text:
8.4.2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 102/19
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 den 16. december 1999
 den 17. februar 2000
 i de forenede sager T-158/96, Acciaierie di Bolzano SpA
 mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (1) i de forenede sager T-183/97, Carla Micheli m.fl. mod
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (1)
 (EKSF-traktaten — annullationssøgsmål — statsstøtte —
 beslutning om støttens traktatstridighed og dens tilbagesøg-
 ning — støtten ikke anmeldt — kodeks for støtte til jern- (Annullationssøgsmål — Fællesskabets politik for forskning
 og stålindustrien — ret til kontradiktion — berettiget og teknologisk udvikling — MAST III-programmet —
 forventning — gældende rentesats — begrundelse) afgørelse om opstilling af listen over projektforslag, som kan
 opnå støtte fra Fællesskaberne — udelukkelse af et forslag
 fra fællesskabsfinansiering — retlig interesse — ufornødent
 at træffe afgørelse)
 (2000/C 102/37)
 (2000/C 102/38)
 (Processprog: italiensk)
 I sag T-158/96, Acciaierie di Bolzano SpA, Bolzano (Italien),
 oprindeligt ved advokaterne Giulio Macrı̀ og Bruno Nascimbe- (Processprog: italiensk)
 ne, Milano, samt advokat Massimo Condinanzi, Biella, derefter
 ved Bruno Nascimbene, og med valgt adresse i Luxembourg
 hos advokat Franco Colussi, 36, rue de Wiltz, støttet af Falck
 SpA, Milano (Italien), oprindeligt ved advokaterne Giulio Macrı̀ I sag T-183/97, Carla Micheli, Andrea Peirano, Carlo Nike
 og Franco Colussi, Milano, derefter ved advokaterne Giulio Bianchi og Marinelle Abbate, ved advokaterne Wilma Viscardi-
 Macrı̀ og Massimo Condinanzi, Biella, og med valgt adresse i ni Doná, Mariano Paolin og Simonetta Doná, Padova, og med
 Luxembourg hos advokat Franco Colussi, 36, rue de Wiltz, og valgt adresse i Luxembourg hos advokat Ernest Arendt, 39,
 Den Italienske Republik (befuldmægtigede: Umberto Colesanti rue Mathias hardt, mod Kommissionen for De Europæiske
 og Aiello Giacomo), mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (befuldmægtigede: Eugenio de March og Alberto
 Fællesskaber (befuldmægtigede: Enrico Traversa, Paul Nemitz, Dal Ferro), angående en påstand om annullation af Kommis-
 Enrico Altieri samt under den mundtlige forhandling Tito sionens afgørelse om opstilling af listen over projektforslag,
 Ballarino), angående en påstand om annullation af Kommis- som kan opnå støtte fra Fællesskaberne som led i særprogram-
 sionens beslutning 96/617/EKSF af 17. juli 1996 om støte fra met for forskning og teknologisk udvikling samt demonstra-
 den selvstyrende provins Bolzano (Italien) til virksomheden tion inden for havforskning og –teknologi (1994-1998), for så
 Acciaierie di Bolzano (EFT L 274, s. 30), har Retten (Femte vidt som Posible-forslaget, som Carla Micheli koordinerer,
 Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, J.D. Cooke, og herved blev udelukket, hvilken afgørelse blev meddelt ved
 dommerne R. Garcı́a-Valdecasas, P. Lindh, J. Pirrung og M. Vi- skrivelse af 26. marts 1997 fra Kommissionen og blev modta-
 laras; justitssekretær: fuldmægtig J. Palacio González, den get pr. telefax den 17. april 1997 og pr. post den 20. maj
 16. december 1999 afsagt dom, hvis konklusion lyder således: 1997, har Retten (Fjerde Afdeling), sammensat af afdelingsfor-
 manden, R.M. Moura Ramos, og dommerne V. Tiili og P. Men-
 gozzi; justitssekretær: fuldmægtig J. Palacio González, den
 1) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes. 17. februar 2000 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 2) Sagsøgeren bærer sine egne omkostninger og betaler kommis- 1) Det er ikke længere fornødent at træffe afgørelse i sagen.
 sionens omkostninger.
 2) Hver part bærer sine egne omkostninger.
 3) Intervenienterne bærer deres egne omkostninger.
 (1) EFT C 271 af 6.9.1997.
 (1) EFT C 54 af 22.2.1997.


text:
6.11.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 301/26
 Rettens dom af 13. september 2010 — Schniga mod CPVO — Elaris og Brookfield New Zealand (Gala Schnitzer)
 (Sag T-135/08) (1)
 (Sorter - ansøgning om EF-sortsbeskyttelse for æblesorten Gala Schnitzer - teknisk afprøvning - EF-Sortsmyndighedens skønsbeføjelser - indsigelser - artikel 55, stk. 4, i forordning (EF) nr. 2100/94)
 2010/C 301/42
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Schniga GmbH (Bolzano, Italien) (ved avocats G. Würtenberger og R. Kunze)
 Sagsøgt: EF-Sortsmyndigheden (CPVO) (ved B Kiewiet og M. Ekvad, som befuldmægtigede)
 De andre parter i sagen for appelkammeret ved CPVO og intervenient ved Retten: Elaris SNC (Angers, Frankrig) og Brookfield New Zealand Ltd (Havelock North, New Zealand) (ved avocat M. Eller)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelse truffet den 21. november 2007 af EF-Sortsmyndighedens Appelkammer (sagerne A-003/2007 og A-004/2007) vedrørende meddelelse af EF-sortsbeskyttelse for sorten Gala Schnitzer
 Konklusion
 1)
 Afgørelsen truffet den 21. november 2007 af EF-Sortsmyndighedens (CPVO) Appelkammer (sagerne A 003/2007 og A 004/2007) annulleres.
 2)
 EF-Sortsmyndigheden bærer sine egne omkostninger og betaler de af Schniga GmbH afholdte omkostninger.
 3)
 Elaris SNC og Brookfield New Zealand Ltd bærer deres egne omkostninger.
 (1) EUT C 142 af 7.6.2008.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
20 . 1 . 96 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr . C 16/ 11
 Anmodning om préjudiciel afgørelse forelagt ved kendelse forblevet uden beskæftigelse i månederne efter opsigel
 afsagt den 3 , november 1995 af Pretura Circondariale di sen ?
 Venezia i sagen Federica Maso m.fi . og Graziano Gazzetta
 m. fi. mod Istituto nazionale previdenza sociale
 4 ) Skal udtrykket » de sidste tre måneder af arbejdskon
 ( Sag C-373/95 ) trakten « i artikel 4 , stk . 2 , forstås som » de sidste tre
 ( 96/C 16/23 ) kalendermåneder « eller som » tre måneder forud for
 ansættelsesforholdets ophør, også hvis dette sker i løbet
 Ved kendelse afsagt den 3 , november 1 995 , indgået til af en måned «.
 Domstolens Justitiskontor den 29 . november 1995 , har
 Pretura Circondariale di Venezia i sagen Federica m.fl . og
 Graziano Gazzetta m.fl . mod Istituto nazionale della previ (') Forenede sager C-6/90 og (> 9/90 , Sml . 1991 , s . 5357 .
 denza sociale forelagt De Europæiske Fællesskabers Dom ( 2 ) EFT nr . L 283 af 20 . 10 . 1980 , s . 23 .
 stol en anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende
 spørgsmål :
 1 ) Kan EØF-traktatens ordning som præciseret ved dom
 men i Francovich-sagen { ] ) med hensyn til erstatnings
 ansvar over for private for en medlemsstat, som har
 tilsidesat forpligtelser efter fællesskabsretten , fortolkes
 på en sådan måde, at en national bestemmelse ( artikel 2 , Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendelse
 stk . 7, sammenholdt med stk . 4 , i det italienske afsagt den 16 . november 1995 af Tribunale di Genova —
 lovdekret nr . 80 af 27 . 1 . 1992 ), hvorefter erstatningen første afdeling for civilsager — i sagen Cesare Regnoli &
 for det allerede lidte tab efterfølgende begrænses , er Figlio srl mod Ministero delle Finanze delle Stato
 forenelig hermed ? ( Sag C-3 76/95 )
 ( 96/C 16/24 )
 2 ) Svarer udtrykket » insolvens er indtrådt « i artikel 3 ,
 stk . 2 , første led , og artikel 4 , stk . 2 , første led , i direktiv
 80/987/EØF ( 2 ) til det tidspunkt, hvor begæringen om Ved kendelse afsagt den 16 . november 1995 , indgået til
 indledning af konkursbehandlingen indgives, eller til det Domstolens Justitskontor den 4 , december 1995 , har
 tidspunkt, hvor selve proceduren indledes ( begge nævnt Tribunale di Genova — første afdeling for civilsager — i
 i artikel 2 )? sagen Cesare Regnoli & Figlio srl mod Ministero delle
 Finanze dello Stato forelagt De Europæiske Fællesskabers
 3 ) Skal direktivets artikel 4 , stk . 3 , og artikel 10 fortolkes
 Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse af spørgs
 således, at medlemsstaten kan afvise at udbtale løntil
 mål, der er de samme som spørgsmålene i de forenede sager
 godehavender, der er forfaldne forud for opsigelsen, C-47/95 m.fl . (').
 såfremt en anden ydelse ( konkret en ydelse for at være til
 rådighed, jf. artikel 4 og 16 i den italienske lov nr . 223 af
 23 . 7 . 1991 ) udbetales til en arbejdstager, der er (') EFT nr . C 119 af 13 . 5 . 1995 , s . 5 .
 RETTEN I FØRSTE INSTANS
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS adresse i Luxembourg hos fiduciaire Myson Sari , 1 , rue
 den 23 . november 1995 Glesener, mod Kommissionen for De Europæiske Fælles
 skaber ( befuldmægtigede : Gianluigi Valsesia og Denis
 i sag T-64/94, Dimitrios Benecos mod Kommissionen for Waelbroeck og under den mundtlige forhandling Alexandre
 De Europæiske Fællesskaber (') Vandencasteele ), hvori der er nedlagt påstand dels om
 (Tjenestemænd — erhvervssygdom — vedvarende, delvis annullation af Kommissionens afgørelse af 15 . marts 1993 ,
 invaliditet — princippet om god forvaltning og effektiv hvorved den afslog sagsøgerens ansøgninger om anerken
 administration — bistandspligt — magtfordrejning — delse af, at han lider af erhvervssygdom , dels om tilkendelse
 erstatningssøgsmål) af erstatning for den økonomiske og ikke-økonomiske
 ( 96/C 16/25 ) skade , som han hævder at have lidt, har Retten ( Fjerde
 Afdeling ), sammensat af afdelingsformanden, K. Lenaerts,
 og dommerne R. García-Valdecasas og P. Lindh ; justitsse
 (Processprog: fransk) kretær: H. Jung, den 23 . november 1995 afsagt dom, hvis
 konklusion lyder således :
 I sag T-64/94 , Dimitrios Benecos, tjenestemand ved Kom
 missionen for De Europæiske Fællesskaber, Bruxelles, ved
 advokat Georges Vandersanden , Bruxelles, og med valgt 1 ) Kommissionen frifindes.
 ---pagebreak--- Nr . C 16/ 12 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 20 . 1 . 96
 2 ) Hver part betaler sine omkostninger. DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 ( Fierde Afdeling ) den 7. december 1995
 (M EFT nr . C 90 af 26 . 3 . 1994 . i de forenende sager T-544/93 og T-566/93 , Giovanni
 Battista Abello m.fl . samt Gerhard Riesch mod Kommissio
 nen for De Europæiske Fællesskaber (')
 (Tjenestemænd — lønseddel — justeringskoefficient —
 Rådets forordning (EØF, Euratom, EKSF) nr. 3761/92,
 (EØF, Euratom, EKSF) nr. 3765/92 og (EØF, Euratom,
 EKSF) nr. 3766/92 — ulovlighedsindsigelse)
 ( 96/C 16/27 )
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS (Processprog: italiensk)
 den 30 . november 1995
 I de forenede sager T-544/93 og T-566/93 , Giovanni
 i sag T-507/93 , Paulo Branco mod Revisionsretten for De Battista Abello og de andre sagsøgere, der er tjenestemænd
 Europæiske Fællesskaber (') eller ansatte med anden status ved Kommissionen for De
 (Tjenestemænd — liste over forfremmelsesværdige tjeneste Europæiske Fællesskaber, og hvis navne fremgår af den som
 mænd — overflytning til en anden institution — bebyrdende bilag til dommen optrykte liste, samt Gerhard Riesch ,
 afgørelse — retlig interesse — erstatningspåstand — afvis tjenestemand ved Kommissionen for De Europæiske Fæl
 ning) lesskaber, ved advokaterne Michele Tamburini og Franco
 ( 96/C 16/26 ) Colussi , Milano, og med valgt adresse i Luxembourg på
 adressen 36 , rue de Wiltz, mod Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber ( befuldmægtiget: Gianluigi Valse
 (Processprog: portugisisk) sia ), støttet af Rådet for Den Europæiske Union ( befuld
 mægtiget: Anna Lo Monaco ), i hvilken der er nedlagt
 påstand dels om annullation af sagsøgernes lønsedler for
 december 1992 og januar 1993 , for så vidt disse er blevet
 I sag T-507/93 , Paulo Branco, tjenestemand i Kommissio beregnet i overensstemmelse med justeringskoefficienterne i
 nen for De Europæiske Fællesskaber og tidligere tjeneste henhold til Rådets forordning ( EØF, Euratom, EKSF)
 mand i Revisionsretten for De Europæiske Fællesskaber , nr . 3761 /92 , ( EØF, Euratom, EKSF ) nr. 3765/92 og ( EØF,
 Bruxelles, først ved advokaterne Dieter Grozinger de Euratom , EKSF ) nr . 3766/92 af 21 . december 1992 ( EFT nr.
 Rosnay og David M. Travessa Mendes, Luxembourg, og L 383 , s . 1 , s . 9 og s . 11 ), og, i form af en ulovlighedsind
 derefter ved advokaterne Raoul Wagener og David M. sigelse, om , at det fastslås, at de pågældende forordninger er
 Travessa Mendes, Luxembourg, og med valgt adresse i ulovlige, dels om tilkendelse af erstatning for det tab, som
 Luxembourg hos sidstnævnte, 6—12 , Place d'Armes, mod sagsøgerne påstår at have lidt i kraft af anvendelsen af de
 Revisionsretten for De Europæiske Fællesskaber ( befuld omtvistede justeringskoefficienter, har Retten ( Fjerde Afde
 mægtigede : først Jean-Marie Steiner og Jan Inghelram, og ling ), sammensat af afdelingsformanden, K. Lenaerts, og
 derefter Jan Inghelram og Isabel Jalles ), hvori der er nedlagt dommerne R. Schintgen og R. García-Valdecasas; justitsse
 påstand om annullation af Revisionsrettens forfremmel kretær : H. Jung, den 7, december 1995 afsagt dom, hvis
 sesprocedure for 1993 , for så vidt sagsøgeren blev udelukket konklusion lyder således:
 fra denne , og om godtgørelse for den ikke-økonomiske
 skade, som sagsøgeren hævder at have lidt som følge af de 1 . Kommissionen frifindes.
 tjenstlige fejl , som Revisionsrettens administration angive
 ligt har gjort sig skyldig i i forbindelse med forfremmel 2 . Hver part bærer sine omkostninger.
 sesprocedurerne for 1992 og 1993 , har Retten ( Første
 Afdeling ), sammensat af H. Kirschner, som fungerende
 (') EFT nr. C 325 af 9 . 12 . 1993 og EFT nr. C 1 af 4 . 1 . 1994 .
 afdelingsformand, og dommerne A. Kalogeropoulos og V.
 Tiili ; justitssekretær : J. Palacio Gonzalez, den 30 . november
 1 995 afsagt dom, hvis konklusion lyder således :
 KENDELSE AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 1 ) Sagen afvises.
 den 10 . november 1995
 i sag T-554/93 , A. T. E. Saint, C. Murray og M. Craig mod
 2 ) Hver part bærer sine omkonstninger, herunder omkost Rådet for Den Europæiske Union og Kommissionen for De
 ningerne i forbindelse med sagen om foreløbige for Europæiske Fællesskaber { x )
 holdsregler. (Slettelse)
 96/C 16/28 )
 (') EFT nr . C 282 af 20 . 10 . 1993 .
 (Processprog: engelsk)
 I sag T-554/93 , A. T. E. Saint, C. Murray og M. Craig ( Det
 Forenede Kongerige og Irland) ved advokat E. H. Pijnacker


