens genstand
 Søgsmål anlagt til prøvelse af afgørelse truffet den 4. juni 2013 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sagerne R 723/2012-2 og R 845/2012-2) vedrørende en ugyldighedssag mellem Métropole Gestion og Metropol Investment Financial Company Ltd
 Konklusion
 1)
 Det er ufornødent at træffe afgørelse i sagen.
 2)
 Métropole Gestion og Kontoret for Harmonisering i Det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) bærer hver deres egne omkostninger.
 (1) EUT C 344 af 23.11.2013.


text:
15.8.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 193/29
 Sag anlagt den 22. juni 2009 — Accenture Global Services mod KHIM — Silver Creek Properties (acsensa)
 (Sag T-244/09)
 2009/C 193/46
 Stævningen er affattet på engelsk
 Parter
 Sagsøger: Accenture Global Services GmbH (Schaffhausen, Schweiz) (ved lawyer R. Niebel)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: Silver Creek Properties SA (Panama, Panama)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelse truffet den 20. marts 2009 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 802/2008-2) annulleres.
 —
 Afgørelse truffet den 25. marts 2008 af Varemærkeafdelingen ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (indsigelsessag nr. B 1019274) annulleres.
 —
 Silver Creek Properties SA tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Ansøger om EF-varemærket: Silver Creek Properties SA
 Det omhandlede EF-varemærke: Figurmærket »acsensa« for varer og tjenesteydelser i klasse 9, 35, 36, 38, 33, 41 og 42
 Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Accenture Global Services GmbH
 Det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Den tyske varemærkeregistrering af ordmærket »ACCENTURE« for varer og tjenesteydelser i klasse 9, 16, 35, 36, 37, 41 og 42; den tyske varemærkeregistrering af figurmærket »accenture« for varer og tjenesteydelser i klasse 9, 16, 35, 36, 37, 41 og 42; EF-varemærkeregistreringen af ordmærket »ACCENTURE« for varer og tjenesteydelser i klasse 9, 16, 35, 36, 37, 41 og 42; EF-varemærkeregistreringen af figurmærket »accenture« for varer og tjenesteydelser i klasse 9, 16, 35, 36, 37, 41 og 42
 Indsigelsesafdelingens afgørelse: Indsigelsen forkastet i sin helhed
 Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen
 Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i Rådets forordning nr. 207/2009, idet appelkammeret begik en fejl, da det fandt, at der ikke var nogen risiko for forveksling mellem de omtvistede varemærker. Tilsidesættelse af artikel 75 og 76 i Rådets forordning nr. 207/2009, idet appelkammeret med urette ignorerede den af sagsøgeren indgivne redegørelse for de faktiske omstændigheder.


text:
4.7.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 153/32
 Dom afsagt af Retten i Første Instans den 6. maj 2009 — Outokumpu og Luvata mod Kommissionen
 (Sag T-122/04) (1)
 (Konkurrence - karteller - markedet for industrielle kobberrør - beslutning, der fastslår en overtrædelse af artikel 81 EF - fastsættelse af priser og opdeling af markeder - bøder - størrelsen af det berørte marked - skærpende omstændigheder - gentagelse)
 2009/C 153/61
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøgere: Outokumpu Oyj (Espoo, Finland) og Luvata Oy, tidligere Outokumpu Copper Products Oy (Espoo) (ved barrister J. Ratliff samt avocats F. Distefano og J. Luostarinen)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved É. Gippini Fournier, som befuldmægtiget)
 Sagens genstand
 Påstand dels om annullation eller nedsættelse af de bøder, sagsøgerne blev pålagt i henhold til artikel 2, litra b), i Kommissionens beslutning K(2003) 4820 endelig udg. af 16. december 2003 om en procedure efter artikel 81 [EF] og EØS-aftalens artikel 53 (sag COMP/E-1/38.240 — Industrirør), dels en modpåstand nedlagt af Kommissionen om en forhøjelse af de nævnte bøder.
 Konklusion
 1)
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes.
 2)
 Outokumpu Oyj og Luvata Oy betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 118 af 30.4.2004.


text:
25.8.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 282/41
 Sag anlagt den 12. juni 2014 — The Goldman Sachs Group mod Kommissionen
 (Sag T-419/14)
 2014/C 282/54
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: The Goldman Sachs Group, Inc (New York, De Forenede Stater) (ved advokaterne W. Deselaers, J. Koponen og A. Mangiaracina)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgerens påstande
 —
 Artikel 1-3 og 4 i Kommissionens afgørelse C(2014) 2139 endelig af 2. april 2014 i sag AT.39610 — Højspændingsledninger annulleres, for så vidt som de vedrører sagsøgeren.
 —
 Den bøde, som sagsøgeren er blevet pålagt ved afgørelsens artikel 2, nedsættes.
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat seks anbringender.
 1.
 Første anbringende, hvorved det gøres gældende, at den omtvistede afgørelse tilsidesætter artikel 101 TEUF og artikel 23, stk. 2, i Rådets forordning (EF) nr. 1/2003 af 16. december 2002 om gennemførelse af konkurrencereglerne i traktatens artikel 81 og 82 (1), idet det i afgørelsen fastslås, at GS Group er solidarisk ansvarlig for den overtrædelse, Prysmian angiveligt har begået.
 2.
