text:
7.9.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 260/43
 Sag anlagt den 4. juli 2013 — Zentralverband des Deutschen Bäckerhandwerks mod Kommissionen
 (Sag T-354/13)
 2013/C 260/78
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: Zentralverband des Deutschen Bäckerhandwerks (Berlin, Tyskland) (ved advokaterne I. Jung, M. Teworte-Vey, A. Renvert og J.T. Saatkamp)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgerens påstande
 —
 Kommissionens afgørelse af 8. april 2013 i sagen »Kołocz śląski/Kołacz śląski« — Schlesisk Kage (ref. Ares [2013] 619104 — 10.4.2013) annulleres.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført to anbringender.
 1)
 Første anbringende: Forkert retsgrundlag
 —
 Sagsøgeren har gjort gældende, at Kommissionen har begået en retlig fejl ved afgørelsen vedrørende sagsøgerens anmodning om annullation af registreringen af »Kołocz śląski/Kołacz śląski« som beskyttet geografisk betegnelse, idet den lagde den på tidspunktet for Kommissionens afgørelse gældende nye affattelse af forordning (EU) nr. 1151/2012 (1) i stedet for den på tidspunktet for sagsøgerens anmodning gældende gamle forordning (EF) nr. 510/2006 (2) til grund for afgørelsen. Derved har Kommissionen tilsidesat princippet om »tempus regit actum«.
 —
 Sagsøgeren har endvidere anført, at anmodningen om annullation af registreringen ifølge forordning nr. 510/2006 kan antages til realitetsbehandling og er begrundet. Sagsøgeren har i denne forbindelse bl.a. anført, at der foreligger to annullationsgrunde (den omtvistede betegnelse er en artsbetegnelse som omhandlet i artikel 3, stk. 1, i forordning nr. 510/2006, og det geografiske område Schlesien er i specifikationen af registreringen blevet afgrænset fejlagtigt) i henhold til artikel 12, stk. 2, i forordning nr. 510/2006, og at en anden fortolkning og anvendelse af denne bestemmelse ville krænke bagerivirksomhederne i Forbundsrepublikken Tyskland i deres grundlæggende rettigheder.
 2)
 Andet anbringende: Tilsidesættelse af forordning nr. 1151/2012
 —
 Sagsøgeren har gjort gældende, at anmodningen også vil kunne antages til realitetsbehandling og være begrundet, selv om den måtte blive vurderet på grundlag af forordning nr. 1151/2012.
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1151/2012 af 21.11.2012 om kvalitetsordninger for landbrugsprodukter og fødevarer (EUT L 343, s. 1).
 (2) Rådets forordning (EF) nr. 510/2006 af 20.3.2006 om beskyttelse af geografiske betegnelser og oprindelsesbetegnelser for landbrugsprodukter og fødevarer (EUT L 93, s. 12).


text:
8.5.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 144/16
 Appel iværksat den 29. december 2016 af Guccio Gucci SpA til prøvelse af dom afsagt af Retten (Tredje Afdeling) den 11. oktober 2016 i sag T-461/15 — Guccio Gucci SpA mod Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret
 (Sag C-675/16 P)
 (2017/C 144/21)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Appellant: Guccio Gucci SpA (ved avvocati V. Volpi, P. Roncaglia, F. Rossi og N. Parrotta)
 De andre parter i appelsagen: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret og Guess? IP Holder LP
 Appellanten har nedlagt følgende påstande
 —
 Den appellerede dom ophæves.
 —
 Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret tilpligtes at betale de omkostninger, som appellanten har afholdt i forbindelse med sagen.
 —
 Guess tilpligtes at betale de omkostninger, som appellanten har afholdt i forbindelse med sagen.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 1.
 Med nærværende søgsmål har Guccio Gucci S.p.A. (herefter »Gucci« eller »appellanten«) nedlagt påstand om, at Domstolen ophæver dommen afsagt af Den Europæiske Unions Ret (Tredje Afdeling) i sag T-461/15 (herefter »den appellerede dom«), hvorved Retten forkastede Guccis indsigelse mod afgørelse truffet den 27. maj 2015 af Fjerde Appelkammer (sag R 2049/2014-44), der stadfæstede annullationsafdelingens afgørelse af 31. juli 2014, hvorved denne afslog begæringen om, at EU-varemærkeregistrering nr. 5538012 i klasse 3, 9, 14, 16, 18, 25 og 35 (»det anfægtede varemærke«) til fordel for Guess? IP Holder L.P. (herefter »Guess«) blev erklæret ugyldig.
 2.
 Denne appel har til formål at vise, at Retten tog fejl, da den konkluderede, at ugyldighedsbegrundelsen i artikel 8, stk. 1, litra b), og artikel 8, stk. 5, i Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 (1) af 26. februar 2009, før ændring, ikke finder anvendelse på det anfægtede varemærke. Navnlig gengav Retten klart ukorrekt de faktiske omstændigheder og beviser i forbindelse med vurderingen af ligheden mellem de omtvistede tegn og anvendte som følge deraf både artikel 8, stk. 1, litra b), og artikel 8, stk. 5, i forordning nr. 207/2009 fejlagtigt, og den begrundede ikke den appellerede dom.
 3.
 Retten udelukkede, at der forelå lighed mellem de omtvistede varemærker, på grundlag af en formodning om, at den relevante kundekreds....ikke i [det omtvistede] varemærke vil opfatte blokbogstavet »G«, der er gengivet i de ældre varemærker, men snarere et abstrakt pyntemotiv. Med hensyn til tegnets stilisering og den omstændighed, at dets bestanddele er sammensat og indbyrdes forbundet, kan tegnet opfattes således, at det både gengiver stiliserede bogstaver såsom blokbogstavet »X« eller bogstavet »e«, og at det udgør en kombination af figurer og bogstaver såsom figuren »3« og bogstavet »e« (jf. herom præmis 30 i den appellerede dom). Denne formodning er det afgørende punkt i den appellerede dom, idet Retten derved udelukkede enhver lighed mellem de omtvistede varemærker og dermed anvendelsen af artikel 8, stk. 1, litra b), og artikel 8, stk. 5, i forordning nr. 207/2009 på den omhandlede sag.
 4.
 Den ovennævnte formodning er imidlertid åbenbart urigtig. Dette fremgår klart af de dokumenter, der er blevet indgivet i sagen, og som klart viser, at den relevante kundekreds ifølge en undersøgelse af offentlighedens opfattelse af Guccis anfægtede varemærke opfatter blokbogstaverne »G« i det varemærke, som Gucci har fremlagt. Denne åbenbart forkerte gengivelse af de faktiske omstændigheder og beviserne havde betydning for Rettens vurdering af Guccis ansøgning: såfremt Retten havde anerkendt, at den relevante kundekreds, eller i det mindste en del af den, ville opfatte det anfægtede varemærke som en kombination af blokbogstaver »G«, kunne den ikke have udelukket ligheden mellem de omtvistede varemærker og dermed af anvendelsen af både artikel 8, stk. 1, litra b), og artikel 8, stk. 5, i forordning nr. 207/2009.
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 af 26.2.2009 om EF-varemærker (kodificeret udgave) (EUT 2009, L 78, s. 1).

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
7.9.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 260/46
 Sag anlagt den 12. juli 2013 — Mocek og Wenta mod KHIM — Lacoste (KAJMAN)
 (Sag T-364/13)
 2013/C 260/83
 Stævningen er affattet på engelsk
 Parter
 Sagsøgere: Eugenia Mocek (Chojnice, Polen) og Jadwiga Wenta (Chojnice, Polen) (ved advokat K. Grala)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: Lacoste SA (Paris, Frankrig)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelse truffet den 10. maj 2013 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) i sag R 2466/2010-4 annulleres, og det ansøgte varemærke registreres for alle de varer, der er omfattet af ansøgningen.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger, herunder sagsøgerens omkostninger i sagen for Retten, og dennes nødvendige omkostninger i sagen for appelkammeret.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Ansøger om EF-varemærket: Eugenia Mocek og Jadwiga Wenta
 Det omhandlede EF-varemærke: Figurmærket i farverne grøn, hvid og grå, der indeholder ordbestanddelen »KAJMAN« placeret mellem en krokodilles ryg og hoved for varer og tjenesteydelser i klasse 18, 20, 22, 25 og 36 — EF-varemærkeregistrering nr. 5 686 845
 Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Lacoste SA
 Det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: EF-figurmærket i sort og hvid, der gengiver en krokodille, og ordmærket »CROCODILE« for varer og tjenesteydelser i klasse 16, 18, 20, 24, 25 og 36
 Indsigelsesafdelingens afgørelse: Indsigelsen forkastet i det hele
 Appelkammerets afgørelse: Den anfægtede afgørelse ophævet i det omfang indsigelsen blev forkastet for visse varer i klasse 18 og 25 og afslag på registrering af den anfægtede EF-varemærkeansøgning for disse varer
 Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i Rådets forordning nr. 207/2009.


text:
19.1.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 16/2
 Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 12. november 2014 — Guardian Industries Corp. og Guardian Europe Sàrl mod Europa-Kommissionen
 (Sag C-580/12 P) (1)
 (Appel - karteller - markedet for planglas i Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (EØS) - fastsættelse af priser - beregningen af bødens størrelse - hensyntagen til virksomhedernes interne salg - rimelig frist - formaliteten vedrørende dokumenter, der er fremlagt med henblik på retsmødet for Retten)
 (2015/C 016/02)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Appellanter: Guardian Industries Corp. og Guardian Europe Sàrl (ved Rechtsanwälte H.G. Kamann og S. Völcker, bemyndiget af solicitor O’Daly)
 Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved A. Dawes og R. Sauer, som befuldmægtigede)
 Konklusion
 1)
 Dom afsagt af Den Europæiske Unions Ret, Guardian Industries og Guardian Europe mod Kommissionen (T-82/08, EU:T:2012:494), ophæves, for så vidt som den forkaster anbringendet om en tilsidesættelse af princippet om forbud mod forskelsbehandling med hensyn til beregningen af størrelsen af den bøde, som blev pålagt Guardian Industries Corp. og Guardian Europe Sàrl til solidarisk hæftelse, og for så vidt som den pålagde sidstnævnte at betale sagens omkostninger.
 2)
 Artikel 2 i Kommissionens beslutning K(2007) 5791 endelig af 28. november 2007 om en procedure efter [artikel 81 EF] og EØS-aftalens artikel 53 (sag COMP/39 165 — Planglas) annulleres, for så vidt som den fastsætter størrelsen af den bøde, som blev pålagt Guardian Industries Corp. og Guardian Europe Sàrl til solidarisk hæftelse, til 148 000 000 EUR.
 3)
 Størrelsen af den bøde, som blev pålagt Guardian Industries Corp. og Guardian Europe Sàrl til solidarisk hæftelse for den i beslutningens artikel 1 omhandlede overtrædelse, fastsættes til 103 600 000 EUR.
 4)
 I øvrigt forkastes appellen.
 5)
 Europa-Kommissionen bærer sine egne omkostninger i forbindelse med både sagen i første instans og med appelsagen og betaler halvdelen af omkostningerne afholdt af Guardian Industries Corp. og Guardian Europa Sàrl i forbindelse disse to sager.
 6)
 Guardian Industries Corp. og Guardian Europe Sàrl bærer halvdelen af deres egne omkostninger i forbindelse med disse sager.
 (1) EUT C 55 af 23.2.2013.