text:
10.12.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 410/6
 Sag anlagt den 12. august 2015 af EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Island
 (Sag E-21/15)
 (2015/C 410/05)
 EFTA-Tilsynsmyndigheden, rue Belliard 35, 1040 Bruxelles, Belgien, har ved Øyvind Bø og Marlene Lie Hakkebo, som befuldmægtigede, den 12. august 2015 anlagt sag mod Island ved EFTA-Domstolen.
 EFTA-Tilsynsmyndigheden har nedlagt følgende påstande:
 1.
 Det fastslås, at Island ved ikke inden den fastsatte frist at have truffet de foranstaltninger, der er nødvendige for at gennemføre den retsakt, der er nævnt i punkt 1a i kapitel XXIV i bilag II til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/88/EU af 16. november 2011 om ændring af direktiv 97/68/EF for så vidt angår bestemmelserne for motorer, der markedsføres under fleksibilitetsordningen), som tilpasset til aftalen ved protokol 1 hertil, har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til retsaktens artikel 2 og aftalens artikel 7.
 2.
 Island tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Retlige og faktiske omstændigheder samt søgsmålsgrunde:
 —
 Søgsmålet vedrører den omstændighed, at Island ikke inden den 28. marts 2015 har efterkommet den begrundede udtalelse, som EFTA-Tilsynsmyndigheden afgav den 28. januar 2015 om Islands manglende gennemførelse i sin nationale retsorden af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/88/EU af 16. november 2011 om ændring af direktiv 97/68/EF for så vidt angår bestemmelserne for motorer, der markedsføres under fleksibilitetsordningen), som omhandlet i punkt 1a i kapitel XXIV i bilag II til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, som tilpasset til aftalen ved protokol 1 hertil (herefter »retsakten«).
 —
 EFTA-Tilsynsmyndigheden har gjort gældende, at Island har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til retsaktens artikel 2 og EØS-aftalens artikel 7, idet det ikke har truffet de foranstaltninger, der er nødvendige for at gennemføre retsakten inden for den fastsatte frist.


text:
10.3.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 73/2
 Domstolens dom (Første Afdeling) af 26. januar 2012 — ADV Allround Vermittlungs AG, en liquidation mod Finanzamt Hamburg-Bergedorf (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Finanzgericht Hamburg — Tyskland)
 (Sag C-218/10) (1)
 (Moms - sjette direktiv - artikel 9, 17 og 18 - fastlæggelse af leveringsstedet for tjenesteydelser - begrebet »virksomhed som vikarbureau« - selvstændige erhvervsdrivende - nødvendigheden af at sikre en identisk bedømmelse af en tjenesteydelse med hensyn til leverandøren og aftageren)
 2012/C 73/02
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Finanzgericht Hamburg
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: ADV Allround Vermittlungs AG, under likvidation
 Sagsøgt: Finanzamt Hamburg-Bergedorf
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Finanzgericht Hamburg — fortolkning af artikel 9, stk. 2, litra e), sjette led, artikel 17, stk. 1, stk. 2, litra a), stk. 3, litra a), og artikel 18, stk. 1, litra a), i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (EFT L 145, s. 1) — fastlæggelse af det afgiftsmæssige tilknytningssted for en ydelse bestående i tilrådighedsstillelse af selvstændigt personale, der ikke arbejder som ansatte hos tjenesteyderen — begrebet »personale« — nødvendigheden af at sikre en identisk vurdering af momspålæggelse af en transaktion, både i forhold til tjenesteyderen og i forhold til ydelsesmodtageren
 Konklusion
 1)
 Artikel 9, stk. 2, litra e), sjette led, i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag, skal fortolkes således, at begrebet »virksomhed som vikarbureau« som omhandlet i denne bestemmelse også omfatter tilrådighedsstillelse af selvstændigt personale, som ikke er ansat ved den handlende, der leverer tjenesteydelsen.
 2)
 Artikel 17, stk. 1, stk. 2, litra a), og stk. 3, litra a), samt artikel 18, stk. 1, litra a), i sjette direktiv 77/388 skal fortolkes således, at de ikke pålægger medlemsstaterne at tilrettelægge deres interne retsplejeregler på en sådan måde, at det sikres, at den afgiftsmæssige karakter af en tjenesteydelse og den merværdiafgift, der er skyldig af denne ydelse, bedømmes på en sammenhængende måde for leverandøren og aftageren af denne ydelse, selvom bedømmelsen foretages af forskellige kompetente afgiftsmyndigheder. Disse bestemmelser forpligter imidlertid medlemsstaterne til at vedtage de nødvendige foranstaltninger til at sikre merværdiafgiftsopkrævningens korrekthed og overholdelsen af princippet om afgiftsneutralitet.
 (1) EUT C 221 af 14.8.2010.


text:
26.1.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 26/28
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Verwaltungsgericht Berlin (Tyskland) den 8. november 2012 — Alexander Wieland mod Land Berlin
 (Sag C-503/12)
 2013/C 26/55
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Verwaltungsgericht Berlin
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Alexander Wieland
 Sagsøgt: Land Berlin
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Skal den primære og/eller sekundære EU-ret, her navnlig direktiv 2000/78/EF (1), med hensyn til et omfattende forbud mod uberettiget forskelsbehandling på grund af alder fortolkes således, at det også omfatter nationale bestemmelser om aflønning af tjenestemænd i delstater?
 2)
 Såfremt det første spørgsmål besvares bekræftende, følger det da af fortolkningen af denne primære og/eller sekundære EU-ret, at en national bestemmelse, hvorefter størrelsen af en tjenestemands grundløn ved etableringen af tjenestemandsforholdet afhænger afgørende af den pågældendes alder og efterfølgende først og fremmest stiger i takt med varigheden af tjenestemandsforholdet, udgør en direkte eller indirekte forskelsbehandling på grund af alder?
 3)
 Såfremt også det andet spørgsmål besvares bekræftende, er fortolkningen af denne primære og/eller sekundære EU-ret da til hinder for, at en sådan national bestemmelse begrundes med det lovgivningsmæssige mål, at erhvervserfaring skal belønnes?
 4)
 Såfremt også det tredje spørgsmål besvares bekræftende, tillader fortolkningen af den primære og/eller sekundære EU-ret da en anden retsfølge, end at de personer, som har været udsat for forskelsbehandling, skal aflønnes med tilbagevirkende kraft efter det højeste løntrin i deres lønramme, så længe der ikke er foretaget en implementering af regler om aflønning, som ikke indebærer en forskelsbehandling?
 Følger retsfølgen af tilsidesættelsen af forbuddet mod forskelsbehandling i denne forbindelse af den primære og/eller sekundære EU-ret, her navnlig af direktiv 2000/78/EF, selv, eller følger kravet alene af det EU-retlige erstatningsansvar for staten ud fra det synspunkt, at der er blevet foretaget en mangelfuld gennemførelse af EU-retlige bestemmelser?
 5)
 Er fortolkningen af den primære og/eller sekundære EU-ret til hinder for en national foranstaltning, der lader kravet på (efter-)betaling eller erstatning være afhængigt af, at tjenestemanden har gjort dette krav gældende hurtigt?
 6)
 Såfremt det første til det tredje spørgsmål besvares bekræftende, følger det da af fortolkningen af den primære og/eller sekundære EU-ret, at en overgangslov — hvorefter de gamle tjenestemænd (Bestandsbeamten) alene indplaceres på et løntrin i den nye ordning på grundlag af beløbet for den grundløn, de har erhvervet i henhold til de tidligere regler om aflønning (som indebærer en forskelsbehandling) på datoen for overgangen, og hvorefter den videre opstigning i højere løntrin således uafhængigt af tjenestemandens absolutte erfaringsperiode kun beregnes efter de erfaringsperioder, der er tilbagelagt fra overgangslovens ikrafttræden — udgør en vedvarende opretholdelse af den bestående forskelsbehandling på grund af alder, indtil det pågældende øverste løntrin er nået?
 7)
 Såfremt også det sjette spørgsmål besvares bekræftende, er fortolkningen af den primære og/eller sekundære EU-ret da til hinder for, at denne ubegrænset vedvarende ulige behandling kan begrundes med det lovgivningsmæssige mål, at overgangsloven ikke (kun) skal beskytte bestående erhvervede rettigheder på datoen for overgangen, men (også) forventningen om den prognosemæssigt forskaffede livsindkomst i henhold til de tidligere regler om aflønning i den pågældende lønklasse?
 Kan den vedvarende forskelsbehandling af gamle tjenestemænd være begrundet, fordi den alternative regulering (individuel indplacering også af gamle tjenestemænd efter erfaringsperioder) ville være forbundet med en større administrativ byrde?
 8)
 Såfremt det syvende spørgsmål besvares med, at forskelsbehandling ikke kan være begrundet, tillader fortolkningen af den primære og/eller sekundære EU-ret da en anden retsfølge, end at de gamle tjenestemænd skal aflønnes med tilbagevirkende kraft og fortløbende efter det højeste løntrin i deres lønramme, så længe der ikke også for de gamle tjenestemænd er foretaget en implementering af regler om aflønning, som ikke indebærer en forskelsbehandling?
 Følger retsfølgen af tilsidesættelsen af forbuddet mod forskelsbehandling i denne forbindelse af den primære og/eller sekundære EU-ret, her navnlig af direktiv 2000/78/EF, selv, eller følger kravet alene af det EU-retlige erstatningsansvar for staten ud fra det synspunkt, at der er blevet foretaget en mangelfuld gennemførelse af EU-retlige bestemmelser?
 (1) Rådets direktiv 2000/78/EF af 27.11.2000 om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv (EFT L 303, s. 16).