 Andet anbringende, hvorved det gøres gældende, at den omtvistede afgørelse tilsidesætter artikel 2 i Rådets forordning nr. 1/2003 og artikel 296 TEUF, idet der ikke deri føres et retligt fyldestgørende bevis for, at GS Group faktisk udøvede bestemmende indflydelse på Prysmian i det relevante tidsrum.
 3.
 Tredje anbringende, hvorved det gøres gældende, at den omtvistede afgørelse tilsidesætter artikel 101 TEUF og artikel 23, stk. 2, i Rådets forordning nr. 1/2003. idet princippet om personligt ansvar og uskyldsformodningen tilsidesættes deri.
 4.
 Fjerde anbringende, hvorved det gøres gældende, at den omtvistede afgørelse tilsidesætter artikel 101 TEUF og artikel 23, stk. 2, i Rådets forordning nr. 1/2003. idet principperne om retssikkerhed og om individuelle straffe tilsidesættes deri, for så vidt som Kommissionen ikke fordelte bøden.
 5.
 Femte anbringende, hvorved det gøres gældende, at Kommissionen har tilsidesat sagsøgerens ret til forsvar (tilsidesættelse af en væsentlig formforskrift), idet Kommissionen undlod at give rettidig aktindsigt i væsentlige dokumenter.
 6.
 Sjette anbringende, hvorved det gøres gældende, at Retten bør indrømme GS Group fordelen af enhver nedsættelse af den bøde, der er blevet pålagt ved den omtvistede afgørelse, og som måtte indrømmes Prysmian.
 (1) EFT 2003 L 1, s. 1


text:
13.8.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 238/18
 Sag anlagt den 13. maj 2011 — FairWild Foundation mod KHIM — Wild (FAIRWILD)
 (Sag T-247/11)
 2011/C 238/33
 Stævningen er affattet på tysk
 Parter
 Sagsøger: FairWild Foundation (Weinfelden, Schweiz) (ved advokaterne P. Neuwald og S. Müller)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: Rudolf Wild GmbH & Co. KG (Eppelheim, Tyskland)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelse truffet den 3. marts 2011 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1014/2010-1) annulleres.
 —
 Indsigelsen mod registrering af det internationale varemærke nr. 950 962»FAIRWILD« forkastes.
 —
 Sagsøgte og indsigeren tilpligtes at betale sagens omkostninger, herunder sagsøgerens omkostninger for appelkammeret.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Ansøger om EF-varemærket: FairWild Foundation
 Det omhandlede EF-varemærke: Ordmærket »FAIRWILD« for varer i klasse 3, 5, 29 og 30 — international varemærkeregistrering nr. 950 962
 Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Rudolf Wild GmbH & Co. KG
 Det påberåbte varemærke eller tegn: EF-ordmærket »WILD« for varer i klasse 3, 9, 29, 30 og 32
 Indsigelsesafdelingens afgørelse: Indsigelsen delvist taget til følge
 Appelkammerets afgørelse: Indsigelsesafdelingens afgørelse delvist annulleret
 Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009, idet appelkammeret urigtigt lagde til grund, at der forelå risiko for forveksling mellem de omhandlede varemærker. Sagsøgeren har gjort gældende, at appelkammeret urigtigt antog, at betydningen af tegnet »WILD« kun er kendt af den tysk- og engelsktalende offentlighed, og for det andet lagde til grund, at dette begreb ikke er beskrivende for de varer, der er omfattet af det varemærke, som indsigelsen var støttet på. På dette grundlag begik appelkammeret en retlig fejl ved at fastslå, at det varemærke, som indsigelsen var støttet på, havde gennemsnitligt særpræg og en gennemsnitlig grad af lighed med den følge, at bedømmelsen af de indbyrdes forbundne faktorer ved risikoen for forveksling fik et negativt udfald i forhold til sagsøgeren.


text:
22.4.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 96/38
 Sag anlagt den 21. februar 2006 — Vereecken mod Kommissionen
 (Sag F-17/06)
 (2006/C 96/61)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Marc Vereecken (Bruxelles, Belgien) (ved avocats S. Rodrigues og A. Jaume)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Sagsøgerens påstande
 —
 Annullation af ansættelsesmyndighedens afgørelser om afvisning af sagsøgerens klage, samt af ansættelsesmyndighedens afgørelse af 19. oktober 2004 og af lønsedlerne for februar 2005 og efterfølgende måneder, hvorved sagsøgerens lønklasse ændres til lønklasse A*8, samt af den af ansættelsesmyndigheden trufne afgørelse om tildeling af points for fortjeneste, prioritetspoints og kompensationspoints for tjenestefrihed af personlige årsager.
 —
 Ansættelsesmyndigheden oplyses om de virkninger, som annullationen af de anfægtede afgørelser medfører, navnlig: i) forfremmelse af sagsøgeren til lønklasse A*10 (tidligere A6) med tilbagevirkende kraft fra 2001, eller i det mindste fra den 1. oktober 2004, som er tidspunktet for sagsøgerens genindtræden; ii) i det mindste forfremmelse af sagsøgeren til lønklasse A*9 med virkning fra den 1. oktober 2004; iii) sagsøgeren tildeles de points, han er berettiget til fra sin hans forfremmelse, herunder points for fortjeneste, prioritetspoints og overgangspoints for karriereudviklingsrapporterne 2003, 2004 og 2005.
