text:
Nr . C 64/ 12 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 2 . 3 . 96
 2 ) Sagsøgeren betaler sagens omkostninger, herunder Marie-Adélaide, mod Kommissionen for De Europæiske
 omkostningerne i forbindelse med sagen om foreløbige Fællesskaber ( befuldmægtigede: Ana Maria Alves Vieira og
 forholdsregler. Bertrand Wågenbaur), hvori der er nedlagt påstand dels om
 annullation af Kommissionens afgørelse, som blev meddelt
 (>) EFT nr . C 120 af 30 . 4 . 1994 . sagsøgeren ved skrivelse af 20 . marts 1995 , og hvorved
 Kommissionen afslog hans ansøgning om en ændret indpla
 cering i lønklasse B 1 , andet løntrin, med tilbagevirkende
 gyldighed fra den 1 . marts 1993 , samt at Kommissionen
 tilpligtes at betale ham den højere løn, der følger af en sådan
 ændret indplacering, tillige med renter, har Retten ( Femte
 Afdeling ), sammensat af afdelingsformanden , R. Schintgen,
 KENDELSE AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS og dommerne R. Garci'a-Valdecasas og J. Azizi; justitssekre
 den 14 . december 1995 tær: H. Jung, den 15 . december 1995 afsagt kendelse, hvis
 i sag T-90/94, Erik Dan Frederiksen mod Europa konklusion lyder således :
 Parlamentet ( 1 )
 (Ikke fornødent at træffe afgørelse) 1 ) Sagen afvises.
 ( 96/C 64/26 )
 2 ) Sagsøgeren betaler alle sagens omkostninger.
 (Processprog: fransk)
 (') EFT nr . C 229 af 2 . 9 . 1995 .
 I sag T-90/94, Erik Dan Frederiksen, tjenestemand ved
 Europa-Parlamentet, Howald ( Luxembourg), ved advoka
 terne Georges Vandersanden og Laure Levi , Bruxelles, og
 med valgt adresse i Luxembourg hos fiduciaire Myson
 SARL, 1 , rue Glesener, mod Europa-Parlamentet ( befuld
 mægtigede : Didier Petersheim og Ezio Perillo ), angående en
 påstand om annullation af meddelelse om ledig stilling
 nr. 7346 , som havde til formål at besætte stillingen som KENDELSE AFSAGT AF PRÆSIDENTEN
 sprogkonsulent ( stillingsgruppe LA 3 ) i den danske over FOR RETTEN I FØRSTE INSTANS
 sættelseafdeling, har Retten ( Anden Afdeling ), sammensat
 af afdelingsformanden, B. Vesterdorf, og dommerne D. den 22 . december 1995
 Barrington og P. Lindh; justitssekretær: H. Jung, den i sag T-219/95 R, Marie-Thérése Danielsson m.fl. mod
 14 . december 1995 afsagt kendelse, hvis konklusion lyder Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 således :
 ( 96/C 64/28 )
 1 ) Det er ikke fornødent at træffe afgørelse.
 (Processprog: engelsk)
 2 ) Sagsøgte betaler sagens omkostninger.
 I sag T-219/95 R, Marie-Thérése Danielsson, Pierre Largen
 (') EFT nr. C 103 af 11 . 4 . 1994 . teau og Edwin Haoa, alle med bopæl på Tahiti, Fransk
 Polynesien, ved advokat Phon van den Biesen, Amsterdam,
 og advokat Denis Waelbroeck, Bruxelles, under den skrift
 lige forhandling bistået af Gerrit Betlem og Sven Deimann,
 og med valgt adresse i Luxembourg hos Déi Gréng, 31 ,
 Grand-rue, mod Kommissionen for De Europæiske Fælles
 skaber ved Richard Wainwright og Thomas Cusack, som
 KENDELSE AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 befuldmægtigede, støttet af Den Franske Republik ved
 den 15 . december 1995 Catherine de Salins, Marc Fonbaustier og Jean-Fran<;ois
 i sag T- 13 1/95 , Nicolaos Progoulis mod Kommissionen for Dobelle, som befuldmægtigede, angående en begæring om
 De Europæiske Fællesskaber (') foreløbige forholdsregler, dels om udsættelse af gennemfø
 relsen af Kommissionen for De Europæiske Fællesskabers
 (Bekræftende retsakt — ny og væsentlig omstændighed — beslutning af 23 . oktober 1995 vedrørende de franske
 afvisning — sagsomkostninger — unødige udgifter) atomprøvesprængninger, dels om at Kommissionen tilplig
 ( 96/C 64/27 ) tes at træffe alle nødvendige foranstaltninger med henblik
 på at sikre og beskytte sagsøgernes rettigheder i henhold til
 (Processprog: fransk) Euratom-traktaten, har præsidenten for Retten den 22 . de
 cember 1995 afsagt kendelse, hvis konklusion lyder såle
 des :
 I sag T- 13 1 /91 , Nicolaos Progoulis, tjenestemand ved
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, ved advo
 kat Vassilios Akritidis, Athen, og med valgt adresse i 1 ) Det tillades Den Franske Republik at intervenere til
 Luxembourg hos advokat Årsene Kronshagen, 22, rue støtte for Kommissionens påstande.