text:
22.2.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 52/54
 Sag anlagt den 6. januar 2014 — ZZ mod Kommissionen
 (Sag F-1/14)
 2014/C 52/108
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: ZZ (ved advokat F. Frabetti)
 Sagsøgt: Kommissionen
 Søgsmålets genstand og beskrivelse af tvisten
 Annullation af EPSO’s afgørelse om ikke at lade sagsøgeren få adgang til assessment-fasen på grund af sagsøgerens uddannelsesniveau, der ikke svarer til et afsluttet universitetsstudium, som er normeret til mindst tre år, og som er afsluttet med eksamensbevis, med relevans for arbejdsopgaverne, eller relevant faglig uddannelse/faglige kompetencer på tilsvarende niveau.
 Sagsøgerens påstande
 —
 Udvælgelseskomitéens afgørelse af 3. oktober 2013 annulleres.
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale 1 000 EUR for den ikke-økonomiske skade, som sagsøgeren har lidt.
 —
 I betragtning af den chikanøse karakter af sagsøgtes afgørelse om afslag, tilpligtes Kommissionen at betale sagens omkostninger, herunder udgifter og salærer.


text:
31.3.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 98/5
 Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 16. februar 2012 — Marie-Noëlle Solvay m.fl. mod Région wallonne (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Cour constitutionnelle (tidligere Cour d’arbitrage) — Belgien)
 (Sag C-182/10) (1)
 (Vurdering af visse projekters indvirkning på miljøet - begrebet »lov« - værdien og rækkevidden af de præciserende bemærkninger i de vejledende retningslinjer for anvendelsen af Århuskonventionen - godkendelse af et projekt, når der ikke foreligger en egnet miljøindvirkningsvurdering - adgang til klage og domstolsprøvelse på miljøområdet - rækkevidden af prøvelsesretten - habitatdirektivet - plan eller projekt, der skader lokalitetens integritet - bydende nødvendige hensyn til væsentlige samfundsinteresser)
 2012/C 98/06
 Processprog: fransk
 Den forelæggende ret
 Cour constitutionnelle (tidligere Cour d’arbitrage)
 Parter i hovedsagen
 Sagsøgere: Marie-Noëlle Solvay, Le Poumon vert de la Hulpe ASBL, Jean-Marie Solvay de la Hulpe, Alix Walsh, Association des Riverains et Habitants des Communes Proches de l’Aéroport B.S.C.A. (Brussels south Charleroi Airport) ASBL — A.R.A.Ch, Grégoire Stassin, André Gilliard, Paul Fastrez, Henriette Fastrez, Gouvernement flamand, Inter-Environnement Wallonie ASBL, Nicole Laloux, François Gevers, Annabelle Denoël-Gevers, Marc Traversin, Joseph Melard, Chantal Michiels, Thierry Regout, René Canfin, Georges Lahaye, Jeanine Postelmans, Christophe Dehousse, Christine Lahaye, Jean-Marc Lesoinne, Jacques Teheux, Anne-Marie Larock, Bernadette Mestdag, Jean-François Seraffin, Françoise Mahoux, Ferdinand Wallraf, Mariel Jeanne, Agnès Fortemps, Georges Seraffin, Jeannine Melen, Groupement Cerexhe-Heuseux/Beaufays ASBL, Action et Défense de l’Environnement de la vallée de la Senne et de ses affluents ASBL, Réserves naturelles RNOB ASBL, Stéphane Banneux, Zénon Darquenne, Philippe Daras, Bernard Croiselet, Paul Fastrez, Henriette Fastrez, Association des Riverains et Habitants des Communes Proches de l’Aéroport B.S.C.A. (Brussels south Charleroi Airport) ASBL — A.R.A.Ch, Bernard Page, Action et Défense de l’Environnement de la vallée de la Senne et de ses affluents ASBL, Intercommunale du Brabant Wallon SCRL, Le Poumon vert de la Hulpe ASBL, Les amis de la Forêt de Soignes ASBL, Jacques Solvay de la Hulpe, La Hulpe, Notre village ASBL, André Philips, Charleroi South Air Pur ASBL, Pierre Grymonprez, Sartau SA, Philippe Grisard de la Rochette, Antoine Boxus, Pierre Deneye, Jean-Pierre Olivier, Paul Thiry, Willy Roua, Guido Durlet, Agrebois SA og Yves de la Court
 Sagsøgte: Région wallonne
 procesdeltagere: Infrabel SA, Codic Belgique SA, Federal Express European Services Inc. (FEDEX), Société wallonne des aéroports (SOWEAR), Société régionale wallonne du transport (SRWT) og Société Intercommunale du Brabant wallon (IBW)
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Cour constitutionnelle (tidligere Cour d’arbitrage) — fortolkning af artikel 2, nr. 2), artikel 3, stk. 9, artikel 6, stk. 9, og artikel 9, stk. 2, 3 og 4, i Århuskonventionen om adgang til oplysninger, offentlig deltagelse i beslutningsprocesser samt adgang til klage og domstolsprøvelse på miljøområdet indgået den 25. juni 1998 og godkendt på Det Europæiske Fællesskabs vegne ved Rådets afgørelse 2005/370/EF af 17. februar 2005 (EUT L 124, s. 1) — fortolkning af artikel 1, stk. 5, artikel 9, stk. 1, og artikel 10 a i Rådets direktiv 85/337/EØF af 27. juni 1985 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet (EFT L 175, s. 40) — fortolkning af artikel 6, stk. 3 og 4, i Rådets direktiv 92/43/EØF af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter (EFT L 206, s. 7) — begrebet »offentlig myndighed« — værdien og rækkevidden af de præciserende bemærkninger i de vejledende retningslinjer til Århuskonventionen — udelukkelse fra konventionens anvendelsesområde af retsakter i form at byggetilladelser og miljøgodkendelser tildelt på grundlag af dekret af en regional lovgiver — forenelighed med konventionen og fællesskabsretten af en procedure, som fører til udstedelse af tilladelser, der kun kan påklages til Cour constitutionnelle og de almindelige domstole — godkendelse af et projekt, når der ikke foreligger en egnet miljøindvirkningsvurdering
 Konklusion
 1)
 Selv om der med henblik på fortolkningen af artikel 2, nr. 2), og artikel 9, stk. 4, i konventionen om adgang til oplysninger, offentlig deltagelse i beslutningsprocesser samt adgang til klage og domstolsprøvelse på miljøområdet, undertegnet den 25. juni 1998 og indgået på Det Europæiske Fællesskabs vegne ved Rådets afgørelse 2005/370/EF af 17. februar 2005, kan tages hensyn til de vejledende retningslinjer for anvendelsen af denne konvention, har disse dog ingen bindende virkning, og de har ikke den normative rækkevidde, der er knyttet til bestemmelserne i nævnte konvention.
 2)
 Artikel 2, nr. 2), i konventionen om adgang til oplysninger, offentlig deltagelse i beslutningsprocesser samt adgang til klage og domstolsprøvelse på miljøområdet og artikel 1, stk. 5, i Rådets direktiv 85/337/EØF af 27. juni 1985 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet, således som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/35/EF af 26. maj 2003, skal fortolkes således, at kun de projekter, der er vedtaget i enkeltheder ved en særlig lov, således at formålene med disse bestemmelser er blevet opnået gennem lovgivningsproceduren, er udelukket fra de respektive anvendelsesområder for disse bestemmelser. Det tilkommer den nationale ret at undersøge, om disse to betingelser er opfyldt under hensyntagen til såvel indholdet af den vedtagne lov som hele den lovgivningsprocedure, der førte til lovens vedtagelse, navnlig de forberedende retsakter og de parlamentariske forhandlinger. En lov, som ene og alene »stadfæster« en eksisterende administrativ foranstaltning, og som blot henviser til tvingende almene hensyn, uden at der i materiel henseende gennemføres en forudgående lovgivningsprocedure, hvorunder nævnte betingelser kan iagttages, kan ikke anses for en særlig lov i denne bestemmelses forstand, og er således ikke i sig selv tilstrækkelig til at udelukke et projekt fra de respektive anvendelsesområder for denne konvention og dette direktiv med senere ændringer.
 3)
 Artikel 3, stk. 9, og artikel 9, stk. 2-4, i konventionen om adgang til oplysninger, offentlig deltagelse i beslutningsprocesser samt adgang til klage og domstolsprøvelse på miljøområdet og artikel 10a i direktiv 85/337, som ændret ved direktiv 2003/35, skal fortolkes således, at:
 —
 Når et projekt, som er omfattet af anvendelsesområdet for disse bestemmelser, er vedtaget ved en lov, skal spørgsmålet om, hvorvidt denne lov opfylder betingelserne i artikel 1, stk. 5, i dette direktiv med senere ændringer, kunne prøves i henhold til nationale processuelle regler ved en domstol eller et ved lov oprettet uafhængigt og upartisk organ.
 —
 Såfremt en sådan lov ikke kan prøves på en måde og i et sådant omfang som angivet ovenfor, tilkommer det enhver national ret, som behandler en sag inden for rammerne af sin kompetence, at udøve den i foregående led beskrevne kontrol og i givet fald drage de nødvendige konsekvenser heraf og undlade at anvende denne lov.
 4)
 Artikel 6, stk. 9, i konventionen om adgang til oplysninger, offentlig deltagelse i beslutningsprocesser samt adgang til klage og domstolsprøvelse på miljøområdet og artikel 9, stk. 1, i direktiv 85/337, som ændret ved direktiv 2003/35, skal fortolkes således, at disse bestemmelser ikke medfører et krav om, at afgørelsen selv skal indeholde begrundelserne for, at den kompetente myndighed fandt, at den var nødvendig. Imidlertid er den kompetente myndighed, såfremt en berørt person fremsætter begæring herom, forpligtet til at meddele begrundelserne for afgørelsen eller de relevante oplysninger og dokumenter som svar på den fremsatte begæring.
 5)
 Artikel 6, stk. 3, i Rådets direktiv 92/43/EØF af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter skal fortolkes således, at den ikke gør det muligt for en national myndighed, selv hvis den er lovgivende, at godkende en plan eller et projekt uden at have sikret sig, at den/det ikke skader den berørte lokalitets integritet.
 6)
 Artikel 6, stk. 4, i direktiv 92/43 skal fortolkes således, at tilvejebringelsen af en infrastruktur, der har til formål at huse et hovedkontor, i princippet ikke kan anses for at udgøre et bydende nødvendigt hensyn til væsentlige samfundsinteresser, herunder af social eller økonomisk art, som omhandlet i denne bestemmelse, der kan begrunde gennemførelsen af en plan eller et projekt, der skader den berørte lokalitets integritet.
 (1) EUT C 179 af 3.7.2010.


text:
5.3.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 72/22
 Sag anlagt den 7. januar 2011 — Export Development Bank of Iran mod Rådet
 (Sag T-4/11)
 2011/C 72/38
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Export Development Bank of Iran (ved advokat J.-M. Thouvenin)
 Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande
 —
 Rådets forordning (EU) nr. 961/2010 annulleres, for så vidt som den vedrører sagsøgeren.
 —
 Det fastslås, at afgørelse 2010/413/FUSP er ulovlig og ikke finder anvendelse på sagsøgeren.
 —
 Artikel 16, stk. 2, litra a) og b), i Rådets forordning (EU) nr. 961/2010 annulleres, for så vidt som de vedrører sagsøgeren.
 —
 Rådets beslutning om at opføre sagsøgeren på listen i bilag VIII til Rådets forordning (EU) nr. 961/2010 annulleres.
 —
 Rådet tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 1)
 Det første anbringende vedrører den manglende hjemmel for Rådets forordning (EU) nr. 961/2010 af 25. oktober 2010 om restriktive foranstaltninger over for Iran og om ophævelse af forordning (EF) nr. 423/2007 (1) og/eller dens artikel 16, stk. 2, litra a) og b).
 —
 Sagsøgeren har med det første anbringendes første led gjort gældende, at artikel 215 TEUF ikke kan være hjemmel for forordning nr. 961/2010, idet afgørelse 2010/413/FUSP ikke giver mulighed herfor.
 —
 Sagsøgeren har med det første anbringendes andet led gjort gældende, at artikel 215 TEUF ikke kan være hjemmel for forordning nr. 961/2010, idet afgørelse 2010/413/FUSP ikke er blevet vedtaget i overensstemmelse med kapitel 2 i afsnit V i TEU. Denne afgørelse må derfor tilsidesættes som værende uanvendelig i det foreliggende tilfælde.
 2)
 Det andet anbringende vedrører det forhold, at artikel 16, stk. 2, litra a) og b), i forordning nr. 961/2010 tilsidesætter folkeretten, for så vidt disse bestemmelser ikke udgør gennemførelsen af en beslutning fra Sikkerhedsrådet og tilsidesætter princippet om ikke-indblanding, der er fastsat i folkeretten.
 3)
 Det tredje anbringende vedrører tilsidesættelse af artikel 215 TEUF, da proceduren for opførelse på listen i bilag VIII er i modstrid med den procedure, der gælder i henhold til artikel 215 TEUF.
 4)
 Det fjerde anbringende vedrører tilsidesættelse af retten til forsvar, retten til god forvaltning og retten til effektiv domstolsbeskyttelse, for så vidt Rådet ikke har overholdt sagsøgerens ret til at blive hørt, ikke har begrundet sine afgørelser tilstrækkeligt og har nægtet sagsøgeren aktindsigt.
 5)
 Det femte anbringende vedrører tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet
 —
 Sagsøgeren har indledningsvist gjort gældende, at de anfægtede afgørelser er uhensigtsmæssige for så vidt som indefrysningen af midler og andre ressourcer, der forvaltes af sagsøgeren, medfører indefrysning af midler og ressourcer, som sagsøgeren ikke har ikke fri rådighed over, og som tilhører sagsøgerens kunder.
 —
 Sagsøgeren har dernæst gjort gældende, at den sanktion, sagsøgeren er blevet pålagt er uforholdsmæssig i lyset af de faktiske omstændigheder, der blev foreholdt sagsøgeren, og at den er baseret på faktiske omstændigheder, der tilhører fortiden og som ikke er underbyggede.
 6)
 Det sjette anbringende vedrører tilsidesættelse af ejendomsretten, da begrænsningen af sagsøgerens ejendomsret må betegnes som uforholdsmæssig, for så vidt som sagsøgerens ret til forsvar ikke er overholdt under sagen.
 7)
 Det syvende anbringende vedrører tilsidesættelse af princippet om forbud mod forskelsbehandling, for så vidt som sagsøgeren er blevet pålagt sanktioner, uden at det er godtgjort, at sagsøgeren har deltaget bevidst og forsætligt i aktiviteter, der har til formål eller til følge at omgå de restriktive foranstaltninger.
 (1) EUT L 281, s. 1.