text:
26.1.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 26/16
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Raad van State (Nederlandene) den 5. oktober 2012 — H.J. Kooistra mod Burgemeester van Skarsterlân
 (Sag C-447/12)
 2013/C 26/29
 Processprog: nederlandsk
 Den forelæggende ret
 Raad van State
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: H.J. Kooistra
 Sagsøgt: Burgemeester van Skarsterlân
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Skal artikel 1, stk. 3, i Rådets forordning (EF) nr. 2252/2004 af 13. december 2004 om standarder for sikkerhedselementer og biometriske identifikatorer i pas og rejsedokumenter, som medlemsstaterne udsteder (EUT L 385, s. 1), som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 444/2009 af 28. maj 2009, fortolkes således, at den ikke finder anvendelse på identitetskort udstedt af medlemsstaterne til deres egne statsborgere, såsom det nederlandske identitetskort, uden hensyn til deres gyldighedsperiode og de muligheder, der består for at anvende dem som rejsedokument?
 2)
 Såfremt svaret på spørgsmål 1 indebærer, at Rådets forordning (EF) nr. 2252/2004 af 13. december 2004 om standarder for sikkerhedselementer og biometriske identifikatorer i pas og rejsedokumenter, som medlemsstaterne udsteder (EUT L 385, s. 1), som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 444/2009 af 28. maj 2009 om ændring af Rådets forordning (EF) nr. 2252/2004 (EUT L 142, s. 1), finder anvendelse på identitetskort, såsom det nederlandske identitetskort, i betragtning af mulighederne for at anvende dem som rejsedokument, er denne forordnings artikel 1, stk. 2, da gyldig i lyset af artikel 7 og 8 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder og artikel 8 i den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder?
 3)
 Såfremt svaret på spørgsmål 2 indebærer, at artikel 1, stk. 2, i Rådets forordning (EF) nr. 2252/2004 af 13. december 2004 om standarder for sikkerhedselementer og biometriske identifikatorer i pas og rejsedokumenter, som medlemsstaterne udsteder (EUT L 385, s. 1), som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 444/2009 af 28. maj 2009 om ændring af Rådets forordning (EF) nr. 2252/2004 (EUT L 142, s. 1) er gyldig, skal forordning nr. 2252/2004’s artikel 4, stk. 3, i lyset af artikel 7 og 8 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, artikel 8, stk. 2, i den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder og artikel 7, litra f), i direktiv 95/46 (1), sammenholdt med samme direktivs artikel 6, stk. 1, litra b), da fortolkes således, at det ved medlemsstaternes gennemførelse af denne forordning skal sikres ved lov, at de biometriske data, der er indsamlet og lagret i henhold til forordning nr. 2252/2004, ikke må indsamles, behandles og anvendes til andre formål end til udstedelse af dokumentet?
 (1) Europa-Parlamentet og Rådets direktiv 95/46/EF af 24.10.1995 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger (EFT L 281, s. 31).


text:
7.12.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 406/38
 Sag anlagt den 28. september 2015 — Kozmetika Afrodita mod KHIM — Núñez Martín og Machado Montesinos (AFRODITA COSMETICS)
 (Sag T-575/15)
 (2015/C 406/39)
 Stævningen affattet på slovensk
 Parter
 Sagsøger: Kozmetika Afrodita d.o.o. (Rogaška Slatina, Slovenien) (ved advokat B. Grešak)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: Pedro Núñez Martín (Madrid, Spanien) og Carmen Guillermina Machado Montesinos (Madrid)
 Oplysninger vedrørende sagen for Harmoniseringskontoret
 Indehaver af det omtvistede varemærke: Kozmetika Afrodita d.o.o.
 Det omtvistede varemærke: EF-figurmærke, der indeholder ordbestanddelene »AFRODITA COSMETICS« — registreringsansøgning nr. 11 798 287
 Sagen for Harmoniseringskontoret: Indsigelsessag
 Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 28. juli 2015 af Fjerde Appelkammer ved Harmoniseringskontoret (sag R 2578/2014-4)
 Påstande
 —
 Den anfægtede afgørelse annulleres.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Anbringender
 —
 Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009
 —
 Tilsidesættelse af regel 50, stk. 2, litra h), i forordning nr. 2868/95.


text:
29.2.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 78/22
 Sag anlagt den 14. december 2015 — ICA Laboratories m.fl. mod Kommissionen
 (Sag T-732/15)
 (2016/C 078/33)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøgere: ICA Laboratories Close Corp. (Century City, Sydafrika), ICA International Chemicals (Proprietary) Ltd (Century City) og ICA Developments (Proprietary) Ltd (Century City) (ved advokaterne K. Van Maldegem og R. Crespi samt solicitor P. Sellar)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgernes påstande
 —
 Sagen antages til realitetsbehandling, og sagsøgerne gives medhold.
 —
 Kommissionens forordning (EU) 2015/1910 af 21. oktober 2015 om ændring af bilag III og V til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 396/2005 for så vidt angår maksimalgrænseværdierne for guazatin i eller på visse produkter (1), annulleres.
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Sagsøgerne har gjort gældende, at Kommissionen med vedtagelsen af forordning (EU) 2015/1910, hvorved der fastsættes en maksimalgrænseværdi på 0,05 mg/kg af aktivstoffet guazatin i eller på visse produkter, har begået overtrædelser af EU-retten og undladt at anvende almindelige principper i EU-retten.
 1.
 Med det første anbringende gøres det gældende, at Kommissionen har tilsidesat den sydafrikanske regerings og sagsøgernes berettigede forventninger og overtrådt retligt bindende regler i forordning (EF) nr. 396/2005 (2) ved at undlade at tage hensyn til de tilgængelige videnskabelige og tekniske oplysninger.
 2.
 Med det andet anbringende gøres det gældende, at Kommissionen har foretaget en række åbenbare fejlvurderinger ved at støtte sig på to udtalelser fra Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet, hvis indhold afslører disse fejl.
 3.
 Med det tredje anbringende gøres det gældende, at Kommissionen har tilsidesat sagsøgernes ret til forsvar. Kommissionen har henholdt sig til en påstået videnskabelig bekymring, som der hverken gives nogen oplysninger om i den anfægtede forordning eller i de dokumenter, som den anfægtede forordning er baseret på.
 4.
 Med det fjerde anbringende gøres det gældende, at den anfægtede forordning er uforholdsmæssig. Kommissionen har valgt den mest bebyrdende foranstaltning, hvor andre og mere forholdsmæssige foranstaltninger stod til dens rådighed.
 (1) Kommissionens forordning (EU) 2015/1910 af 21.10.2015 om ændring af bilag III og V til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 396/2005 for så vidt angår maksimalgrænseværdierne for guazatin i eller på visse produkter (EUT L 280, s. 2).
 (2) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 396/2005 af 23.2.2005 om maksimalgrænseværdier for pesticidrester i eller på vegetabilske og animalske fødevarer og foderstoffer og om ændring af Rådets direktiv 91/414/EØF (EUT L 70, s. 1).


text:
16.6.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 174/31
 Sag anlagt den 29. marts 2012 — ZZ mod Kommissionen
 (Sag F-28/12)
 2012/C 174/50
 Processprog: italiensk
 Parter
 Sagsøger: ZZ (ved advokat G. Cipressa)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Søgsmålets genstand og beskrivelse af tvisten
 Påstand om annullation af den stiltiende afgørelse om at meddele afslag på sagsøgerens anmodning om for det første at slette en sætning fra lægeerklæringen af 28. februar 2008, for det andet om at den således berigtigede erklæring fremsendes til den læge, som sagsøgeren har valgt, og for det tredje om fra sagsøgerens arbejdsskadesag generelt at slette enhver oplysning vedrørende den omstændighed, som sagsøgeren hævder er forkert, at det hvide pulver, som sagsøgeren har været i berøring med, efterfølgende har vist sig at være hvidt støv fra en udgave af en avis, som sagsøgeren abonnerede på
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelsen om at meddele afslag på sagsøgerens anmodning af 23. december 2010 annulleres.
 —
 Om fornødent annulleres afslaget på klagen af 10. juli 2011 over afgørelsen om at meddele afslag på anmodningen af 23. december 2010.
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.


text:
9.6.2007
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 129/20
 Sag anlagt den 8. april 2007 — Spira mod Kommissionen
 (Sag T-108/07)
 (2007/C 129/36)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Diamanthandel A. Spira BVBA (Antwerpen, Belgien) (ved lawyers J. Bourgeois, Y. van Gerven, F. Louis og A. Vallery)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Sagsøgerens påstande
 —
 Kommissionens beslutning af 26. januar 2007 i henhold til artikel 7, stk. 2, i Rådets forordning nr. 773/2004 i sag COMP/38.826/B-2 — Spira/De Beers/DTC Supplier of Choice annulleres.
 —
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Sagsøgeren har anfægtet Kommissionens beslutning af 26. januar 2007 i konkurrencesagen COMP/38.826/B-2 — Spira/De Beers/DTC Supplier of Choice, hvorved Kommissionen afviste sagsøgerens klage vedrørende krænkelser af artikel 81 og 82 EF, i forbindelse med det Supplier of Choice-system, der anvendes af De Beers Group til distribution af rådiamanter, under henvisning til, at der ikke foreligger tilstrækkelig fællesskabsinteresse til at foretage sig yderligere i anledning af sagsøgerens klage.
 Sagsøgeren gør gældende, at De Beers — en producent af rådiamanter, der ifølge sagsøgeren hovedsageligt var aktiv i de indledende omsætningsled med salg af rådiamanter — gennem sit Supplier of Choice-system forsøger at udvide sin kontrol over markedet med henblik på at dække hele diamantkæden fra mine til forbruger, dvs. også de efterfølgende omsætningsled.
 Til støtte for søgsmålet påberåber sagsøgeren sig tre anbringender.
 For det første gør sagsøgeren gældende, at Kommissionen forsømte sin pligt til at gennemføre en omhyggelig og uvildig undersøgelse af klagen og med omhu og upartiskhed at efterprøve den konkurrenceforvridende adfærd, der blev anfægtet i klagen.
 For det andet anfører sagsøgeren, at Kommissionen ikke i lyset af den involverede virksomheds størrelse, den geografiske rækkevidde af den konkurrencebegrænsende adfærd og de skader, der som følge af krænkelserne er påført konkurrencen og det indre marked, kunne påstå, at der ikke forelå tilstrækkelig fællesskabsinteresse til at følge op på klagen.
 For det tredje og sidste, anfører sagsøgeren, at Kommissionen konkluderede, at der ikke var tilstrækkelig fællesskabsinteresse til at følge op på sagen, på baggrund af en urigtig bedømmelse af sagens faktiske og retlige omstændigheder, idet:
 1)
 Kommission forsømte at tage det klare, offentligt udtrykte konkurrencebegrænsende formål med De Beers' begrænsede selektive distributionssystem i betragtning;
 2)
 Kommissionen kunne ikke vurdere den konkurrencebegrænsende virkning af De Beers' distributionssystem uden først at vurdere De Beers' dominans og markedsstyrke;
 3)
 Kommissionen forsømte at tage den række af elementer, der blev bragt til dens kundskab i klagen, som påviser systemets karakter af misbrug og konkurrencebegrænsning, i betragtning;
 4)
 Kommissionen fejlvurderede virkningen af det reviderede kommissorium for ombudsmanden, (Terms of Refence for the Ombudsman), som De Beers havde indført for at løse uenigheder om gennemførelsen af distributionssystemet; og
 5)
 Kommissionen foretog en urigtig retsanvendelse og foretog en åbenbar urigtig vurdering af sagens faktiske omstændigheder, da den fastslog, at De Beers' distributionssystem ikke overtager markedet.


text:
15.6.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 198/37
 Rettens dom af 30. april 2015 — Tecalan mod KHIM — Ensinger (TECALAN)
 (Sag T-100/14) (1)
 ((EF-varemærker - indsigelsessag - ansøgning om EF-ordmærket TECALAN - det ældre EF-ordmærke TECADUR - relativ registreringshindring - risiko for forveksling - artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 2007/2009))
 (2015/C 198/50)
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: Tecalan GmbH (Grünberg, Tyskland) (ved advokat S. Holthaus)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (ved D. Walicka, som befuldmægtiget)
 Den anden part i sagen for appelkammeret ved Harmoniseringskontoret og intervenient ved Retten: Ensinger GmbH (Nufringen, Tyskland) (ved advokat K. Gründig-Schnelle)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelse truffet den 11. december 2013 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 2308/2012 1) vedrørende en indsigelsessag mellem Ensinger GmbH og Tecalan GmbH.
 Konklusion
 1)
 Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
 2)
 Tecalan GmbH betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 112 af 14.4.2014.