 —
 Kommissionen tilpligtes at erstatte det økonomiske tab, sagsøgeren har lidt som følge af ikke at være blevet forfremmet til lønklasse A*10 fra forfremmelsesåret 2001, eller i det mindste fra den 1. oktober 2004, herunder dettes virkninger med hensyn til pensionen.
 —
 Kommissionen tilpligtes at erstatte det ikke-økonomiske tab, sagsøgeren har lidt som følge af den manglende udfærdigelse af bedømmelsesrapporterne for 1997-1999 og for den særdeles forsinkede udfærdigelse af bedømmelsesrapporten for 1999-2001 og af karriereudviklingsrapporterne for 2003 og 2004.
 —
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Sagsøgeren, som er tjenestemand ved Kommissionen i den tidligere lønklasse A7, indtrådte pr. 1. oktober 2004 i lønklasse A*8 efter at have haft tjenestefrihed af personlige årsager i tre år.
 Sagsøgeren har i stævningen fremført fire anbringender. Det første anbringende vedrører uretmæssig manglende udfærdigelse og forsinket udfærdigelse af hans bedømmelsesrapporter for 1997-1999 og 1999-2001 og af hans karriereudviklingsrapporter for 2003 og 2004.
 Med det andet anbringende har sagsøgeren anført, at hans indplacering i lønklasse A*8 efter hans tjenestefrihed af personlige årsager er i strid med vedtægtens artikel 6. Afgørelsen tilsidesætter ligeledes princippet om ækvivalens mellem den tidligere og den nye karrierestruktur, samt princippet om ligebehandling og om beskyttelse af den berettigede forventning.
 Sagsøgeren har med det tredje anbringende hævdet, at han er blevet diskrimineret i forhold til tjenestemænd i aktiv tjeneste, idet han på grund af sin tjenestefrihed af personlige årsager ikke var omfattet af de overgangsforanstaltninger, som blev anvendt på nævnte tjenestemænd vedrørende forfremmelse.
 Med det fjerde anbringende har sagsøgeren endelig anfægtet den manglende hensyntagen til den anciennitet, han erhvervede forud for og under sin tjenestefrihed af personlige årsager, navnlig hvad angår tildelingen af hans kompensationspoints, points for fortjeneste og prioritetspoints. Sagsøgeren er af den opfattelse, at han således er blevet forfordelt i forhold til tjenestemænd, der gør midlertidig tjeneste i en anden stilling.


text:
21.7.2007
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 170/38
 Sag anlagt den 5. juni 2007 — Grupa Ożarów mod Kommissionen
 (Sag T-197/07)
 (2007/C 170/73)
 Processprog: polsk
 Parter
 Sagsøger: Grupa Ożarów SA (ved radca prawny P.K. Rosiak og adwokat F. Puel)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Sagsøgerens påstande
 —
 Kommissionens beslutning af 26. marts 2007 om den nationale plan for tildeling af drivhusgasemissionskvoter, som Polen har fremlagt i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/87/EF annulleres.
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Sagsøgeren har nedlagt påstand om annullation af Kommissionens beslutning K (2007) 1295 af 26. marts 2007 om den nationale plan for tildeling af drivhusgasemissionskvoter, som Polen har fremlagt i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/87/EF (1), hvorved Kommissionen besluttede, at visse aspekter i den polske Nationale Plan for Tildeling af Drivhusgasemissionskvoter for 2008-2012, som blev meddelt Kommissionen den 30. juni 2006, var uforenelig med artikel 9, stk. 1, artikel 9, stk. 3, artikel 10, artikel 13, stk. 2, og kriterierne i bilag III til direktiv 2003/87/EF. I den anfægtede beslutning reduceres 26,7 % af den grænse for kuldioxidemissioner for 2008-2012, den grænse, som Polen har foreslået i den til Kommissionen meddelte nationale plan for tildeling af drivhusgasemissionskvoter.
 Anbringenderne og de væsentligste argumenter, sagsøgeren har fremført, er identiske med dem, der er fremført i sag T-195/07.
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/87/EF af 13.10.2003 om en ordning for handel med kvoter for drivhusgasemissioner i Fællesskabet og om ændring af Rådets direktiv 96/61/EF (EUT L 275, s. 32).


text:
16.10.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 347/38
 Sag anlagt den 8. august 2017 — Makhlouf mod Rådet
 (Sag T-506/17)
 (2017/C 347/49)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Rami Makhlouf (Damaskus, Syrien) (ved advokat E. Ruchat)
 Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union
 Sagsøgerens påstande
 —
 Sagsøgerens søgsmål antages til realitetsbehandling, og sagsøgeren gives medhold.
 —
 Følgelig annulleres afgørelse (FUSP) 2017/917 af 29. maj 2017 og de efterfølgende retsakter til gennemførelse heraf, for så vidt som de vedrører sagsøgeren.
 —
 Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale sagsomkostningerne.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført fem anbringender.
 1.
 Første anbringende om, at de anfægtede retsakter tilsidesætter sagsøgerens ret til forsvar og navnlig hans ret til effektiv domstolsbeskyttelse som fastsat i artikel 6 og 13 i den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder (herefter »EMRK«), i artikel 215 TEUF og i artikel 41 og 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder.
 2.
 Andet anbringende om, at sagsøgte har tilsidesat sin begrundelsespligt, eftersom den anførte begrundelse ikke opfylder de forpligtelser, som EU-institutionerne skal overholde i henhold til EMRK’s artikel 6 samt artikel 296 TEUF og artikel 41 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder.