text:
22.8.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 305/29
 Rettens dom af 14. juli 2016 — Letland mod Kommissionen
 (Sag T-661/14) (1)
 ((EUGFL, EGFL og ELFUL - udgifter, der er udelukket fra finansiering - fast finansiel korrektion - krydsoverensstemmelse - minimumskrav for god landbrugs- og miljømæssig stand - standarder - artikel 5, stk. 1, og bilag IV til forordning (EF) nr. 1782/2003 - artikel 6, stk. 1, og bilag III til forordning (EF) nr. 73/2009))
 (2016/C 305/40)
 Processprog: lettisk
 Parter
 Sagsøger: Republikken Letland (ved I. Kalniņš og D. Pelše, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (ved A. Sauka og D. Triantafyllou, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Søgsmål anlagt i henhold til artikel 263 TEUF, hvorved der er nedlagt påstand om annullation af Kommissionens gennemførelsesafgørelse 2014/458/EU af 9. juli 2014 om udelukkelse fra EU-finansiering af visse udgifter, som medlemsstaterne har afholdt for Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL), Garantisektionen, Den Europæiske Garantifond for Landbruget (EGFL) og Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL) (EUT 2014, L 205, s. 62), for så vidt som denne afgørelse udelukker visse udgifter, som Republikken Letland har afholdt, svarende til et beløb på 739 393,95 EUR fra EU-finansiering på grund af manglende overholdelse af EU-reglerne.
 Konklusion
 1)
 Kommissionens gennemførelsesafgørelse 2014/458/EU af 9. juli 2014 om udelukkelse fra EU-finansiering af visse udgifter, som medlemsstaterne har afholdt for Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL), Garantisektionen, Den Europæiske Garantifond for Landbruget (EGFL) og Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL) annulleres for så vidt som denne afgørelse udelukker visse udgifter, som Republikken Letland har afholdt, svarende til et beløb på 739 393,95 EUR fra EU-finansiering på grund af manglende overholdelse af EU-reglerne.
 2)
 Europa-Kommissionen betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 395 af 10.11.2014.


text:
16.5.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 113/19
 Domstolens kendelse af 3. marts 2009 — Christos Michail mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 (Sag C-268/08 P) (1)
 (Appel - personalesag - tjenestemandsvedtægtens artikel 12a og 24 - psykisk chikane - administrationens bistandsforpligtelse - forvanskning af de faktiske omstændigheder - fejlagtig retlig bedømmelse af de faktiske omstændigheder)
 2009/C 113/37
 Processprog: fransk
 Parter
 Appellant: Christos Michail (ved dikigoros C. Meïdanis)
 Den anden part i appelsagen: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved G. Berscheid og J. Currall, som befuldmægtigede, samt avocats E. Bourtzalas og I. Antypas)
 Sagens genstand
 Appel af kendelse afsagt af Retten i Første Instans (Første Afdeling) den 16. april 2008 i sag T-486/04, Michail mod Kommissionen, hvorved Retten frifandt Kommissionen i det søgsmål, der var anlagt med påstand om annullation af Kommissionens stiltiende afvisning den 20. marts 2004 af den anmodning om bistand, som appellanten havde indgivet i medfør af tjenestemandsvedtægtens artikel 24 — tilsidesættelse af vedtægtens artikel 12a — psykisk chikane — forvanskning af de faktiske omstændigheder — fejlagtig retlig bedømmelse af disse omstændigheder
 Konklusion
 1)
 Appellen forkastes.
 2)
 Christos Michail betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 223 af 30.8.2008.


text:
15.7.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 165/22
 Sag anlagt den 24. maj 2006 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Storhertugdømmet Luxembourg
 (Sag C-236/06)
 (2006/C 165/42)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved D. Maidani og G. Braun, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Storhertugdømmet Luxembourg
 Sagsøgerens påstande
 —
 Det fastslås, at Storhertugdømmet Luxembourg har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/6/EF af 28. januar 2003 om insiderhandel og kursmanipulation (markedsmisbrug) (1), idet det ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget alle de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet, og i hvert fald ved ikke at have meddelt sådanne til Kommissionen.
 —
 Storhertugdømmet Luxembourg tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Fristen for gennemførelse af direktivet udløb den 12. oktober 2004.
 (1) EUT L 96, s. 16.


text:
20.11.2004
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 284/20
 Sag anlagt den 6. august 2004 af SEBIRAN, S.L. mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 (Sag T-332/04)
 (2004/C 284/41)
 Processprog: spansk
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der den 6. august 2004 anlagt sag mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) af SEBIRAN, S.L. ved José Antonio Calderón Chavero.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 —
 Afgørelse truffet den 15. juni 2004 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) i sag R-550/2003-2 annulleres.
 —
 Afgørelse nr. 1472/2003 truffet i indsigelsessag B348708, hvorved indsigelsen blev forkastet i sin helhed, stadfæstes, og ansøgningen om registrering af det ansøgte varemærke imødekommes for alle de i ansøgningen omfattede klasser.
 —
 Såfremt Harmoniseringskontoret og de andre parter taber sagen, tilpligtes disse at betale de omkostninger, der er forbundet med denne sag, og deres påstande tages ikke til følge.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Ansøger om EF-varemærket:
 Sagsøgeren.
 EF-varemærket, der søges registreret:
 Figurmærket »COTO D'ARCIS« – ansøgning nr. 1 558 113 for varer i klasse 32 og 33 (alkoholholdige drikke, ikke-alkoholholdige drikke og præparater til fremstilling af drikke) og tjenesteydelser i klasse 39 (transportvirksomhed; pakning og opbevaring af diverse varer).
 Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn:
 El Coto de Rioja, S.A.
 Det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn:
 EF-ordmærkerne »COTO DE IMAZ« (ansøgning nr. 339 333) og »EL COTO« (ansøgning nr. 339) for varer i klasse 29, 32 og 33, det internationale varemærke nr. 442 og de spanske varemærker nr. 877, 907, 907, 907, 907, 907, 907, 907, 983, 1, 1, 1 og 21.
 Indsigelsesafdelingens afgørelse:
 Indsigelsen forkastet.
 Appelkammerets afgørelse:
 Klagen delvist imødekommet derved, at registreringen af det ansøgte varemærke for varer i klasse 32 og 33 blev afslået.
 Søgsmålsgrunde:
 Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b) i forordning (EF) nr. 40/94.


text:
7.12.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 406/12
 Domstolens dom (Femte Afdeling) af 15. oktober 2015 — Den Europæiske Union mod Axa Belgium SA (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunal de première instance de Bruxelles — Belgien)
 (Sag C-494/14) (1)
 ((Præjudiciel forelæggelse - tjenestemænd - tjenestemandsvedtægten - artikel 73, 78 og 85a - færdselsulykke - national ret, som indfører en ordning med objektivt ansvar - Den Europæiske Unions indtræden i rettigheder - begrebet »den ansvarlige tredjemand« - selvstændigt begreb i EU-retten - begreb, der omfatter enhver, som i henhold til national ret er forpligtet til at erstatte den skade, som skadelidte eller dennes erstatningsberettigede pårørende har lidt - ydelser, som ikke endeligt skal afholdes af Unionen))
 (2015/C 406/12)
 Processprog: fransk
 Den forelæggende ret
 Tribunal de première instance de Bruxelles
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Den Europæiske Union
 Sagsøgt: Axa Belgium SA
 Konklusion
 1)
 Begrebet »den ansvarlige tredjemand« som omhandlet i artikel 85a, stk. 1, i vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber som fastsat i Rådets forordning (EØF, Euratom, EKSF) nr. 259/68 af 29. februar 1968 om vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber og om ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i disse Fællesskaber samt om særlige midlertidige foranstaltninger for tjenestemænd i Kommissionen, som ændret ved Rådets forordning (EF, EKSF, Euratom) nr. 781/98 af 7. april 1998, skal fortolkes selvstændigt og ensartet i Unionens retsorden.
 2)
 Begrebet »den ansvarlige tredjemand« som omhandlet i artikel 85a, stk. 1, i vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber som fastsat i forordning nr. 259/68, som ændret ved forordning nr. 781/98, omfatter enhver, herunder forsikringsgivere, som i henhold til national ret er forpligtet til at erstatte den skade, som skadelidte eller dennes erstatningsberettigede pårørende har lidt.
 3)
 Vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber som fastsat i forordning nr. 259/68, som ændret ved forordning nr. 781/98, kan ikke fortolkes således, at de ydelser, som Unionen skal afholde dels i henhold til vedtægtens artikel 73 vedrørende dækning af risiko for erhvervssygdomme og ulykker, dels i henhold til samme vedtægts artikel 78 vedrørende betaling af en invalidepension i forbindelse med et direkte søgsmål i henhold til denne vedtægts artikel 85a, stk. 4, skal afholdes endeligt af Unionen.
 (1) EUT C 34 af 2.2.2015.


text:
26.5.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 171/13
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Sąd Najwyższy (Polen) den 17. februar 2015 — Emmanuel Lebek mod Janusz Domino
 (Sag C-70/15)
 (2015/C 171/15)
 Processprog: polsk
 Den forelæggende ret
 Sąd Najwyższy
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Emmanuel Lebek
 Sagsøgt: Janusz Domino
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Skal artikel 34, nr. 2), i Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22. december 2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område (1), fortolkes således, at den heri nævnte mulighed for at anfægte en retsafgørelse både omfatter de tilfælde, hvor den pågældende retsafgørelse kan anfægtes inden for den frist, der er fastsat i national ret, og de tilfælde, hvor denne frist er udløbet, men hvor der kan indgives anmodning om tilsidesættelse af virkningerne af, at fristen for appel er udløbet, hvorefter den egentlige appel — efter at denne anmodning er imødekommet — kan iværksættes?
 2)
 Skal artikel 19, stk. 4, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1393/2007 af 13. november 2007 om forkyndelse i medlemsstaterne af retslige og udenretslige dokumenter i civile og kommercielle sager (forkyndelse af dokumenter) og om ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 1348/2000 (2) fortolkes således, at den udelukker anvendelse af bestemmelserne i national ret om tilsidesættelse af virkningerne af, at fristen for appel er udløbet, eller således, at sagsøgte kan vælge mellem enten at fremsætte anmodning i henhold til denne bestemmelse eller at benytte det tilsvarende retsinstitut i national ret?
 (1) EFT L 12, s. 1.
 (2) EUT L 324, s. 79.


text:
10.8.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 233/6
 Rettens dom af 3. juli 2013 — MB System mod Kommissionen
 (Sag T-209/11) (1)
 (Statsstøtte - støtte ydet af Tyskland til Biria-gruppen i form af et passivt kapitalindskud fra en offentlig virksomhed - afgørelse, der fastslår, at støtten ikke er forenelig med fællesmarkedet - afgørelse truffet som følge af Rettens annullation af en tidligere afgørelse vedrørende den samme procedure - fordel - kriteriet om den private investor - begrebet kriseramt virksomhed - beregning af støtteelementet - åbenbart urigtigt skøn)
 2013/C 233/09
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: MB System GmbH & Co. KG (Nordhausen, Tyskland) (ved advokaterne G. Brüggen og C. Geiert)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (ved F. Erlbacher og T. Maxian Rusche, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af Kommissionens afgørelse 2011/471/EU af 14. december 2010 om Tysklands statsstøtte C-38/05 (ex NN 52/04) til Biria-gruppen (EUT 2011 L 195, s. 55).
 Konklusion
 1)
 Europa-Kommissionen frifindes
 2)
 MB System GmbH & Co. KG betaler sagens omkostninger, herunder omkostningerne i forbindelse med sagen om foreløbige forholdsregler.
 (1) EUT C 186 af 25.6.2011.


