text:
28.4.2007
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 96/35
 Kendelse afsagt af Retten i Første Instans den 12. marts 2007 — Regione autonoma Friuli-Venezia Giulia mod Kommissionen
 (Sag T-417/04) (1)
 (Annullationssøgsmål - forordning (EF) nr. 1429/2004 - landbrug - fælles markedsordning for vin - ordning for anvendelse af navne på druesorter eller synonymer herfor - tidsmæssig begrænset anvendelse - søgsmål anlagt af en regional eller lokal myndighed - personer, der er individuelt berørt - afvisning)
 (2007/C 96/72)
 Processprog: italiensk
 Parter
 Sagsøger: Regione autonoma Friuli-Venezia Giulia (ved avocats E. Bevilacqua og F. Capelli)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved L. Visaggio og E. Righini, som befuldmægtigede)
 Intervenient til støtte for sagsøgte: Republikken Ungarn (ved P. Gottfried, som befuldmægtiget)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af den bestemmelse, der begrænser retten til at anvende navnet »Tocai friulano«, som fremgår af en forklarende note i punkt 103 i bilag I til Kommissionens forordning (EF) nr. 1429/2004 af 9. august 2004 om ændring af forordning (EF) nr. 753/2002 om visse gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 1493/1999 for så vidt angår beskrivelse, betegnelse, præsentation og beskyttelse af visse vinprodukter (EUT L 263, s. 11), til den 31. marts 2007.
 Konklusion
 1)
 Sagen afvises.
 2)
 Sagsøgeren bærer sine egne omkostninger og betaler de af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber afholdte omkostninger.
 3)
 Republikken Ungarn bærer sine egne omkostninger.
 (1) EUT C 300 af 4.12.2004.


text:
23.10.2004
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 262/41
 Sag anlagt den 15. juli 2004 af Monika Luxem mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 (Sag T-306/04)
 (2004/C 262/79)
 Processprog: fransk
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der den 15. juli 2004 anlagt sag mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber af Monika Luxem, Bruxelles (Belgien), ved avocats Sébastian Orlandi, Albert Coolen, Jean-Noël Louis og Etienne Marchal, og med valgt adresse i Luxembourg.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 —
 Annullation af Kommissionens afgørelse om ikke at ansætte sagsøgeren som tjenestemand ved De Europæiske Fællesskaber, om ikke at ansætte sagsøgeren i GD DEV/A.2 i den stilling, der blev opslået ledig under ref. nr. KOM/2002/6022/F og om afvisning af at ansætte sagsøgeren i en anden stilling svarende til hendes kvalifikationer og karriereprofil.
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Sagsøgeren indgav ansøgning til den almindelige udvælgelsesprøve KOM/A/6/01 til ansættelse af fuldmægtige inden for områderne eksterne forbindelser og administration af støtte. Hun anførte i sin ansøgning, at hun efter tre års studier havde opnået et tysk diplom. Efter at have bestået udvælgelsesprøven ansøgte hun om en ledig stilling ved Kommissionen. Ved skrivelse af 30. juli 2003 underrettede Kommissionen hende om, at den henset til hendes diplom ikke var i stand til at imødekomme hendes ansøgning. Ifølge Kommissionen opfyldte alene et tysk diplom opnået efter fire års studier adgangsbetingelserne til udvælgelsesprøven, hvori det var angivet, at de krævede diplomer skulle give adgang til studier med henblik på opnåelse af en doktorgrad.
 Sagsøgeren har til støtte for annullationssøgsmålet til prøvelse af denne afgørelse gjort gældende, at retssikkerhedsprincippet er tilsidesat, at tilbagetrækningen af en afgørelse, som har skabt subjektive rettigheder, er ulovlig, at den pågældende meddelelse om udvælgelsesprøven er tilsidesat samt at der er anlagt et åbenbart urigtigt skøn.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
C 289/24 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 23.11.2002
 KENDELSE AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS KENDELSE AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 den 12. juli 2002 den 10. september 2002
 i sag T-223/01, Japan Tobacco Inc. og JT International SA
 i sag T-302/00, Anthony Goldstein mod Kommissionen mod Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske
 for De Europæiske Fællesskaber (1) Union ( 1)
 (Stævning — formkrav — konkurrence — afvisning af (Annullationssøgsmål — artikel 7 i direktiv 2001/37/EF —
 klagen — åbenbart, at sagen skal afvises eller forkastes) formaliteten — søgsmålskompetence og direkte interesse)
 (2002/C 289/46) (2002/C 289/47)
 (Processprog: engelsk)
 (Processprog: engelsk)
 I sag T-223/01, Japan Tobacco Inc., Tokyo, og JT International
 I sag T-302/00, Anthony Goldstein, Harrow, Middlesex (Det SA, Genève (Schweiz), ved advocaat O. Brouwer og solicitor
 Forenede Kongerige), ved solicitor R. St John Murphy, mod P. Lomas, og med valgt adresse i Luxembourg, mod Europa-
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (befuldmægti- Parlamentet (befuldmægtigede: C. Pennera og M. Moore) og
 get: P. Oliver), angående en påstand om annullation af Rådet for Den Europæiske Union (befuldmægtiget: E. Karlsson),
 Kommissionens afgørelse af 7. juli 2000 om afvisning af angående en påstand om annullation af artikel 7 i Europa-
 sagsøgerens klage vedrørende den tilsidesættelse af artikel 81 Parlamentets og Rådets direktiv 2001/37/EF af 5. juni 2001
 EF og 82 EF, som General Medical Council, uddannelsesinstitu- om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes love og admi-
 tioner og forsikringsselskaber påstås at have begået, har nistrative bestemmelser om fremstilling, præsentation og salg
 Retten (Fjerde Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, af tobaksvarer (EFT L 194, s. 26), har Retten (Femte Afdeling),
 M. Vilaras, og dommerne V. Tiili og P. Mengozzi, justitssekre- sammensat af afdelingsformanden, J.D. Cooke, og dommerne
 tær: H. Jung, den 12. juli 2002 afsagt kendelse, hvis konklusion R. García-Valdecasas og P. Lindh; justitssekretær: H. Jung, den
 lyder således: 10. september 2002, afsagt kendelse, hvis konklusion lyder
 således:
 1) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes.
 1) Sagen afvises.
 2) Sagsøgeren bærer sine egne omkostninger i forbindelse med
 2) Sagsøgerne betaler sagens omkostninger.
 nærværende sag og sagerne T-302/00 R og T-302/00
 R II om foreløbige forholdsregler samt betaler Kommissionens
 omkostninger i forbindelse med nærværende sag og sag T-302/
 00 R om foreløbige forholdsregler. 3) Det er ufornødent at træffe afgørelse vedrørende begæringerne
 om intervention.
 ( 1) EFT C 355 af 9.12.2000.
 (1 ) EFT C 3 af 5.1.2002.


text:
10.10.98 DA De Europñiske Fñllesskabers Tidende C 312/9
 Slettelse af sag C-12/96 (1) lin), VR-Leasing GmbH mod Margit Bertram, skal slettes
 (98/C 312/19) af registeret.
 Ved kendelse af 26. juni 1998 har prñsidenten for De (1) EFT C 94 af 28.3.1998.
 Europñiske Fñllesskabers Domstol besluttet, at sag C-12/
 96, Den Portugisiske Republik mod Kommissionen for De
 Europñiske Fñllesskaber, skal slettes af registeret.
 (1) EFT C 95 af 30.3.1996.
 Slettelse af sag C-351/97 (1)
 (98/C 312/23)
 Ved kendelse af 10. juli 1998 har prñsidenten for De
 Europñiske Fñllesskabers Domstol besluttet, at sag
 Slettelse af sag C-39/98 ( )
 1
 C-351/97, Kommissionen for De Europñiske Fñllesskaber
 (98/C 312/20) mod Storhertugdùmmet Luxembourg, skal slettes af regi-
 steret.
 Ved kendelse af 2. juli 1998 har prñsidenten for De Euro-
 pñiske Fñllesskabers Domstol besluttet, at sag C-39/98, (1) EFT C 357 af 22.11.1997.
 Kommissionen for De Europñiske Fñllesskaber mod
 Silena SpA, skal slettes af registeret.
 (1) EFT C 137 af 2.5.1998.
 Slettelse af sag C-250/96 (1)
 (98/C 312/24)
 Slettelse af sag C-327/96 (1) Ved kendelse af 13. juli 1998 har prñsidenten for De
 (98/C 312/21) Europñiske Fñllesskabers Domstol besluttet, at sag
 C-250/96 (anmodning om prñjudiciel afgùrelse fra Pretura
 circondariale di Brescia), straffesag mod Riccardo Picca-
 Ved kendelse af 9. juli 1998 har prñsidenten for De Euro-
 luga, skal slettes af registeret.
 pñiske Fñllesskabers Domstol besluttet, at sag C-327/96
 (anmodning om prñjudiciel afgùrelse fra Tribunale di
 (1) EFT C 294 af 5.10.1996.
 Genova), Ente Autonomo Fiera Internazionale di Genova
 mod Ministero delle Finanze, skal slettes af registeret.
 (1) EFT C 370 af 7.12.1996.
 Slettelse af sag C-297/97 (1)
 (98/C 312/25)
 Slettelse af sag C-30/98 (1) Ved kendelse af 17. juli 1998 har prñsidenten for De
 (98/C 312/22) Europñiske Fñllesskabers Domstol besluttet, at sag
 C-297/97, Kommissionen for De Europñiske Fñllesskaber
 Ved kendelse af 9. juli 1998 har prñsidenten for De Euro- mod Den Italienske Republik, skal slettes af registeret.
 pñiske Fñllesskabers Domstol besluttet, at sag C-30/98
 (anmodning om prñjudiciel afgùrelse fra Landgericht Ber- (1) EFT C 318 af 18.10.1997.


text:
1.6.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 156/18
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale di Napoli (Italien) den 22. februar 2013 — Luigi D’Aniello m.fl. mod Poste Italiane SpA
 (Sag C-89/13)
 2013/C 156/29
 Processprog: italiensk
 Den forelæggende ret
 Tribunale di Napoli
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Luigi D’Aniello m.fl.
 Sagsøgt: Poste Italiane SpA
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Er en bestemmelse i national ret, som ved gennemførelsen af direktiv 1999/70/EF (1) i tilfælde af en ulovlig opsigelse af en ansættelseskontrakt med en ulovlig opsigelsesklausul, foreskriver økonomiske følger, der er anderledes og væsentligt lavere end i tilfælde af en ulovlig opsigelse af en aftale i henhold til civilretlige bestemmelser med en ulovlig opsigelsesklausul, i strid med ligebehandlingsprincippet?
 2)
 Er det i overensstemmelse med EU-retten, at en sanktions effektivitet inden for dens anvendelsesområde begunstiger den ulovligt handlende arbejdsgiver frem for den ulovligt behandlede arbejdstager, hvorved også sagsbehandlingens fysiologiske varighed direkte skader arbejdstageren til fordel for arbejdsgiveren, og at genoptagelsens virkning nedsættes proportionelt, ved at processens varighed øges, indtil den næsten annulleres?
 3)
 Er det inden for EU-rettens anvendelsesområde i henhold til Nice-traktatens artikel 51, foreneligt med artikel 47 [i chartret om grundlæggende rettigheder] og EMRK’s artikel 6, at processens varighed, også fysiologisk, er direkte til skade for arbejdstager til fordel for arbejdsgiver, og at genoptagelsens virkning nedsættes proportionelt, ved at processens varighed øges, indtil den næsten annulleres?
 4)
 Omfatter begrebet ansættelsesvilkår i henhold til § 4 i direktiv 1999/70/EF også følgerne af den ulovlige afbrydelse af arbejdsforholdet, når der tages hensyn til artikel 3, stk. 1, litra c), i direktiv 2000/78/EF (2) og artikel 14, stk. 1, litra c), i direktiv 2006/54/EF (3)?
 5)
 Såfremt det fjerde spørgsmål besvares bekræftende, er forskellen i de oprindeligt fastsatte følger i den nationale lovgivning for ulovlig afbrydelse af et tidsubestemt arbejdsforhold og et tidsbegrænset arbejdsforhold da berettigede i henhold til § 4?
 6)
 Skal de almindelige principper i fællesskabsretten om retssikkerhed, beskyttelse af den berettigede forventning, ligestilling af sagens parter, effektiv retsbeskyttelse og retten til en uafhængig domstolsprøvelse og mere generelt til en retfærdig rettergang, som garanteres ved EU-traktatens artikel 6, stk. 2, (som ændret ved Lissabontraktatens artikel 1, stk. 8, og som henviser til EU-traktatens artikel 46) — sammenholdt med artikel 6 i den europæiske konvention om beskyttelse af menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder, underskrevet i Rom den 4. november 1950, og med artikel 46, 47 og artikel 52, stk. 3, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, proklameret i Nice den 7. december 2000, som gennemført ved Lissabontraktaten — fortolkes således, at principperne er til hinder for, at den italienske stat efter et betragteligt tidsrum indfører en lovbestemmelse (såsom artikel 32, stk. 7, i lov nr. 183/10 i den forstand, der kan udledes af den fortolkende bestemmelse i artikel 1, stk. 13, i lov nr. 92/12), der ændrer følgerne af de igangværende retssager, hvorved arbejdstager skades til fordel for arbejdsgiver, og hvis genoptagelsesvirkning nedsættes proportionelt, når processens varighed øges, indtil den næsten annulleres?
 7)
 Såfremt EU-Domstolen ikke tillægger de nævnte principper en værdi som grundlæggende principper for Den Europæiske Unions retsorden, for at de finder horisontal og generaliseret anvendelse, og dermed finder, at kun en bestemmelse, nemlig artikel 32, stk. 5-7, i lov nr. 183/10 (som fortolket i henhold til artikel 1, stk. 13, i lov nr. 92/2012) er i strid med forpligtelserne i henhold til direktiv 1999/70/EF og Nicecharteret, skal et selskab, som sagsøgte, der har de i punkt 55-61 omhandlede kendetegn, da anses for et statsligt organ, hvorved EU-retten, og navnlig § 4 i direktiv 1999/70/EF og Nicecharteret, finder direkte, opadgående vertikal anvendelse?
 8)
 Såfremt EU-Domstolen besvarer de ovenstående spørgsmål 1, 2, 3 eller 4 bekræftende, bevirker princippet om loyalt samarbejde, som er et af de grundlæggende principper i EU, da at en fortolkende bestemmelse, som artikel 1, stk. 13, i lov nr. 92/12, der gør det umuligt at overholde de principper, som kan udledes af svarende på spørgsmål 1-4, ikke finder anvendelse?
 (1) Rådets direktiv 1999/70/EF af 28.6.1999 om rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP, EFL 175, s. 43.
 (2) Rådets direktiv 2000/78/EF af 27.11.2000 om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv, EFT L 303, s. 16.
 (3) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/54/EF af 5.7.2006 om gennemførelse af princippet om lige muligheder for og ligebehandling af mænd og kvinder i forbindelse med beskæftigelse og erhverv (omarbejdning), EUT L 204, s. 23.