 3.
 Tredje anbringende om et åbenbart urigtigt skøn, som Rådet har foretaget med hensyn til sagsøgerens involvering i finansieringen af det syriske regime.
 4.
 Fjerde anbringende om, at de anfægtede retsakter på ubegrundet og uforholdsmæssig vis indskrænker sagsøgerens grundlæggende rettigheder, herunder navnlig sagsøgerens ejendomsret som fastsat i artikel 1 i tillægsprotokol nr. 1 til EMRK og artikel 17 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, sagsøgerens ret til respekt for sit omdømme, herunder EMRK’s artikel 8 og artikel 10, stk. 2, uskyldighedsformodningen, som er fastsat i EMRK’s artikel 6 og i artikel 48 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, samt hans frihed til ud- og indrejse, der er sikret ved artikel 2, stk. 2, i protokol nr. 4 til EMRK.
 5.
 Femte anbringende om tilsidesættelse af retningslinjerne for gennemførelse og evaluering af restriktive foranstaltninger (sanktioner) som led i EU’s fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik (Rådets dokument 15114/05 af 2.12.2005).


text:
8.10.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 298/13
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Conseil d'État (Frankrig) den 22. juli 2011 — Société Le Crédit Lyonnais mod Ministre du budget, des comptes publics et de la réforme de l'État
 (Sag C-388/11)
 2011/C 298/26
 Processprog: fransk
 Den forelæggende ret
 Conseil d'État
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Société Le Crédit Lyonnais
 Sagsøgt: Ministre du budget, des comptes publics et de la réforme de l'État
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Skal artikel 17, stk. 2 og 5, og artikel 19 i sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 (1) henset til reglerne vedrørende det geografiske område for moms fortolkes således, at et hovedsæde for et selskab etableret i en medlemsstat ved beregningen af den pro rata-sats, som bestemmelserne indfører, skal medregne indtægter opnået af hver enkelt af dets filialer, der er etableret i en anden medlemsstat, og disse filialer på tilsvarende vis skal medregne samtlige af selskabet opnåede indtægter, der falder inden for momsområdet?
 2)
 Skal samme fremgangsmåde anvendes på filialer etableret uden for Den Europæiske Union, navnlig for så vidt angår fradragsretten i artikel 17, stk. 3, litra a) og i samme bestemmelses litra c), i forhold til de bankmæssige og finansielle transaktioner, der er nævnt i artikel 13, punkt B, litra d), nr. 1 — 5, som er foretaget til fordel for aftagere etableret uden for Fællesskabet?
 3)
 Vil besvarelsen af de to første spørgsmål kunne variere fra en medlemsstat til en anden afhængigt af de muligheder, der er anført i sidste afsnit af artikel 17, stk. 5, særligt med hensyn til, hvorvidt der er tale om særskilte aktivitetsområder?
 4)
 Såfremt et af de to første spørgsmål besvares bekræftende, skal anvendelsen af en sådan pro rata-sats da begrænses til beregningen af fradragsretten i den moms, der har påhvilet de udgifter, som er afholdt af hovedsædet til fordel for de udenlandske filialer, og skal medregningen af indtægter opnået i udlandet foretages i henhold til de gældende regler i det land, hvor filialen er etableret, eller det land, hvor hovedsædet er etableret?
 (1) Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17.5.1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (EFT L 145, s. 1).


text:
10.8.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 233/12
 Sag anlagt den 13. juni 2013 — Adorisio m.fl. mod Kommissionen
 (Sag T-321/13)
 2013/C 233/21
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøgere: Stefania Adorisio (Rom, Italien) og 367 andre (ved advokaterne F. Sciaudone, L. Dezzani, D. Contini, R. Sciaudone og S. Frazzani)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgernes påstande
 —
 Europa-Kommissionens afgørelse af 22. februar 2013 (K(2013) 1053 endelig), vedrørende statsstøtte SA.35382 (2013/N) — Nederlandene (Rescue SNS REAAL 2013) (EUT C 104, s. 3), annulleres.
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremført fem anbringender.
 1)
 Første anbringende vedrørende tilsidesættelse af artikel 107, stk. 3, litra b), TEUF og et åbenbart urigtigt skøn, idet
 —
 De anfægtede støtteforanstaltninger ikke er relateret til usædvanlige omstændigheder, men snarere til SNS REAAL’s manglende ledelse og dårlige forretningsevner
 —
 Den angivelige forstyrrelse af den nederlandske økonomi ikke er alvorlig. De nederlandske myndigheder har ikke bevist, at der foreligger alvorlige sociale og økonomiske vanskeligheder
 —
 De angivelige forstyrrelser end ikke vedrører én hel økonomisk sektor, og slet ikke hele den nederlandske økonomi. Den nederlandske regering har således ikke godtgjort, at SNS Banks konkurs ville have haft systematiske virkninger på det nederlandske finansielle system og mere overordnet på hele den nederlandske økonomi, og den nederlandske regering har i den sammenhæng ikke foretaget en kvantitativ vurdering af eventuelle konsekvenser for den samlede økonomi ved bankens insolvens.