text:
7.7.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 200/3
 Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 24. maj 2012 — Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli AG mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 (Sag C-98/11 P) (1)
 (Appel - EF-varemærker - absolut registreringshindring - manglende særpræg - tredimensionalt tegn, der består af formen på en chokoladehare med rødt bånd)
 2012/C 200/04
 Processprog: tysk
 Parter
 Appellant: Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli AG (ved Rechtsanwalt R. Lange)
 Den anden part i sagen: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (ved G. Schneider, som befuldmægtiget)
 Sagens genstand
 Appel af dom afsagt af Retten (Første Afdeling) den 17. december 2010 i sag T-336/08, Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli mod KHIM, hvorved Retten frifandt Harmoniseringskontoret i annullationssøgsmålet indledt til prøvelse af afgørelse truffet den 11. juni 2008 af Fjerde Appelkammer ved Harmoniseringskontoret vedrørende undersøgerens afgørelse, hvorved denne afslog at registrere et tredimensionelt EF-varemærke, der gengiver en chokoladehare med rødt bånd, som EF-varemærke for visse varer i klasse 30 — varemærkets særpræg
 Konklusion
 1)
 Appellen forkastes.
 2)
 Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli AG betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 145 af 14.5.2011.


text:
20.2.98 DA De Europñiske Fñllesskabers Tidende C 55/15
 2) Den kombinerede nomenklatur Ð som affattet i bilag I Kommissionen gùr gñldende, at Den Hellenske Republik
 til Kommissionens forordning (EéF) nr. 2551/93 af endnu ikke har truffet de fornùdne foranstaltninger til
 10. august 1993 om ñndring af bilag I til Rådets for- fuldt ud at omsñtte det omhandlede direktiv til national
 ordning (EéF) nr. 2658/87 om told- og statistikno- grñsk ret.
 menklaturen og den fñlles toldtarif Ð skal fortolkes
 således, at sådanne varer skal henfùres under den posi- (1) EFT L 340 af 31.12.1993, s. 15.
 tion, som har det hùjeste nummer, dvs. underposition (2) EFT L 32 af 5.2.1985, s. 14.
 6212 10 00. (3) EFT L 315 af 8.12.1994, s. 18.
 (4) EFT L 26 af 31.1.1977, s. 67.
 (1) EFT C 145 af 18.5.1996.
 Sag anlagt den 19. november 1997 af SARL Glasoltherm
 mod Kommissionen for De Europñiske Fñllesskaber
 Sag anlagt den 11. november 1997 af Kommissionen for
 (Sag C-399/97)
 De Europñiske Fñllesskaber mod Den Hellenske Republik
 (Sag C-385/97) (98/C 55/28)
 (98/C 55/27)
 Ved De Europñiske Fñllesskabers Domstol er der den
 19. november 1997 anlagt sag mod Kommissionen for De
 Ved De Europñiske Fñllesskabers Domstol er der den Europñiske Fñllesskaber af SARL Glasoltherm ved advo-
 11. november 1997 anlagt sag mod Den Hellenske Repu- kat Penciolelli, 18, avenue de la LibeÂration, 91130 Ris
 blik af Kommissionen for De Europñiske Fñllesskaber ved Orangis (Frankrig).
 Maria Kontou-Durande, Kommissionens Juridiske Tjene-
 ste, og med valgt adresse i Luxembourg hos advokat Car- SARL Glasoltherm har nedlagt fùlgende påstande:
 los Gómez de la Cruz, Kommissionens Juridiske Tjeneste,
 Wagner-Centret, Kirchberg.
 Ð Kommissionen for De Europñiske Fñllesskaber tilplig-
 tes i en periode på ti år fra påbegyndelsen af de to
 Sagsùgeren har nedlagt fùlgende påstande: omhandlede forsùgsprojekter at yde stùtte i enhver
 henseende, herunder ùkonomisk stùtte, til det initiativ,
 der er taget af et selskab oprettet af SARL Glasol-
 Det fastslås, at Den Hellenske Republik har tilsidesat sine therm, som inden for Det Europñiske Fñllesskab skal
 forpligtelser efter traktaten og efter nedenstående direktiv, markedsfùre Glasoltherms »termoelektriske mikrocen-
 idet den ikke inden for den foreskrevne frist har udstedt tral«.
 de love eller administrative bestemmelser, som er nùdven-
 dige for at efterkomme:
 Ð Kommissionen for De Europñiske Fñllesskaber tilplig-
 tes at betale samtlige sagens omkostninger.
 Ð Rådets direktiv 93/118/EF (1) om ñndring af direktiv
 85/73/EéF (2) om finansiering af sundhedsmñssig Sùgsmålsgrunde og vñsentligste argumenter:
 undersùgelse og kontrol af fersk kùd og fjerkrñkùd
 og Kommissionens direktiv 94/59/EF (3) om tredje
 ñndring af bilagene til Rådets direktiv 77/96/EéF (4) Sùgsmålsgrundene og de vñsentligste argumenter svarer til
 om trikinundersùgelse i forbindelse med indfùrsel af de i sag C-388/96 anfùrte (1).
 fersk kùd af tamsvin fra tredjelande
 (1) EFT C 40 af 8.2.1997, s. 11.
 EFT C 295 af 27.9.1997, s. 9.
 Ð Den Hellenske Republik tilpligtes at bñre sagens
 omkostninger.
 Sùgsmålsgrunde og vñsentligste argumenter:
 Sag anlagt den 4. december 1997 af Kommissionen for De
 I henhold til artikel 189, stk. 3, i traktaten om oprettelse Europñiske Fñllesskaber mod Kongeriget Nederlandene
 af De Europñiske Fñllesskaber er direktiver bindende for
 (Sag C-408/97)
 de medlemsstater, som de retter sig til, med hensyn til det
 tilstrñbte formål. I henhold til traktatens artikel 5, stk. 1, (98/C 55/29)
 trñffer medlemsstaterne alle almindelige eller sñrlige for-
 anstaltninger, som er egnet til at sikre opfyldelsen af de
 forpligtelser, som fùlger af denne traktat eller af retsakter Ved De Europñiske Fñllesskabers Domstol er der den
 foretaget af Fñllesskabets institutioner. 4. december 1997 anlagt sag mod Kongeriget Nederlan-


text:
25.1.2003 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 19/21
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved dom a) afstår fra at udsende fjernsynsprogrammer, herunder
 afsagt den 19. november 2002 af Cour de cassation især retransmissioner af sportsbegivenheder, uanset
 (Frankrig), Afdelingen for Handelssager samt Finansielle om disse er produceret i Frankrig eller i andre lande
 og Økonomiske Sager, i sagen Bacardi-Martini SAS mod i Unionen, såfremt der i disse forefindes reklamer,
 Télévision française TF1 SA, Groupe Jean-Claude Darmon som er forbudt i henhold til Code des débits de
 SA og Girosport SARL boissons, eller
 b) udsender fjernsynsprogrammer på betingelse af, at
 der ikke forefindes reklamer, som er forbudt i
 (Sag C-429/02) henhold til Code des débits de boissons, hvilket
 forhindrer, at der indgås reklamekontrakter vedrø-
 rende alkoholholdige drikkevarer, uanset om disse
 er fremstillet i Frankrig eller i andre af Unionens
 (2003/C 19/36) medlemsstater?
 (1 ) Rådets direktiv 89/552/EØF af 3.10.1989 om samordning af
 visse love og administrative bestemmelser i medlemsstaterne
 vedrørende udøvelse af tv-spredningsvirksomhed (EFT L 298 af
 17.10.1989, s. 23).
 Ved dom afsagt den 19. november 2002, indgået til Domsto- (2 ) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/36/EF af 30.6.1997
 lens Justitskontor den 27. november 2002, har Cour de om ændring af Rådets direktiv 89/552/EØF om samordning af
 cassation (Frankrig), Afdelingen for Handelssager samt Finan- visse love og administrative bestemmelser i medlemsstaterne
 sielle og Økonomiske Sager, i sagen Bacardi-Martini SAS mod vedrørende udøvelse af tv-spredningsvirksomhed (EFT L 202 af
 Télévision française TF1 SA, Groupe Jean-Claude Darmon SA 30.7.1997, s. 60).
 og Girosport SARL forelagt De Europæiske Fællesskabers
 Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende
 spørgsmål:
 1. Er direktiv 89/552 EØF (1) af 3. oktober 1989, også
 kaldet »Fjernsyn uden grænser«, i affattelsen forud for
 vedtagelsen af direktiv 97/36/EF (2) af 30. juni 1997, til
 hinder for, at nationale lovbestemmelser, såsom arti- Sag anlagt den 28. november 2002 af Kommissionen for
 kel L17 — L21 i Code des débits de boissons og artikel 8 De Europæiske Fællesskaber mod Den Italienske Republik
 i dekret nr. 92280 af 27. marts 1992, af hensyn til den
 offentlige sundhed og under strafansvar forbyder tv-
 reklamer for indenlandsk fremstillede alkoholholdige (Sag C-430/02)
 drikkevarer eller alkoholholdige drikkevarer fra andre
 medlemsstater i Unionen, hvad enten det drejer sig
 (2003/C 19/37)
 om isolerede reklameindslag i henhold til direktivets
 artikel 10 eller indirekte reklame som følge af, at der i
 fjernsynet vises skilte med reklamer for alkoholholdige
 drikkevarer, uden at der i øvrigt er tale om skjult reklame
 som omhandlet i direktivets artikel 1, litra c)? Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 28. no-
 vember 2002 anlagt sag mod Den Italienske Republik af
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved Claire-
 2. Skal EF-traktatens artikel 49 og princippet om fri udveks- Françoise Durand og Roberto Amorosi, som befuldmægtigede.
 ling af fjernsynsudsendelser inden for Unionen fortolkes
 således, at disse er til hinder for, at en national lov, som
 den kommer til udtryk i artikel L. 17 — L. 21 i Code des Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
 débits de boissons og i artikel 8 i dekret nr. 92280 af
 27. marts 1992, og som af hensyn til den offentlige
 sundhed og under strafansvar forbyder tv-reklamer for — Det fastslås, at Den Italienske Republik har tilsidesat sine
 indenlandsk fremstillede alkoholholdige drikkevarer eller forpligtelser i henhold til artikel 28 i traktaten om
 alkoholholdige drikkevarer fra andre medlemsstater i oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, idet den ikke har
 Unionen, hvad enten det drejer sig om isolerede reklame- truffet de foranstaltninger, der er nødvendige for at
 indslag i henhold til direktivets artikel 10 eller om ophæve eller ændre den ordning med kvalitetsmærker for
 indirekte reklame som følge af, at der i fjernsynet vises regionen Abruzzo og regionen Sicilien, der blev indført
 skilte med reklamer for alkoholholdige drikkevarer, uden ved de respektive regionale love nr. 31/1982 og 14/
 at der i øvrigt er tale om skjult reklame som omhandlet i 1966.
 direktivets artikel 1, litra c), har den virkning, at de
 erhvervsdrivende, som står for udsendelse og distribution — Den Italienske Republik tilpligtes at betale sagens omkost-
 af fjernsynsprogrammer, ninger.
 ---pagebreak--- C 19/22 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 25.1.2003
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 I henhold til den ordning med kvalitetsmærker, der er indført Direktivets artikel 10, stk. 1, som ændret ved Rådets direktiv
 af regionen Abruzzo og regionen Sicilien, må de pågældende 94/31/EF (2) af 27. juni 1994 om ændring af Rådets direktiv
 mærker udelukkende benyttes for produkter, der er forarbejdet 91/689/EØF om farligt affald kræver, at medlemsstaterne
 eller tilberedt i de pågældende regioner, og som er i overens- sætter de fornødne love og administrative bestemmelser i kraft
 stemmelse med en bindende produktionsordning. Kvaliteten for at efterkomme direktivet af 27. juni 1995, og at de
 af de pågældende produkter er således udtrykkeligt forbundet omgående underretter Kommissionen herom. Direktivets arti-
 med deres oprindelse, dvs. fra regionen Abruzzo eller regionen kel 10, stk. 3, foreskriver, at medlemsstaterne skal meddele
 Sicilien, hvilket er ensbetydende med, at forbrugerne bibringes Kommissionen de vigtigste bestemmelser til gennemførelse i
 det indtryk, at de produkter, der hidrører fra de pågældende national ret af det i direktivet regulerede område.
 regioner, er af bedre kvalitet end andre produkter. Anvendelsen
 af denne betegnelse indebærer således, at forbrugerne tilskyn-
 des til at erhverve de pågældende produkter frem for importe- Efter en vurdering af den meddelte nationale lovgivning fandt
 rede produkter, hvorved afsætningen af disse produkter frem- Kommissionen en række uoverensstemmelser og mangler i
 mes til skade for produkter hidrørende fra andre medlems- Det Forenede Kongeriges gennemførelse af direktivet i national
 stater. ret. Eftersom myndighederne i Det Forenede Kongerige udover
 et endnu ikke vedtaget ændringsudkast med relation til Gibral-
 tar ikke har meddelt nogen ændringsforslag, der vil kunne rette
 Heraf følger, at den ordning med kvalitetsmærker, der er op på forholdet, finder Kommissionen, at Det Forenede
 indført af regionen Abruzzo og regionen Sicilien, indebærer
 Kongerige har tilsidesat sin pligt til fyldestgørende at gennem-
 restriktioner for samhandelen inden for Fællesskabet, der er i føre direktivets artikel 1, stk. 4, artikel 1, stk. 5, artikel 2, stk. 1,
 strid med artikel 28 EF. artikel 2, stk. 2, artikel 2, stk. 4, artikel 3, stk. 1, artikel 3,
 stk. 2, artikel 3, stk. 3, artikel 3, stk. 4, artikel 4, stk. 1,
 artikel 4, stk. 2, artikel 4, stk. 3, artikel 5, stk. 1 og artikel 5,
 stk. 2.
 (1 ) EFT L 377 af 31.12.1991, s. 20.
 (2 ) EFT L 168 af 2.7.1994, s. 28.
 Sag anlagt den 29. november 2002 af Kommissionen for
 De Europæiske Fællesskaber mod Det Forenede Kongeri-
 ge
 (Sag C-431/02)
 (2003/C 19/38)
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel-
 se afsagt den 29. oktober 2002 af Ufficio del Giudice di
 Pace di Lendinara (RO), Italien, i sagen Lucio Trombin
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 29. no- mod Insight World Education System Limited, interveni-
 vember 2002 anlagt sag mod Det Forenede Kongerige af ent: Valeria Trombin
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved Xavier
 Lewis og Minas Konstantinidis, som befuldmægtigede, og med
 valgt adresse i Luxembourg. (Sag C-432/02)
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande: (2003/C 19/39)
 1) Det fastslås, at Det Forenede Kongerige Storbritannien og
 Nordirland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til
 artikel 1, stk. 4, artikel 1, stk. 5, artikel 2, stk. 1, artikel 2, Ved kendelse afsagt den 29. oktober 2002, indgået til Domsto-
 stk. 2, artikel 2, stk. 4, artikel 3, stk. 1, artikel 3, stk. 2, lens Justitskontor den 29. november 2002, har Ufficio del
 artikel 3, stk. 3, artikel 3, stk. 4, artikel 4, stk. 1, artikel 4, Giudice di Pace di Lendinara (RO), Italien, i sagen Lucio
 stk. 2, artikel 4, stk. 3, artikel 5, stk. 1, og artikel 5, stk. 2, Trombin mod Insight World Education System Limited, inter-
 i Rådets direktiv 91/689/EØF ( 1) om farligt affald og sine venient: Valeria Trombin, forelagt De Europæiske Fællesska-
 forpligtelser i henhold til traktaten om oprettelse af Det bers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse af
 Europæiske Fællesskab, idet det ikke har truffet alle de følgende spørgsmål:
 fornødne foranstaltninger til at efterkomme direktivet og
 traktaten. 1. Er der forenelighed mellem grundsætningerne i EF-
 traktaten om den frie bevægelighed for personer (arti-
 2) Det Forenede Kongerige tilpligtes at betale sagens omkost- kel 39 ff.), etableringsretten (artikel 43 ff.), og den frie
 ninger. udveksling af tjenesteydelser (artikel 49 ff.), som fortolket