 ---pagebreak--- 2 . 3 . 96 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr . C 64/ 13
 2 ) Begæringen om foreløbige forholdsregler tages ikke til De Europæiske Fællesskaber af Asociacion de Fabricantes
 følge. de Cemento de Espafia ( OFICEMEN ), Madrid, ved advo
 katerne Jaime Folguera Crespo og Edurne Navarro Varona ,
 3 ) Afgørelsen om sagens omkostninger udsættes. Barcelona , og med valgt adresse i Luxembourg hos advokat
 Luc Frieden, Avenue Guillaume 62 .
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande :
 KENDELSE AFSAGT AF PRÆSIDENTEN — Den af Kommissionen i februar 1994 trufne beslutning
 FOR RETTEN I FØRSTE INSTANS om at give sit forslag om at afvise at træffe beskyttel
 den 21 . december 1995 sesforanstaltninger mod import af cement fra Tyrkiet,
 Rumænien og Tunesien endelig virkning, annulleres i
 i sag T-220/95 R, Christophe Gimenez mod Regionsudval medfør af EF-traktatens artikel 173 og 174 .
 get for Den Europæiske Union
 ( 96/C 64/29 ) — Det fastslås i medfør af EF-traktatens artikel 175 , at
 Kommissionen har tilsidesat artikel 7, stk . 9, litra a ), i
 (Processprog: fransk) grundforordningen ved ikke at have truffet en beslut
 ning, der gjorde det muligt at afslutte den nævnte
 I sag T-220/95 R, Christophe Gimenez, midlertidigt ansat i antidumpingprocedure formelt inden for en rimelig
 frist .
 De Europæiske Fællesskabers Økonomiske og Sociale
 Udvalg, Bruxelles, ved advokat Eric Boigelot, Bruxelles, og
 med valgt adresse i Luxembourg hos advokat Louis Schiltz, — Kommissionen tilpligtes at betale OFICEMEN's
 2 , rue du Fort Rheinsheim, støttet af Union syndicale omkostninger i forbindelse med sagen .
 Bruxelles, Bruxelles, ved advokat Véronique Lebrun,
 Bruxelles, og med valgt adresse i Luxembourg hos advokat
 Louis Schiltz, 2 , rue du Fort Rheinsheim, og af De Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Europæiske Fællesskabers Økonomiske og Sociale Udvalg
 ( befuldmægtiget: Moisés Bermejo Garde ), mod Regionsud
 valget for Den Europæiske Union ved advokat Dominique Sagsøgeren, som er en forening, der bl.a . har til formål at
 Lagasse, Bruxelles, og med valgt adresse i Luxembourg hos forsvare og fremme den spanske cementsektors interesser,
 Carlos Gomez de la Cruz, Kommissionens Juridiske Tje anfægter Kommissionens beslutning om ikke at fortsætte
 neste, Wagner-Centret, Kirchberg, angående påstand om den antidumpingprocedure mod importen til Spanien af
 udsættelse af proceduren i forbindelse med den af Regions cement med oprindelse i Tyrkiet, Tunesien og Rumænien,
 udvalget organiserede udvælgelsesprøve CdR A/03/95 og som var indledt på baggrund af en anmeldelse fra foreningen
 eventuelle udnævnelser som følge af denne udvælgel til Kommissionen. Beslutningen er baseret på, at de begæ
 sesprøve, har Rettens præsident den 21 . december 1995 rede beskyttelsesforanstaltninger var unødvendige, idet
 afsagt kendelse, hvis konklusion lyder således : produktionen og salget lå på et stabilt niveau, sektorens
 markedsandel og rentabilitet var høj , og idet der var sket en
 stigning i omkostningerne som følge af en stor overkapaci
 1 ) Det tillades Union syndicale-Bruxelles og Det Økono tet .
 miske og Sociale Udvalg at indtræde som intervenienter
 til støtte for sagsøgerens påstande.