text:
2.2.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 32/19
 Sag anlagt den 20. november 2012 — Slovenien mod Kommissionen
 (Sag T-507/12)
 2013/C 32/30
 Processprog: slovensk
 Parter
 Sagsøger: Republikken Slovenien (ved državna pravobranilka V. Klemenc og pomočnica državne pravobranilke A. Grum)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgerens påstande
 —
 Kommissionens afgørelse af 19. oktober 2012 om foranstaltninger til fordel for selskabet ELAN d.o.o. SA.26379 (C 13/2010) (ex NN 17/2010), som Kommissionen meddelte Slovenien ved skrivelse nr. SG-Greffe(2012) D/14375 af 20. september 2012, og hvori Kommissionen i artikel 2 bl.a. fandt, at Slovenien i 2008 ulovligt havde gennemført en støtteforanstaltning til fordel for Elan i form af en rekapitalisering af dette selskab på 10 mio. EUR, hvilket var i strid med artikel 108, stk. 3, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, og at Slovenien derfor skulle tilbagesøge støtten hos modtageren, annulleres.
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat to anbringender.
 1)
 Første anbringende, hvorefter Kommissionen i den anfægtede afgørelse har anvendt artikel 107, stk.1, TEUF og artikel 345 TEUF ukorrekt og har tilsidesat væsentlige formkrav, idet den har foretaget en ukorrekt bedømmelse af de faktiske omstændigheder og har givet en utilstrækkelig og/eller ukorrekt begrundelse hvad angår spørgsmålet, om rekapitaliseringen i 2008 kan tilregnes Republikken Slovenien.
 Det er sagsøgerens opfattelse, at Kommissionen i strid med artikel 107, stk. 1, TEUF og artikel 345 TEUF har konkluderet, at handlinger foretaget af selskabsdeltagerne i Elan i forbindelse med selskabets rekapitalisering i 2008 kunne tilregnes Republikken Slovenien. Kommissionen har baseret sin konklusion på det forhold, at staten som ejer udpeger tilsynsrådet, hvilket ifølge sagsøgeren indebærer en forskelsbehandling af det tosporede system til forvaltning af offentlige virksomheder.
 Den anfægtede beslutning er utilstrækkeligt begrundet — uden relevante og tilstrækkelige begrundelser — og ukorrekt, eftersom Kommissionen har anført, at der foreligger stærke indicier for, at staten er tæt involveret i beslutningsprocessen i et kapitalselskab (Kapitalska Družba) (KAD) og i et konsulent- og administrationsselskab (Družba za svetovanje in upravljanje) (DSU), og Kommissionens argumentation hviler alene på tvivlsomme beviser og andenhåndsbeviser. Den anfægtede afgørelse savner først og fremmest enhver begrundelse også hvad angår de andre selskabsdeltagere i Elan, som Kommissionen kun foreholder en parallel adfærd. Ifølge sagsøgeren udgør de indicier, som Kommissionen har fremført i den anfægtede afgørelse, på ingen måde indikatorer, som i henhold til Domstolens eller Rettens praksis kan godtgøre statslige myndigheders involvering i rekapitaliseringen af Elan i 2008.
 2)
 Andet anbringende, hvorefter Kommissionen i den anfægtede afgørelse har anvendt artikel 107, stk. 1, TEUF ukorrekt og har tilsidesat væsentlige formkrav, idet den har foretaget en ukorrekt bedømmelse af de faktiske omstændigheder og givet en utilstrækkelig og/eller ukorrekt begrundelse af den anfægtede beslutning hvad angår konklusionen om, at rekapitaliseringen af Elan i 2008 ikke er sket i overensstemmelse med princippet om den private investor, der opererer på markedsøkonomiske vilkår, og at selskabet Elan derfor er blevet indrømmet en selektiv fordel.
 Sagsøgeren gør med søgsmålet gældende, at rekapitaliseringen af Elan i 2008 er sket i overensstemmelse med princippet om den private investor, der opererer på markedsøkonomiske vilkår, eftersom selskabsdeltagerne ved beslutningen om rekapitalisering har baseret sig på en vurdering af virksomheden under behørig hensyntagen til forringelsen af Elans omsætning under størstedelen af vintersæsonen 2007/2008 og således også i første kvartal af 2008. Forringelsen af omsætningen i 2008 var ikke så drastisk at den påvirkede troværdigheden af vurderingen af virksomhedens værdi. Selskabsdeltagerne har truffet deres beslutning som langsigtede aktionærer i en virksomhed, som har haft midlertidige vanskeligheder, men som har været i stand til på lang sigt ikke blot at overleve, men også på ny at operere med et overskud. Kommissionen har i den anfægtede afgørelse ikke i tilstrækkelig grad tydeliggjort, hvorfor den selektivt har taget hensyn til en vurdering af virksomhedens værdi, og den har således handlet vilkårligt.


text:
15.8.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 209/55
 Sag anlagt den 12. maj 2008 — Rui Manuel Alves dos Santos mod Kommissionen
 (Sag T-184/08)
 (2008/C 209/99)
 Processprog: portugisisk
 Parter
 Sagsøger: Rui Manuel Alves dos Santos (Rominha, Alvaiázere, Portugal) (ved advogado A. Marques Fernandes)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Sagsøgerens påstande
 —
 Kommissionens beslutning, vedtaget i forbindelse med sag 89 0488 P1, meddelt til sagsøgeren den 3. marts 2008, hvorved sagsøgeren blev pålagt at tilbagebetale et beløb stort 25 485,00 EUR, svarende til 5 109 287 PTE, annulleres.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Uddannelsesprogrammet er blevet fuldstændigt gennemført.
 Revisorerne anvendte kriterier, der lå langt fra realiteterne, og konkluderede med støtte i grunde, som sagsøgeren ikke havde indflydelse på, at omkostningerne ikke var berettigede.
 Samtlige omkostninger burde have været betragtet som berettigede og have været taget i betragtning ved den endelige beregning.
 Efter næsten tyve års forløb udgør tilbagebetaling af ethvert beløb en åbenbar urimelighed og en tilsidesættelse af de grundlæggende principper om proportionalitet og retssikkerhed for borgerne i forhold til lovgivningen og institutionerne.


text:
10.4.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 112/31
 Kendelse afsagt af Domstolens præsident den 23. januar 2017 — Javier Ángel Rodríguez Sánchez mod Caja España de Inversiones, Salamanca y Soria SAU (Banco CEISS) (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Audiencia Provincial de Zamora — Spanien)
 (Sag C-381/15) (1)
 (2017/C 112/42)
 Processprog: spansk
 Domstolens præsident har besluttet, at sagen skal slettes af registret.
 (1) EUT C 302 af 14.9.2015.


text:
19.12.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 312/16
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Arbeidshof te Brussel (Belgien) den 25. september 2009 — Maurits Casteels mod British Airways plc
 (Sag C-379/09)
 2009/C 312/25
 Processprog: nederlandsk
 Den forelæggende ret
 Arbeidshof te Brussel
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Maurits Casteels
 Sagsøgt: British Airways plc
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Kan EF-traktatens artikel 42, når Rådet ikke har handlet, påberåbes af en privat over for hans arbejdsgiver fra den private sektor i en retstvist ved de nationale retter?
 2)
 Såfremt en arbejdstager, der er i tjeneste hos den samme juridiske person/arbejdsgiver, idet der ikke er tale om udstationering, i flere på hinanden følgende perioder ansættes på forskellige af arbejdsgiverens driftssteder i forskellige medlemsstater og hver gang bliver omfattet af den ordning for supplerende pensioner, der gælder på driftsstedet,
 —
 er EF-traktatens artikel 39, før ikrafttrædelsen af direktiv 98/49 (1) af 29. juni 1998 (EFT af 25.7.1998), og artikel 42, enten hver for sig eller i sammenhæng, da til hinder for,
 —
 at der ved fastsættelsen af en periode for erhvervelse af definitive krav på supplerende pensionsydelser (på grundlag af arbejdsgiverens og arbejdstagerens bidrag) i en given medlemsstat hverken tages hensyn til de tjenesteår, som arbejdstageren allerede har tilbagelagt hos samme arbejdsgiver i en anden medlemsstat, eller hans tilslutning til en supplerende pensionsordning der,
 —
 at en forflyttelse af en arbejdstager med dennes samtykke til et driftssted i en anden medlemsstat, tilhørende samme arbejdsgiver, i henhold til pensionsordningen sidestilles med, at arbejdstageren frivilligt forlader driftsstedet, hvorved hans rettigheder til supplerende pension begrænses til hans egne bidrag,
 —
 og denne situation har den ugunstige følge, at arbejdstageren mister sine krav på supplerende pensionsydelser på grundlag af sin ansættelse i denne medlemsstat, hvilket ikke havde været tilfældet, såfremt han kun havde arbejdet i en medlemsstat for sin arbejdsgiver og hele tiden havde været tilsluttet den supplerende pensionsordning i denne medlemsstat?
 (1) Rådets direktiv 98/49/EF af 29.6.1998 om beskyttelse af supplerende pensionsrettigheder for arbejdstagere og selvstændige erhvervsdrivende, der flytter inden for Fællesskabet (EFT L 209, s. 46).