text:
9.12.2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 355/21
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 den 3. oktober 2000
 den 29. september 2000
 i sag T-187/98, Pascual Juan Cubero Vermurie mod
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (1)
 i sag T-87/98, International Potash Company mod Rådet
 for Den Europæiske Union (1)
 (Tjenestemænd — forfremmelse — mobilitet — formalite-
 ten)
 (Antidumpingtold — særlig told kombineret med en variabel
 told — dumpingmargen — proportionalitetsprincippet — (2000/C 355/47)
 begrundelse)
 (Processprog: fransk)
 (2000/C 355/46)
 I sag T-187/98, Pascual Juan Cubero Vermurie, tjenestemand
 ved Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, Bruxelles,
 ved advokat E. Boigelot, Bruxelles, og med valgt adresse i
 (Processprog: engelsk) Luxembourg hos advokat Louis Schiltz, 2, rue du Fort
 Rheinsheim, mod Kommissionen for De Europæiske Fællesska-
 ber (befuldmægtigede: C. Berardis-Kayser og F. Clotuche-
 I sag T-87/98, International Potash Company, Moskva (Rus- Duvieusart), angående en påstand dels om annullation af
 land), ved advokaterne J.F. Bellis og R. Luff, Bruxelles, og med afgørelsen af 6. april 1998 om ikke at forfremme ham til
 valgt adresse i Luxembourg hos advokat A.F. Brausch, 8, rue lønklasse A5 for forfremmelsesåret 1998, dels om erstatning
 Zithe, mod Rådet for Den Europæiske Union (befuldmægtige- for økonomisk og ikke-økonomisk tab som følge af den
 de: S. Marquardt, H.J. Rabe og G. Berrisch), støttet af Kommis- udeblevne forfremmelse, har Retten (Femte Afdeling), sammen-
 sionen for De Europæiske Fællesskaber (befuldmægtigede: sat af afdelingsformanden, R. Garcı́a-Valdecasas, og dommerne
 V. Kreuschitz og N. Khan) og Association des producteurs P. Lindh og J.D. Cooke; justitssekretær: fuldmægtig G. Herzig,
 européens de potasse ved advokaterne D. og D. Ehle, Köln, og den 3. oktober 2000 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 med valgt adresse i Luxembourg hos advokat M. Lucius, 6, rue
 Michel Welter, angående en påstand om annullation af artikel 1. Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes.
 1 i Rådets forordning (EF) nr. 449/98 af 23. februar 1998 om
 ændring af forordning (EØF) nr. 3068/92 om indførelse af en 2. Hver part bærer sine omkostninger.
 endelig antidumpingtold på importen af kaliumchlorid med
 oprindelse i Belarus, Rusland og Ukraine (EFT L 58, s. 15), har
 (1) EFT C 20 af 23.1.1999.
 Retten (Tredje Udvidede Afdeling), sammensat af afdelingsfor-
 manden, K. Lenaerts, og dommerne J. Azizi, R.M. Moura
 Ramos, M. Jaeger og P. Mengozzi; justitssekretær: ekspeditions-
 sekretær B. Pastor, den 29. september 2000 afsagt dom, hvis
 konklusion lyder således:
 1) Rådet for Den Europæiske Union frifindes. DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 2) Sagsøgeren bærer sine egne omkostninger og betaler Rådets og den 24. oktober 2000
 Association des producteurs européens de potasse’s omkost-
 ninger. i sag T-178/98, Fresh Marine Company AS mod Kommis-
 sionen for De Europæiske Fællesskaber (1)
 3) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber bærer sine egne (Midlertidig antidumping- og udligningstold — opdrættede
 omkostninger. atlanterhavslaks — Fællesskabets ansvar uden for kontrakt-
 forhold)
 (2000/C 355/48)
 (1) EFT C 234 af 25.7.1998.
 (Processprog: engelsk)
 I sag T-178/98, Fresh Marine Company AS, Trondheim, Norge,
 (befuldmægtigede: advokaterne J.-F. Bellis og B. Servais,


text:
30.4.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 106/17
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved afgørelse afsagt den 3. november 2004 af House of Lords i sagen United Utilities plc mod Commissioners of Costoms and Excise
 (Sag C-89/05)
 (2005/C 106/32)
 Processprog: engelsk
 Ved afgørelse afsagt den 3. november 2004, indgået til Domstolens Justitskontor den 18. februar 2005, har House of Lords (Det forenede Kongerige) i sagen United Utilities plc mod Commissioners of Costoms and Excise forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 1)
 Finder fritagelsen for væddemål i artikel 13, punkt B, litra f), i Rådets sjette direktiv af 17. maj 1977 (direktiv 77/388/EØF) (1) anvendelse, når en person (»den befuldmægtigede«) leverer tjenesteydelser på vegne af en anden person (»fuldmagtsgiveren«), der består i at modtage væddemål fra kunder og at meddele kunderne fuldmagtsgiverens godkendelse, når a) den befuldmægtigedes handlinger udgør et nødvendigt skridt for skabelsen af et retligt bindende væddemål mellem fuldmagtsgiveren og dennes kunde og derved fuldbyrder væddemålstransaktionen, men b) den befuldmægtigede ikke træffer nogen beslutninger med hensyn til fastsættelsen af oddsene, idet oddsene fastsættes af fuldmagtsgiveren eller i visse tilfælde af tredjeparter i henhold til reglerne for den pågældende sport, og c) den befuldmægtigede beslutter om væddemål skal eller ikke skal indgås på vegne af fuldmagtsgiveren i overensstemmelse med kriterier, der er fastsat af fuldmagtsgiveren, således at den befuldmægtigede ikke har noget skøn?
 (1) Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter - Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (EFT L 145 af 13.6.1977, s. 1).


text:
27.10.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 331/3
 Domstolens dom (Første Afdeling) af 6. september 2012 — Trade Agency Ltd mod Seramico Investments Ltd (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Augstākās tiesas Senāts — Letland)
 (Sag C-619/10) (1)
 (Retligt samarbejde i civile sager - forordning (EF) nr. 44/2001 - fuldbyrdelse - indsigelsesgrunde - manglende forkyndelse af det indledende processkrift i sagen - efterprøvelse ved den ret, som anmodningen rettes til - omfang - værdien af oplysningerne i attesten - tilsidesættelse af grundlæggende retsprincipper - retsafgørelse uden begrundelse)
 (2012/C 331/05)
 Processprog: lettisk
 Den forelæggende ret
 Augstākās tiesas Senāts
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Trade Agency Ltd
 Sagsøgt: Seramico Investments Ltd
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Augstākās tiesas Senāts — fortolkning af artikel 34, præmis 1 og 2 i Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22. december 2010 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område (EFT L 12, s. 1) — fortolkning af artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder — grundene til afvisning af anerkendelse — adgang til effektive retsmidler — sagsøgt, der hævder hverken at have modtaget stævningen eller udeblivelsesdommen — den fuldbyrdende rets kompetence til at efterprøve, at stævningen er blevet forkyndt for den udeblivende sagsøgte, når forkyndelsen er bekræftet ved en attest som omhandlet i forordningens artikel 54 — udeblivelsesdom truffet af retsinstansen i oprindelsesmedlemsstaten uden prøvelse af kravets berettigelse
 Konklusion
 1)
 Artikel 34, nr. 2), i Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22. december 2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område, som denne forordnings artikel 45, stk. 1, henviser til, sammenholdt med 16. og 17. betragtning til nævnte forordning, skal fortolkes således, at når sagsøgte appellerer den afgørelse, der træffes om, at en i domsstaten afsagt udeblivelsesretsafgørelse, som den i overensstemmelse med samme forordnings artikel 54 udfærdigede attest er vedlagt, erklæres for eksigibel, idet han gør gældende, at det indledende processkrift i sagen ikke var blevet forkyndt for ham, har retten i den medlemsstat, som anmodningen er rettet til, og som behandler nævnte appel, kompetence til at prøve, om oplysningerne i nævnte attest støttes af beviserne.
 2)
 Artikel 34, nr. 1), i forordning nr. 44/2001, som denne forordnings artikel 45, stk. 1, henviser til, skal fortolkes således, at retten i den medlemsstat, som anmodningen rettes til, under henvisning til klausulen om grundlæggende retsprincipper ikke kan afslå fuldbyrdelse af en udeblivelsesafgørelse, som ikke fremfører noget argument om berettigelsen af søgsmålet, og hvorved der uden vurdering af hverken søgsmålets genstand eller grundlaget for søgsmålet træffes afgørelse om en tvists realitet, medmindre nævnte ret efter en samlet vurdering af proceduren og på grundlag af samtlige relevante omstændigheder finder, at denne retsafgørelse, ved ikke at gøre det muligt på nyttig og effektiv vis at tage retslige skridt til at anfægte den, udgør et åbenbart og uforholdsmæssigt indgreb i sagsøgtes ret til en retfærdig rettergang som fastsat i artikel 47, stk. 2, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder.
 (1) EUT C 72 af 5.3.2011.