 2)
 Andet anbringende vedrørende tilsidesættelse af artikel 4, stk. 3, i Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 (1), idet Kommissionens afgørelse indeholder en række betingelser, der er pålagt af Kommissionen, og som tilsigter at ændre de anmeldte støtteforanstaltninger, hvilket er i strid med artikel 4, stk. 3, i Rådets forordning (EF) nr. 659/1999. Kommissionen har i henhold til en sådan bestemmelse nemlig ikke beføjelser til, i den foreløbige undersøgelsesfase, at gribe ind i den anmeldte statsstøtteforanstaltning og ændre den gennem betingelser eller andre krav, som pålægges medlemsstaten.
 3)
 Tredje anbringende vedrørende tilsidesættelse af artikel 4, stk. 4, i Rådets forordning (EF) nr. 659/1999, idet der var elementer og omstændigheder, som beviste, at der var alvorlig tvivl, om foranstaltningerne var forenelige med fællesmarkedet, såsom uoverensstemmelsen mellem Kommissionens udtalelse om, »at nederlandske banker klarede sig godt i den seneste runde af EBA’s (NB: Den Europæiske Banktilsynsmyndighed) stresstests, takket være en fordelagtig vægtning af risikovægtede aktiver (herunder realkreditlån) og burde være i stand til at modstå et forøget omfang af misligholdelser«, og den stiltiende accept af de nederlandske myndigheders argument om, at den nederlandske banksektor i stedet er svag, og at brugen af det nederlandske DGS (indskudsgarantiordning) ville have forværret sektoren, eller det forhold, at den anfægtede afgørelse indeholder betingelser, som udgør endnu en klar indikation på, at indledningen af den formelle undersøgelsesprocedure var nødvendig.
 4)
 Fjerde anbringende vedrørende tilsidesættelse af sagsøgerens rettigheder, idet
 —
 Der ikke er bevis for, at der blev foretaget en undersøgelse eller analyse af sagsøgerens klage over statsstøtteforanstaltningerne. Der blev således ikke henvist til klagen i den anfægtede afgørelse
 —
 Sagsøgerne ikke på nogen måde blev underrettet om den anfægtede afgørelse.
 5)
 Femte anbringende vedrørende tilsidesættelse af artikel 17 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, idet
 —
 Anvendelsen af statsstøttereglerne ikke kan tilsidesætte andre EU-rettigheder, såsom ejendomsretten. I nærværende sag, kunne Kommissionen ikke støtte ret på ekspropriation af investeringer, uden så meget som at foretage en analyse af, om handlingen blev udført i overensstemmelse med loven. Ekspropriation udgør i sig selv en tilsidesættelse af ejendomsretten, og Kommissionen kunne ikke se bort fra denne omstændighed i dens vurdering
 —
 Kommissionen skulle have undersøgt betingelserne og vilkårene for en sådan ekspropriation med henblik på at afgøre, om det var et element, den kunne støtte sig på, ved vurderingen af støtteforanstaltningerne.
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22.3.1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93 (EFT L 83, s. 1).


text:
29.3.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 111/33
 Sag anlagt den 1. februar 2016 — Alfonso Egüed mod EUIPO — Jackson Family Farms (BYRON)
 (Sag T-45/16)
 (2016/C 111/39)
 Stævningen affattet på engelsk
 Parter
 Sagsøger: Nelson Alfonso Egüed (Madrid, Spanien) (ved advokat N. Fernandez Fernandez-Pacheco)
 Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: Jackson Family Farms LLC
 Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO
 Ansøger af det omtvistede varemærke: Nelson Alfonso Egüed
 Det omtvistede varemærke: EU-figurmærke, der indeholder ordbestanddelen »BYRON« — registreringsansøgning nr. 10 581 619
 Sagen for Harmoniseringskontoret: Indsigelsessag/ugyldighedssag
 Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 16. november 2015 af Andet Appelkammer ved EUIPO (sag R 822/2015-2)
 Påstande
 —
 Den anfægtede afgørelse annulleres.
 —
 Det fastslås, at EU-varemærkeansøgning nr. 10581619 »BYRON« registreres for alle varer omfattet af klasse 18,25 og 33 (idet sidstnævnte er den omtvistede klasse i denne sag).
 —
 Intervenienten tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Anbringende
 —
 Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 4 i forordning nr. 207/2009 for så vidt angår krænkelsen passing off i henhold til common law.


text:
26 . 4 . 97 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 131 /9
 1 . Skal artikel 31 , stk. 1 , litra a ), i Rådets direktiv 93/ 16/ ydelse for den rejsende, hvoraf en del leveres til den
 EØF af 5 . april 1993 om fremme af den frie bevæge person , der organiserer turistrejser, af andre afgiftsplig
 lighed for læger og gensidig anerkendelse af deres ek tige personer (» ydelser købt hos andre «), og hvoraf
 samensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbevi den person, der organiserer turistrejser, selv leverer en
 ser C1 ), sammenholdt med artikel 3 og 23 samt de del fra sine egne ressourcer (» egne ydelser «)?