text:
C 144/60 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 15.6.2002
 Sag anlagt den 17. april 2002 af Papierfabrik August forhold til andre tilfælde, hvor Kommissionen har anset en
 Koehler AG mod Kommissionen for De Europæiske krisesituation for en formildende omstændighed. Endvidere
 Fællesskaber har Kommissionen ikke taget hensyn til, at sagsøgeren har
 samarbejdet med Kommissionen under sagen, og anerkendt
 dette ved udmålingen af bøden.
 (Sag T-125/02)
 (2002/C 144/116) Sagsøgeren har endelig gjort gældende, at Kommissionen ikke
 har stillet alle sagens akter til rådighed for sagsøgeren. Herved
 er sagsøgerens ret til at blive hørt tilsidesat.
 (Processprog: tysk)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 den 17. april 2002 anlagt sag mod Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber af Papierfabrik August Koehler AG,
 Oberkirch (Tyskland), ved Rechtsanwalt I. Brinker. Sag anlagt den 18. april 2002 af Zanders Feinpapiere AG
 mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 (Sag T-126/02)
 — Kommissionens beslutning af 20. december 2001 (sag
 COMP/E-1/36.212 — selvkopierende papir) annulleres. (2002/C 144/117)
 — Subsidiært nedsættes den ved beslutningens artikel 3
 pålagte bøde. (Processprog: tysk)
 — Kommissionen tilpligtes at betale sagsøgerens omkost-
 ninger.
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 den 18. april 2002 anlagt sag mod Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber af Zanders Feinpapiere AG, Bergisch
 Gladbach (Tyskland), ved Rechtsanwälte J. Burrichter og M.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter: Wirtz.
 Kommissionen har med den anfægtede beslutning truffet Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 afgørelse om, at sagsøgeren og ti andre virksomheder har — Artikel 3 i Kommissionens beslutning af 20. december
 tilsidesat EF-traktatens artikel 81, stk. 1, og EØS-aftalens 2001 (sag COMP/E-1/36.212 — selvkopierende papir)
 artikel 53, stk. 1, idet de har deltaget i en række aftaler og annulleres, for så vidt sagsøgeren derved er blevet pålagt
 samordnet praksis i sektoren for selvkopierende papir, inden en bøde på 29,76 mio. EUR.
 for rammerne af hvilke de fastlagde samordnede prisforhøjel-
 ser, tildelte salgskvoter, fastlagde markedsandele og indførte en
 ordning med overvågning af de konkurrencebegrænsende — Subsidiært nedsættes den ved beslutningens artikel 3
 aftaler. pålagte bøde.
 — Kommissionen tilpligtes at betale sagsøgerens omkost-
 Sagsøgeren indrømmer at have deltaget i et sådant kartel, men ninger.
 først fra oktober 1993. Sagsøgeren gør endvidere gældende, at
 Kommissionen ved fastsættelsen af bøden ikke tog korrekt
 hensyn til de berørte virksomheders størrelse. Sagsøgeren er
 — målt efter virksomhedens økonomiske kapacitet — blevet Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 meget hårdere ramt af den pålagte bøde end de andre
 virksomheder, der er blevet pålagt en bøde. Kommissionen har
 dermed tilsidesat proportionalitetsprincippet. Kommissionen har med den anfægtede beslutning truffet
 afgørelse om, at sagsøgeren og ti andre virksomheder har
 tilsidesat EF-traktatens artikel 81, stk. 1, og EØS-aftalens
 I øvrigt har sagsøgeren anført, at Kommissionen, selv om artikel 53, stk. 1, idet de har deltaget i en række aftaler og
 sagsøgeren blev foranlediget til at deltage i kartellet efter samordnet praksis i sektoren for selvkopierende papir, inden
 trusler, har nægtet at anerkende dette som en formidlende for rammerne af hvilke de fastlagde samordnede prisforhøjel-
 omstændighed. Kommissionen har dermed ikke taget hensyn ser, tildelte salgskvoter, fastlagde markedsandele og indførte en
 til, at sagsøgeren blev foranlediget til at deltage i kartellet ved ordning med overvågning af de konkurrencebegrænsende
 en specifik krisesituation. Dette udgør forskelsbehandling i aftaler.
 ---pagebreak--- 15.6.2002 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 144/61
 Sagsøgeren anfægter den bøde, som selskabet er blevet pålagt, Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 og navnlig dennes størrelse. Sagsøgeren gør gældende, at
 Kommissionen har foretaget en fejlagtig gennemgang af de — Afgørelsen af 18. februar 2002 i sag R 0466/2000-2 fra
 faktiske omstændigheder i sagen, og at den har anlagt en Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i
 fejlagtig vurdering af disse faktiske omstændigheder, idet den det Indre Marked annulleres.
 ikke har taget tilstrækkeligt hensyn til, at sagsøgeren kun har
 været passiv deltager i kartellet. Kommissionen har endvidere
 — Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked tilpligtes
 ikke taget tilstrækkeligt hensyn til, at sagsøgeren ikke har
 at betale sagens omkostninger.
 gennemført aftalerne, henholdsvis har gennemført dem på et
 senere tidspunkt. Det samme gælder for så vidt angår de
 betydelige prisfald og de prissvingninger, der indtraf, mens
 overtrædelsen fandt sted, samt fremstillingsomkostningernes
 indvirkning på priserne. Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Det ansøgte EF-vare- Figurmærket »ECA« — ansøgning
 Med hensyn til overtrædelsens grovhed gør sagsøgeren bl.a.
 mærke: nr. 1106442
 gældende, at Kommissionen ikke har taget passende hensyn til
 kartellets ringe indvirkning på markedet, branchens kritiske
 økonomiske situation og overtrædelsens tidlige ophør. Kom- Vare eller tjenesteydelse: Varer og tjenesteydelser i klasse 9,
 missionen har endvidere ikke taget hensyn til sagsøgerens 41 og 42
 passive rolle som medløber i kartellet og sagsøgerens afgørende
 indflydelse på, at overtrædelsen blev bragt så hurtigt til ophør. Den for Appelkammeret Undersøgerens afvisning af regis-
 Kommissionen har dermed tilsidesat proportionalitetsprincip- påklagede afgørelse: treringen
 pet og artikel 15, stk. 2, i Rådets forordning nr. 17/62.
 Appelkammerets afgø- Afvisning af klagen
 relse:
 Det anføres yderligere, at den bøde, som sagsøgeren er
 blevet pålagt, er udtryk for forskelsbehandling i forhold til Søgsmålsgrunde: — Fejlagtig anvendelse af arti-
 kartelmedlemmer, der har været væsentligt mere aktive. kel 7, stk. 1, litra h), i forord-
 ning (EF) nr. 40/94 (1)og arti-
 kel 6 i Pariserkonventio-
 Sagsøgeren gør derudover gældende, at Kommissionen har nen (2), idet figurmærket ikke
 tilsidesat princippet om omhyggelig og upartisk gennemgang er identisk med Europaem-
 af de punkter, der er relevante for bødefastsættelsen, idet den blemet.
 ikke har lagt vægt på de talrige oplysninger, som sagsøgeren
 er fremkommet med. Endelig opfylder beslutningen ikke kravet
 om begrundelse i artikel 253 EF. (1) Rådets forordning (EF) nr. 40/94 af 20.12.1993 om EF-varemær-
 ker (EFT L 11 af 14.1.1994, s. 1).
 (2) Pariserkonventionen om beskyttelse af industriel ejendomsret.
 Sag anlagt den 18. april 2002 af Concept-Anlagen u.
 Geräte nach »GMP« für Produktion u. Labor GmbH
 mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked Sag anlagt den 17. april 2002 af Papeteries Mougeot mod
 (Varemærker og Design). Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 (Sag T-127/02) (Sag T-128/02)
 (2002/C 144/118) (2002/C 144/119)
 (Processprog: tysk) (Processprog: fransk)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 den 18. april 2002 anlagt sag mod Kontoret for Harmonisering den 17. april 2002 anlagt sag mod Kommissionen for De
 i det Indre Marked (Varemærker og Design) af Concept- Europæiske Fællesskaber af Papeteries Mougeot, Laval-sur-
 Anlagen u. Geräte nach »GMP« für Produktion u. Labor GmbH, Vologne (Frankrig), ved avocats Guy Barsi, Julien Baumgartner
 Heidelberg (Tyskland), ved Rechtsanwalt Gregor Jens Hodapp. og Jean-Paul Hordies, og med valgt adresse i Luxembourg.


text:
15.5.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 151/46
 Sag anlagt den 28. marts 2017 — Abel m.fl. mod Kommissionen
 (Sag T-197/17)
 (2017/C 151/59)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Marc Abel (Montreuil, Frankrig) og 1438 andre sagsøgere (ved advokat J. Assous)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgernes påstande
 —
 Det fastslås, at Europa-Kommissionens adfærd er ulovlig.
 —
 Det fastslås, at sagsøgerne er blevet forvoldt et tab som følge af vedtagelsen af Kommissionens forordning (EU) nr. 2016/646 af 20. april 2016 om ændring af forordning (EF) nr. 692/2008 med hensyn til emissioner fra lette personbiler og lette erhvervskøretøjer (Euro 6).
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale 1 000 EUR i erstatning for det ikke-økonomiske tab, sagsøgerne har lidt som følge af vedtagelsen af en sådan forordning og en symbolsk erstatning på 1 EUR i erstatning for det økonomiske tab.
 —
 Det afsiges et påbud over for Europa-Kommissionen, hvorefter den tilpligtes øjeblikkeligt at nedbringe »den endelige overensstemmelsesfaktor«, som blev skabt med forordning (EU) nr. 2016/646, til 1 og at opgive »den midlertidige overensstemmelsesfaktor« på 2,1.
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremført følgende anbringender:
 1.
 Sagsøgte har begået fejl i forbindelse med vedtagelsen af den pågældende forordning i forbindelse med udøvelsen af den kompetence, som institutionen havde fået overdraget fra Europa-Parlamentet og Rådet ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 715/2007 af 20. juni 2007 om typegodkendelse af motorkøretøjer med hensyn til emissioner fra lette personbiler og lette erhvervskøretøjer (Euro 5 og Euro 6), om adgang til reparations- og vedligeholdelsesinformationer om køretøjer (EUT 2007, L 171, s. 1), i overensstemmelse med Rådets afgørelse 1999/468/EF af 28. juni 1999 om fastsættelse af de nærmere vilkår for udøvelsen af de gennemførelsesbeføjelser, der tillægges Kommissionen. Der er konkret tale om:
 —
 Tilsidesættelse af såvel de primære som de afledte regler i EU-retten på miljøområdet.
 —
 Tilsidesættelse af de subsidiære regler i fællesskabsretten, så som de generelle principper om forbuddet mod forringelser, forsigtighedsprincippet, princippet om forebyggende indsats, princippet om indgreb ved kilden og princippet om, at forureneren betaler.
 —
 Fordrejning af de processuelle regler, for så vidt som Kommissionen ikke kunne bruge forskriftsproceduren med kontrol med henblik på at ændre et væsentligt element i forordning (EF) nr. 715/2007.
 —
 Tilsidesættelse af væsentlige formforskrifter, for så vidt som den pågældende forordning ikke var omfattet af de demokratiske garantier, der gives ved en anvendelse af den almindelige lovgivningsprocedure for Europa-Parlamentets og Rådets fælles afgørelser.
 2.
 Der foreligger et faktisk og reelt tab og der er direkte årsagssammenhæng mellem Kommissionens adfærd og det påståede tab.


text:
22.5.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 134/38
 Sag anlagt den 3. marts 2010 — Procter & Gamble Manufacturing Cologne mod KHIM — Natura Cosméticos (NATURAVIVA)
 (Sag T-107/10)
 2010/C 134/66
 Stævningen er affattet på engelsk
 Parter
 Sagsøger: Procter & Gamble Manufacturing Cologne GmbH (Köln, Tyskland) (ved lawyer K. Sandberg)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: Natura Cosméticos, SA (Itapecerica da Serra, Brasilien)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelse truffet den 23. november 2009 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1558/2008-2) annulleres.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 —
 Natura Cosméticos, SA tilpligtes at betale omkostningerne ved Harmoniseringskontorets behandling af sagen.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Ansøger om EF-varemærket: Natura Cosméticos, SA
 Det omhandlede EF-varemærke: Ordmærket »NATURAVIVA« for varer og tjenesteydelser i klasse 3, 5 og 44
 Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Procter & Gamble Manufacturing Cologne GmbH
 Det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Tysk varemærkeregistrering af varemærket »VIVA« for varer i klasse 3, EF- varemærkeregistrering af varemærket »VIVA« for varer i klasse 3
 Indsigelsesafdelingens afgørelse: Afslag på varemærkeansøgningen i sin helhed
 Appelkammerets afgørelse: Klagen taget til følge
 Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i Rådets forordning nr. 207/2009, idet appelkammeret fejlagtigt fandt, at der ikke var risiko for forveksling mellem de omhandlede varemærker.


text:
23.3.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 86/18
 Sag anlagt den 4. januar 2013 — Advance Magazine Publishers mod KHIM — Montres Tudor (GLAMOUR)
 (Sag T-1/13)
 2013/C 86/29
 Stævningen er affattet på engelsk
 Parter
 Sagsøger: Advance Magazine Publishers, Inc. (New York, De Forenede Stater) (ved advokaterne T. Raab, H. Lauf og V. Ahmann)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: Montres Tudor SA (Genève, Schweiz)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelse truffet den 10. oktober 2012 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 231/2012-2) annulleres.
 —
 Harmoniseringskontoret og Montres Tudor SA tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Ansøger om EF-varemærket: Advance Magazine Publishers, Inc.
 Det omhandlede EF-varemærke: Ordmærket »GLAMOUR« — EF-varemærkeansøgning nr. 9 380 916
 Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Montres Tudor SA
 Det påberåbte varemærke eller tegn: International varemærkeregistrering med retsvirkning i Det Europæiske Fællesskab »TUDOR GLAMOUR« for varer i klasse 14
 Indsigelsesafdelingens afgørelse: Indsigelsen taget til følge for så vidt angår alle de anfægtede varer
 Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen
 Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i Rådets forordning nr. 207/2009.