text:
C 28/2 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 27.1.2001
 C. Pennera og fuldmægtig A. Baas, derefter C. Pennera og artikel 234 EF) har indgivet til Domstolen for i den for nævnte
 J. Sant’Anna) og Rådet for Den Europæiske Union (befuldmæg- ret verserende sag, Schutzverband gegen Unwesen in der
 tigede: M.C. Giorgi og F. Anton), støttet af Kongeriget Spanien Wirtschaft eV mod Warsteiner Brauerei Haus Cramer GmbH
 (befuldmægtiget: M. López-Monı́s Gallego), Kongeriget Ne- & Co. KG, at opnå en præjudiciel afgørelse vedrørende
 derlandene (befuldmægtiget: M.A. Fierstra), Det Forenede Kon- fortolkningen af Rådets forordning (EØF) nr. 2081/92 af
 gerige Storbritannien og Nordirland (befuldmægtiget: J.E. Col- 14. juli 1992 om beskyttelse af geografiske betegnelser og
 lins, bistået af D. Anderson) og Kommissionen for De Europæi- oprindelsesbetegnelser for landbrugsprodukter og levnedsmid-
 ske Fællesskaber (befuldmægtigede: A. Caeiro og B. Mongin), ler (EFT L 208, s. 1), har Domstolen, sammensat af præsidenten,
 angående en påstand om annullation af Europa-Parlamentet G.C. Rodrı́guez Iglesias, afdelingsformændene C. Gulmann,
 og Rådets direktiv 98/5/EF af 16. februar 1998 om lettelse af A. La Pergola, M. Wathelet og V. Skouris samt dommerne
 adgangen til varig udøvelse af advokaterhvervet i en anden D.A.O. Edward, J.-P. Puissochet, P. Jann, L. Sevón, R. Schintgen
 medlemsstat end den, hvor beskikkelsen er opnået (EFT (refererende dommer) og F. Macken; generaladvokat: F.G. Ja-
 L 77, s. 36), har Domstolen, sammensat af præsidenten, cobs; justitssekretær: ekspeditionssekretær H.A. Rühl, den
 G.C. Rodrı́guez Iglesias, afdelingsformændene C. Gulmann 7. november 2000 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 (refererende dommer), A. La Pergola, M. Wathelet og V. Skou-
 ris, samt dommerne D.A.O. Edward, J.-P. Puissochet, P. Jann,
 L. Sevón, R. Schintgen og F. Macken; generaladvokat: D. Ruiz- Rådets forordning (EØF) nr. 2081/92 af 14. juli 1992 om
 Jarabo Colomer; justissekretær: assisterende justitssekretær beskyttelse af geografiske betegnelser og oprindelsesbetegnelser for
 H. von Holstein, den 7. november 2000 afsagt dom, hvis landbrugsprodukter og levnedsmidler er ikke til hinder for anvendelsen
 konklusion lyder således: af en national lovgivning, der forbyder brug, med risiko for
 vildledning, af en geografisk betegnelse, ved hvilken der ikke er nogen
 1) Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union sammenhæng mellem produktets kendetegn og dets geografiske
 frifindes. oprindelse.
 2) Storhertugdømmet Luxembourg betaler sagens omkostninger.
 (1) EFT C 327 af 24.10.1998.
 3) Kongeriget Spanien, Kongeriget Nederlandene, Det Forenede
 Kongerige Storbritannien og Nordirland samt Kommissionen
 for De Europæiske Fællesskaber bærer deres egne omkostninger.
 (1) EFT C 209 af 4.7.1998.
 DOMSTOLENS DOM
 af 7. november 2000
 DOMSTOLENS DOM
 i sag C-371/98, The Queen mod Secretary of State for the
 af 7. november 2000 Environment, Transport and the Regions (anmodning om
 præjudiciel afgørelse fra High Court of Justice (England &
 i sag C-312/98, Schutzverband gegen Unwesen in der Wales), Queen’s Bench Division (Divisional Court) (1)
 Wirtschaft eV mod Warsteiner Brauerei Haus Cramer
 GmbH & Co. KG (anmodning om præjudiciel afgørelse (»Direktiv 92/43/EØF — bevaring af naturtyper samt vilde
 fra Bundesgerichtshof) (1) dyr og planter — afgrænsning af lokaliteter, der kan
 udpeges som særlige bevaringsområder — medlemsstaternes
 (»Beskyttelse af geografiske betegnelser og oprindelsesbeteg- skønsbeføjelser — økonomiske og sociale hensyn — Severn-
 nelser — forordning (EØF) nr. 2081/92 — anvendelsesområ- mundingen«)
 de — national lovgivning med forbud mod brug, som
 indebærer risiko for vildledning, af såkaldte “rene” geogra-
 fiske oprindelsesbetegnelser«) (2001/C 28/04)
 (2001/C 28/03)
 (Processprog: engelsk)
 (Processprog: tysk)
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig- gjort i Samling af Afgørelser)
 gjort i Samling af Afgørelser)
 I sag C-371/98, angående en anmodning, som High Court of
 I sag C-312/98, angående en anmodning, som Bundesgerichts- Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Divisional
 hof (Tyskland) i medfør af EF-traktatens artikel 177 (nu Court) (Det Forenede Kongerige) i medfør af EF-traktatens


text:
18.5.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 141/6
 Domstolens dom (Første Afdeling) af 14. marts 2013 — Česká spořitelna, a.s. mod Gerald Feichter (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Městský soud v Praze — Den Tjekkiske Republik)
 (Sag C-419/11) (1)
 (Forordning (EF) nr. 44/2001 - retternes kompetence, anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område - artikel 5, nr. 1), litra a), og artikel 15, stk. 1 - begreberne »sager om kontraktforhold« og »aftale indgået af forbrugeren« - egenveksel - aval - sikkerhedsstillelse for en låneaftale)
 2013/C 141/08
 Processprog: tjekkisk
 Den forelæggende ret
 Městský soud v Praze
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Česká spořitelna, a.s.
 Sagsøgt: Gerald Feichter
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Městský soud v Praze — fortolkning af artikel 5, nr. 1, litra a), og artikel 15, stk.1, i Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22. december 2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område (EFT L 12, s. 1) — begreberne »krav i forbindelse med sager om kontraktforhold« og »aftaler indgået af en forbruger« — retlig kompetence til at påkende en tvist vedrørende en forpligtelse, som et selskabs forretningsfører har påtaget sig i henhold til en blank egenveksel, udstedt at dette selskab til fordel for en bank som sikkerhedsstillelse for en låneaftale — fastlæggelse af det sted, hvor forpligtelsen skal opfyldes, når egenvekslen oprindeligt ikke angav betalingsstedet
 Konklusion
 1)
 Artikel 15, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22. december 2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område skal fortolkes således, at en fysisk person, der har tætte erhvervsmæssige forbindelser til et selskab, f.eks ved at indgå i ledelsen heraf eller ved at eje en aktiemajoritet i selskabet, ikke kan anses for forbruger i denne bestemmelses forstand, når han anfører en avalpåtegning på en egenveksel, der er udstedt med henblik på at stille sikkerhed for dette selskabs forpligtelser i henhold til en kreditaftale. Denne bestemmelse finder derfor ikke anvendelse med henblik på at fastlægge den ret, der har kompetence til at træffe afgørelse i en sag, hvor indehaveren af en egenveksel, som har hjemsted i en medlemsstat, har påberåbt sig krav i henhold til denne egenveksel, som var mangelfuld, da den blev udstedt, og som efterfølgende er blevet færdiggjort af indehaveren, over for den, der har påtaget sig vekseludstederens forpligtelser, som har bopæl i en anden medlemsstat.
 2)
 Artikel 5, nr. 1), litra a), i forordning nr. 44/2001 finder anvendelse med henblik på at fastlægge den ret, der har kompetence til at træffe afgørelse i en sag, hvor indehaveren af en egenveksel, som har hjemsted i en medlemsstat, har påberåbt sig krav i henhold til denne egenveksel, som var mangelfuld, da den blev udstedt, og som efterfølgende er blevet færdiggjort af indehaveren, over for den, der har påtaget sig vekseludstederens forpligtelser, som har bopæl i en anden medlemsstat.
 (1) EUT C 311 af 22.10.2011.


text:
22.12.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 399/6
 Domstolens dom (Første Afdeling) af 25. oktober 2012 — Europa-Kommissionen mod Kongeriget Belgien
 (Sag C-387/11) (1)
 (Traktatbrud - artikel 49 TEUF og 63 TEUF - artikel 31 og 40 i EØS-aftalen - beskatning af indkomst fra kapital og rørlige aktiver - hjemmehørende og ikke-hjemmehørende investeringsselskaber - forskudsskat af indkomst fra rørlige aktiver - modregning af forskudsskat af indkomst fra rørlige aktiver - fritagelse for beskatning af indkomst fra kapital og rørlige aktiver - forskelsbehandling - begrundelser)
 2012/C 399/09
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved W. Mölls og C. Soulay, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Kongeriget Belgien (ved J.-C. Halleux og M. Jacobs, som befuldmægtigede)
 Intervenient til støtte for den anden part i sagen: Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland (ved S. Behzadi-Spencer, som befuldmægtiget)
 Sagens genstand
 Traktatbrud — tilsidesættelse af artikel 49 TEUF og 63 TEUF og artikel 31 og 40 i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde — beskatning af kapitalindkomst og indtægter af værdipapirer — fritagelse for investeringsselskaber — national lovgivning, hvorefter der indeholdes kildeskat af kapitalindkomst og indtægter af værdipapirer (»précompte mobilier«) — forskelsbehandling af udenlandske investeringsselskaber, som ikke har et fast driftssted på det nationale område, idet disse selskaber ikke kan anmode om tilbagebetaling af det beløb, de har erlagt i kildeskat af kapitalindkomst og indtægter af værdipapirer — manglende begrundelse
 Konklusion
 1)
 Kongeriget Belgien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 49 TEUF og 63 TEUF samt artikel 31 og 40 i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde af 2. maj 1992, idet det har opretholdt regler om beskatning af indkomst fra kapital og rørlige aktiver, der er forskellige, alt efter om indkomsten er oppebåret af hjemmehørende investeringsselskaber eller af ikke-hjemmehørende investeringsselskaber uden et fast forretningssted i Belgien.
 2)
 Kongeriget Belgien betaler sagens omkostninger.
 3)
 Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland bærer sine egne omkostninger.
 (1) EUT C 305 af 15.10.2011.


text:
14.8.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 221/5
 Domstolens dom (Anden Afdeling) af 17. juni 2010 — Lafarge SA mod Europa-Kommissionen og Rådet for Den Europæiske Union
 (Sag C-413/08 P) (1)
 (Appel - kartel - gipsplader - urigtig gengivelse af beviserne - bevisbyrde - manglende begrundelse - forordning nr. 17 - artikel 15, stk. 2 - sanktion - gentagelse - det stadium, hvor bødens afskrækkende virkning tages i betragtning)
 2010/C 221/07
 Processprog: fransk
 Parter
 Appellant: Lafarge SA (ved avocats A. Winckler, F. Brunet, E. Paroche, H. Kanellopoulos og C. Medina)
 De andre parter i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved F. Castillo de la Torre og N. von Lingen, som befuldmægtigede) og Rådet for Den Europæiske Union
 Sagens genstand
 Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans (Tredje Afdeling) den 8. juli 2008 i sag T-54/03, Lafarge mod Kommissionen, hvorved Retten frifandt Kommissionen for påstanden om annullation af Kommissionens beslutning af 27. november 2002, hvorved sagsøgeren blev pålagt en bøde i henhold til EF-traktatens artikel 81 — aftale vedrørende fastsættelse af priser på markedet for gipsplader — tilsidesættelse af begrundelsesforpligtelsen og af reglerne om bevisbyrde — tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet og proportionalitetsprincippet, for så vidt angår beregning af bødens størrelse — begrebet recidiv
 Konklusion
 1)
 Appellen forkastes.
 2)
 Lafarge SA betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 327 af 20.12.2008.