 øvrige bestemmelser i direktivets afsnit IV, fortolkes
 således, at den særlige uddannelse til alment praktise
 rende læge først kan påbegyndes, når den pågældende 2 . Skal artikel 26 navnlig fortolkes således,
 efter mindst seks års studier har opnået det i artikel 3
 omhandlede eksamensbevis ?
 a ) at der efter bestemmelsen kræves en fordeling af
 det samlede beløb, som den person, der organiserer
 2 . Skal direktivets artikel 31 , stk . 1 , litra d ), fortolkes så turistrejser, modtager af den rejsende, mellem ydel
 ledes, at udtrykket » lægens personlige deltagelse i de ser købt hos andre og egne ydelser på grundlag af
 omkostningerne til de enkelte bestanddele; eller
 faglige arbejds- og ansvarsopgaver, der påhviler de per
 soner, som han arbejder sammen med « indebærer, at
 den pågældende udfører opgaver, der henhører under b ) at medlemsstaterne bemyndiges til at kræve en for
 lægegerningen, hvilket er forbeholdt personer, der har deling på grundlag af sådanne omkostninger i ) ge
 opnået de i direktivets artikel 2 og 3 omhandlede eksa nerelt eller ii ) i tilfælde af transaktioner af den i
 mensbeviser ? denne sag omhandlede art, eller
 3 . Såfremt spørgsmålet besvares bekræftende, ønskes det c ) at en sådan fordeling kan foretages i overensstem
 oplyst, om bestemmelsen skal fortolkes således, at den melse med de sædvanlige principper for fastsættel
 pågældende har adgang til at udøve virksomhed som sen af beskatningsgrundlaget i henhold til
 artikel 11 ?
 læge, fra det tidspunkt, hvor den særlige uddannelse til
 praktiserende læge påbegyndes, uanset om uddannel
 sen gennemføres som heltidsuddannelse, som omhand (') EFT nr. L 145 af 13 . 6 . 1997, s . 1 .
 let i direktivets artikel 31 , eller som deltidsuddannelse
 ifølge artikel 34 ?
 (') EFT nr. L 165 af 7. 7. 1993 , s . 1 .
 Sag anlagt den 6. marts 1997 af Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber mod Den Franske Republik
 ( Sag C-96/97 )
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendelse ( 97/C 131 /23 )
 afsagt den 26. februar 1997 af VAT and Duties Tribunal
 i sagen T. P. Madgett og R. M. Baldwin, der driver
 virksomhed under navnet Howden Court Hotel, mod Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den
 Commissioners of Customs and Excise 6 . marts 1997 anlagt sag mod Den Franske Republik af
 ( Sag C-94/97) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved Ri
 chard Wainwright og Jean-Francis Pasquier, som befuld
 ( 97/C 131 /22 ) mægtigede, og med valgt adresse i Luxembourg hos Carlos
 Gomez de la Cruz, Kommissionens Juridiske Tjeneste,
 Wagner-Centret, Luxembourg.
 Ved kendelse afsagt den 26 . februar 1997, indgået til
 Domstolens Justitskontor den 3 . marts 1997, har VAT and
 Duties Tribunal i sagen T. P. Madgett og R. M. Baldwin, Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber har ned
 der driver virksomhed under navnet Howden Court Hotel, lagt følgende påstande:
 mod Commissioners of Customs and Excise forelagt De
 Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om
 præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål : — Det fastslås, at Den Franske Republik har tilsidesat
 sine forpligtelser i henhold til Kommissionens direktiv
 91 /412/EØF af 23 . juli 1991 om principper og ret
 Hvis det i sag C-308/96 fastslås, at bestemmelserne i sjette ningslinjer for god fremstillingspraksis for veterinær
 direktivs (') artikel 26 finder anvendelse på transaktioner medicinske præparater ('), ved ikke at have vedtaget
 som de i den foreliggende sag omhandlede : de love og administrative bestemmelser, som er nød
 vendige for at efterkomme direktivet, eller ved ikke
 have givet meddelelse herom .
 1. På hvilket grundlag skal fortjenstmargenen for en per
 son, der organiserer turistrejser, da beregnes efter en
 korrekt fortolkning af artikel 26 i tilfælde, hvor denne — Den Franske Republik tilpligtes at betale sagens om
 person ved én enkelt transaktion udfører en tjeneste kostninger.
 ---pagebreak--- Nr. C 131 / 10 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 26 . 4 . 97
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter: punkt 2, ikke i sig selv er tilstrækkelig hjemmel til, at
 en borger, der har bopæl i et EU-land ( Spanien ), og
 som under et ferieophold i et andet EU-land (Dan
 mark ) udrejser til et tredje EU-land ( England ), hvor
 Søgsmålsgrundene og de væsentligste argumenter svarer til vedkommende kommer til skade, har ret til vederlags
 dem, der er fremført i sag C-56/97 ( 2 ); den i direktivet fast fri sygehusbehandling for den skete skade i det andet
 satte frist udløb den 23 . juli 1993 . EU-land ( Danmark ), når sygehusbehandlingen afbry
 des, og borgeren vender tilbage til Danmark, hvor sy
 (') EFT nr. L 228 af 17. 8 . 1991 , s . 70 .
 gehusbehandlingen fortsætter. Det lægges til grund, at
 ( 2 ) EFT nr. C 108 af 5 . 4 . 1997, s. 12 . der er tale om en kontinuerlig behandling.
 (') EFT Specialudgave 1971 ( II ), s . 366 .