text:
29.1.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 30/14
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Amtsgericht Waldshut-Tiengen — Landwirtschaftsgericht (Tyskland) den 21. oktober 2010 — Rico Graf og Rudolf Engel mod Landratsamt Waldshut — Landwirtschaftsamt
 (Sag C-506/10)
 ()
 2011/C 30/22
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Amtsgericht Waldshut-Tiengen — Landwirtschaftsgericht
 Parter i hovedsagen
 Sagsøgere: Rico Graf og Rudolf Engel
 Sagsøgt: Landratsamt Waldshut — Landwirtschaftsamt
 Præjudicielt spørgsmål
 Er § 6, stk. 1, litra a), i Baden-Württembergs Ausführungsgesetz zum Grundstücksverkehrsgesetz und zum Landpachtverkehrsgesetz (lov til gennemførelse af lov om handel med landbrugsjord og af forpagtningsloven) i affattelsen af 21. februar 2006 (Gesetzblatt, s. 85) forenelig med Aftale mellem Det Europæiske Fællesskab og dets medlemsstater på den ene side og Det Schweiziske Forbund på den anden side om fri bevægelighed for personer (1)?
 (1) EFT 2002 L 114, s. 6


text:
11.7.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 251/20
 Rettens dom af 26. maj 2016 – Frankrig og IFP Énergies nouvelles mod Kommissionen
 (Forenede sager T-479/11 og T-157/12) (1)
 ((Statsstøtte - olieeftersøgning - implicit og ubegrænset statsgaranti til Institut Français du pétrole (IFP) ved tildeling af status som en offentlig virksomhed af industriel og handelsmæssig karakter (EPIC) - fordel - formodning om on fordel))
 (2016/C 251/20)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøgere: Den Franske Republik (først ved E. Belliard, G. de Bergues, B. Beaupère Manokha og J. Gstalter, derefter ved E. Belliard, G. de Bergues, J. Gstalter og S. Menez, derefter ved G. de Bergues, S. Menez, D. Colas og J. Bousin, og endeligt ved G. de Bergues, D. Colas og J. Bousin, som befuldmægtigede) (sag T-479/11) og IFP Énergies nouvelles (Rueil-Malmaison, Frankrig) (først ved advokaterne É. Morgan de Rivery og A. Noël-Baron og derefter ved advokaterne É. Morgan de Rivery og E. Lagathu) (sag T-157/12)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (ved B. Stromsky, D. Grespan og K. Talabér Ritz, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Søgsmål anlagt i henhold til artikel 263 TEUF med påstand om annullation af Kommissionens afgørelse 2012/26/EU af 29. juni 2011 om statsstøtte C 35/2008 (ex NN 11/208), tildelt af Frankrig til den offentlige virksomhed, »Institut Français du pétrole« (EUT 2012, L 14, s. 1).
 Konklusion
 1)
 Artikel 1, stk. 3-5, og artikel 2-12 i Kommissionens afgørelse 2012/26/EU af 29. juni 2011 om statsstøtte C 35/2008 (ex NN 11/208), tildelt af Frankrig til den offentlige virksomhed, »Institut Français du pétrole«, annulleres.
 2)
 I øvrigt frifindes Europa-Kommissionen.
 3)
 Europa-Kommissionen bærer to tredjedele af sine egne omkostninger i sag T-479/12 og T-157/12 og to tredjedele af Den Franske Republiks og IFP Énergies nouvelles’ omkostninger.
 4)
 Den Franske Republik bærer en tredjedel af sine egne omkostninger og en tredjedel af Europa-Kommissionens omkostninger i sag T-479/11.
 5)
 IFP Énergies nouvelles bærer en tredjedel af sine egne omkostninger og en tredjedel af Europa-Kommissionens omkostninger i sag T-157/12.
 (1) EUT C 340 af 19.11.2011.


text:
12.9.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 220/29
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal de grande instance de Paris (Frankrig) den 16. juli 2009 — Olivier Martinez og Robert Martinez mod Société MGN
 (Sag C-278/09)
 2009/C 220/56
 Processprog: fransk
 Den forelæggende ret
 Tribunal de grande instance de Paris
 Parter i hovedsagen
 Sagsøgere: Olivier Martinez og Robert Martinez
 Sagsøgt: Société MGN
 Præjudicielt spørgsmål
 Skal artikel 2 og artikel 5, stk. 3, i Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22. december 2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område (1), fortolkes således, at de giver en ret i en medlemsstat kompetence til at træffe afgørelse i en sag, på grund af en skade på personlige rettigheder, der kan være opstået ved onlineoplysninger og/eller fotografier på et websted, som udgives i en anden medlemsstat af et selskab med hjemsted i den anden medlemsstat — eller i en anden medlemsstat, som under alle omstændigheder adskiller sig fra den første —:
 a)
 Forudsat enten, at der er adgang til dette websted fra den første medlemsstat,
 b)
 eller alene når der foreligger en tilstrækkelig, væsentlig eller klar tilknytning mellem skadetilføjelsen og den første medlemsstats område, og i det andet tilfælde, hvis denne tilknytning kan følge af:
 i)
 betydningen af forbindelser til det omtvistede websted fra den første medlemsstat, i absolutte tal eller relativt i forhold til samtlige forbindelser til det pågældende websted.
 ii)
 bopælen, eller endog nationaliteten, af den person, der påberåber sig en tilsidesættelse af personlige rettigheder, eller mere generelt de berørte personer.
 iii)
 det sprog, som de omtvistede oplysninger formidles på, eller andre forhold, der kan godtgøre redaktøren for webstedets hensigt om specifikt at henvende sig til befolkningen i den første medlemsstat.
 iv)
 det sted, hvor de fremførte faktiske omstændigheder har fundet sted, og/eller hvor de negativer, som eventuelt bliver lagt på nettet, blev taget.
 v)
 andre kriterier?
 (1) EFT L 12, s. 1.


text:
3.9.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 217/57
 Sag anlagt den 20. juli 2005 af The Black & Decker Corporation mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 (Sag T-276/05)
 (2005/C 217/116)
 Det sprog, stævningen er affattet på: engelsk
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der den 20. juli 2005 anlagt sag mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) af The Black & Decker Corporation, Towson, Maryland (USA), ved solicitor P. Harris.
 Den anden part i sagen for appelkammeret var Atlas Copco Aktiebolag, Stockholm (Sverige).
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 —
 Afgørelse truffet den 3. maj 2005 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 790/2004-1) annulleres.
 —
 Det fastslås, at indsigelsessag nr. B 623 613 skal afvises.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale de omkostninger, sagsøgeren har afholdt i forbindelse med den foreliggende sag og klagesagen.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Ansøger om EF-varemærket:
 Sagsøgeren.
 EF-varemærket, der søges registreret:
 Farvemærke i sort og gul i klasse 7 (manuelt betjent bærbart elektrisk maskinværktøj etc.).
 Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn:
 Atlas Copco Aktiebolag.
 Det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn:
 Ikke-registrerede varemærker og tegn, der bruges erhvervsmæssigt for maskinværktøj i alle medlemsstater.
 Indsigelsesafdelingens afgørelse:
 Afvisning af indsigelsen.
 Appelkammerets afgørelse:
 Den påklagede afgørelse annulleres og sagen hjemvises til Indsigelsesafdelingen til videre behandling.
 Søgsmålsgrunde:
 Sagsøgeren har gjort gældende, at indsigelsen skulle have været afvist, da den i strid med regel 18, stk. 1, i forordning nr. 2868/95 (1) ikke tilstrækkeligt entydigt angav de ældre varemærker og tegn, den var støttet på.
 (1) Kommissionens forordning (EF) nr. 2868/95 af 13.12.1995 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 40/94 om EF-varemærker (EFT L 303 af 15.12.1995, s. 1).


text:
9.5.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 116/5
 Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 13. marts 2008 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Kongeriget Spanien
 (Sag C-248/06) (1)
 (Traktatbrud - etableringsfrihed - fri udveksling af tjenesteydelser - restriktioner - forskning og udvikling - ordning med fradrag for udgifter afholdt i udlandet)
 (2008/C 116/08)
 Processprog: spansk
 Parter
 Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved R. Lyal og L. Escobar Guerrero, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Kongeriget Spanien (ved M. Muñoz Perez, som befuldmægtiget)
 Sagens genstand
 Traktatbrud — tilsidesættelse af artikel 43 EF, 48 EF og 49 EF og EØS-aftalens artikel 31 og 36 — ordning med fradrag for udgifter i forbindelse med forskning, udvikling og teknologisk innovation, der afholdes i udlandet, som er mere byrdefuld end den ordning, der finder anvendelse på udgifter, der afholdes i Spanien
 Konklusion
 1)
 Kongeriget Spanien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 43 EF og 49 EF om etableringsfriheden og den frie udveksling af tjenesteydelser samt de tilsvarende bestemmelser i aftalen af 2. maj 1992 om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, dvs. aftalens artikel 31 og 36, idet det har opretholdt en ordning med fradrag for udgifter i forbindelse med forskning, udvikling og teknologisk innovation, som er mindre fordelagtig for udgifter, der afholdes i udlandet, end for udgifter, der afholdes i Spanien, idet en sådan ordning følger af bestemmelserne i artikel 35 i lov om selskabsskat, som ændret ved kongeligt lovdekret nr. 4/2004 af 5. marts 2004.
 2)
 Kongeriget Spanien betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 178 af 29.7.2006.