 Sagsøgeren gør for det første gældende, at der er sket en
 2 ) Begæringen om foreløbige forholdsregler afvises. tilsidesættelse af artikel 4 i forordning ( EØF ) nr. 2423/88
 som følge af det åbenbart urigtige skøn og den tilsidesættelse
 3 ) Afgørelsen om sagens omkostninger udsættes. af princippet om behørig omhu og god forvaltningsskik,
 som beslutningen om at indstille proceduren hviler på .
 Sagsøgeren har herved navnlig understreget, at de spanske
 producenter i modsætning til det af Kommissionen anførte
 har oplevet en betydelig nedgang i deres markedsandel og
 har set sig nødsaget til at nedsætte deres priser som følge af
 dumpingimporten . Nedgangen i fortjenesterne inden for
 Sag anlagt den 23 . november 1995 af Asociacion de sektoren kan derimod ikke henføres til en påstået overka
 Fabricantes de Cemento de Espana ( OFICEMEN ) mod pacitet, idet den skyldes den manglende mulighed for at
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber hæve priserne med henblik på at dække stigningerne i
 ( Sag T-212/95 ) produktionsomkostningerne .
 ( 96/C 64/30 )
 For det andet er den omtvistede beslutning i strid med
 (Processprog: spansk) artikel 9 i den førnævnte grundforordning, idet Kommis
 sionen ikke har kompetence til at afslutte en antidumping
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der procedure uden at træffe beskyttelsesforanstaltninger,
 den 23 . november 1995 anlagt sag mod Kommissionen for såfremt dette strider mod Rådets opfattelse .


text:
C 317/16 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 10.11.2001
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter Sag anlagt den 12. september 2001 af Forbundsrepublik-
 ken Tyskland mod Kommissionen for De Europæiske
 Fællesskaber
 Søgsmålsgrundene og de væsentligste argumenter er de samme
 som i sag C-323/01 (2). Gennemførelsesfristen udløb den
 5. juni 2000.
 (Sag C-344/01)
 (1) EFT L 330 af 5.12.1998, s. 1.
 (2) Jf. s. 12 i dette nummer af Tidende.
 (2001/C 317/30)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 12. sep-
 tember 2001 anlagt sag mod Kommissionen for De Europæi-
 ske Fællesskaber af Forbundsrepublikken Tyskland ved Ministe-
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel- rialrat Wolf-Dieter Plessing og Oberregierungsrat Moritz
 se afsagt den 3. september 2001 af Juzgado de lo Social Lumma, Bundesministerium der Finanzen, Graurheindorfer
 nr. 33 de Madrid i sagen Marı́a Paz Merino Gómez mod Str. 108, D-53117 Bonn.
 Continental Industrias del Caucho SA
 (Sag C-342/01)
 Forbundsrepublikken Tyskland har nedlagt følgende påstande:
 (2001/C 317/29)
 1. Annullation af Kommissionens beslutning af 11. juli
 Ved kendelse afsagt den 3. september 2001, indgået til
 2001 (K(2001) 1795 endelig udg.) om at udelukke
 Domstolens Justitskontor den 12. september 2001, har Juzga-
 visse udgifter, som medlemsstaterne har afholdt for Den
 do de lo Social nr. 33 de Madrid i sagen Marı́a Paz Merino
 Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget
 Gómez mod Continental Industrias del Caucho SA forelagt
 (EUGFL) (1), Garantisektionen, fra EF-finansiering for så
 De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om
 vidt som et beløb på 3 870 600,88 DEM udelukkes
 præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 fra EF-finansiering og pålægges Forbundsrepublikken
 Tyskland.
 1. Når der i kollektive overenskomster, der er indgået
 mellem virksomheden og repræsentanterne for arbejdsta-
 gerne, er fastsat ferieperioder for hele medarbejderstaben, 2. Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber tilpligtes
 og disse perioder falder sammen med en kvindelig at betale sagens omkostninger.
 arbejdstagers barselsorlov, har den kvindelige arbejdstager
 så i medfør af artikel 7, stk. 1, i direktiv 93/104 (1), og
 artikel 11, stk. 2, litra a), i direktiv 92/85 (2) samt artikel 5,
 stk. 1, i direktiv 76/207 (3) ret til at afholde sin årlige ferie
 i en anden periode end den, der er aftalt, og som ikke
 falder sammen med hendes barselsorlov?