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt af Retten i
 Århus ved skrivelse af 5 . marts 1997 i sagen Elly Bach
 mod Århus Amtskommune
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendelse
 ( Sag C-97/97) afsagt den 28 . februar 1997 af Oberlandesgericht Wien i
 sagen Verein zur Forderung des freien Wettbewerbs im
 97/C 131 /24 ) Medienwesen mod TV Spielfilm Verlag Gesellschaft mbH
 ( Sag C-99/97 )
 ( 97/C 131 /25 )
 Ved beskrivelse af 5 . marts 1997, indgået til Domstolens
 Justitskontor den 7. marts 1997, har Retten i Århus i sag
 en Elly Bach mod Århus Amtskommune forelagt De Euro
 pæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudi
 ciel afgørelse af følgende spørgsmål :
 Ved kendelse afsagt den 28 . februar 1997, indgået til
 Domstolens Justitskontor den 7. marts 1997, har Oberlan
 desgericht Wien i sagen Verein zur Forderung des freien
 Wettbewerbs im Medienwesen mod TV Spielfilm Verlag
 1 . Det ønskes oplyst, hvorvidt der ved anvendelse af Gesellschaft mbH forelagt De Europæiske Fællesskabers
 artikel 31 i forordning ( EØF ) nr. 1408/71 (') og det Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse af føl
 . dertil knyttede bilag VI B, punkt 2, skal fortolkes gende spørgsmål :
 strengt efter ordlyden, herunder bestemmelsens krav
 om ophold, eller hvorvidt bestemmelsen kan fortolkes
 således, at en EU-borger altid har krav på vederlagsfri
 Skal EF-traktatens artikel 30 fortolkes således, at den er til
 lægebehandling i et medlemsland, selv om skaden og
 hinder for anvendelse af bestemmelser i en medlemsstat A,
 den første del af lægebehandlingen er sket i et andet
 medlemsland ? som forbyder en virksomhed med hjemsted i medlemsstat B
 også at sælge et periodisk udkommende tidsskrift, der er
 fremstillet i denne stat, i medlemsstat A, når tidsskriftet in
 deholder gættekonkurrencer eller spil med gevinster, der
 Ved besvarelsen skal det lægges til grund, at der er tale arrangeres i medlemsstat B ?
 om et kontinuerligt behandlingsforløb, der afbrydes i
 et medlemsland og fortsættes i et andet. Der er således
 ikke tale om efterbehandling.
 2 . Det ønskes oplyst, hvorvidt begrebet » bosat « i
 artikel 31 ved en formålsfortolkning kan udstrækkes Sag anlagt den 7. marts 1997 af Kommissionen for De
 til tillige at omfatte et EU-land, hvor en borger i hen Europæiske Fællesskaber mod Storhertugdømmet Luxem
 hold til anden EU-lovgivning lovligt opholder sig op til bourg
 seks måneder om året på en sommerhusejendom . Det
 bemærkes, at opholdet ikke er af erhvervsmæssig ka ( Sag C-100/97 )
 rakter, og at borgeren ikke er tilmeldt folkeregisteret i
 dette land . ( 97/C 131 /26 )
 3 . Uanset udstrækningen af artikel 31 i forordning ( EØF ) Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den
 nr. 1408/71 ønskes det oplyst, hvorvidt bilag VI B, 7. marts 1997 anlagt sag mod Storhertugdømmet Luxem


text:
30.12.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 331/48
 Kendelse afsagt af EU-Personaleretten (Tredje Afdeling) den 6. december 2006 — Strack mod Kommissionen
 (Sag F-37/06) (1)
 (Tjenestemænd - social sikring - sygeforsikring - erhvervssygdom - akt, der indeholder et klagepunkt - åbenbart, at sagen skal afvises)
 (2006/C 331/108)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Guido Strack (Køln, Tyskland) (ved avocats G. Bouneou og F. Frabetti)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved J. Currall og H. Kraemer, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Dels annullation af Kommissionens afslag på sagsøgerens ansøgning om, at hans sygdom anerkendes som en erhvervssygdom, dels en påstand om erstatning.
 Konklusion
 1)
 Sagen afvises.
 2)
 Hver part bærer sine egne omkostninger.
 (1) EUT C 131 af 3.6.2006, s. 53.


text:
C 246/10 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 28.8.1999
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter hvorefter det ved ethvert valg af tjenestemand skal tilstræbes,
 at institutionen sikres medarbejdere, der opfylder de højeste
 Sagen er anlagt i henhold til en voldgiftsbestemmelse og krav til kvalifikationer indsats og integritet.
 baseret på en rammekontrakt indgået i henhold til fransk ret.
 Appel iværksat den 31. maj 1999 af Kommissionen for
 Appel iværksat den 10. maj 1999 af Europa-Parlamentet De Europæiske Fællesskaber til prøvelse af dom afsagt
 til prøvelse af dom afsagt den 9. marts 1999 af De den 25. marts 1999 af De Europæiske Fællesskabers Ret i
 Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans (Femte Første Instans (Fjerde Afdeling) i sag T-76/98, Claudine
 Afdeling) i sag T-273/97, Pierre Richard mod Europa- Hamptaux mod Kommissionen for De Europæiske Fælles-
 Parlamentet skaber
 (Sag C-174/99 P) (Sag C-207/99 P)
 (1999/C 246/19) (1999/C 246/20)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 10. maj Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 31. maj
 1999 iværksat appel af Europa-Parlamentet ved João Sant’An- 1999 iværksat appel af Kommissionen for De Europæiske
 na, Parlamentets Juridiske Tjeneste, som befuldmægtiget, bistå- Fællesskaber ved Christine Berardis-Kayser og F. Duvieusart-
 et af advokat Denis Waelbroeck, og med valgt adresse i Clotuche, Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuldmæg-
 Luxembourg på Europa-Parlamentets Generalsekretariat, Afde- tiget, bistået af advokat Denis Waelbroeck, og med valgt
 lingen for Posttjeneste og Registrering, bâtiment Tour, kontor adresse i Luxembourg hos Carlos Gómez de la Cruz, Wagner-
 017, til prøvelse af dom afsagt den 9. marts 1999 af De centret, Kirchberg, til prøvelse af dom afsagt den 25. marts
 Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans (Femte Afdeling) 1999 af De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans
 i sag T-273/97, Pierre Richard mod Europa-Parlamentet. (Fjerde Afdeling) i sag T-76/98, Claudine Hamptaux mod
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber.