text:
1.6.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 156/14
 Domstolens dom (Tiende Afdeling) af 21. marts 2013 — Europa-Kommissionen mod Den Franske Republik
 (Sag C-197/12) (1)
 (Traktatbrud - beskatning - moms - direktiv 2006/112/EF - artikel 148 - fritagelse for visse transaktioner forbeholdt fartøjer, som mod betaling udfører passagerbefordring, og fartøjer, der anvendes i forbindelse med handelsvirksomhed - betingelse om anvendelse til sejlads i rum sø)
 2013/C 156/22
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved F. Dintilhac og C. Soulay, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Den Franske Republik (ved G. de Bergues, J.-S. Pilczer og D. Colas, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Traktatbrud — tilsidesættelse af artikel 148, litra a), c) og d), i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (EUT L 347, s. 1) — fritagelse for visse transaktioner forbeholdt fartøjer, som mod betaling udfører passagerbefordring, og fartøjer, der anvendes i forbindelse med handelsvirksomhed — betingelse om anvendelse til sejlads i rum sø — foreneligheden af en national foranstaltning, der uretmæssigt udvider de fritagelser, der er foreskrevet i direktivet
 Konklusion
 1)
 Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem, og særligt direktivets artikel 148, litra a), c) og d), idet den ikke betinger merværdiafgiftsfritagelsen for de transaktioner, der omhandles i artikel 262, stk. II, nr. 2, 3, 6 og 7, i code général des impôts (den franske skattelov), af, at de anvendes til sejlads i rum sø for så vidt angår fartøjer, som mod betaling udfører passagerbefordring, og fartøjer, der anvendes i forbindelse med handelsvirksomhed.
 2)
 Den Franske Republik betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 217 af 21.7.2012.


text:
22.3.2003 DA Den Europæiske Unions Tidende C 70/13
 Sagsøgte har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til kontrak- således, at de kun omfatter private virksomheder eller
 ten, idet instituttet ikke har tilbagebetalt de nævnte beløb, som virksomheder, der har udført tjenesteydelser på et gensi-
 den har fået udbetalt for meget af Kommissionen. digt bebyrdende grundlag?
 3. Kan Rådets direktiv 89/665/EØF ( 5) af 21. september
 1989 om samordning af love og administrative bestem-
 melser vedrørende anvendelsen af klageprocedurerne i
 forbindelse med indgåelse af offentlige indkøbs- samt
 bygge- og anlægskontrakter, navnlig artikel 2, stk. 1,
 litra a), og artikel 5 fortolkes således, at den ordregivende
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved dom myndighed helt frem til, at gennemgangen af buddene er
 afsagt den 27. december 2002 af Conseil d’Etat (Belgien), afsluttet, kan afvise, at en virksomhed, der er tilknyttet
 Forvaltningsafdelingen, i sagen Fabricom SA mod den enhver person, der har haft til opgave at forske, udføre
 belgiske stat forsøg, undersøgelser eller udvikling i forbindelse med en
 bygge- og anlægskontrakt, indkøbs- eller tjenesteydelses-
 aftale, deltager i udbuddet eller afgiver bud, selv om denne
 (Sag C-34/03) virksomhed på ordregivers opfordring bekræfter, at den
 ikke har opnået nogen uberettiget fordel, der kan fordreje
 de sædvanlige konkurrencevilkår?
 (2003/C 70/21)
 (1 ) EFT L 209 af 24.7.1992, s. 1.
 (2 ) EFT L 199 af 9.8.1993, s. 1.
 Ved dom afsagt den 27. december 2002, indgået til Domsto- (3 ) EFT L 199 af 9.8.1993, s. 54.
 lens Justitskontor den 29. januar 2003, har Conseil d’État (4 ) EFT L 328 af 28.11.1997, s. 1.
 (Belgien), Forvaltningsafdelingen, i sagen Fabricom SA mod (5 ) EFT L 395 af 30.12.1989, s. 33.
 den belgiske stat forelagt De Europæiske Fællesskabers Dom-
 stol en anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende
 spørgsmål:
 1. Er Rådets direktiv 92/50/EØF ( 1) af 18. juni 1992 om
 samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offent-
 lige tjenesteydelsesaftaler, navnlig artikel 3, stk. 2, Rådets
 direktiv 93/36/EØF (2) af 14. juni 1993 om samordning Sag anlagt den 31. januar 2003 af Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber mod Irland
 af fremgangsmåderne ved offentlige indkøb, navnlig
 artikel 5, stk. 7, og Rådets direktiv 93/37/EØF ( 3) af
 14. juni 1993 om samordning af fremgangsmåderne med (Sag C-35/03)
 hensyn til indgåelse af offentlige bygge- og anlægskon-
 trakter, navnlig artikel 6, stk. 6, samt Europa-Parlamentets
 og Rådets direktiv 97/52/EF af 13. oktober 1997 om (2003/C 70/22)
 ændring af direktiv 92/50/EØF, 93/36/EØF og 93/37/
 EØF ( 4) om samordning af fremgangsmåderne med hen-
 syn til indgåelse af henholdsvis offentlige tjenesteydelses-
 aftaler, aftaler om offentlige indkøb og offentlige bygge-
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den
 og anlægskontrakter, navnlig artikel 2, stk. 1, litra b), og
 31. januar 2003 anlagt sag mod Irland af Kommissionen for
 artikel 3, stk. 1, litra b), sammenholdt med proportionali-
 De Europæiske Fællesskaber ved N. Yerrell, som befuldmægti-
 tetsprincippet, handels- og industrifriheden og overhol-
 get, og med valgt adresse i Luxembourg.
 delsen af ejendomsretten, der navnlig garanteres i tillægs-
 protokol af 20. marts 1952 til konventionen om beskyt-
 telse af menneskerettigheder og grundlæggende friheds-
 rettigheder, til hinder for, at enhver person, der har haft Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
 til opgave at forske, udføre forsøg, undersøgelser eller
 udvikling i forbindelse med en offentlig bygge- og a) Det fastslås, at Irland har tilsidesat sine forpligtelser i
 anlægskontrakt, indkøbs eller tjenesteydelsesaftale, ude- henhold til EF-traktaten, idet det ikke har vedtaget de
 lukkes fra at indgive en ansøgning om deltagelse i et nødvendige love og administrative bestemmelser for at
 udbud eller fra at afgive bud på en offentlig kontrakt, efterkomme Rådets direktiv 1999/70/EF af 28. juni 1999
 uden at der gives denne person mulighed for at bevise, at om rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse,
 den erfaring, han har fået, under de konkrete omstændig- der er indgået af EFS, UNICE og CEEP (1), eller ikke har
 heder i sagen ikke kan fordreje konkurrencen? sikret sig, at arbejdsmarkedets parter har indført de
 nødvendige bestemmelser ad aftalemæssig vej, og/eller
 2. Vil besvarelsen af det første spørgsmål være anderledes, ikke har underrettet Kommissionen herom.
 såfremt ovennævnte direktiver sammenholdt med de
 samme principper, friheder og rettigheder skal fortolkes b) Irland tilpligtes at betale sagens omkostninger.


text:
6.4.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 101/9
 Appel iværksat den 18. januar 2013 af Gabi Thesing og Bloomberg Finance LP til prøvelse af dom afsagt af Retten (Syvende Afdeling) den 29. november 2012 i sag T-590/10, Gabi Thesing og Bloomberg Finance LP mod Den Europæiske Centralbank
 (Sag C-28/13 P)
 2013/C 101/21
 Processprog: engelsk
 Parter
 Appellanter: Gabi Thesing og Bloomberg Finance LP (ved solicitors M. Stephens og R. Lands)
 Den anden part i appelsagen: Den Europæiske Centralbank
 Appellanterne har nedlagt følgende påstande
 —
 Afgørelse truffet af Retten den 29. november 2012 i sag T-590/10 ophæves. Domstolen bør ophæve afgørelsen, idet Retten begik en retlig fejl, da den traf denne afgørelse.
 —
 Den Europæiske Centralbanks (»ECB«) afgørelse, meddelt i skrivelser af 17. september 2010 og 21. oktober 2010, om afslag på appellanternes begæring om aktindsigt i henhold til ECB’s afgørelse af 4. marts 2004 (ECB/2004/3) om aktindsigt i ECB’s dokumenter (1), annulleres. Domstolen bør annullere afgørelsen, eftersom
 i)
 ECB foretog et åbenbart urigtigt skøn og/eller gjorde sig skyldig i magtfordrejning, da den traf denne afgørelse, og idet
 ii)
 den eneste lovlige afgørelse, som ECB kunne træffe, var at imødekomme begæringen om aktindsigt i dokumenterne.
 —
 Rettens afgørelse ophæves, for så vidt som den pålagde appellanterne at betale ECB's omkostninger. Domstolen bør ophæve afgørelsen, idet Retten begik en retlig fejl, da den traf denne afgørelse.
 —
 Subsidiært hjemvises sagen til Retten med henblik på påkendelse i overensstemmelse med Domstolens afgørelse af de retsspørgsmål, der er rejst under denne appel.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 Appellanterne gør gældende, at Retten har begået en retlig fejl
 —
 ved at fejlfortolke artikel 4, stk. 1, litra a), i Den Europæiske Centralbanks afgørelse af 4. marts 2004 (ECB/2004/3), der indeholder en undtagelse til den almindelige ret til aktindsigt, som fastsat i denne afgørelses artikel 2
 —
 ved at fastslå, at ECB med rette kunne konkludere, at udbredelsen af de af appellanterne begærede dokumenter ville have undermineret EU’s og Grækenlands økonomiske politik
 —
 ved at fejlfortolke artikel 10 i den europæiske menneskerettighedskonvention
 —
 ved at se bort fra appellanternes påstande vedrørende artikel 4, stk. 2, og artikel 4, stk. 3, i ECB’s afgørelse, og
 —
 appellanterne gør endvidere gældende, at Retten begik en fejl i forbindelse med afgørelsen om sagsomkostningerne.
 (1) EUT L 80, s. 42.


text:
6.11.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 301/63
 Sag anlagt den 3. september 2010 — Coedo Suárez mod Rådet
 (Sag F-73/10)
 ()
 2010/C 301/101
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Ángel Coedo Suárez (Bruxelles, Belgien) (ved avocats S. Rodrigues, A. Blot og C. Bernard-Glanz)
 Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union
 Søgsmålets genstand og beskrivelse af tvisten
 Annullation af Rådets afgørelse om afslag på sagsøgerens ansøgning om erstatning og om afslag på ansøgningen om erstatning for den lidte økonomiske og ikke-økonomiske skade.
 Sagsøgerens påstande
 —
 Annullation af ansættelsesmyndighedens afgørelse om afslag på sagsøgerens ansøgning om erstatning og, om nødvendigt, af ansættelsesmyndighedens afgørelse om afvisning af klagen.
 —
 Hvad angår erstatningen for den økonomiske skade tilpligtes Rådet at betale et beløb, der foreløbigt og efter billighed fastsættes til 450 000 EUR med tillæg af morarenter til den lovbestemte sats fra datoen for dommens afsigelse.
 —
 Hvad angår den ikke-økonomiske skade tilpligtes Rådet principalt at rehabilitere sagsøgeren behørigt og at betale ham en symbolsk erstatning på 1 EUR eller subsidiært at betale sagsøgeren et beløb, der foreløbigt og efter billighed fastsættes til 300 000 EUR med tillæg af morarenter til den lovbestemte sats fra datoen for dommens afsigelse.
 —
 Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale sagens omkostninger.


text:
24.8.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 279/47
 Sag anlagt den 27. juni 2015 — Polski Koncern Naftowy Orlen mod KHIM (Formen af en tankstation)
 (Sag T-341/15)
 (2015/C 279/59)
 Processprog: polsk
 Parter
 Sagsøger: Polski Koncern Naftowy Orlen SA (Płock, Polen) (ved advokat M. Siciarek)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)
 Oplysninger vedrørende sagen for Harmoniseringskontoret
 Det omtvistede varemærke Tredimensionalt EF-varemærke (formen af en tankstation) — ansøgning nr. 12 411 138
 Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 2. april 2015 af Femte Appelkammer ved Harmoniseringskontoret (sag R 2248/2014-5)
 Påstande
 —
 Den anfægtede afgørelse annulleres.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger, herunder de af sagsøgeren afholdte omkostninger i forbindelse med sagens behandling for appelkammeret ved Harmoniseringskontoret og ved Retten.
 Anbringende
 —
 Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra b), artikel 7, stk. 2, og artikel 75 i forordning nr. 207/2009.