text:
23.11.2002 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 289/33
 Sag anlagt den 24. september 2002 af Associazione Til støtte for sine påstande gør sagsøgeren for det første
 Consorzi Tessili — ASCONTEX mod Kommissionen for gældende, at der er sket tilsidesættelse af begrundelsespligten.
 De Europæiske Fællesskaber Ifølge sagsøgeren har Kommissionen ikke foretaget den i
 artikel 24 i forordning (EØF) nr. 4253/88 ( 1) påkrævede
 undersøgelse af sagen, idet forordningen finder anvendelse i
 (Sag T-290/02) nærværende sag. Således har Kommissionen ikke anmodet
 Italien om at fremkomme med sine bemærkninger, selv om
 den finansielle støtte blev bevilliget med støtte fra den italienske
 (2002/C 289/61) regering. Desuden anfører sagsøgeren, at Kommissionen ikke
 har besvaret sagsøgerens forslag om ændringer af projektet.
 Sagsøgeren konstaterer endvidere, at Kommissionen ikke har
 (Processprog: fransk) truffet afgørelse om, hvorvidt de udgifter, som sagsøgeren har
 afholdt i forbindelse med projektet, er tilskudsberettigede.
 Sagsøgeren gør desuden gældende, at der er sket tilsidesættelse
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning.
 den 24. september 2002 anlagt sag mod Kommissionen for Ifølge sagsøgeren har Kommissionen ikke bestridt, at de af
 De Europæiske Fællesskaber af Associazione Consorzi Tessili sagsøgeren afholdte udgifter var tilskudsberettigede.
 — ASCONTEX, Milano, ved avocats Patrick Mbaya og Laurent
 Denis, og med valgt adresse i Luxembourg.
 Sagsøgerens sidste anbringende er, at der er sket overtrædelse
 af retssikkerhedsprincippet. Ifølge sagsøgeren afviser Kommis-
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande: sionen de af sagsøgeren forelagte udgifter på grund af manglen-
 de attestering, selv om Kommissionen aldrig er fremkommet
 — Principalt annulleres beslutningen af 12. juli 2002 om med en udtalelse herom. Desuden bemærker sagsøgeren, at en
 bortfald af finansiel støtte til sagsøgeren til projektet attestering af udgifterne skal forelægges sammen med den
 ASCONTEX IBEX EURESPRIT. endelige rapport om aktionen.
 — Det bestemmes, at det ydede forskud på 200 000 EUR (1 ) Rådets forordning (EØF) nr. 4253/88 af 19.12.1988 om gennem-
 ikke skal tilbagebetales. førelsesbestemmelser til forordning (EØF) nr. 2052/88 for så vidt
 angår samordningen af de forskellige strukturfondes interventio-
 — Subsidiært annulleres beslutningen af 12. juli 2002 om ner indbyrdes såvel som med interventionerne fra Den Europæiske
 Investeringsbank og de øvrige eksisterende finansielle instrumen-
 bortfald af finansiel støtte til sagsøgeren til projektet
 ter (EFT L 374, s. 1).
 ASCONTEX IBEX EURESPRIT delvist.
 — Det bestemmes, at det ydede forskud på 200 000 EUR
 først tilbagebetales til Kommissionen, når denne har
 truffet afgørelse om, at de forelagte udgifter er tilskudsbe-
 rettigede og at forskuddet tilbagebetales pro rata i forhold
 til, hvad sagsøgeren ikke har anvendt.
 — Kommissionen tilpligtes i alle tilfælde at betale sagens Sag anlagt den 17. september 2002 af González y Díez
 omkostninger. S.A. mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 (Sag T-291/02)
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 (2002/C 289/62)
 Sagsøgeren er medlem af sammenslutningen af italienske (Processprog: spansk)
 tekstilindustrier. Sagsøgeren har af Kommissionen modtaget
 finansiel støtte til en international udstilling inden for tekstil-
 og beklædningssektoren. Denne udstilling skulle afholdes på
 Capri.
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 den 17. september 2002 anlagt sag mod Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber af González y Díez S.A., Villabona-
 I den anfægtede beslutning trækker Kommissionen den finan- Llanera (Asturias, Spanien) ved abogados Jaime Folguera
 sielle støtte tilbage og anmoder om, at det allerede udbetalte Crespo, Antonio Martínez Sánchez og José Carlos Engra
 forskud tilbagebetales. Moreno.
 ---pagebreak--- C 289/34 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 23.11.2002
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande: Endelig har sagsøgeren gjort gældende, at der ikke foreligger
 en tilstrækkelig begrundelse.
 — Artikel 1, 2 og 5 i Kommissionens beslutning af 2. juli
 2002 om den støtte, Spanien har ydet virksomheden (1 ) EFT L 329 af 30.12.1993, s. 12.
 González y Díez SA i 1998, 2000 og 2001, annulleres. (2 ) EFT L 83 af 27.3.1999, s. 1.
 — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter Sag anlagt den 23. september 2002 af Eric Vranckx mod
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 (Sag T-293/02)
 I henhold til den anfægtede beslutnings artikel 1 har Kommis-
 sionen i medfør af artikel 5 i Kommissionens beslutning
 nr. 3632/93/EKSF af 28. december 1993 om fællesskabsord- (2002/C 289/63)
 ningen for statsstøtte til kulindustrien (1) erklæret den statsstøt-
 te på 5 113 254,96 EUR, som de spanske myndigheder i
 1998, 2000 og 2001 har ydet sagsøgeren til dækning af (Processprog: fransk)
 ekstraordinære udgifter i forbindelse med modernisering,
 rationalisering og omstrukturering, for uforenelig med fælles-
 markedet.
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 den 23. september 2002 anlagt sag mod Kommissionen for
 De Europæiske Fællesskaber af Eric Vranckx, Bruxelles, ved
 Sagsøgeren har fremsat følgende anbringender til støtte for avocats Albert Coolen, Jean-Noël Louis og Etienne Marchal, og
 sine påstande: med valgt adresse i Luxembourg.
 — Væsentlige formforskrifter er i strid med EKSF-traktatens Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 artikel 88 og artikel 4, stk. 4, i Rådets forordning nr. 659/
 1999 af 22. marts 1999 om fastlæggelse af regler for
 — Den af udvælgelseskomitéen for udvælgelsesprøve KOM/
 anvendelsen af EF-traktatens artikel 93 (nu artikel 88
 B/1/00 trufne afgørelse annulleres, for så vidt som den
 EF) (2) blevet tilsidesat, idet Kommissionen ikke har
 vedrører bedømmelsen af sagsøgerens mundtlige prøve.
 offentliggjort sin beslutning om at indlede den formelle
 undersøgelsesprocedure i De Europæiske Fællesskabers Ti-
 dende. — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 — Kommissionen har udøvet et åbenbart urigtigt skøn,
 idet den i den anfægtede beslutning har lagt faktiske Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 omstændigheder til grund, der er uden betydning i den
 foreliggende sag, som f.eks. betingelserne for sagsøgerens
 opkøb af Mina la Camocha, og idet den har krævet et Sagsøgeren deltog i udvælgelsesprøve KOM/B/1/00. Han an-
 større beløb tilbagesøgt hos sagsøgeren end det beløb, fægter, at han ikke blev opført på den liste over egnede
 sagsøgeren faktisk blev ydet i støtte. Endvidere har ansøgere, der anvendes ved udvælgelse af assistenter inden for
 Kommissionen begået en fejl, idet den har lagt til grund, informationsteknologi og telekommunikation.
 at størrelsen af den ydede støtte til ekstraordinære udgifter
 til omstrukturering var 393 971 600 ESP, og idet den for
 så vidt angår den i 1998, 2000 og 2001 ydede støtte
 Sagsøgeren støtter søgsmålet på følgende forhold:
 ikke tog hensyn til visse ekstraordinære udgifter til
 omstrukturering.
 — en tilsidesættelse af begrundelsespligten
 — Princippet om beskyttelse af den berettigede forventning — et åbenlyst fejlskøn
 er tilsidesat, da Kommissionen har pålagt Spanien at
 tilbagesøge støtte, der tidligere er blevet godkendt ved — en tilsidesættelse af meddelelsen om udvælgelsesprøve.
 beslutning 98/637/EKSF af 3. juni 1998 og beslutning
 2001/162/EKSF af 13. december 2000 om Spaniens
 støtte til kulindustrien i 1998 og 2000.


text:
30.1.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 24/44
 Sag anlagt den 2. december 2009 (fax af 30. november 2009) — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Italienske Republik
 (Sag C-496/09)
 2010/C 24/77
 Processprog: italiensk
 Parter
 Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved L. Pignataro og E. Righini, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Den Italienske Republik
 Sagsøgerens påstande
 —
 Det fastslås, at Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Kommissionens beslutning 2000/128/EF af 11. maj 1999 om Italiens støtteordning for foranstaltninger til fordel for beskæftigelsen (1) og artikel 228, stk. 1, EF ved ikke at have vedtaget alle nødvendige foranstaltninger for at opfylde dommen afsagt af De Europæiske Fællesskabers Domstol den 1. april 2004 i sag C-99/02 vedrørende tilbagesøgning hos modtagerne af den støtte, som i medfør af ovennævnte beslutning var erklæret ulovlig og uforenelig med fællesmarkedet.
 —
 Den Italienske Republik tilpligtes at betale Kommissionen en dagbøde på 285 696 EUR for den forsinkede opfyldelse af dommen i sag C-99/02 vedrørende beslutning 2000/128/EF fra dagen for domsafsigelsen i den foreliggende sag, indtil den dag, hvor dommen i sag C-99/02 opfyldes.
 —
 Den Italienske Republik tilpligtes at betale Kommissionen et fast beløb, som fastsættes ved at multiplicere det daglige beløb på 31 744 EUR med antallet af dage for tilstedeværelsen af overtrædelsen fra afsigelsen af dommen i denne sag for så vidt den angår beslutning 2000/128/EF.
 —
 Den Italienske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Den Italienske Republik har ikke vedtaget alle de nødvendige foranstaltninger for at tilbagesøge den støtte, der ved beslutningen blev erklæret ulovlig og uforenelig med fællesmarkedet, idet den i juni 2009 kun har tilbagesøgt 52 088 600,60 EUR ud af et samlet beløb på 281 525 686,79 EUR, der skal tilbagesøges. Den Italienske Republik har anerkendt, at den stadig mangler at tilbagebetale 229 437 086,19 EUR. Den har således ikke vedtaget alle nødvendige foranstaltninger for at efterkomme beslutningen som fastsat i dommen i sag C-99/02.
 (1) EFT L 42, s. 1.


text:
26.1.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 26/15
 Domstolens dom (plenum) af 27. november 2012 — Thomas Pringle mod Government of Ireland, Ireland og the Attorney General (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Supreme Court — Irland)
 (Sag C-370/12) (1)
 (Stabilitetsmekanisme for de medlemsstater, der har euroen som valuta - afgørelse 2011/199/EU - ændring af artikel 136 TEUF - gyldighed - artikel 48, stk. 6, TEU - forenklet revisionsprocedure - ESM-traktaten - økonomisk og monetær politik - medlemsstaternes kompetence)
 2013/C 26/27
 Processprog: engelsk
 Den forelæggende ret
 Supreme Court
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Thomas Pringle
 Sagsøgte: Government of Ireland, Ireland og the Attorney General
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Supreme Court — gyldighed af Det Europæiske Råds afgørelse 2011/199/EU af 25. marts 2011 om ændring af artikel 136 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde med hensyn til en stabilitetsmekanisme for de medlemsstater, der har euroen som valuta (EFT L 91, s. 1) — Unionens kompetencer — retten for en medlemsstat inden for euroområdet til at indgå en international aftale såsom traktaten om oprettelse af den europæiske stabilitetsmekanisme.
 Konklusion
 1)
 Gennemgangen af det første spørgsmål har intet frembragt, der kan rejse tvivl om gyldigheden af Det Europæiske Råds afgørelse 2011/199/EU af 25. marts 2011 om ændring af artikel 136 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde med hensyn til en stabilitetsmekanisme for de medlemsstater, der har euroen som valuta.
 2)
 Artikel 4, stk. 3, TEU, artikel 13 TEU, artikel 2, stk. 3, TEUF, artikel 3, stk. 1, litra c), TEUF, artikel 3, stk. 2, TEUF, artikel 119 TEUF — 123 TEUF og 125 TEUF — 127 TEUF samt det almindelige princip om effektiv domstolsbeskyttelse er hverken til hinder for, at de medlemsstater, der har euroen som valuta, indgår en indbyrdes aftale som traktaten om den europæiske stabilitetsmekanisme mellem Kongeriget Belgien, Forbundsrepublikken Tyskland, Republikken Estland, Irland, Den Hellenske Republik, Kongeriget Spanien, Den Franske Republik, Den Italienske Republik, Republikken Cypern, Storhertugdømmet Luxembourg, Malta, Kongeriget Nederlandene, Republikken Østrig, Den Portugisiske Republik, Republikken Slovenien, Den Slovakiske Republik og Republikken Finland, indgået i Bruxelles den 2. februar 2012, eller at disse medlemsstater ratificerer denne traktat.
 3)
 En medlemsstats ret til at indgå og ratificere nævnte traktat er ikke betinget af ikrafttrædelsen af afgørelse 2011/199.
 (1) EUT C 303 af 6.10.2012.


text:
17.11.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 409/37
 Rettens kendelse af 17. september 2014 — ATC m.fl. mod Kommissionen
 (Sag T-333/10) (1)
 ((Ansvar uden for kontraktforhold - import af fugle - aftale om størrelsen på erstatningsbeløbene - ufornødent at træffe afgørelse))
 2014/C 409/53
 Processprog: nederlandsk
 Parter
 Sagsøgere: Animal Trading Company (ATC) BV (Loon op Zand, Nederlandene), Avicentra NV (Malle, Belgien), Borgstein Birds and Zoofood Trading vof (Wamel, Nederlandene), Bird Trading Company Van der Stappen BV (Dongen, Nederlandene), New Little Birds Srl (Anagni, Italien), Vogelhuis Kloeg (Zevenbergen, Nederlandene) og Giovanni Pistone (Westerlo, Belgien) (ved advokaterne M. Osse og J. Houdijk)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (først ved F. Jimeno Fernández og B. Burggraaf, derefter ved F. Jimeno Fernández og H. Kranenborg, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Erstatningssøgsmål med påstand om erstatning for det tab, som sagsøgerne har lidt som følge af vedtagelsen af først Kommissionens afgørelse 2005/760/EF af 27. oktober 2005 om visse beskyttelsesforanstaltninger i forbindelse med højpatogen aviær influenza i bestemte tredjelande for så vidt angår import af fugle i fangenskab (EUT L 285, s. 60), som forlænget, og Kommissionens forordning (EF) nr. 318/2007 af 23. marts 2007 om dyresundhedsmæssige betingelser for import af visse fugle til Fællesskabet samt karantænebetingelser herfor (EFT L 84, s. 7).
 Konklusion
 1)
 Det er ufornødent at træffe afgørelse i sagen.
 2)
 Animal Trading Company (ATC) BV, Avicentra NV, Borgstein Birds and Zoofood Trading vof, Bird Trading Company Van der Stappen BV, New Little Birds Srl, Vogelhuis Kloeg og M. Giovanni Pistone bærer deres egne omkostninger.
 3)
 Europa-Kommissionen bærer sine egne omkostninger.
 (1) EUT C 274 af 9.10.2010.