text:
7.12.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 406/26
 Appel iværksat den 28. september 2015 af Europa-Kommissionen til prøvelse af dom afsagt af Retten (Sjette Afdeling) den 15. juli 2015 i de forenede sager T-389/10 og T-419/10
 (Sag C-522/15 P)
 (2015/C 406/26)
 Processprog: italiensk
 Parter
 Appellant: Europa-Kommissionen (ved P. Rossi og V. Bottka, som befuldmægtigede)
 De andre parter i appelsagen: Siderurgica Latina Martin SpA (SLM) og Ori Martin SA
 Appellanten har nedlagt følgende påstande
 (i)
 Den appellerede dom ophæves, for så vidt som Retten har nedsat grundbeløbet for den bøde, der blev pålagt SLM, idet den fastslog, at den omtvistede afgørelse ikke havde taget hensyn til, at SLM for en del af overtrædelsen ikke havde deltaget i det eksterne aspekt af Club Italia.
 (ii)
 Den appellerede dom ophæves, for så vidt som den bøde, der er blevet pålagt SLM på 1,956 mio. EUR, er blevet nedsat, idet den bøde, som SLM og Ori Martin in solidum er blevet pålagt, blev annulleret.
 (iii)
 Under udøvelse af sin fulde prøvelsesret genberegner Domstolen den bøde, der skal pålægges, i overensstemmelse med Kommissionens påstande herom.
 (iv)
 Sagsøgerne i første instans tilpligtes at betale sagsomkostningerne.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 (i)
 Retten har gengivet de faktiske omstændigheder urigtigt, idet den med urette fandt, at grundbeløbet for den bøde, som blev pålagt SLM ved den omtvistede afgørelse, var på 19,8 mio. EUR i stedet for på 15,965 mio. EUR som fastsat i den anden ændringsafgørelse, hvoraf 14 mio. var in solidum med Ori Martin.
 (ii)
 Retten har begået en retlig fejl ved anvendelsen af reglerne om solidarisk hæftelse for bøder og om beregningen af loftet på 10 %, idet den fastsatte den endelige bøde, som SLM hæfter for, til 1,956 mio. EUR i medfør af den retlige grænse på 10 % af SLM’s samlede omsætning i referenceåret, jf. artikel 23, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1/2003 (1). I det foreliggende tilfælde skulle det i dommen have været anført, at SLM ikke alene var forpligtet til selv at betale 1,956 mio. EUR, men ligeledes til in solidum med Ori Martin at betale 13,3 mio. EUR. Beregningen af loftet skulle således være foretaget forskelligt for SLM alene for den periode for deltagelsen i overtrædelsen, hvorunder selskabet ikke var kontrolleret af Ori Martin (loftet vedrørende størrelsen af SLM’s globale omsætning), dels for SLM in solidum med Ori Martin for den periode, hvorunder datterselskabet var kontrolleret af moderselskabet (loftet vedrørende Ori Martins globale omsætning, som i det foreliggende tilfælde ikke var nået).
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 1/2003 af 16.12.2002 om gennemførelse af konkurrencereglerne i traktatens artikel 81 og 82 (EFT L 1, s. 1)


text:
24.7.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 239/32
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Amtsgericht Hannover (Tyskland) den 18. maj 2017 — Margarethe Yüce, Ali Yüce, Emin Yüce og Emre Yüce mod TUIfly GmbH
 (Sag C-274/17)
 (2017/C 239/40)
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Amtsgericht Hannover
 Parter i hovedsagen
 Sagsøgere: Margarethe Yüce, Ali Yüce, Emin Yüce og Emre Yüce
 Sagsøgt: TUIfly GmbH
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Udgør fravær af en væsentlig del af det for gennemførelsen af flyvninger nødvendige personale hos det transporterende luftfartsselskab på grund af sygemeldinger en usædvanlig omstændighed som omhandlet i artikel 5, stk. 3, i forordning (EF) nr. 261/2004 (1)? Såfremt det første spørgsmål besvares bekræftende: Hvor høj skal fraværsandelen være, for at det kan lægges til grund, at der foreligger en sådan omstændighed?
 2)
 Såfremt det første spørgsmål besvares benægtende: Udgør det spontane fravær af en væsentlig del af det for gennemførelsen af flyvninger nødvendige personale hos det transporterende luftfartsselskab på grund af en arbejdsretligt og overenskomstretligt ulovlig arbejdsnedlæggelse (»vild strejke«) en usædvanlig omstændighed som omhandlet i artikel 5, stk. 3, i forordning (EF) nr. 261/2004? Såfremt det andet spørgsmål besvares bekræftende: Hvor høj skal fraværsandelen være, for at det kan lægges til grund, at der foreligger en sådan omstændighed?
 3)
 Såfremt det første eller det andet spørgsmål besvares bekræftende: Skal den usædvanlige omstændighed have foreligget for selve den aflyste flyvning, eller er det transporterende luftfartsselskab berettiget til ud fra driftsøkonomiske overvejelser at opstille en ny afgangsplan?
 4)
 Såfremt det første eller det andet spørgsmål besvares bekræftende: Er det afgørende, om den usædvanlige omstændighed kunne undgås eller om følgerne af den usædvanlige omstændigheds indtræden kunne undgås?
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 261/2004 af 11.2.2004 om fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 295/91 (EUT L 46, s. 1).


text:
C 113/10 DA De Europñiske Fñllesskabers Tidende 11.4.98
 Anmodning om prñjudiciel afgùrelse forelagt ved kendelse Slettelse af sag C-231/95 (1)
 afsagt den 24. februar 1998 af Tariefcommissie i sagen De
 (98/C 113/24)
 Haan Beheer BV mod Inspecteur der invoerrechten en
 accijnzen, Rotterdam
 (Sag C-61/98)
 (98/C 113/23) Ved kendelse af 19. december 1997 har prñsidenten for
 De Europñiske Fñllesskabers Domstol besluttet, at sag
 Ved kendelse afsagt den 24. februar 1998, indgået til C-231/95 (anmodning om prñjudiciel afgùrelse fra Tribu-
 Domstolens Justitskontor den 2. marts 1998, har Tarief- nal de premieÁre instance de LieÁge), straffesag mod Bent
 commissie i sagen De Haan Beheer BV mod Inspecteur der Carlsen, civilretlig part: Georges Vanhalle, skal slettes af
 invoerrechten en accijnzen, Rotterdam, forelagt De Euro- registret.
 pñiske Fñllesskabers Domstol en anmodning om prñjudi-
 ciel afgùrelse af fùlgende spùrgsmål: (1) EFT C 229 af 2.9.1995.
 Skal det efter Fñllesskabets skrevne eller uskrevne toldret
 lñgges til grund, at der i forholdet mellem toldpligtige og
 toldmyndighederne består en forpligtelse for de sidst-
 nñvnte som den i afsnit 6.2. (1) bekrevne, og i bekrñftende
 fald, hvilke retlige fùlger har det for fastsñttelsen, bogfù-
 ringen og opkrñvningen af toldskylden, såfremt myndighe-
 derne ikke opfylder denne forpligtelse?
 Slettelse af sag C-277/97 (1)
 (1) Debitorselskabet, om hvem det står fast, at det har foretaget (98/C 113/25)
 angivelserne i god tro, har efter Tariefcommissie's opfattelse
 med rette rejst det spùrgsmål, om det ikke hùrer til toldmyn-
 dighedernes forpligtelser at advare en anmelder Ð inden for
 det her foreliggende tidsrum på ca. ti dage Ð mod muligvis
 Ved kendelse af 11. februar 1998 har prñsidenten for De
 svigagtige ordregivere. Gennem en sådan advarsel havde debi-
 tor kunnet skaffe sig overblik over de pågñldende ekstraordi- Europñiske Fñllesskabers Domstol besluttet, at sag
 nñre risici og havde til syvende og sidst kunnet undgå, at der C-277/97, Kommissionen for De Europñiske Fñllesskaber
 opstod toldskyld for selskabet med hensyn til de seks fùlgende mod Kongeriget Belgien, skal slettes af registreret.
 angivelser.
 (1) EFT C 271 af 6.9.1997.
 RETTEN I FéRSTE INSTANS
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FéRSTE INSTANS mñgtiget: Ana Maria Alves Vieira), angående en påstand
 om annullation af Kommissionens afgùrelse om ikke at
 den 17. februar 1998
 udnñvne sagsùgeren til midlertidigt ansat i lùnklasse A 4/
 i sag T-56/96, Alberto Maccaferri mod Kommissionen for A 5 i Generaldirektoratet for Erhvervspolitik, Handel,
 De Europñiske Fñllesskaber (1) Turisme og Erhvervsdrivende Foreninger efter udvñlgelses-
 prùve 62T/XXIII/93, og om fornùdent af Kommissionens
 (Tjenestemñnd Ð midlertidigt ansatte Ð ansñttelsespro- afgùrelse om at overfùre denne stilling til et andet general-
 cedure Ð overfùrsel af stilling Ð manglende begrundelse direktorat for at erstatte den med en stilling på budgettet i
 Ð magtfordrejning Ð berettiget forventning) kategori B, har Retten (Femte Afdeling), sammensat af
 afdelingsformanden, J. Azizi, og dommerne R. García-Val-
 (98/C 113/26) decasas og M. Jaeger; justitssekretñr: fuldmñgtig J. Pala-
 cio GonzaÂlez, den 17. februar 1998 afsagt dom, hvis kon-
 klusion lyder således:
 (Processprog: fransk)
 I sag T-56/96, Alberto Maccaferri, tidligere hjñlpeansat
 ved Kommissionen for De Europñiske Fñllesskaber, ved 1. Kommissionens afgùrelse om ikke at udnñvne sagsùge-
 advokaterne Jean-NoeÈl Louis, Thierry Demaseure og Ari- ren til midlertidigt ansat i lùnklasse A 4/A 5 i General-
 ane Tornel, Bruxelles, og med valgt adresse i Luxembourg direktoratet for Erhvervspolitik, Handel, Turisme og
 hos Fiduciaire Myson SARL, 30, rue de Cessange, mod Erhversdrivende Foreninger efter udvñlgelsesprùve
 Kommissionen for De Europñiske Fñllesskaber (befuld- 62T/XXIII/93 annulleres.


text:
23.10.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 288/62
 Sag anlagt den 30. august 2010 — Rubinetterie Teorema mod Kommissionen
 (Sag T-370/10)
 ()
 (2010/C 288/111)
 Processprog: italiensk
 Parter
 Sagsøger: Rubinetterie Teorema SpA (Flero (Brescia), Italien) (ved avvocato R. Cavani, avvocato M. Di Muro, avvocato P. Preda)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgerens påstande
 —
 Beslutning K(2010) 4185 af 23. juni 2010 annulleres.
 —
 Subsidiært: Der pålægges en symbolsk bøde.
 —
 Mere subsidiært: Størrelsen af den pålagte bøde nedsættes væsentligt i det omfang, det forekommer retfærdigt.
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Den beslutning, der anfægtes i denne sag er den samme som i sag T-368/10, Rubinetterie Cisal imod Kommissionen.
 Søgsmålsgrundene og de væsentligste argumenter svarer til dem, der påberåbes i nævnte sag.
 Sagsøgeren har navnlig gjort følgende gældende:
 Tilsidesættelse af Teoremas ret til kontradiktion og den deraf følgende ugyldighed af beslutningen på grund af:
 —
 Kommissionens forsinkede underretning om klagepunkter til Teorema
 —
 besværlig adgang til sagsdokumenterne og mangel på passende frist.
 Der foreligger intet kartel, hvis formål og følge er at hindre, begrænse eller fordreje konkurrencen, ligesom Fællesskabets handel ej heller er blevet påvirket.
 Sagsøgte har fejlagtigt bedømt bevismaterialet i forbindelse med Teoremas deltagelse i møderne med Euroitalia.