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 2. Hvis Domstolen besvarer dette spørgsmål bekræftende,
 omfatter det materielle krav på årlig ferie da kun de
 4 uger, der er omhandlet i artikel 7, stk. 1, i direktiv — Tilsidesættelse af et væsentligt formkrav (mangelfuld
 93/104, eller omfatter det de 30 kalenderdage, der er oplysning af de faktiske omstændigheder): Ekstrapolering
 fastsat i henhold til national ret i artikel 38, stk. 1, i af afgørelser vedrørende tre kontrollerede delstater inden
 kongeligt lovdekret nr. 1/95 om arbejdstagernes rettig- for ammekopræmie-området til de øvrige ikke-kontrolle-
 heder? rede delstater forekommer på baggrund af den forfat-
 ningsretligt fastlagte decentrale forvaltningsfuldbyrdelse i
 Tyskland ikke uden videre berettiget. Forbundsregeringen
 (1) Rådets direktiv 93/104/EF af 23.11.1993 om visse aspekter i finder tværtimod i det foreliggende tilfælde af en række
 forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden, EFT L 307 af grunde, at en sådan omfattende tilregning af fejl til ikke-
 13.12.1993, s. 18. kontrollerede delstater er uberettiget. Således er der ved
 (2) Rådets direktiv 92/85/EØF af 19.10.1992 om iværksættelse af de seneste kontroller — nemlig kontrollen i 1996 i
 foranstaltninger til forbedring af sikkerheden og sundheden under Brandenburg og Niedersachsen og i 1999 i Rheinland-
 arbejdet for arbejdstagere som er gravide, som lige har født, eller Pfalz — ikke blevet truffet tilsvarende afgørelser vedrøren-
 som ammer, EFT L 348 af 28.11.1992, s. 1.
 (3) Rådets direktiv 76/207/EØF af 9.2.1976 om gennemførelse af
 de ammekopræmier.
 princippet om ligebehandling af mænd og kvinder for så vidt
 angår adgang til beskæftigelse, erhvervsuddannelse, forfremmelse Kommissionen har tilsidesat sin pligt til at bevise en
 samt arbejdsvilkår, EFT L 39 af 14.2.1976, s. 40. overtrædelse af fællesskabsretlige bestemmelser vedrøren-
 de ammekopræmier derved, at den uden konkrete holde-
 punkter har lagt bevisbyrden over på Tyskland.
 ---pagebreak--- 10.11.2001 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 317/17
 — Tilsidesættelse af princippet om god forvaltningsskik: visse flydende brændstoffer og om ændring af direktiv
 Kommissionen har med sin påsigtelse »fra delstat til 93/12/EØF (1), idet den ikke ved lov eller administrativt
 delstat« uden begrundelse afveget fra en gennem mange har udstedt de bestemmelser, der er nødvendige for at
 år fulgt forvaltningspraksis. Henset til den retlige række- gennemføre direktivet eller i hvert fald ikke har underret-
 vidde af en sådan ny fremgangsmåde er det ud fra tet Kommissionen herom.
 synspunktet om god forvaltningsskik, forudsigelighed og
 gennemsigtighed påkrævet, at Kommissionen bekendtgør — Den Italienske Republik tilpligtes at betale sagens omkost-
 sin »politikændring« i en meddelelse til medlemsstaterne ninger.
 og i det mindste i store træk gør rede derfor. Det gælder
 så meget desto mere, som spørgsmålet om en påsigtelse
 »fra delstat til delstat« også er af stor politisk og retlig
 betydning for andre medlemsstater, særligt sådanne med
 føderale eller kvasiføderale decentrale forvaltningsstruk- Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 turer som for eksempel Østrig og Spanien. Derudover er
 spørgsmålet om, under hvilke forudsætninger der på
 grundlag af afgørelser ved enkelte kontroller kan drages Artikel 249 EF, hvorefter et direktiv med hensyn til det
 slutninger om fejl i medlemsstaten som helhed, også af tilsigtede mål er bindende for enhver medlemsstat, som det er
 principiel betydning for alle øvrige medlemsstater. rettet til, indebærer en forpligtelse for medlemsstaterne til at
 overholde den frist for gennemførelsen, der er fastsat i
 direktivet. For så vidt angår ovennævnte direktiv udløb fristen
 — Overtrædelse af artikel 10 EF: Fællesskabsinstitutionernes
 den 1. juli 2000, uden at Den Italienske Republik havde
 loyalitetsforpligtelse omfatter en pligt til at tage hensyn til
 udstedt de bestemmelser, der var nødvendige for at efterkom-
 grundlæggende forfatningsstrukturer i medlemsstaterne.
 me direktivet.