text:
13.3.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 78/26
 Rettens dom af 2. februar 2017 — Mengozzi mod EUIPO — Consorzio per la tutela dell’olio extravergine di oliva toscano (TOSCORO)
 (Sag T-510/15) (1)
 ((EU-varemærker - ugyldighedssag - EU-ordmærket TOSCORO - ældre beskyttet geografisk oprindelsesbetegnelse »Toscano« - absolut registreringshindring - artikel 142 i forordning (EF) nr. 40/94 - artikel 13 og 14 i forordning (EØF) nr. 2081/92 - erklæring om delvis ugyldighed))
 (2017/C 078/34)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Roberto Mengozzi (Monaco, Monaco) (ved advokat T. Schuffenecker)
 Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) (ved A. Schifko og S. Crabbe, som befuldmægtigede, som befuldmægtiget)
 Den anden part i sagen for appelkammeret ved EUIPO og intervenient ved Retten: Consorzio per la tutela dell’olio extravergine di oliva toscano IGP (Firenze, Italien)
 Intervenient til støtte for sagsøgte: Den Italienske Republik
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelsen truffet den 5. juni 2015 af Andet Appelkammer ved EUIPO (sag R 322/2014-2) vedrørende en ugyldighedssag mellem Consorzio per la tutela dell’olio extravergine di oliva Toscano IGP og Roberto Mengozzi
 Konklusion
 1)
 Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) frifindes.
 2)
 Roberto Mengozzi bærer sine egne omkostninger og betaler de af EUIPO og Consorzio per la tutela dell’olio extravergine di oliva Toscano IGP afholdte omkostninger
 3)
 Den Italienske Republik bærer sine egne omkostninger.
 (1) EUT C 354 af 26.10.2015.


text:
18.4.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 90/5
 Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 17. februar 2009 — Commune de Sausheim mod Pierre Azelvandre (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Conseil d'État — Frankrig)
 (Sag C-552/07) (1)
 (Direktiv 2001/18/EF - udsætning af genetisk modificerede organismer - stedet for udsætningen - fortrolighed)
 2009/C 90/07
 Processprog: fransk
 Den forelæggende ret
 Conseil d'État
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Commune de Sausheim
 Sagsøgt: Pierre Azelvandre
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Conseil d'État — fortolkning af artikel 19 i Rådets direktiv 90/220/EØF af 23. april 1990 om udsætning i miljøet af genetisk modificerede organismer (EFT L 117, s. 15) og artikel 4 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/4/EF af 28. januar 2003 om offentlig adgang til miljøoplysninger (EUT L 41, s. 26) — begrebet »stedet for udsætning« af genetisk modificerede organismer (GMO) — er udsætningen begrænset til en bestemt matrikelparcel eller et større geografisk område (kommune, kanton, departement)? — er det, hvad angår førstnævnte tilfælde, muligt at afslå at udlevere matrikeloplysninger vedrørende den omhandlede parcel af hensyn til beskyttelsen af den offentlige orden eller sikkerheden for personer eller formuegoder?
 Konklusion
 1)
 »Stedet for udsætningen« som omhandlet i artikel 25, stk. 4, første led, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/18/EF af 12. marts 2001 om udsætning i miljøet af genetisk modificerede organismer og om ophævelse af Rådets direktiv 90/220/EØF skal fastlægges på grundlag af enhver oplysning vedrørende stedfæstelsen af denne udsætning, som anmelderen har forelagt for kompetente myndigheder i den medlemsstat, på hvis område udsætningen skal finde sted, inden for rammerne af de procedurer, der er fastsat i direktivets artikel 6-8, 13, 17, 20 eller 23.
 2)
 Et forbehold begrundet i hensynet til beskyttelse af den offentlige orden eller i andre legale hensyn kan ikke gøres gældende som begrundelse for ikke at udlevere de oplysninger, der er omhandlet i artikel 25, stk. 4, i direktiv 2001/18.
 (1) EUT C 37 af 9.2.2008.


text:
C 318/10 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 18 . 10 . 97
 Ferrero ved advokaterne Georges Vandersanden og Laure moms, der skal betales ved køb af biler, som en afgifts
 Levi, Bruxelles, med valgt adresse i Luxembourg hos Fidu pligtig person skal bruge til afgiftspligtige transak
 ciaire Myson SARL, 30, rue Cessange, til prøvelse af dom tioner ?
 afsagt den 12. juni 1997 af De Europæiske Fællesskabers
 Ret i Første Instans (Første Afdeling) i sag T-237/95, Fer 2 ) Det spørges navnlig, om fradragsretten kan udelukkes,
 nando Carbajo Ferrero mod Europa-Parlamentet.
 a ) selv om bilerne er vigtige driftsmidler således at
 Appellanten har nedlagt følgende påstande: forstå, at den pågældende virksomhed efter sin art
 ikke vil kunne udøves uden bilerne ( f.eks. Royscot
 selskabernes billeasingvirksomhed og T. C. Harri
 — De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans' son-koncernens billeasing- og biludlejningsvirk
 dom af den 12. juni 1997 i sag T-237/95 mellem somhed ?
 samme parter, ophæves.
 b ) selv om bilerne ikke på noget tidspunkt kan bruges
 — Appellantens påstande under sagen i første instans privat af den afgiftspligtige person eller dennes per
 tages herefter til følge . sonale ( som f.eks. i den billeasingsvirksomhed,
 som Royscot-selskaberne og T. C. Harrison-kon
 cernen driver)?
 — Indstævnte tilpligtes at betale samtlige sagsomkostnin
 ger, herunder omkostningerne i forbindelse med sagens c ) selv om den afgiftspligtige person overhovedet ikke
 behandling i første instans. vil kunne drive den pågældende virksomhed uden
 bilerne ( som det f.eks . er tilfældet med » demon
 Anbringender og væsentligste argumenter: strations « -biler, som erhverves af et selskab, der
 hører til T. C. Harrison-koncernen, som et led i
 dets salgsvirksomhed)?
 Til støtte for appellen anføres, at Retten har tilsidesat fæl
 lesskabsretten, og appellanten fastholder samtlige søgs d) selv om den afgiftspligtige persons ansatte ikke
 målsgrunde og argumenter i sagen. Han gør desuden gæl kan udføre deres arbejde uden bilerne ( som f.eks.
 dende, at der er begået en processuel fejl, idet Retten har de handelsrejsende, der er ansat i Allied Domecq
 afvist at pålægge Parlamentet at fremlægge den skrivelse, koncernen)?
 som er blevet påberåbt under sagen som grundlag for at
 anfægte et af udvælgelseskomitéens medlemmers upartisk e ) med den begrundelse — og uden hensyn til de
 hed .
 under litra a ), c ) eller d) nævnte omstændigheder
 — at den afgiftspligtige persons ansatte har mulig
 hed for i et vist underordnet omfang at bruge
 bilerne privat uden for arbejdstiden ?
 3 ) Kan det have betydning for besvarelsen af spørgsmål 2,
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendelse litra e ),
 afsagt den 29. juli 1997 af Court of Appeal, London, i
 sagerne 1 ) Royscot Leasing Limited og Royscot Industrial a ) at der kan ske en forholdsmæssig fordeling af
 Leasing Limited, 2 ) Allied Domecq plc, 3 ) T. C. Harrison udgifterne til bilerne på henholdsvis erhvervsmæs
 Group Limited mod Commissioners of Customs and sigt og privat brug, eller
 Excise
 ( Sag C-305/97) b ) at privat brug af bilerne udgør en momspligtig
 ( 97/C 318/ 18
 transaktion, idet den afgiftspligtige person opkræ
 ver et gebyr af de ansatte herfor ?
 Ved kendelse afsagt den 29 . juli 1997, indgået til Domsto 4 ) Bortfaldt medlemsstaternes adgang til at opretholde
 lens Justitskontor den 26 . august 1997, har Court of undtagelser ifølge artikel 17, stk . 6, andet afsnit, ved
 Appeal, London, i sagerne 1 ) Royscot Leasing Limited og udløbet af den periode på fire år, der er nævnt i samme
 Royscot Industrial Leasing Limited, 2 ) Allied Domecq plc, artikels første afsnit ?
 3 ) T. C. Harrison Group Limited mod Commissioners of
 Customs and Excise forelagt De Europæiske Fællesskabers (') Rådets andet direktiv 67/228/EØF af 11 . april 1967 om har
 Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse af føl monisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsaf
 gende spørgsmål: gifter — Det fælles merværdiafgiftssystems struktur og de nær
 mere regler for dets anvendelse ( EFT 71 af 14 . 4 . 1967,
 s . 1303 ).
 1 ) Har medlemsstaterne efter artikel 11 , stk. 4, i Rådets (2 ) Rådets sjette direktiv 77/388/EØF om harmonisering af med
 andet direktiv af 11 . april 1967 H lovligt kunnet ved lemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles
 tage eller opretholde, og kan de efter artikel 17, stk. 6, merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag ( EFT L 145
 andet afsnit, i Rådets sjette direktiv af 17. maj af 13 . 6 . 1977, s . 1 ).
 1977 (2) fortsat opretholde national lovgivning, hvor
 efter det uden begrænsning er udelukket at fradrage


text:
25.7.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 270/9
 Domstolens kendelse (Syvende Afdeling) af 7. april 2016 — straffesag mod Cristiano Pontillo (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunale di Salerno — Italien)
 (Sag C-474/14) (1)
 ((Præjudiciel forelæggelse - artikel 99 i Domstolens procesreglement - enslydende præjudicielle spørgsmål - artikel 49 TEUF og 56 TEUF - etableringsfrihed - fri udveksling af tjenesteydelser - hasardspil - national lovgivning - omorganisering af koncessionssystemet gennem en synkronisering af udløbstidspunktet - nyt udbud - koncessioner med en kortere varighed end de tidligere koncessioner - vederlagsfri overdragelse af anvendelsen af egne materielle og immaterielle aktiver, som udgør nettet til forvaltning og indsamling af væddemålene - restriktion - tvingende almene hensyn - proportionalitet))
 (2016/C 270/11)
 Processprog: italiensk
 Den forelæggende ret
 Tribunale di Salerno
 Tiltalt i straffesagen
 Cristiano Pontillo
 Konklusion
 1)
 Artikel 49 TEUF og 56 TEUF samt ligebehandlingsprincippet og effektivitetsprincippet skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en national hasardspilslovgivning som den i hovedsagen omhandlede, der foreskriver afholdelse af et nyt udbud af koncessioner med en kortere varighed end de tidligere tildelte koncessioner ved hjælp af en omorganisering af systemet gennem en synkronisering af udløbstidspunktet for koncessionerne.
 2)
 Artikel 49 TEUF og 56 TEUF skal fortolkes således, at de er til hinder for en restriktiv national bestemmelse som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter hasardspilskoncessionshaveren i forbindelse med ophøret af aktiviteten som følge af udløbet af koncessionens varighed pålægges vederlagsfrit at overdrage anvendelsen af egne materielle og immaterielle aktiver, som udgør nettet til forvaltning og indsamling af væddemål, såfremt denne restriktion går ud over, hvad der er nødvendigt for at opnå det formål, der faktisk forfølges med denne bestemmelse, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.
 (1) EUT C 462 af 22.12.2014.


text:
5.3.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 72/7
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Hoge Raad der Nederlanden (Nederlandene) den 6. december 2010 — Staatssecretaris van Financiën, den anden part: L.A.C. van Putten
 (Sag C-578/10)
 2011/C 72/11
 Processprog: nederlandsk
 Den forelæggende ret
 Hoge Raad der Nederlanden
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Staatssecretaris van Financiën
 Den anden part: L.A.C. van Putten
 Præjudicielt spørgsmål
 Er der henset til artikel 18 EF (nu artikel 21 TEUF) tale om en af fællesskabsretten omfattet situation, når en medlemsstat afgiftspålægger den første anvendelse af en bil på vejnettet på dens område, i et tilfælde hvor bilen er indregistreret i en anden medlemsstat, er udlånt af en indbygger i denne anden medlemsstat og benyttes af en indbygger i den førstnævnte medlemsstat til at køre på denne medlemsstats område?