text:
C 226/44 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7.8.1999
 Sag anlagt den 12. juni 1999 af Hortiplant, SAT mod Til støtte for sine påstande anfører sagsøgeren følgende:
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 — Fejlagtig anvendelse af artikel 24, stk. 2, i forordning
 (Sag T-143/99) nr. 4253/88 (2) på sagsøgerens aktioner. For det første
 omfatter denne bestemmelse ikke de af Kommissionen her
 i sagen påtalte uregelmæssigheder og for det andet udgør
 (1999/C 226/77) den ikke en tilstrækkelig hjemmel til at træffe en foranstalt-
 ning om ophævelse af en støtte, som den her i sagen
 omhandlede, da bestemmelsen efter sin ordlyd udtrykkeligt
 kun giver mulighed for at nedsætte eller suspendere støtten.
 (Processprog: spansk)
 — Tilsidesættelse af kontradiktionsprincippet, da den admi-
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der nistrative procedure ikke har været omgærdet med nogen
 den 12. juni 1999 anlagt sag mod Kommissionen for De processuelle mindstegarantier, navnlig under hensyn til de
 Europæiske Fællesskaber af Hortiplant, SAT, Amposta, Tarra- strafferetlige konsekvenser, som proceduren kan have. For
 gona (Spanien), ved advokaterne Concepción Fernández Vicién det første manglede Kommissionens skrivelse af 3. april
 og Eva Contreras Ynzenga og med valgt adresse på advokat- 1988 — som efter sagsøgerens opfattelse må anses for en
 kontoret Cuatrecasas Abogados, Av. d’Auderghem 78, 1040 meddelelse om klagepunkter — den fornødne klarhed i
 Bruxelles. angivelsen af de hævdede uregelmæssigheder. For det andet
 tog Kommissionen efter sagsøgerens opfattelse hensyn til
 visse dokumenter, som den havde fået tilsendt ved en
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande: fejltagelse, og den præciserede ikke, at den anså den
 angivne begrundelse for de nævnte personaleudgifter for
 — Kommissionens beslutning af 4. marts 1999 annulleres i utilstrækkelig. For det tredje fremgår det ikke, at Kommis-
 det omfang, støtten til Hortiplant, SAT, ophæves. sionen har afsluttet den undersøgelse i henhold til arti-
 kel 24, stk. 1, i forordning nr. 4253/88, som skal gennem-
 føres for at kunne suspendere eller nedsætte den tildelte
 — Subsidiært annulleres beslutningen delvis, ligesom støtten
 støtte.
 i henhold til Kommissionens beslutning K(92) 3125 af
 3. december 1992 nedsættes forholdsmæssigt.
 Endelig har sagsøgeren påberåbt sig, at proportionalitetsprin-
 — Kommissionen tilpligtes at betale alle sagens omkost- cippet og begrundelsespligten er tilsidesat.
 ninger.
 (1) Rådets forordning (EØF) nr. 4256/88 af 19.12.1988 om gennem-
 førelsesbestemmelser til forordning (EØF) nr. 2052/88 for så vidt
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter angår EUGFL, Udviklingssektionen (EFT L 374 af 31.12.1988,
 s. 25).
 (2) Rådets forordning (EØF) nr. 4253/88 af 19.12.1988 om gennem-
 Under den foreliggende sag anfægtes Kommissionens beslut- førelsesbestemmelser til forordning (EØF) nr. 2052/88 for så vidt
 ning af 4. marts 1999 i det omfang, denne beslutning ophæver angår samordningen af de forskellige strukturfondes interventio-
 den støtte, som blev ydet det sagsøgende selskab i medfør af ner indbyrdes såvel som med interventionerne fra Den Europæiske
 Kommissionens beslutning K(92) 3125 af 3. december 1992 Investeringsbank og de øvrige eksisterende finansielle instrumen-
 om ydelse af en støtte fra EUGFL, Udviklingssektionen, i ter (EFT L 374 af 31.12.1988, s. 1).
 henhold til forordning nr. 4256/88 (1) til projekt nr. 92
 ES.06.022 vedrørende »initiativ i form af et pilotprojekt til
 demonstration af et nyt højeffektivt system for udvikling af
 planteskoler: anvendelse på pryd- og skovsorter«.
 Grundlaget for dette projekt er en række forskningsarbejder,
 som sagsøgeren har iværksat, og hvoraf fremgår, at planter,
 som er fremavlet i en ny type beholder, udviser en bedre
 vegetativ og produktiv adfærd. Denne beholder, som kaldes Sag anlagt den 15. juni 1999 af Rui Teixeira Neves mod
 Fifton Plant, synes let at kunne tilpasses fremavlingen af træ- De Europæiske Fællesskabers Domstol
 og busksorter, herunder såvel pryd- som skovvækster, der
 stiller særlige krav til jordens dybde af hensyn til en korrekt
 rodfæstelse og udvikling. (Sag T-146/99)
 Begrundelse for, at der blev truffet den beslutning, som tvisten (1999/C 226/78)
 vedrører, er, at der efter Kommissionens opfattelse blev begået
 visse finansielle og regnskabsmæssige uregelmæssigheder i
 forbindelse med udarbejdelsen af det omhandlede projekt. (Processprog: portugisisk)
 Disse uregelmæssigheder vedrører navnlig selskabet Resteya’s
 medfinansiering af projektet og retfærdiggørelsen af visse
 personaleudgifter og de til selskaberne Genforsa og Cedarcliff Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 betalte fakturaer. den 15. juni 1999 anlagt sag mod De Europæiske Fællesskabers
 ---pagebreak--- 7.8.1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 226/45
 Domstol af Rui Teixeira Neves, 10, Am Gronn, L-5222 2) Tilsidesættelse af pricipperne om ligebehandling og
 Sandweiler, ved advokat Adriano Encarnação, Porto, og med om objektiv udvælgelse. Manglende tildeling af point. Ifølge
 valgt adresse i Luxembourg på sagsøgerens bopæl. sagsøgeren strider de kriterier og vilkår, der blev anvendt ved
 den mundtlige prøve, også mod principperne om ligebehand-
 ling af ansøgere og mod princippet om, at de af udvælgelsesko-
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande: mitéen foretagne valg skal være objektive, for så vidt som de
 spørgsmål, der blev stillet, var alt for lette, generelle, beskriven-
 de og praktiske, hvilket medførte en forskelsbehandling af de
 1) Den afgørelse, som er truffet af udvælgelseskomitéen for
 højst kvalificerede ansøgere, og således ikke gjorde det muligt
 udvælgelsesprøve nr. CJ 41/98 den 15.3.1999, om ikke at
 at foretage en objektiv og effektiv sammenligning af ansøgernes
 opføre sagsøgeren på egnethedslisten, annulleres.
 fortjenester, end ikke i ringe omfang, hvilket støttes af den
 omstændighed, at der ikke blev givet point herfor.
 2) Alle efterfølgende handlinger i forbindelse med den nævnte
 udvælgelsesprøve, herunder udnævnelsen af den beståede 3) Utilstrækkelig, mangelfuld og usammenhængende be-
 kandidat i stillingen som juridisk konsulent for administra- grundelse. En af de afgørende grunde for at udelukke sagsøge-
 tive anliggender, annulleres. ren var hans begrænsede erfaring med hensyn til kontrakter,
 hvilket ifølge sagsøgeren modsiges af udvælgelseskomitéens
 afgørelse om at give ham adgang til den mundtlige prøve,
 3) Sagsøgte tilpligtes at afholde sagens omkostninger, herun- hvorved udvælgelseskomitéen antog, at sagsøgeren opfyldte
 der de af sagsøgeren afholdte omkostninger. alle de betingelser for adgang, der var fastsat i meddelelsen om
 udvælgelsesprøve, hvorunder var anført stor faglig erfaring i
 forbindelse med arbejdsopgaver som dem, der var forbundet
 med stillingen. Den omstændighed, at der ikke blev tildelt
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter point, enten for prøven som helhed eller for de forskellige
 elementer, udgør en tilsidesættelse af princippet om, at udvæl-
 gelseskomitéen skal foretage objektive valg, og indebærer, at
 begrundelsen på ingen måde kvantificerer de af ansøgerne
 1) Tilsidesættelse af meddelelsen om udvælgelsesprøve. opnåede resultater, hvilket udgør en mangel, der ikke kan
 Ifølge sagsøgeren overskred indholdet af den mundtlige prøve afhjælpes.
 de rammer, som var angivet i meddelelsen om udvælgelsesprø-
 ve, og svarer ikke til formålet med prøven og med udvælgelses- 4) Magtfordrejning. Ifølge sagsøgeren har ansættelsesmyn-
 prøven. Det fakultative element (offentlige kontrakter og digheden allerede fra begyndelsen aldrig haft til hensigt at
 offentlige udvælgelsesprøver) er nemlig blevet tillagt samme afholde en retfærdig udvælgelsesprøve for at finde frem til den
 betydning og samme varighed som det væsentlige og obligato- bedst egnede ansøger, men har villet forberede udnævnelsen af
 riske element (fællesskabsret og offentlig forvaltning), hvilket er en i forvejen udvalgt ansøger, som blev udvalgt på grundlag af
 i strid med bestemmelsen i meddelelsen om udvælgelsesprøve, kriterier, der ikke har noget med kompetence at gøre, og som
 hvorefter kendskab til reglerne om offentlig kontrakter alene underkender mere kvalificerede ansøgere, og dette er grunden
 er ønskelig, men ikke udgør en nødvendig betingelse for til, at udvælgelseskomitéen gav den mundtlige prøve et sådant
 adgang til den mundtlige prøve (og derfor så meget desto mere indhold, at de bedste jurister ikke havde mulighed for at
 heller ikke en betingelse for at blive opført på egnethedslisten). udmærke sig.


text:
26.3.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 95/3
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Verwaltungsgericht Mainz (Tyskland) den 3. januar 2011 — Interseroh Scrap and Metal Trading GmbH mod Sonderabfall-Management-Gesellschaft Rheinland-Pfalz mbH (SAM)
 (Sag C-1/11)
 2011/C 95/04
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Verwaltungsgericht Mainz
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Interseroh Scrap and Metal Trading GmbH
 Sagsøgt: Sonderabfall-Management-Gesellschaft Rheinland-Pfalz mbH (SAM)
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Gælder artikel 18, stk. 4, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1013/2006 af 14. juni 2006 om overførsel af affald (1) også for de parter, der er involveret i overførselstransaktionen?
 2)
 I benægtende fald: Begrænses den nævnte forordnings artikel 18, stk. 1, af den primære fællesskabsret vedrørende beskyttelse af forretningshemmeligheder?
 3)
 Såfremt spørgsmål 1 besvares bekræftende: Indebærer forordningens artikel 18, stk. 4, en begrænsning, der er begrundet af hensynet til beskyttelse af forretningshemmeligheder, af forpligtelsen i henhold til artikel 18, stk. 1, for de personer, der står for overførslen, til i den i bilag VII indeholdte formular også at oplyse modtageren af affaldet om affaldsproducenten eller -indsamleren?
 4)
 Afhænger omfanget af begrænsningen af en konkret interesseafvejning (berørte forretningsinteresser på den ene side, og miljøbeskyttelseshensyn på den anden)?
 (1) EFT L 190, s. 1.


text:
8.3.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 71/7
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Juzgado de Primera Instancia de Barcelona (Spanien) den 5. december 2013 — Cajas Rurales Unidas, Sociedad Cooperativa de Crédito mod Evaristo Méndez Sena m.fl.
 (Sag C-645/13)
 (2014/C 71/12)
 Processprog: spansk
 Den forelæggende ret
 Juzgado de Primera Instancia de Barcelona
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Cajas Rurales Unidas, Sociedad Cooperativa de Crédito
 Sagsøgte: Evaristo Méndez Sena, Edelmira Pérez Vicente, Daniel Méndez Senas og Victoriana Pérez Bicéntez
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Skal det fortolkes således, at der ikke tilbydes egnede og effektive midler til at bringe anvendelsen af urimelige kontraktvilkår i aftaler, der indgås mellem forbrugere og en erhvervsdrivende, til ophør, og at retten til at indbringe en sag for de kompetente retsmyndigheder, for at disse kan afgøre, om kontraktvilkår, der er udarbejdet med henblik på generel anvendelse, er af urimelig karakter, og anvende egnede og effektive midler til at bringe anvendelsen af sådanne kontraktvilkår til ophør, ikke respekteres, når det i henhold til en medlemsstats lovgivning ikke er muligt at appellere til anden instans i tilfælde, hvor der inden for rammerne af en procedure med henblik på realisering af pant i fast ejendom ikke gives medhold i en begæring om ikke at anvende et kontraktvilkår på grund af dets urimelige karakter?
 2)
 Såfremt det første spørgsmål besvares bekræftende, ønskes det oplyst, om den nationale ret af egen drift kan give forbrugeren ret til ved en højere instans at få prøvet den afgørelse fra retten i første instans, hvorved begæringen om ikke at anvende et kontraktvilkår på grund af dets påståede urimelige karakter, blev forkastet, med henblik på at sikre en egnet og effektiv beskyttelse af forbrugeren mod urimelige kontraktvilkår?


text:
30.12.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 326/49
 Sag anlagt den 24. november 2006 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Forbundsrepublikken Tyskland
 (Sag C-485/06)
 (2006/C 326/101)
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved M. Condou og W. Bogensberger, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Forbundsrepublikken Tyskland
 Sagsøgerens påstande
 —
 Det fastslås, at Forbundsrepublikken Tyskland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 2002/90/EF af 28. november 2002 om definition af hjælp til ulovlig indrejse og transit samt ulovligt ophold (1), idet den ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at gennemføre dette direktiv, eller ikke har meddelt Kommissionen disse.
 —
 Forbundsrepublikken Tyskland tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Fristen for gennemførelse af direktivet udløb den 5. december 2004.
 (1) EFT L 328, s. 17.