text:
3.11.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 363/21
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Supremo (Spanien) den 31. juli 2015 — Xabier Ormaetxea Garai og Bernardo Lorenzo Almendros mod Administración del Estado
 (Sag C-424/15)
 (2015/C 363/26)
 Processprog: spansk
 Den forelæggende ret
 Tribunal Supremo
 Parter i hovedsagen
 Sagsøgere: Xabier Ormaetxea Garai og Bernardo Lorenzo Almendros
 Sagsøgt: Administración del Estado
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Gør en fortolkning af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/21/EF af 7. marts 2002 (1) om fælles rammebestemmelser for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester det muligt — ud fra et synspunkt om en effektiv beskyttelse af de generelle interesser, som påhviler det nationale tilsynsorgan på området — at anse det for foreneligt med dette direktiv, når den nationale lovgiver opretter et regulerings- og tilsynsorgan, der er en institution af ikke-specialiseret karakter, som samler de hidtidige tilsynsmyndigheder — bl.a. på energiområdet og områderne for telekommunikation og konkurrence — i ét enkelt organ?
 2)
 Skal de betingelser vedrørende »uafhængighed« hos de nationale tilsynsmyndigheder på området for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester, der henvises til i artikel 3, stk. 2 og 3a, i direktiv 2002/21/EF som ændret ved direktiv 2009/140/EF (2), svare til de krav, der stilles til de nationale databeskyttelsesmyndigheder efter artikel 28 i direktiv 95/46/EF (3)?
 3)
 Finder den retspraksis, der fremgår af dom afsagt af Den Europæiske Unions Domstol den 8. april 2014 (4), anvendelse på et tilfælde, hvor de ansvarlige i en national tilsynsmyndighed inden for telekommunikationsområdet afskediges inden udløbet af deres mandat på grund af kravene inden for en ny retlig ramme, hvorved der oprettes et tilsynsorgan, der samler flere nationale tilsynsmyndigheder fra de sektorer, der føres tilsyn med? Kan denne afskedigelse, der er fremskyndet alene på grund af ikrafttrædelsen af en national lov og ikke på grund af et pludseligt tab af de pågældendes personlige forudsætninger, der på forhånd blev fastsat i national ret, anses for at være forenelig med bestemmelserne i artikel 3, stk. 3a i direktiv 2002/21/EF?
 (1) EFT L 108, s. 33.
 (2) EUT L 337, s. 37.
 (3) Europa-Parlamentet og Rådets direktiv 95/46/EF af 24. oktober 1995 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger.
 (4) C-288/12, EU:C:2014:237.


text:
19.6.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 161/56
 Sag anlagt den 29. april 2010 — Avery Dennison mod KHIM — Dennison Hesperia (AVERY DENNISON)
 (Sag T-200/10)
 (2010/C 161/88)
 Stævningen er affattet på spansk
 Parter
 Sagsøger: Avery Dennison Corp. (ved abogados E. Armijo Chávarri og A. Castán Pérez-Gómez)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: Dennison Hesperia, SA (Torrejón de Ardoz, Spanien)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelse truffet den 9. februar 2010 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 798/2009-2) annulleres eller, subsidiært, ændres.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Ansøger om EF-varemærket: Avery Dennison Corp.
 Det omhandlede EF-varemærke: Ordmærke »AVERY DENNISON« (registreringsansøgning nr. 3 825 114), for varer og tjenesteydelser i klasse 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 12, 16, 17, 19, 20, 22, 24, 28, 35, 37, 38, 39, 40, 41 og 42.
 Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Dennison Hesperia, S.A.
 Det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: spansk varemærke »DENNISON« (nr. 1 996 088), for varer i klasse 16.
 Indsigelsesafdelingens afgørelse: Delvis medhold i indsigelsen
 Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen
 Søgsmålsgrunde: Ukorrekt fortolkning af artikel 42, stk. 2 og 3, og, subsidiært, af artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/09 om EF-varemærker.


text:
11.9.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 246/26
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Cour de cassation (Belgien) den 2. juli 2010 — SIAT SA mod État belge
 (Sag C-318/10)
 ()
 2010/C 246/44
 Processprog: fransk
 Den forelæggende ret
 Cour de cassation
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: SIAT SA
 Sagsøgt: État belge
 Præjudicielt spørgsmål
 Skal EF-traktatens artikel 49 i den affattelse, der finder anvendelse i det foreliggende tilfælde henset til, at sagens faktiske omstændigheder indtraf før ikrafttrædelsen af Lissabontraktaten den 1. december 2009, fortolkes således, at bestemmelsen er til hinder for, at en medlemsstat i sin nationale lovgivning fastsætter, at vederlag for tjenesteydelser ikke kan udgøre fradragsberettigede erhvervsmæssige udgifter, når vederlaget direkte eller indirekte betales til eller tildeles en skattepligtig, der er hjemmehørende i en anden medlemsstat, eller et udenlandsk foretagende, der i henhold til lovgivningen i den medlemsstat, hvor den modtagende person eller det modtagende selskab er etableret, ikke er pålagt indkomstskat eller for så vidt angår denne indkomst er undergivet en skatteordning, der er betydeligt mere fordelagtig end den skatteordning, som en sådan indkomst er underlagt ifølge medlemsstatens egen lovgivning, medmindre den skattepligtige ved et hvilket som helst retsmiddel godtgør, at vederlaget er forbundet med faktiske og legitime transaktioner, og at det ikke er større end normalen, mens den skattepligtige ikke skal føre et sådant bevis for at opnå ret til fradrag for vederlag for tjenesteydelser, der betales til en skattepligtig i samme medlemsstat, selv om denne skattepligtige ikke er pålagt indkomstskat eller er underlagt en skatteordning, der er betydeligt mere fordelagtig end den skatteordning, der følger af medlemsstatens almindelige regler?


text:
10.12.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 362/23
 Personalerettens dom (Tredje Afdeling) af 28. september 2011 — AZ mod Kommissionen
 (Sag F-26/10) (1)
 (Personalesag - forfremmelse - forfremmelsesåret 2009 - evnen til at arbejde på et tredje sprog - den omstændighed, at der er indledt en disciplinærprocedure - udelukkelse fra forfremmelsesrunden)
 2011/C 362/39
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: AZ (Thionville, Frankrig) (ved advokaterne L. Levi og M. Vandenbussche)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (ved D. Martin og J. Baquero Cruz, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelsen om at udelukke sagsøgeren fra forfremmelsesrunden i 2009 og en påstand om, at Europa-Kommissionen tilpligtes at betale ham et beløb i erstatning for ikke-økonomisk skade
 Konklusion
 1)
 Europa-Kommissionen frifindes.
 2)
 AZ betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 179 af 3.7.2010, s. 58.


text:
Nr . C 333 / 8 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 9 . 12 . 95
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendelse indebærer en forpligtelse for medlemsstaterne til at over
 afsagt den 6. oktober 1995 af Saaflåndisches Oberlandes holde den i direktivet fastsatte gennemførelsesfrist. Denne
 gericht i sagen ægteparret Charles Hayes og Jeanette Karen frist udløb den 1 . januar 1993 , uden at Irland har vedtaget
 Hayes som interessentskab ( partnership ) mod firmaet de nødvendige bestemmelser for at efterkomme det i
 Kronenberger GmbH i likvidation, ved likvidator Klaus Kommissionens påstande omhandlede direktiv.
 D. Wein
 ( Sag C-323/95 ) (') EFT nr. L 268 af 24 . 9 . 1991 , s . 41 .
 ( 95/C 333/ 13 )
 Ved kendelse afsagt den 6 . oktober 1995 , indgået til
 Domstolens Justitskontor den 16 . oktober 1995 , har
 Saarlåndisches Oberlandesgericht i sagen ægteparret Char
 les Hayes og Jeanette Karen Hayes som interessentskab
 ( partnership ) mod firmaet Kronenberger GmbH i likvida Sag anlagt den 16. oktober 1995 af Kommissionen for De
 tion, ved likvidator Klaus D. Wein, forelagt De Europæiske Europæiske Fællesskaber mod Irland
 Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgø ( Sag C-325/95 )
 relse af følgende spørgsmål :
 ( 95/C 333/ 15 )
 Bliver britiske statsborgere, der har anlagt sag ved en tysk
 civil domstol mod et anpartsselskab ( GmbH ) med hjemsted Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den
 i Tyskland med påstand om betaling af købsprisen for 16 . oktober 1995 anlagt sag mod Irland af Kommissionen
 leverede varer, og som ikke har bopæl eller gods i Tyskland, for De Europæiske Fællesskaber ved Carmel O'Reilly,
 udsat for forskelsbehandling på grundlag af nationalitet i Kommissionens Juridiske Tjeneste , som befuldmægtiget, og
 strid med EØF-traktatens artikel 7, stk . 1 , såfremt den med valgt adresse i Luxembourg hos Carlos Gomez de la
 kompetente tyske ret på sagsøgtes begæring i medfør af Cruz, Wagner-Centret.
 § 1 10 i den tyske ZivilprozeEordnung pålægger dem at stille
 sikkerhed for sagsomkostningerne ?
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande :
 1 . Det fastslås , at Irland har undladt at opfylde de
 forpligtelser, der påhviler det i henhold til EF-traktaten,
 idet det ikke har sat de nødvendige love og administra
 tive bestemmelser i kraft for at efterkomme følgende
 Sag anlagt den 16. oktober 1995 af Kommissionen for De direktiver :
 Europæiske Fællesskaber mod Irland
 ( Sag C-324/95 ) — Rådets direktiv 91 /67/EØF af 28 . januar 1991 om
 ( 95/C 333/ 14 ) dyresundhedsmæssige betingelser for afsætning af
 akvakulturdyr og -produkter (')
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den — Rådets direktiv 91 /492/EØF af 15 . juli 1991 om
 16 . oktober 1995 anlagt sag mod Irland af Kommissionen sundhedsmæssige betingelser for produktion og
 for De Europæiske Fællesskaber ved Carmel O'Reilly, afsætning af levende toskallede bløddyr ( 2 )
 Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuldmægtiget, og
 med valgt adresse i Luxembourg hos Carlos Gomez de la
 Cruz, Wagner-Centret. — Rådets direktiv 91 /493/EØF af 22 . juli 1991 om
 sundhedsmæssige betingelser for produktion og
 afsætning af fiskerivarer ( 3 ) samt
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande :
 — Rådets direktiv 92/48/EØF af 16 . juni 1992 om
 1 . Det fastslås , at Irland ved ikke at have vedtaget de love fastsættelse af minimumshygiejneregler for fiskeri
 og administrative bestemmelser, som er nødvendige for varer fremstillet om bord på visse fartøjer i overens
 at efterkomme Rådets direktiv 91 /495/EØF af 27 . no
 stemmelse med artikel 3 , stk. 1 , litra a ), nr . i ), i
 vember 1990 om sundhedsmæssige og dyresundheds direktiv 91 /493/EØF ( 4 ).
 mæssige problemer i forbindelse med produktion og
 afsætning af kaninkød og kød af opdrættet vildt ('), har
 tilsidesat sine forpligtelser i henhold til dette direktiv. 2 . Irland tilpligtes at betale sagens omkostninger .
 2 . Irland tilpligtes at betale sagens omkostninger . Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter Ifølge EF-traktatens artikel 189 , hvorefter et direktiv er
 bindende for enhver medlemsstat med hensyn til det
 EF-traktatens artikel 189 , hvorefter et direktiv med hensyn tilsigtede mål, påhviler der medlemsstaterne en forpligtelse
 til det tilsigtede mål er bindende for enhver medlemsstat, til at overholde de frister for gennemførelsen af direktiverne,


text:
17.7.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 231/12
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Amtsgericht Hannover (Tyskland) den 13. april 2017 — Peter Rebbe, Hans-Peter Rebbe og Harmine Rebbe mod TUIfly GmbH
 (Sag C-202/17)
 (2017/C 231/15)
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Amtsgericht Hannover
 Parter i hovedsagen
 Sagsøgere: Peter Rebbe, Hans-Peter Rebbe og Harmine Rebbe
 Sagsøgt: TUIfly GmbH
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Udgør fravær af en væsentlig del af det for gennemførelsen af flyvninger nødvendige personale hos det transporterende luftfartsselskab på grund af sygemeldinger en usædvanlig omstændighed som omhandlet i artikel 5, stk. 3, i forordning (EF) nr. 261/2004 (1)? Såfremt det første spørgsmål besvares bekræftende: Hvor høj skal fraværsandelen være, for at det kan lægges til grund, at der foreligger en sådan omstændighed?
 2)
 Såfremt det første spørgsmål besvares benægtende: Udgør det spontane fravær af en væsentlig del af det for gennemførelsen af flyvninger nødvendige personale hos det transporterende luftfartsselskab på grund af en arbejdsretligt og overenskomstretligt ulovlig arbejdsnedlæggelse (»vild strejke«) en usædvanlig omstændighed som omhandlet i artikel 5, stk. 3, i forordning (EF) nr. 261/2004? Såfremt det andet spørgsmål besvares bekræftende: Hvor høj skal fraværsandelen være, for at det kan lægges til grund, at der foreligger en sådan omstændighed?
 3)
 Såfremt det første eller det andet spørgsmål besvares bekræftende: Skal den usædvanlige omstændighed have foreligget for selve den aflyste flyvning, eller er det transporterende luftfartsselskab berettiget til ud fra driftsøkonomiske overvejelser at opstille en ny afgangsplan?
 4)
 Såfremt det første eller det andet spørgsmål besvares bekræftende: Er det afgørende, om den usædvanlige omstændighed kunne undgås eller om følgerne af den usædvanlige omstændigheds indtræden kunne undgås?
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 261/2004 af 11.2.2004 om fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 295/91 (EUT L 46, s. 1).