text:
9.10.2004
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 251/24
 Sag anlagt den 9. juli 2004 af Den Italienske Republik mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 (Sag T-282/04)
 (2004/C 251/44)
 Processprog: italiensk
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der den 9. juli 2004 anlagt sag mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber af Den Italienske Republik ved avvocato dello Stato Gianni De Bellis.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 —
 Kommissionens beslutning C(2004) 1706 af 24. april 2004 om »at udelukke visse udgifter, som medlemsstaterne har afholdt for Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL), Garantisektionen, fra EF-finansiering« for så vidt som
 —
 Kommissionen har foretaget en punktuel finansiel korrektion på 19 058 682 EUR for så vidt angår »Sviluppo Rurale« — Misura b. »Insediamento Giovani Agricoltori« foranstaltning b. (landbrugsudvikling — foranstaltning b. »Etablering af unge landmænd«) i Toscana-regionens landbrugsudviklingsplan
 —
 Kommissionen har foretaget en standardkorrektion på 2 % af beløbet på 2 758 501 EUR i relation til ydelse af fødevarehjælp til nødlidende
 —
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 De udgifter, der er blevet udelukket fra fællesskabsfinansiering ved den anfægtede beslutning, vedrører for sagsøgerens vedkommende foranstaltning »etablering af unge landmænd«, som omhandles i det dokument om fastlæggelse af den landbrugsmæssige udvikling i Toscana-regionen, der blev godkendt ved beslutning C(2000) 2510 af 7. september 2000, samt den standardkorrektion på 2 %, som er anvendt på ydelsen af fødevarehjælp til nødlidende, der ifølge Kommissionen ikke er ledsaget af de nødvendige garantier for, at der føres en tilstrækkelig kontrol.
 Til støtte for påstandene gør sagsøgeren følgende gældende:
 —
 Hvad angår foranstaltningen »etablering af unge landmænd« er der tale om en tilsidesættelse af artikel 2 og 3 i Rådets forordning (EØF) nr. 729/70 (1), artikel 35 og 37 i Kommissionens forordning (EF) nr. 1750/1999 (2), artikel 2, stk. 1, i Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 2988/95 (3) samt principperne om finansielle korrektioner.
 —
 Hvad angår ydelse af fødevarehjælp til nødlidende er der tale om en tilsidesættelse af artikel 2 og 3 i ovennævnte forordning (EF) nr. 729/70.
 (1) Rådets forordning (EØF nr. 729/70 af 21.4.1970 om finansiering af den fælles landbrugspolitik (EFT 1970 I, s. 196).
 (2) Kommissionens forordning (EF) nr. 1750/1999 af 23.7.1999 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 1257/1999 om støtte til udvikling af landdistrikterne fra Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL) (EFT L 214 af 13.8.1999, s. 31).
 (3) Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 2988/95 af 18.12.1995 om beskyttelse af De Europæiske Fællesskabers finansielle interesser (EFT L 312 af 23.12.1995, s. 1).


text:
11.6.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 143/1
 Meddelelse
 En skriftlig orientering om ordningen med præjudiciel forelæggelse for Domstolen blev i 1996 meddelt de nationale domstole gennem de kompetente nationale myndigheder. Idet denne orientering har vist sig at være nyttig i praksis, har Domstolen påtaget sig at ajourføre orienteringen i lyset af de indvundne erfaringer, og Domstolen finder det i dag hensigtsmæssigt at udsende orienteringen ved at offentliggøre den i Den Europæiske Unions Tidende.
 ORIENTERING
 om forelæggelse af præjudicielle spørgsmål fra de nationale retter
 (2005/C 143/01)
 1.
 Ordningen med præjudiciel forelæggelse er en grundlæggende mekanisme i unionsretten, der har til formål at give de nationale retter mulighed for at sikre en ensartet fortolkning og anvendelse af denne ret i samtlige medlemsstater.
 2.
 De Europæiske Fællesskabers Domstol har kompetence til at afgøre præjudicielle spørgsmål om fortolkningen af unionsretten og om gyldigheden af afledte retsakter. Domstolen er tillagt denne almindelige kompetence i henhold til EF-traktatens artikel 234 og i visse særlige tilfælde med hjemmel i andre bestemmelser.
 3.
 Da den præjudicielle procedure er baseret på et samarbejde mellem Domstolen og de national retter, er det med henblik på at sikre en effektiv procedure formålstjenligt at give de nationale retter følgende oplysninger.
 4.
 Formålet med disse praktiske oplysninger, der ikke er bindende, er at give de nationale retter en orientering om, hvornår der skal foretages en præjudiciel forelæggelse, og at bistå dem med at formulere og præsentere spørgsmålene, der forelægges Domstolen.
 Domstolens opgave inden for rammerne af den præjudicielle procedure
 5.
 Domstolens opgave inden for rammerne af den præjudicielle procedure er at fortolke fællesskabsretten eller træffe afgørelse om dens gyldighed, men ikke at anvende denne ret på de faktiske omstændigheder, der gav anledning til hovedsagen, hvilken opgave tilkommer den nationale ret. Det tilkommer hverken Domstolen at udtale sig om faktiske spørgsmål, der rejses i tvisten i hovedsagen, eller at tage stilling til forskellige opfattelser om fortolkningen eller anvendelsen af nationale retsregler.
 6.
 Domstolen udtaler sig om fortolkningen eller gyldigheden af fællesskabsretten, idet den søger at give en besvarelse, der er nyttig for afgørelsen af tvisten, men det er den nationale ret, der skal drage konsekvenserne heraf, i givet fald ved at undlade at anvende den pågældende nationale regel.
 Beslutningen om at forelægge Domstolen et spørgsmål
 Hvem stiller spørgsmålet?
 7.
 Enhver ret i en medlemsstat kan i princippet, for så vidt den skal træffe afgørelse i en sag, der fører til en retslig afgørelse, forelægge Domstolen et præjudicielt spørgsmål inden for rammerne af EF-traktatens artikel 234 og EKSF-traktatens artikel 150. Domstolen fortolker begrebet »ret« som et selvstændigt fællesskabsretligt begreb.
 8.
 Inden for det særlige område, hvor institutionerne handler inden for afsnit IV, tredje del, i EF-traktaten om visum, asyl, indvandring og andre politikker i forbindelse med den fri bevægelighed for personer — navnlig på området for retlig kompetence og anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser — er det kun retter, der træffer afgørelse i sidste instans, der kan forelægge spørgsmål, jf. EF-traktatens artikel 68.
 9.
 På samme måde gælder det i overensstemmelse med artikel 35 i traktaten om Den Europæiske Union, at institutionernes retsakter inden for området for politisamarbejde og retligt samarbejde i kriminalsager kun kan gøres til genstand for en præjudiciel forelæggelse af retterne i de medlemsstater, der har godkendt Domstolens kompetence, idet hver stat afgør, om muligheden for at indbringe sagen for Domstolen skal være åben for samtlige retter i staten eller forbeholdt de retter, der træffer afgørelse i sidste instans.
 10.
 Det er ikke nødvendigt, at det er sagens parter, der rejser spørgsmålet; den nationale ret kan forelægge spørgsmålet ex officio.
 Forelæggelse af et fortolkningsspørgsmål
 11.
 Enhver ret er beføjet til at stille Domstolen et spørgsmål om fortolkningen af en fællesskabsretlig regel, såfremt den finder det nødvendigt for at afgøre en verserende sag.
 12.
 En ret, hvis afgørelser ifølge national ret ikke kan appelleres, er imidlertid principielt pligtig at indbringe et sådant spørgsmål for Domstolen, medmindre der allerede foreligger retspraksis på området (og en eventuel ny sammenhæng ikke rejser reel tvivl med hensyn til muligheden for at anvende denne retspraksis), eller det helt klart fremgår, hvorledes fællesskabsbestemmelsen skal fortolkes.
 13.
 En ret, hvis afgørelser kan appelleres, kan således, navnlig når den finder at være tilstrækkelig oplyst gennem Domstolens praksis, selv træffe afgørelse om den korrekte fortolkning af fællesskabsretten og dens anvendelse i den faktiske situation, den har fastlagt. Imidlertid kan en præjudiciel forelæggelse på det rigtige stadium af sagen vise sig at være særlig nyttig, når der er tale om et nyt fortolkningsspørgsmål, der er af almen interesse for fællesskabsrettens ensartede anvendelse i hele Unionen, eller det ikke ser ud til, at gældende retspraksis kan anvendes på nye faktiske omstændigheder.
 14.
 Det påhviler den nationale ret at angive, i hvilken henseende den fortolkning, der anmodes om, er nødvendig, før den afsiger sin dom.
 Forelæggelse af spørgsmål om gyldigheden
 15.
 Selv om de nationale retter kan forkaste de anbringender om ugyldighed, som parterne har påberåbt sig, er Domstolen enekompetent til at erklære en fællesskabsretsakt ugyldig.
 16.
 Enhver national ret skal således forelægge et spørgsmål for Domstolen, når den er i tvivl om gyldigheden af en fællesskabsretsakt, idet den skal angive, hvorfor retsakten efter rettens opfattelse kan være behæftet med en ugyldighed.
 17.
 Den nationale ret kan dog, såfremt den nærer alvorlig tvivl om gyldigheden af en fællesskabsretsakt, som danner grundlag for en national retsakt, undtagelsesvis midlertidigt udsætte gennemførelsen af denne retsakt eller træffe enhver anden foreløbig forholdsregel i relation hertil. Den har i så fald pligt til at forelægge spørgsmålet om fællesskabsretsaktens gyldighed for Domstolen, idet den skal angive, hvorfor retsakten efter rettens opfattelse ikke er gyldig.
 Tidspunktet for forelæggelse af et præjudicielt spørgsmål
 18.
 Den nationale ret kan forelægge Domstolen et præjudicielt spørgsmål, når den konstaterer, at en besvarelse af spørgsmål om fortolkning eller gyldighed er nødvendig for dens afgørelse; det er denne, der er bedst placeret for at kunne bedømme, på hvilket stadium i sagen der er anledning til at forelægge et sådant spørgsmål.
 19.
 Det er imidlertid ønskeligt, at beslutningen om at forelægge et præjudicielt spørgsmål først træffes på et stadium i sagen, hvor den forelæggende ret kan fastlægge den faktiske og retlige ramme for problemstillingen således, at Domstolen råder over alle de oplysninger, der er nødvendige for i givet fald at kunne efterprøve, om fællesskabsretten finder anvendelse på tvisten i hovedsagen. Det kan også vise sig at være i den gode retsplejes interesse, at det præjudicielle spørgsmål stilles efter en kontradiktorisk retsforhandling.
 Formen for den præjudicielle forelæggelse
 20.
 Den afgørelse, hvorved den nationale ret forelægger Domstolen et præjudicielt spørgsmål, kan have en hvilken som helst form, som i henhold til national ret er tilladt for afgørelser af processuelle spørgsmål. Det skal imidlertid erindres, at det er dette dokument, der udgør grundlaget for sagen ved Domstolen, og at denne må råde over oplysninger, der gør det muligt for den at give den nationale ret en nyttig besvarelse. Hertil kommer, at det kun er anmodningen om en præjudiciel afgørelse, der notificeres for de interesserede, der er berettigede til at afgive indlæg til Domstolen — bl.a. medlemsstaterne og institutionerne — og som bliver oversat.
 21.
 Det forhold, at det er nødvendigt at oversætte anmodningen, tilsiger en enkel, klar og præcis affattelse uden overflødige oplysninger.
 22.
 En tekst på ikke mere end ca. 10 sider er ofte tilstrækkelig til, at rammen for en præjudiciel anmodning kan beskrives på en hensigtsmæssig måde. Samtidig med at afgørelsen om forelæggelse skal være kortfattet, skal den imidlertid være tilstrækkelig komplet og indeholde samtlige relevante oplysninger for, at Domstolen og de interesserede, der er berettigede til at afgive indlæg, kan forstå den faktiske og retlige ramme for hovedsagen. Afgørelsen om forelæggelse skal navnlig:
 —
 indeholde en kort redegørelse for tvistens genstand samt for de relevante faktiske omstændigheder, som de er blevet fastlagt, eller i det mindste forklare de faktiske antagelser, som det præjudicielle spørgsmål er baseret på,
 —
 gengive indholdet af de nationale bestemmelser, der kan finde anvendelse, og i givet fald identificere den relevante nationale retspraksis, idet der i alle tilfælde angives præcise henvisninger (eksempelvis side i en lovtidende eller i en angiven domssamling, eventuelt med en internetadresse),
 —
 så præcist som muligt angive de fællesskabsbestemmelser, der er relevante i den pågældende sag,
 —
 redegøre for grundene, der har fået den forelæggende ret til at stille spørgsmål ved fortolkningen eller gyldigheden af visse fællesskabsbestemmelser samt den forbindelse, retten ser mellem disse bestemmelser og den nationale lovgivning, der finder anvendelse på tvisten i hovedsagen,
 —
 i givet fald indeholde en sammenfatning af de væsentligste relevante argumenter, der er fremført af parterne i hovedsagen.
 Med henblik på at lette læsningen af afgørelsen om forelæggelse og muligheden for at henvise hertil er det nyttigt, at de forskellige punkter eller afsnit nummereres.
 23.
 Endelig kan den forelæggende ret, hvis den finder dette muligt, kortfattet angive sin opfattelse vedrørende besvarelsen af de præjudicielle spørgsmål.
 24.
 Selve det eller de præjudicielle spørgsmål skal findes i en særskilt og klart identificeret del af afgørelsen om forelæggelse, sædvanligvis dennes indledning eller afslutning. Spørgsmålene skal kunne forstås uden at henvise til fremstillingen af begrundelsen for anmodningen, der dog angiver den sammenhæng, der er nødvendig for, at der kan foretages en fyldestgørende bedømmelse.
 Den præjudicielle forelæggelses virkninger for den nationale procedure
 25.
 Forelæggelse af et præjudicielt spørgsmål for Domstolen medfører, at sagen for den forelæggende ret udsættes, indtil Domstolen har truffet afgørelse.
 26.
 Den nationale ret forbliver imidlertid kompetent til at træffe beskyttelsesforanstaltninger, navnlig inden for rammerne af en bedømmelse af gyldighed (jf. punkt 17 ovenfor).
 Sagsomkostninger og fri proces
 27.
 Behandlingen af præjudicielle sager for Domstolen er gratis, og Domstolen træffer ikke afgørelse om parternes omkostninger i hovedsagen; det tilkommer den nationale ret at træffe afgørelse herom.
 28.
 Såfremt en part ikke råder over tilstrækkelige midler, og for så vidt som de nationale regler indeholder hjemmel hertil, kan den forelæggende ret yde denne part fri proces til dækning af omkostningerne, navnlig til den repræsentation, som parten har brug for ved Domstolen. Domstolen kan også selv yde en sådan fri proces.
 Korrespondance mellem den nationale ret og Domstolen
 29.
 Forelæggelsesafgørelsen og de relevante dokumenter (navnlig sagens akter, eventuelt i kopi) skal sendes direkte til Domstolen af den nationale ret ved rekommanderet forsendelse (stilet til »Greffe de la Cour de justice des Communautés européennes, L-2925 Luxembourg«, tlf. (352) 430 31).
 30.
 Domstolens justitssekretær er i kontakt med den nationale ret, indtil afgørelsen afsiges, idet han løbende tilstiller retten genparter af processkrifterne.
 31.
 Domstolen fremsender også sin afgørelse til den forelæggende ret. Domstolen vil sætte pris på, hvis den nationale ret oplyser, hvordan denne afgørelse vil blive anvendt i hovedsagen, og i givet fald fremsender sin endelige afgørelse til Domstolen.