text:
19.2.2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 47/19
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved dom kompetente myndighed, når de ansøger om udstedelse af
 afsagt den 23. november 1999 af Kongeriget Belgiens en første opholdstilladelse eller bliver udvist før udstedelsen
 Conseil d’État i sagen ASBL Mouvement contre le racisme, heraf?
 l’antisémitisme et la xénophobie (MRAX) mod État belge
 (1) om afskaffelse af restriktioner om rejse og ophold inden for
 Fællesskabet for medlemsstaternes arbejdstagere og deres familie-
 medlemmer (EFT L 257, s. 13).
 (Sag C-459/99) (2) om ophævelse af rejse- og opholdsbegrænsninger inden for
 Fællesskabet for statsborgere i medlemsstaterne med hensyn til
 etablering og udveksling af tjenesteydelser (EFT L 172, s. 14).
 (3) fastlægger de tredjelande, hvis statsborgere skal være i besiddelse
 af visum ved passage af medlemsstaternes ydre grænser (EFT
 L 234, s. 1).
 (2000/C 47/30) (4) om samordning af de særlige foranstaltninger, som gælder for
 udlændinge med hensyn til rejse og ophold, og som er begrundet
 i hensynet til den offentlige orden, sikkerhed og sundhed (EFT
 L 56, s. 850).
 Ved dom afsagt den 23. november 1999, indgået til Domsto-
 lens Justitskontor den 2. december 1999, har Kongeriget
 Belgiens Conseil d’État i sagen ASBL Mouvement contre le
 racisme, l’antisémitisme et la xénophobie (MRAX) mod État
 belge forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en an-
 modning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 Sag anlagt den 1. december 1999 af Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber mod Irland
 1) Skal artikel 3 i direktiv 68/360 af 15. oktober 1968(1), (Sag C-461/99)
 artikel 3 i direktiv 73/148 af 21. maj 1973 (2) og forord-
 ning 2317/95 af 25. september 1995 (3), under hensyn til
 proportionalitetsprincippet, forbuddet mod forskelsbe- (2000/C 47/31)
 handling og princippet om ret til respekt for familielivet,
 fortolkes således, at medlemsstaterne ved grænsen kan Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 1. de-
 afvise udlændinge, der er undergivet visumpligt og er cember 1999 anlagt sag mod Irland af Kommissionen for
 ægtefæller til EF-statsborgere, og som forsøger at indrejse i De Europæiske Fællesskaber ved ledende juridisk konsulent
 en medlemsstat uden at være i besiddelse af et identitetsdo- Richard Wainwright og Lena Ström, Kommissionens Juridiske
 kument eller et visum? Tjeneste, som befuldmægtigede, og med valgt adresse i Luxem-
 bourg hos Carlos Gómez de la Cruz, Kommissionens Juridiske
 Tjeneste, Wagnercentret.
 2) Skal artikel 4 i direktiv 68/360 og artikel 6 i direktiv Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 73/148, under hensyn til artikel 3 i de ovennævnte direkti-
 ver og til proportionalitetsprincippet, forbuddet mod for- — Det fastslås, at Irland har undladt at opfylde de forpligtelser,
 skelsbehandling og princippet om ret til respekt for der påhviler det i henhold til traktaten samt artikel 7 i
 familielivet, fortolkes således, at medlemsstaterne kan Rådets direktiv 75/442/EØF af 15. juli 1975 (1) om affald
 nægte at give opholdstilladelse til en EF-statsborgers ægte- som ændret ved Rådets direktiv 91/156/EØF af 18. marts
 fælle, som er indrejst ulovligt, og udvise den pågældende? 1991 (2), artikel 6 i Rådets direktiv 91/689/EØF af 12. de-
 cember 1991 om farligt affald (3) og artikel 14 i Europa-
 Parlamentet og Rådets direktiv 94/62/EF (4) af 20. decem-
 3) Indebærer artikel 3 og artikel 4, stk. 3, i direktiv 68/360, ber 1994 om emballage og emballageaffald, idet Irland
 artikel 3 i direktiv 73/148 og artikel 3, stk. 3, i direktiv ikke har sat alle de nødvendige love og administrative
 64/221 af 25. februar 1964 (4) at medlemsstaterne hverken bestemmelser i kraft til gennemførelse af disse direktiver i
 kan nægte at give opholdstilladelse til eller udvise en national ret.
 EF-statsborgers udenlandske ægtefælle, som er indrejst
 lovligt, men hvis visum er udløbet på det tidspunkt, hvor — Irland tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 den pågældende ansøger om udstedelse af den nævnte
 tilladelse?
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Kommissionen anser af følgende grunde de foreliggende
 4) Skal artikel 1 og artikel 9, stk. 2, i direktiv 64/221 af generelle affaldsplaner og de foreliggende planer for giftigt
 25. februar 1964 fortolkes således, at EF-statsborgeres affald, som Irland har forelagt den, for at være utilstrækkelige
 udenlandske ægtefæller, som ikke har identitetsdokumen- til at opfylde kravene i direktiv 75/442/EØF som ændret
 ter eller visum, eller hvis visum er udløbet, har mulighed for ved direktiv 91/156/EØF, direktiv 91/689/EØF og direktiv
 at indbringe sagen for den i artikel 9, stk. 1, omhandlede 94/62/EF:
 ---pagebreak--- C 47/20 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 19.2.2000
 — Ingen af de foreliggende generelle affaldsplaner eller planer som en berørt part indgiver over en afgørelse fra det nationale
 for giftigt affald, som Irland har forelagt, indeholder et myndighedsorgan?
 særligt kapitel om håndtering af emballage og emballageaf-
 fald. Derved er artikel 14 i direktiv 94/62/EF ikke blevet
 gennemført i national ret. 2. Dersom det første spørgsmål besvares bekræftende,
 spørges: Skal artikel 82 EF og artikel 86, stk. 1, EF samt
 — Med hensyn til artikel 6 i direktiv 91/689/EØF omfatter de artikel 2, stk. 3, og stk. 4, i Kommissionens direktiv 96/2/EF (3)
 generelle affaldsplaner, som Irland har forelagt, ikke farligt ligesom artikel 9, stk. 2, og artikel 11, stk. 2, i Europa-
 affald. Parlamentets og Rådets direktiv 97/13/EF (4) eller andre fælles-
 skabsretlige bestemmelser fortolkes således, at de er til hinder
 — Med hensyn til artikel 7 i direktiv 75/442/EØF som ændret for en national regel, hvorefter der kan tildeles yderligere
 ved direktiv 91/156/EØF blev de generelle affaldshåndte- frekvenser inden for frekvensområder, som er reserveret til
 ringsplaner, som Irland har forelagt, udarbejdet med DCS-1800-båndet, til virksomheder, der allerede har konces-
 hjemmel i den irske lovgivning til gennemførelse af direktiv sion på at levere teletjenesteydelser inden for det reserverede
 75/442/EØF, før det blev ændret ved direktiv 91/156/EØF. område for digitale celleopbyggede mobiltelefoner, inden
 De blev ikke udarbejdet for at opfylde de særlige krav til udløbet af en treårsperiode regnet fra det tidspunkt, da en
 den irske lovgivning til gennemførelse af ændringerne i meddelelse af en DCS-1800-koncession til en ansøger er
 direktiv 75/442/EØF, som de blev formuleret i direktiv blevet endelig, når det godtgøres, at deres kundekapacitet ved
 91/156/EØF. De kan derfor ikke anses for at opfylde de anvendelse alle økonomisk forsvarlige tekniske muligheder er
 forpligtelser, der påhviler Irland i henhold til direktiv fuldt udnyttet, idet frekvenstildelingen kan ske, uden at der
 75/442/EØF som ændret ved direktiv 91/156/EØF. kræves betaling herfor, ligesom tildelingen kan ske til en
 offentlig virksomhed med en markedsdominerende stilling på
 900 MHz-området?
 ( 1) EFT L 194 af 25.7.1975, s. 39.
 ( 2) EFT L 78 af 26.3.1991, s. 32.
 ( 3) EFT L 377 af 31.12.1991, s. 48. ( 1) EFT L 192 af 24.7.1990, s. 1.
 ( 4) EFT L 365 af 31.12.1994, s. 10. ( 2) EFT L 295 af 29.10.1997, s. 23.
 ( 3) EFT L 20 af 26.1.1996, s. 59.
 ( 4) EFT L 117 af 7.5.1997, s. 15.
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel-
 se afsagt den 24. november 1999 af Verwaltungsgerichts-
 hof (Østrig) i klagesagen Connect Austria Gesellschaft für Sag anlagt den 2. december 1999 af Kommissionen for De
 Telekommunikation GmbH mod Telekom-Control- Europæiske Fællesskaber mod Den Hellenske Republik
 Kommission, den berørte part i sagen: Mobilkom Austria
 Aktiengesellschaft
 (Sag C-463/99)
 (Sag C-462/99)
 (2000/C 47/33)
 (2000/C 47/32)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 2. de-
 cember 1999 anlagt sag mod Den Hellenske Republik af
 Ved kendelse afsagt den 24. november 1999, indgået til Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved Gregorio
 Domstolens Justitskontor den 2. december 1999, har Verwal- Valero Jordana, Kommissionens Juridiske Tjeneste, og Panagio-
 tungsgerichtshof (Østrig) i klagesagen Connect Austria Gesell- tis Panagiotopoulos, der er udstationeret som national ekspert
 schaft für Telekommunikation GmbH mod Telekom-Control- ved Kommissionens Juridiske Tjeneste, og med valgt adresse i
 Kommission, den berørte part i sagen: Mobilkom Austria Luxembourg hos Carlos Gómez de la Cruz, Kommissionens
 Aktiengesellschaft, forelagt De Europæiske Fællesskabers Dom- Juridiske Tjeneste, Wagnercentret, Kirchberg.
 stol en anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende
 spørgsmål:
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 1. Skal artikel 5a, stk. 3, i Rådets direktiv 90/387/EØF (1) — Det fastslås, at Den Hellenske Republik ved ikke inden for
 som affattet i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv den fastsatte frist at have vedtaget de love og administrative
 97/51/EF (2) fortolkes således, at denne regel har umiddelbar bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme Rådets
 virkning i den forstand, at den fortrænger en modstående direktiv 96/62/EF af 27. september 1996 om vurdering og
 national regel, der foreskriver en anden »uafhængig myndig- styring af luftkvalitet (1), subsidiært ved ikke at have
 hed«, som allerede er etableret på nationalt plan og er tillagt underrettet Kommissionen herom, har tilsidesat sine for-
 kompetence til at fastsætte en »egnet procedure« for klager, pligtelser i henhold til traktaten og det nævnte direktiv.