 Appellanten har nedlagt følgende påstande:
 — Ophævelse af den anfægtede afgørelse, Rettens dom afsagt Appellanten har nedlagt følgende påstande:
 den 9. marts 1999 i sag T-273/97, Pierre Richard mod
 Europa-Parlamentet. — Appellen antages til realitetsbehandling og kendes be-
 grundet.
 — Hjemvisning til Retten af den af sagsøgeren anlagte sag.
 — Følgelig ophæves den anfægtede dom og appellanten
 — Afgørelsen af sagens omkostninger udsættes indtil den frifindes.
 endelige afgørelse.
 — Subsidiært henvises sagen til Retten.
 Anbringender og væsentligste argumenter — Afgørelsen af sagens omkostninger udsættes.
 Tilsidesættelse af fællesskabsretten, navnlig artikel 29 i tjeneste-
 mandsvedtægten: Retten har i den anfægtede dom foretaget en Anbringender og væsentligste argumenter
 fundamental ændring af fortolkningen af vedtægtens arti-
 kel 29, stk. 1. Retten har i stedet for at anse bestemmelsen for Modsigende begrundelse og retsvildfarelse med hensyn til den
 at angive en procedure til besættelse af en ledig stilling ved anvendte forfremmelsesprocedure ved Kommissionen: Retten
 forskellige fremgangsmåder, hvorved ansættelsesmyndigheden har med urette — og i strid med sin egen fastlæggelse af de
 har mulighed for efterfølgende at finde frem til den mest faktiske omstændigheder — fastslået, at den af Kommissionen
 egnede person, anlagt den fortolkning, hvorefter artikel 29 anvendte forfremmelsesprocedure indebærer, at de tjeneste-
 snarere inholder fire separate og efterfølgende stadier eller mænd, som allerede figurerede på listen over de mest forfrem-
 faser, som hver formelt skal indledes og afsluttes, inden melsesværdige i det foregående år uden dog at være forfrem-
 ansættelsesmyndigheden kan gå videre til næste fase. Retten met, fortsat forbliver på listen over de mest forfremmelsesvær-
 fastslog således, at når der på den første fase af artikel 29 dige tjenestemænd. Det fremgår imidlertid af de af Retten
 foreligger en kvalificeret ansøger, er institutionen afskåret fra fastlagte omstændigheder, at disse tjenestemænd ikke automa-
 at udvide sine valgmuligheder ved at gennemgå de muligheder, tisk figurerer på denne liste og heller ikke automatisk forfrem-
 som de i vedtægtens artikel 29, stk. 1, andre fremgangsmåder mes, eftersom Kommissionen i hvert tilfælde efterprøver, om
 efterfølgende angiver. Retten har herved i den anfægtede dom de fortsat bør opføres på listen, altså om de fortsat skal
 ikke taget hensyn til to fundamentale princippet, som skal indstilles til forfremmelse, hvilket nødvendigvis indebærer en
 overholdes ved enhver ansættelse af tjenestemænd i en stilling. sammenligning af deres fortjenester.
 Først princippet i vedtægtens artikel 7, stk. 1, hvorefter der
 ved udnævnelse udelukkende skal tages hensyn til tjenstlige
 synspunkter, og endvidere princippet i vedtægtens artikel 27,


text:
27.9.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 247/6
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesverwaltungsgericht (Tyskland) den 8. juli 2008 — Metin Bozkurt mod Land Baden-Württemberg
 (Sag C-303/08)
 (2008/C 247/09)
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Bundesverwaltungsgericht
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Metin Bozkurt
 Sagsøgt: Land Baden-Württemberg
 Procesdeltager: Det offentliges repræsentant ved Bundesverwaltungsgericht
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Vedbliver en ægtemand til en tyrkisk arbejdstager, der har tilknytning til det lovlige arbejdsmarked i en medlemsstat, i medfør af artikel 7, stk. 1, andet led, i Associeringsrådet EØF-Tyrkiets afgørelse nr. 1/80 også at beholde den som familiemedlem erhvervede ret til beskæftigelse og ret til ophold efter skilsmisse fra ægtefællen?
 Såfremt spørgsmål 1 besvares bekræftende:
 2)
 Foreligger der omstændigheder, der udgør misbrug, ved påberåbelse af artikel 7, stk. 1, andet led, i Associeringsrådet EØF-Tyrkiets afgørelse nr. 1/80 med hensyn til den ret til ophold, der er afledt fra den tidligere hustru, når den tyrkiske statsborger efter opnåelse af retsstillingen har begået voldtægt og legemsbeskadigelse over for hustruen og er straffet for denne gerning med en toårig frihedsstraf?