text:
27.4.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 123/9
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Gerechtshof Amsterdam (Nederlandene) den 25. januar 2013 — X m.fl. mod Inspecteur van de Belastingdienst Amsterdam
 (Sag C-40/13)
 2013/C 123/12
 Processprog: nederlandsk
 Den forelæggende ret
 Gerechtshof Amsterdam
 Parter i hovedsagen
 Sagsøgere: X AG, X1 Holding GmbH, X2 Holding GmbH, X3 Holding BV, D1 BV, D2 BV og D3 BV
 Sagsøgt: Inspecteur van de Belastingdienst Amsterdam
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Foreligger der en restriktion for den frie etableringsret som omhandlet i artikel 43 EF, sammenholdt med artikel 48 EF, derved, at de pågældende nægtes ret til, at den nederlandske ordning om skattemæssige enheder anvendes på de i Nederlandene hjemmehørende søsterselskaber [X3 Holding], [D1] og [D2], for så vidt angår disse selskabers aktiviteter og formue?
 Er i denne sammenhæng den situation, som [X3 Holding], [D1] og [D2], befinder sig i, i lyset af den målsætning, der forfølges med den nederlandske ordning om skattemæssige enheder [...], objektivt sammenlignelig [...] med (i) situationen for i Nederlandene hjemmehørende søsterselskaber, som ikke tidligere har valgt at blive føjet sammen i en skattemæssig enhed med moderselskabet, der også er hjemmehørende i Nederlandene, hvorfor de som søsterselskaber lige så lidt som de pågældende sammen må etablere en skattemæssig enhed, eller med (ii) situationen for søsterselskaber, der også er hjemmehørende i Nederlandene, og som tidligere sammen med deres i Nederlandene hjemmehørende fælles moderselskab(er) har valgt at etablere en skattemæssig enhed, og hvis aktiviteter og formue derfor, i modsætning til hvad der gælder for de pågældende, er blevet konsolideret i skattemæssig henseende?
 2)
 Har det for besvarelsen af spørgsmål 1, første afsnit, nogen betydning [...], om de pågældende selskaber, (i) som det gælder for [D1] og [D2], har et fælles (direkte) moderselskab i en anden medlemsstat eller (ii), som det in casu gælder for [X3 Holding] på den ene side og for [D1] og [D2] på den anden side, har forskellige (direkte) moderselskaber i den anden medlemsstat, således at der først på et højere niveau i koncernstrukturen — ganske vist i den anden medlemsstat — er tale om et fælles (indirekte) moderselskab for de forskellige datterselskaber?
 3)
 Såfremt og for så vidt spørgsmål 1, første afsnit, besvares bekræftende, kan en sådan restriktion da begrundes med tvingende almene hensyn, især med nødvendigheden af at bevare sammenhængen i beskatningsordningen, herunder forhindring af ensidet og tosidet dobbelt medregning af tab [...]?
 4)
 Såfremt og i det omfang det tredje spørgsmål skal besvares bekræftende, er restriktionen da forholdsmæssig [...]?


text:
5.12.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 454/19
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal da Relação de Évora (Portugal) den 23. september 2016 — Louis Isidro Delgado Mendes mod Crédito Agricola Seguros — Companhia de Seguros de Ramos Reais, S.A.
 (Sag C-503/16)
 (2016/C 454/33)
 Processprog: portugisisk
 Den forelæggende ret
 Tribunal da Relação de Évora
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Louis Isidro Delgado Mendes
 Sagsøgt: Crédito Agricola Seguros — Companhia de Seguros de Ramos Reais, S.A.
 Præjudicielt spørgsmål
 »I tilfælde af en trafikulykke, hvor der er forvoldt person- og tingsskade på en fodgænger, som er blevet påkørt forsætligt med det køretøj, som han selv er indehaver af, og som blev ført af den person, der havde stjålet det, er EU-retten, herunder navnlig artikel 12, stk. 3, og artikel 13, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/103/EF, da til hinder for, at fodgængeren i henhold til national ret udelukkes fra enhver form for erstatning, fordi han selv er køretøjets indehaver og forsikringstager?«


text:
22.5.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 134/7
 Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 25. marts 2010 — Helmut Müller GmbH mod Bundesanstalt für Immobilienaufgaben (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Oberlandesgericht Düsseldorf — Tyskland)
 (Sag C-451/08) (1)
 (Fremgangsmåder med hensyn til indgåelse af offentlige bygge- og anlægskontrakter - offentlige bygge- og anlægskontrakter - begreb - en offentlig myndigheds salg af en grund, hvorpå køberen påtænker efterfølgende at foretage bygge- og anlægsarbejder - bygge- og anlægsarbejder, der svarer til byplanlægningsformål, der er fastsat af en regional myndighed)
 2010/C 134/10
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Oberlandesgericht Düsseldorf
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Helmut Müller GmbH
 Sagsøgt: Bundesanstalt für Immobilienaufgaben
 Procesdeltagere: Gut Spascher Sand Immobilien GmbH og Stadt Wildeshausen
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Oberlandesgericht Düsseldorf — fortolkning af artikel 1, stk. 2, litra b), og stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv nr. 2004/18/EF af 31. marts 2004 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter (EUT L 134, s. 114) — betydningen af »offentlig bygge- og anlægskontrakt« og »koncessionskontrakt om offentlige bygge- og anlægsarbejder« — forpligtelse til at foretage offentligt udbud af tredjemands grundsalg, når erhververen efterfølgende på denne grund skal foretage bygge- og anlægsarbejder, der svarer til byplanlægningsformål, der er fastsat af en lokal myndighed, og hvoraf et udkast er blevet godkendt af denne myndighed forud for salgsaftalens indgåelse
 Konklusion
 1)
 Begrebet »offentlige bygge- og anlægskontrakter« i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 1, stk. 2, litra b), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/18/EF af 31. marts 2004 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter, kræver ikke, at der i faktisk eller fysisk forstand udføres bygge- og anlægsarbejde for den ordregivende myndighed, når dette arbejde umiddelbart bibringer sidstnævnte en økonomisk fordel. Sidstnævntes udøvelse af sin regulerede virksomhed på området for byplanlægning er ikke tilstrækkeligt til at opfylde denne betingelse.
 2)
 Begrebet »offentlig bygge- og anlægskontrakt« i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 1, stk. 2, litra b), i direktiv 2004/18, kræver, at den ordregivende myndighed er direkte eller indirekte forpligtet til at gennemføre de arbejder, der er genstand for kontrakten, og at denne forpligtelse er retligt bindende i henhold til bestemmelserne i national ret.
 3)
 »Behov præciseret af den ordregivende myndighed« i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i tredje tilfælde i artikel 1, stk. 2, litra b), i direktiv 2004/18, kan ikke bestå i den omstændighed alene, at den ordregivende myndighed undersøger visse byggeprojekter, som er forelagt den, eller træffer en afgørelse under udøvelse af sine beføjelser på området for byplanlægning.
 4)
 Under omstændigheder som de i hovedsagen omhandlede er det udelukket, at der foreligger en koncessionskontrakt om offentlige bygge- og anlægsarbejder i henhold til artikel 1, stk. 3, i direktiv 2004/18.
 5)
 Under omstændigheder som de i hovedsagen omhandlede finder bestemmelserne i direktiv 2004/18 ikke anvendelse på en situation, hvor en offentlig myndighed sælger en grund til en virksomhed, mens en anden offentlig myndighed har til hensigt at indgå en bygge- og anlægskontrakt vedrørende grunden, skønt denne endnu ikke formelt har besluttet at tildele kontrakten.
 (1) EUT C 6 af 10.1.2009.


text:
30.12.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 326/48
 Sag anlagt den 23. november 2006 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Hellenske Republik
 (Sag C-479/06)
 (2006/C 326/98)
 Processprog: græsk
 Parter
 Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved M. Patakia og D. Lawunmi)
 Sagsøgt: Den Hellenske Republik
 Sagsøgerens påstande
 —
 Det fastslås, at Den Hellenske Republik ved ikke at have sat de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/26/EF af 21. april 2004 (1) om ændring af direktiv 97/68/EF om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om foranstaltninger mod emission af forurenende luftarter og partikler fra forbrændingsmotorer til montering i mobile ikke-vejgående maskiner eller ved ikke under alle omstændigheder at have underrettet Kommissionen herom, har tilsidesat forpligtelser, som påhviler den i henhold til direktivet.
 —
 Den Hellenske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Fristen for gennemførelse af direktiv 2004/26/EF i den interne retsorden udløb den 20. marts 2005.
 (1) EUT L 146 af 30.4.2004, s. 1.


text:
6.2.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 38/41
 Sag anlagt den 1. december 2016 — Deichmann mod EUIPO — Vans (V)
 (Sag T-848/16)
 (2017/C 038/55)
 Stævningen er affattet på tysk
 Parter
 Sagsøger: Deichmann SE (Essen, Tyskland) (ved advokat C. Onken)
 Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: Vans, Inc. (Cypress, Californien, Amerikas Forenede Stater)
 Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO
 Ansøger om det omtvistede varemærke: Vans, Inc.
 Det omtvistede varemærke: EU-figurmærke (gengivelse af »V«) — ansøgning nr. 10 345 403
 Sagen for EUIPO: Indsigelsessag
 Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 20. september 2016 af Fjerde Appelkammer ved EUIPO (sag R 2129/2015-4)
 Påstande
 —
 Den anfægtede afgørelse annulleres.
 —
 EUIPO tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Anbringender
 —
 Tilsidesættelse af varemærkeforordningens artikel 151, stk. 2, sammenholdt med regel 19, stk. 2, litra a), i forordning (EF) nr. 2868/95.
 —
 Tilsidesættelse af regel 19, stk. 2, litra a), nr. ii), og stk. 3 samt regel 20, stk. 1, i forordning nr. 2868/95.
 —
 Tilsidesættelse af principperne om retssikkerhed, god forvaltningsskik, ligebehandling og ikke-tilbagevirkende kraft.