text:
27.10.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 331/14
 Appel iværksat den 28. august 2012 af Transports Schiocchet — Excursions til prøvelse af kendelse afsagt af Retten (Syvende Afdeling) den 18. juni 2012 i sag T-203/11, Schiocchet mod Rådet og Kommissionen
 (Sag C-397/12 P)
 (2012/C 331/22)
 Processprog: fransk
 Parter
 Appellant: Transports Schiocchet — Excursions (ved avocat E. Deshoulières)
 De andre parter i appelsagen: Rådet for Den Europæiske Union og Europa-Kommissionen
 Appellanten har nedlagt følgende påstande
 —
 Den Europæiske Unions Rets kendelse om sagens afvisning af 18. juni 2012 i sag T-203/11 ophæves i sin helhed.
 —
 Appellanten gives medhold i de af denne ved førsteinstansen nedlagte påstande, nemlig:
 —
 Rådet for Den Europæiske Union og Europa-Kommissionen tilpligtes in solidum at erstatte SARL Transport Schiocchet — Excursions selskabets tab, som beløber sig til 8 372 483 EUR.
 —
 Det fastslås, at der til de således tilkendte beløb lægges renter efter loven fra forkyndelsen over for Europa-Kommissionen af stævningen i det tidligere erstatningssøgsmål.
 —
 Rådet for Den Europæiske Union og Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger på grundlag af artikel 69 i Domstolens procesreglement.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 Appellanten har formuleret fire klagepunkter mod Rettens kendelse, hvorved Retten afviste appellantens erstatningskrav som åbenbart ugrundet.
 For det første gør appellanten gældende imod Retten, at den har taget stilling til den af Unionens organer begåede fejls grovhed, selv om en af Unionens institutioners simple tilsidesættelse af en trinhøjere retsregel er tilstrækkeligt til at godtgøre, at en af Unionens institutioner har begået en fejl, og selvom Retten ved sin prøvelse af stævningens formalitet kun kan tage stilling til et åbenbart fravær af fejl og ikke til fejlens grovhed.
 For det andet gør appellanten gældende, at Retten ikke har besvaret alle appellantens argumenter. Retten har i særdeleshed ikke draget nogen konsekvenser af, at forordning nr. 684/92 (1) ikke foreskriver nogen sanktioner over for medlemsstater, der ikke respekterer den procedure for udstedelse af tilladelser, som forordningen indførte.
 For det tredje anfægter appellanten Rettens afgørelse, hvorved Retten antog, at appellantens ret til effektivt søgsmål var sikret ved den ordning, som blev indført ved forordning nr. 684/92.
 Endelig anfører appellanten mod Retten, at den ikke i sin afgørelse har anerkendt Kommissionens ansvar ved at acceptere Kommissionens uretmæssige passivitet. Ifølge appellanten har Kommissionen hverken udarbejdet den rapport om forordningens anvendelse, som er foreskrevet i forordning nr. 684/92 eller — hvorved artikel 94 TEUF er blevet tilsidesat — taget hensyn til de erhvervsdrivendes situation.
 (1) Rådets forordning (EØF) nr. 684/92 af 16.3.1992 om fælles regler for international personbefordring med bus (EFT L 74, s. 1).


text:
25.8.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 282/39
 Sag anlagt den 10. juni 2014 — Coca-Cola mod KHIM (En flaskes form)
 (Sag T-411/14)
 2014/C 282/52
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: The Coca-Cola Company (Atlanta, De Forenede Stater) (ved solicitors D. Stone og A. Dykes, og barrister S. Malynicz)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelse truffet den 27. marts 2014 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) i sag R 540/2013-2 annulleres.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Det omhandlede EF-varemærke: Et tredimensionalt mærke, der gengiver en flaskes form for varer i klasse 6, 21 og 32 — EF-varemærkeansøgning nr. 1 0 5 32 687
 Undersøgerens afgørelse: Afslag på registrering med hensyn til en del af de ansøgte varer
 Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen
 Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af EF-varemærkeforordningens artikel 7, stk. 1, litra b).


text:
27.10.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 380/12
 Rettens kendelse af 3. september 2014 — Diadikasia Symvouloi Epicheiriseon mod Kommissionen
 (Sag T-261/12) (1)
 ((Erstatningssøgsmål - offentlige tjenesteydelseskontrakter - udbudsprocedure - styrkelse af Kommissionens institutionelle kapacitet til beskyttelse af konkurrencen i Serbien - afvisning af en tilbudsgivers bud - søgsmål, der er åbenbart retligt ugrundet))
 2014/C 380/15
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Diadikasia Symvouloi Epicheiriseon AE (Chalandri, Grækenland) (ved advokat A. Krystallidis)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (ved F. Erlbacher og P. van Nuffel, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Erstatningssøgsmål med påstand om erstatning for det tab, som sagsøgeren hævder at have lidt som følge af Den Europæiske Unions delegation i Republikken Serbiens afgørelse om at annullere beslutningen om at tildele sagsøgeren kontrakten inden for rammerne af udbudsproceduren EuropeAid/131427/C/SER/RS om styrkelse af Kommissionens institutionelle kapacitet til beskyttelse af konkurrencen i Serbien (EUT 2011/S 147 243259)
 Konklusion
 1)
 Europa-Kommissionen frifindes.
 2)
 Diadikasia Symvouloi Epicheiriseon AE betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 243 af 11.8.2012.


text:
C 31/8 DA Den Europæiske Unions Tidende 8.2.2003
 — Den Hellenske Republik tilpligtes at bære sagens omkost- Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 ninger.
 1. Kommissionen gør gældende, at den afgift, der opkræves
 ved godkendelsen af fakturaer for import af farmaceutiske
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter produkter fra Fællesskabet, er i strid med EF-traktatens
 artikel 12 (nu artikel 25 EF) og således udgør en afgift
 1. Kommissionen har gjort gældende, at de græske foran- med tilsvarende virkning som told.
 staltninger ikke er tilstrækkelige til, at lossepladsen »Péra
 Galinón« kan fungere på en måde, der ikke skaber fare 2. Kommissionen gør videre gældende, at hverken afgiftens
 for menneskers sund, og uden at miljøet skades, således benævnelse eller dens størrelse har betydning ved afgørel-
 som det følger af direktivets artikel 4. sen af, om der er tale om en afgift med tilsvarende
 virkning som told.
 2. Kommissionen anfører, at Den Hellenske Republik har
 overskredet grænserne for, hvad der følger af direktivets 3. Ingen af de tre undtagelser fra klassifikationen, afgift med
 artikel 4, idet Den Hellenske Republik kun sjældent og tilsvarende virkning som told, finder anvendelse.
 uden virkning griber ind for at standse miljøforureningen
 og for at beskytte menneskers sundhed, mod den fare
 der hidrører fra den ulovlige deponering af affald på 4. Tilsidesættelse af EF-traktatens artikel 133.
 lokaliteten »Péra Galinón« i Iraklion amt på Kreta.
 3. Kommissionen har anført, at den omhandlede losseplads
 fungerer uden tilladelse i strid med kravene i direktivets
 artikel 9.
 ( 1) EFT L 194 af 25.7.1975, s. 39.
 ( 2) EFT L 78 af 26.3.1991, s. 32. Sag anlagt den 3. december 2002 af Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber mod Republikken Finland
 (Sag C-437/02)
 Sag anlagt den 22. november 2002 af Kommissionen (2003/C 31/13)
 for De Europæiske Fællesskaber mod Den Hellenske
 Republik
 (Sag C-426/02) Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 3. de-
 cember 2002 anlagt sag mod Republikken Finland af Kommis-
 (2003/C 31/12) sionen for De Europæiske Fællesskaber ved M. Huttunen og
 T. v. Rijn, og med valgt adresse i Luxembourg.
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 22. no- Sagsøgeren har nedlagt påstand om,
 vember 2002 anlagt sag mod Den Hellenske Republik af
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved Xavier
 Lewis og Minas Konstantinidis, Kommissionens Juridiske Tje- — at det fastslås, at Republikken Finland har tilsidesat sine
 neste. forpligtelser i henhold til artikel 9 i forordning nr. 3760/
 92/EØF ( 1) og artikel 2, 21 og 31 i forordning nr. 2847/
 93 ( 2), idet den
 Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
 1. ikke har vedtaget detaljerede forskrifter om fordeling
 — Det fastslås, at Den Hellenske Republik har tilsidesat og udnyttelse af de tildelte fiskerirettigheder,
 artikel 23, 35 og 133 i traktaten om oprettelse af De
 Europæiske Fællesskaber, idet Den Hellenske Republik til
 kredit for det nationale lægemiddelkontor (Ethnikos 2. ikke har sikret overholdelse af fællesskabsbestem-
 Organismos Farmakon) opkræver en afgift i forbindelse melserne om bevarelse af bestanden gennem kontrol
 med godkendelsen af fakturaer for råstoffer til farmaceu- med fiskeriet og den dertil knyttede virksomhed eller
 tisk brug, af halvfabrikata og af færdige produkter, gennem en passende kontrol med fiskerfartøjer,
 der importeres fra de andre medlemsstater eller fra
 tredjelande. 3. ikke foreløbigt har forbudt fiskeri for fartøjer, der
 sejler under finsk flag, eller som er registreret i
 — Den Hellenske Republik tilpligtes at bære sagens omkost- Finland, efter at deres tildelte kvoter ansås for
 ninger. udtømt,


text:
25.7.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 270/58
 Sag anlagt den 30. maj 2016 — Inpost Paczkomaty mod Kommissionen
 (Sag T-282/16)
 (2016/C 270/65)
 Processprog: polsk
 Parter
 Sagsøger: Inpost Paczkomaty sp. z o.o. (Krakow, Polen) (ved advokat T. Proć)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgerens påstande
 —
 Europa-Kommissionens afgørelse (EU) C(2015) 8236 af 26. november 2015 om statsstøtte SA.38869 (2014/N), som Polen vil yde det polske postvæsen som kompensation for de nettoomkostninger, som er opstået i perioden 2013-2015 i forbindelse med pligten til at levere af befordringsydelser, annulleres.
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren gjort syv anbringender gældende.
 1.
 Første anbringende om, at der foreligger en tilsidesættelse af traktatens artikel 106, stk. 2, en urigtig konstatering af, at kravene i nr. 19 (punkt 2.6) i [Den Europæiske Unions rammebestemmelser for statsstøtte i form af kompensation for offentlig tjeneste (2011)] er opfyldt, en tilsidesættelse af principperne i traktaten om tildeling af offentlige kontrakter og en urigtig fortolkning af artikel 7, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/67/EF af 15. december 1997 om fælles regler for udvikling af Fællesskabets indre marked for posttjenester og forbedring af disse tjenesters kvalitet (EFT L 15/14, herefter postdirektivet)
 —
 De metoder, som medlemsstaterne anvender til at finansiere levering af befordringspligtydelser, skal være forenelige med såvel de principper om forbud mod forskelsbehandling, gennemsigtighed og ligebehandling (herunder udvælgelse af den tjenesteyder, der skal varetage posttjenesten, gennem konkurrence), der følger af bestemmelserne i TEUF om frihederne i det indre marked, som med artikel 106, stk. 2, TEUF, hvilket i den foreliggende retssag ikke var tilfældet.
 2.
 Andet anbringende om, at der foreligger en tilsidesættelse af traktatens artikel 106, stk. 2, samt en ukorrekt konstatering af, at kravene i nr. 14 (punkt 2.2) og nr. 60 (punkt 2.10) i [Den Europæiske Unions rammebestemmelser for statsstøtte i form af kompensation for offentlig tjeneste (2011)] er opfyldt
 —
 Europa-Kommissionen har med urette lagt til grund, at den pligt til at levere tjenesteydelser af almen interesse, som er overdraget til det polske postvæsen, opfylder de krav, der er fastsat i postdirektivet, og det derfor ikke er nødvendigt at gennemføre en offentlig høring eller andre passende foranstaltninger som grundlag for den præcise fastlæggelse af behovet for den offentlige tjenesteydelse for at tage interesserne for brugerne og tjenesteyderen i betragtning.
 3.
 Tredje anbringende om, at der foreligger en tilsidesættelse af traktatens artikel 106, stk. 2, samt en ukorrekt konstatering af, at kravene i nr. 52 (punkt 2.9) i [Den Europæiske Unions rammebestemmelser for statsstøtte i form af kompensation for offentlig tjeneste (2011)] er opfyldt, og en tilsidesættelse af postdirektivets artikel 7, stk. 1, 3 og 5
 —
 Europa-Kommissionen har med urette lagt til grund, at udligningsfonden opfylder kravet om ikke-forskelsbehandling med hensyn til det ensartede maksimumsbidrag på 2 % af indtægterne oppebåret af de befordringspligtige virksomheder eller udbyderne af substituerbare ydelser. Denne procentsats for udbydernes obligatoriske biddrag gælder på lige vilkår for alle markedsdeltagere, hvilket er udtryk for forskelsbehandling, da situationen for de befordringspligtige virksomheder og situationen for udbydere af substituerbare ydelser ikke er identisk.
 4.
 Fjerde anbringende om, at der foreligger en tilsidesættelse af postdirektivets artikel 7, stk. 1, da Europa-Kommissionen har accepteret, at udgifterne til befordringspligten finansieres ved række ene- og særrettigheder, som er udstedt til det polske postvæsen
 —
 Postdirektivets artikel 7, stk. 1, bestemmer, at medlemsstaterne undlader at udstede eller opretholde ene- eller særrettigheder for etablering og udførelsen af posttjenesterne. Samtidigt har Kommissionen accepteret, at det polske postvæsen i forbindelse med dettes levering af befordringspligtydelser fik udstedt ene- og særrettigheder.
 5.
 Femte anbringende om, at der foreligger en tilsidesættelse af traktatens artikel 102, sammenholdt med artikel 106, stk. 1
 —
 Det uforholdsmæssigt høje obligatoriske bidrag i udligningsfonden vil føre til en »konkurrencebegrænsende lukning af postmarkedet«.
 6.
 Sjette anbringende om, at der foreligger en tilsidesættelse af artikel 16 og 17, stk. 1, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder
 —
 Med den anfægtede afgørelse tiltrædes et statsligt støttearrangement (en statslig støtteordning), der i sidste ende vil føre til et uforholdsmæssigt indgreb i sagsøgerens ejendomsret og til en uforholdsmæssig begrænsning af virksomhedens frihed til at drive egen virksomhed.
 7.
 Syvende anbringende om, at der foreligger en tilsidesættelse af væsentlige formforskrifter og begrundelsespligten i henhold til traktatens artikel 296
 —
 Kommissionen har ikke fastlagt de faktiske omstændigheder forskriftsmæssigt og lagt en række urigtige faktiske omstændigheder til grund for afgørelsen. Desuden har Kommissionen begået en begrundelsesfejl, idet den — i strid med sin egen afgørelsespraksis — ikke har taget det manglende udbud i betragtning som en belastende omstændighed med hensyn til påvirkningen af konkurrencen.