 Respekten for inddelingen af Forbundsrepublikken Tysk-
 land i selvstændige delstater påbyder, at der kun meddeles
 finansielle berigtigelser over for den enkelte delstat, når
 EUGFL har truffet særlig afgørelse vedrørende denne (1) EFT L 121 af 11.5.1999, s. 13.
 delstat hvad angår en overtrædelse af fællesskabsretten til
 skade for fællesskabsbudgettet.
 (1) Kommissionens beslutning nr. 2001/557/EF (EFT L 200 af
 25.7.2001, s. 28).
 Sag anlagt den 18. september 2001 af Kommissionen for
 De Europæiske Fællesskaber mod Den Franske Republik
 (Sag C-351/01)
 (2001/C 317/32)
 Sag anlagt den 17. september 2001 af Kommissionen for
 De Europæiske Fællesskaber mod Den Italienske Republik Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 18. sep-
 tember 2001 anlagt sag mod Den Franske Republik af
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved M. Patakia,
 (Sag C-350/01) som befulmægtiget, og med valgt adresse i Luxembourg.
 (2001/C 317/31)
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber har nedlagt
 følgende påstande:
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 17. sep-
 tember 2001 anlagt sag mod Den Italienske Republik af 1. Det fastslås, at Den Franske Republik ikke har overholdt
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved Gregorio de forpligtelser, der påhviler den i henhold til Europa-
 Valero Jordana og Roberto Amorosi, som befuldmægtigede. parlamentets og Rådets direktiv 98/5/EF af 16. februar
 1998 om lettelse af adgangen til varig udøvelse af
 advokaterhvervet i en anden medlemsstat end den, hvor
 beskikkelsen er opnået (1), idet den ikke har sat de love og
 Kommissionen har nedlagt følgende påstande: administrative bestemmelser i kraft, der er nødvendige
 for at efterkomme direktivet.
 — Det fastslås, at Den Italienske Republik har tilsidesat sine
 forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 1999/32/EF af 2. Den Franske Republik tilpligtes at betale sagens omkost-
 26. april 1999 om begrænsning af svovlindholdet i ninger.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
22.3.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 85/4
 Domstolens dom (Første Afdeling) af 16. januar 2014 — Finanzamt Düsseldorf-Mitte mod Ibero Tours GmbH (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesfinanzhof — Tyskland)
 (Sag C-300/12) (1)
 (Moms - rejsebureauers transaktioner - tildeling af rabat til de rejsende - fastsættelse af afgiftsgrundlaget for ydelser leveret inden for rammerne af en formidlingsvirksomhed)
 2014/C 85/07
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Bundesfinanzhof
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Finanzamt Düsseldorf-Mitte
 Sagsøgt: Ibero Tours GmbH
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Bundesfinanzhof — fortolkning af artikel 11, punkt C, stk. 1, og artikel 26 i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (EFT L 145, s. 1) — transaktioner udført af rejsebureauer — indrømmelse af rabatter til rejsende, som indebærer en nedsættelse af rejsebureauets provision — fastlæggelse af beskatningsgrundlaget for formidlingsydelsen
 Konklusion
 Bestemmelserne i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag skal fortolkes således, at de principper, som Den Europæiske Unions Domstol har fastlagt i dom af 24. oktober 1996, Elida Gibbs (sag C-317/94), vedrørende fastsættelsen af merværdiafgiftsgrundlaget, ikke finder anvendelse, når et rejsebureau, der handler som formidler, på eget initiativ og for egen regning tildeler den endelige forbruger en nedsættelse af prisen for den hovedydelse, der leveres af rejsearrangøren.
 (1) EUT C 287 af 22.9.2012.