text:
22.1.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 19/28
 Sag anlagt den 1. oktober 2004 af Rhodia Consumer Specialities Limited mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 (Sag T-402/04)
 (2005/C 19/60)
 Processprog: engelsk
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der den 1. oktober 2004 anlagt sag mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber af Rhodia Consumer Specialities Limited, Watford, Det Forenede Kongerige, ved lawyers K. Van Maldegem og C. Mereu, og med valgt adresse i Luxembourg.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 —
 Kommissionen pålægges at imødekomme sagsøgerens anmodning.
 —
 Subsidiært, Kommissionens beslutning D 341571(04) annulleres.
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale sagsøgeren erstatning, der foreløbig kan opgøres til 1 EUR, for det tab, sagsøgeren har lidt som følge af, at Kommissionen har undladt at opfylde sine forpligtelser i henhold til fællesskabsretten, idet den ikke imødekom sagsøgerens anmodning, eller, subsidiært, som følge af Kommissionens beslutning D 341571(04), med tillæg af renter, indtil den nøjagtige beregning og fastlæggelse af beløbet foreligger.
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Søgsmålsgrundene og de væsentligste argumenter er de samme som i sag T-400/04, Arch Chemicals and Arch Timber Protection mod Kommissionen.


text:
7.4.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 102/25
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af First-tier Tribunal (Information Rights) (Det Forenede Kongerige) den 10. februar 2014 — East Sussex County Council mod The Information Commissioner, Property Search Group og Local Government Association
 (Sag C-71/14)
 2014/C 102/34
 Processprog: engelsk
 Den forelæggende ret
 First-tier Tribunal (Information Rights)
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: East Sussex County Council
 Sagsøgte: The Information Commissioner, Property Search Group og
 Local Government Association
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Hvorledes skal artikel 5, stk. 2, i direktiv 2003/4/EF (1) fortolkes, og der anmodes navnlig om svar på, om et gebyr af en rimelig størrelse, som opkræves for udlevering af en særlig type miljøoplysninger, kan omfatte:
 a)
 en del af omkostningerne til vedligeholdelse af en database, som den offentlige myndighed anvender i forbindelse med besvarelse af anmodninger om sådanne oplysninger
 b)
 faste personaleomkostninger, hvortil der tages passende hensyn til ved fastsættelsen af gebyret?
 2)
 Er det foreneligt med direktivets artikel 5, stk. 2, og artikel 6, at en medlemsstats nationale bestemmelser fastsætter, at en offentlig myndighed kan opkræve et gebyr for at udlevere miljøoplysninger, som »ikke overstiger et beløb, der af den offentlige myndighed opfattes som rimeligt«, hvis den offentlige myndigheds afgørelse af, hvad der anses for »et rimeligt beløb«, i henhold til engelsk ret er underlagt administrativ prøvelse og domstolsprøvelse?
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/4/EF af 28.1.2003 om offentlig adgang til miljøoplysninger og om ophævelse af Rådets direktiv 90/313/EØF (EUT L 41, s. 26).


text:
10.11.2001 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 317/9
 DOMSTOLENS KENDELSE DOMSTOLENS KENDELSE
 (Fjerde Afdeling) (Femte Afdeling)
 af 5. juli 2001
 af 21. juni 2001
 i sag C-341/00 P, Conseil national des professions de
 i sag C-330/00 P, Alsace International Car Services SARL l’automobile (CNPA) m.fl. mod Kommissionen for De
 (AICS) mod Europa-Parlamentet (1) Europæiske Fællesskaber (1)
 (»Appel — forordning (EF) nr. 2790/1999 — åbenbart, at
 (»Appel — offentlige tjenesteydelsesaftaler — personbefor- appellen skal afvises eller forkastes«)
 dring i køretøjer med chauffør for Europa-Parlamentet i
 Strasbourg — udbud — overholdelse af national ret —
 afvisning af et bud — åbenbart, at appellen delvis skal (2001/C 317/16)
 afvises og delvis forkastes«)
 (Processprog: fransk)
 (2001/C 317/15)
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 (Processprog: fransk) gjort i Samling af Afgørelser)
 I sag C-341/00 P, Conseil national des professions de l’automo-
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig- bile (CNPA), Suresnes (Frankrig), Fédération nationale des
 gjort i Samling af Afgørelser) distributeurs, loueurs et réparateurs de matériels de bâtiments-
 travaux publics et de manutention (DLR), Join-le-Pont (Frank-
 rig), Auto Contrôle 31 SA, Toulouse (Frankrig), Yam 31 SARL,
 I sag C-330/00 P, Alsace International Car Services SARL Toulouse, Roux SA, Saint-Denis-de-Saintonge (Frankrig), Marc
 (AICS), Strasbourg (Frankrig), ved avocat J.-C. Fourgoux, Foucher-Creteau, Paris (Frankrig), Verdier distribution SARL,
 angående appel af dom afsagt den 6. juli 2000 af De Juvignac (Frankrig), ved avocat C. Bourgeon, angående appel
 Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans (Femte Afdeling) af kendelse afsagt den 12. juli 2000 af De Europæiske
 i sag T-139/99, AICS mod Parlamentet (Sml. II, s. 2849), hvori Fællesskabers Ret i Første Instans (Tredje Afdeling) i sag
 der er nedlagt påstand om, at denne dom ophæves, og at de af T-45/00, Conseil national des professions de l’automobile m.fl.
 appellanten i første instans nedlagte påstande tages til følge — mod Kommissionen (Sml. II, s. 2927), hvori der er nedlagt
 den anden part i appelsagen: Europa-Parlamentet (befuldmæg- påstand om annullation af denne kendelse — den anden part i
 tigede: O. Caisou-Rousseau og A. Neergaard) — har Domstolen appelsagen: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 (Fjerde Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, A. La (befuldmægtiget: M. Wils) — har Domstolen (Femte Afdeling),
 Pergola, samt dommerne D.A.O. Edward og C.W.A. Timmer- sammensat af afdelingsformanden, A. La Pergola, og dommer-
 mans (refererende dommer); generaladvokat: J. Mischo; justits- ne M. Wathelet, D.A.O. Edward (refererende dommer), P. Jann
 sekretær: R. Grass, den 21. juni 2001 afsagt kendelse, hvis og L. Sevón; generaladvokat: J. Mischo; justitssekretær:
 konklusion lyder således: R. Grass, den 5. juli 2001 afsagt kendelse, hvis konklusion
 lyder således:
 1) Appellen forkastes. 1) Appellen forkastes.
 2) Alsace International Car Services SARL (AICS) betaler sagens 2) Det er ufornødent at træffe afgørelse om begæringen om
 omkostninger. intervention.
 3) Conseil national des professions de l’automobile (CNPA),
 (1) EFT C 335 af 25.11.2000. Fédération nationale des distributeurs, loueurs et réparateurs de
 matériels de bâtiments-travaux publics et de manutention
 (DLR), Auto Contrôle 31 SA, Yam 31 SARL, Roux SA,
 Marc Foucher-Creteau, og Verdier distribution SARL betaler in
 solidum sagens omkostninger.


text:
C 71/22 DA Den Europæiske Unions Tidende 20.3.2004
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 den 18. december 2003
 den 17. december 2003
 i sag T-326/99, Nancy Fern Olivieri mod Kommissionen
 i sag T-219/99, British Airways plc mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber og Det Europæiske
 for De Europæiske Fællesskaber (1) Agentur for Lægemiddelvurdering (1)
 (Lægemidler — markedsføringstilladelse — udtalelse fra Det
 (»Konkurrence — misbrug af dominerende stilling — Kom- Europæiske Agentur for Lægemiddelvurdering — formalite-
 missionens kompetence — forskelsbehandling af luftfartssel- ten — retlig interesse i søgsmålet — folkesundheden —
 skaber — relevant produkt- og geografisk marked — forbin- kontrol af de indgivne oplysninger — kontrol af videnskabe-
 delse mellem de produktmarkeder, som hævdes at være berørt lige evalueringer — fagligt omdømme)
 — retsgrundlag for den anfægtede beslutning — eksistensen
 af den dominerende stilling — misbrug af den dominerende
 stilling — bødens forholdsmæssighed«)
 (2004/C 71/39)
 (2004/C 71/38) (Processprog: engelsk)
 (Processprog: engelsk)
 I sag T-326/99, Nancy Fern Olivieri, Toronto (Canada), ved N.
 Green, QC, barrister J. Marks og solicitor R. Stein, og med
 valgt adresse i Luxembourg, mod Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber og Det Europæiske Agentur for
 Lægemiddelvurdering (befuldmægtigede: R. Wainwright og
 I sag T-219/99, British Airways plc, Waterside (Det Forenede H. Støvlbæk), støttet af Apotex Europe Ltd, Leeds (Det Forenede
 Kongerige), ved solicitors W. Allan og O. Black samt barristers Kongerige), ved avocats P. Bogaert og G. Berrisch og solicitor
 W. Wood og H. Davies, og med valgt adresse i Luxembourg, G. Castle, og med valgt adresse i Luxembourg, angående en
 mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (befuld- påstand om annullation af Kommissionens beslutning af
 mægtigede: M. Erhart og A. Barav), støttet af Virgin Atlantic 25. august 1999 om tilladelse til markedsføring af det
 Airways Ltd, Crawley (Det Forenede Kongerige), ved solicitor humanmedicinske lægemiddel Ferriprox-Deferipron (K(1999)
 P. Binetter og barristers N. Green og C. West, angående 2820) og den ændrede udtalelse af 23. juni 1999 fra Det
 en påstand om annullation i medfør af artikel 230 EF af Europæiske Agentur for Lægemiddelvurdering, har Retten
 Kommissionens beslutning 2000/74/EF af 14. juli 1999 om (Femte Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, R. García-
 en procedure i henhold til EF-traktatens artikel 82 (IV/D-2/ Valdecasas, og dommerne P. Lindh og J.D. Cooke; justitssekre-
 34.780 — Virgin/British Airways) (EFT 2000 L 30, s. 1), har tær: fuldmægtig J. Plingers, den 18. december 2003 afsagt
 Retten (Første Afdeling), sammensat af præsidenten, B. Vester- dom, hvis konklusion lyder således:
 dorf, og dommerne M. Jaeger og H. Legal; justitssekretær:
 J. Palacio González, den 17. december 2003 afsagt dom, hvis
 konklusion lyder således: 1) Sagen afvises.
 2) Sagsøgeren bærer sine egne omkostninger og betaler Kommis-
 1) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes. sionens og Det Europæiske Agentur for Lægemiddelvurderings
 omkostninger, herunder omkostningerne i sagen om foreløbige
 forholdsregler.
 2) Sagsøgeren bærer sine egne omkostninger og betaler Kommis-
 sionens og intervenientens omkostninger.
 3) Inervenienten bærer sine egne omkostninger såvel i hovedsagen
 som i sagen om foreløbige forholdsregler.
 (1) EFT C 20 af 22.1.2000.
 (1) EFT C 47 af 19.2.2000.