text:
11.9.2004
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 228/39
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 den 10. juni 2004
 i sag T-330/03, Xanthippi Liakoura mod Rådet for Den Europæiske Union (1)
 (Tjenestemænd - afslag på forfremmelse - annullations- og erstatningssøgsmål)
 (2004/C 228/87)
 Processprog: fransk
 I sag T-330/03, Xanthippi Liakoura, tjenestemand ved Rådet for Den Europæiske Union, Bruxelles (Belgien), ved avocat J.A. Martin, mod Rådet for Den Europæiske Union (befuldmægtigede: M. Sims og F. Anton), angående en påstand om annullation af Rådets afgørelse om ikke at forfremme sagsøgeren til lønklasse C1 for forfremmelsesåret 2002 samt en påstand om tilkendelse af erstatning, har Retten sat af dommer P. Lindh; justitssekretær: fuldmægtig I. Natsinas, den 10. juni 2004 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 1)
 Rådet for Den Europæiske Union frifindes.
 2)
 Hver part bærer sine omkostninger.
 (1) EFT C 289 af 29.11.2003.


text:
C 202/6 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 24.8.2002
 — Materielle fejl ved anvendelsen af artikel 81, stk. 1, EF på Anbringender og væsentligste argumenter
 spørgsmålet om deltagelsen i boykotten af Powerpipe: Da
 appellanten som en ren forhandlervirksomhed ikke kunne
 bidrage til en boykot, kan virksomhedens deltagelse i et — Tilsidesættelse af materiel ret.
 enkelt møde, hvorunder de andre virksomheders boykot-
 foranstaltninger blev drøftet, ikke anvendes som et bevis — Tilsidesættelse af forbuddet mod tilbagevirkende
 for en deltagelse i en sådan boykot. gyldighed og manglende hensyntagen til princippet
 om beskyttelse af den berettigede forventning.
 (1) Endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser.
 (2) EFT 1999 L 24, s. 1. — Kommissionen har ved »retningslinjerne« indført et
 bødesystem, der ikke holder sig inden for rammerne
 af bemyndigelseshjemmelen i artikel 15, stk. 2, i
 forordning nr. 17, og har anvendt dette nye system
 på faktiske omstændigheder, der ligger før vedtagel-
 sen af »retningslinjerne«. Sagsøgeren antog — og
 denne antagelse er beskyttelsesværdig — at bøde-
 praksis og principperne for bedømmelse af samar-
 bejde under den administrative procedure ikke ville
 blive ændret grundlæggende under den i sagen
 omhandlede administrative procedure, og at grund-
 Appel iværksat den 4. juni 2002 af LR af 1998 (Deutsch- læggende ændringer i det mindste ikke ville blive
 land) GmbH [tidligere Lögstör Rör (Deutschland) GmbH] anvendt med tilbagevirkende kraft.
 til prøvelse af dom afsagt den 20. marts 2002 af De
 Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans (Fjerde
 Afdeling) i sag T-16/99, Lögstör Rör (Deutschland) GmbH — Retlig fejlagtig skønsudøvelse ved anvendelsen og fortol-
 mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber kningen af artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17: For det
 første er vedtagelsen af »retningslinjerne« og det dermed
 sammenhængende grundlæggende nye system for Kom-
 (Sag C-208/02 P) missionens praksis vedrørende bødefastsættelsen ikke
 længere omfattet af den anerkendte skønsmargen på
 grundlag af artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og er
 (2002/C 202/07) følgelig i strid med det grundlæggende princip om
 forvaltningens lovmæssighed. For det andet foreligger der
 i forbindelse med den konkrete anvendelse af artikel 15,
 stk. 2, i forordning nr. 17 på sagsøgeren i flere henseender
 et urigtigt skøn. Kommissionen har i beslutningen ikke
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 4. juni taget hensyn til de individuelle forskelle vedrørende
 2002 iværksat appel af LR af 1998 (Deutschland) GmbH overtrædelsens varighed og dens intensitet. Ved at anven-
 [tidligere Lögstör Rör (Deutschland) GmbH] ved Rechtsanwalt de »retningslinjerne« med tilbagevirkende kraft har Kom-
 Hans-Joachim Hellmann, advokatfirmaet Shearman & Sterlin, missionen endvidere fraveget sin faste administrative
 Mannheim, og med valgt adresse i Luxembourg hos advokatfir- praksis i bødesager, hvorefter den til og med den velkend-
 maet Linklaters Loesch, til prøvelse af dom afsagt den 20. marts te karton-sag under hensyn til Domstolens faste praksis
 2002 af De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans har bedømt den enkelte virksomheds bidrag til overtræ-
 (Fjerde Afdeling) i sag T-16/99 (1), LR af 1998 (Deutschland) delsen. Endelig fører anvendelsen af »retningslinjerne« til
 GmbH mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber. et bødebeløb, der er urimeligt højt i sammenligning med
 andre adressater for beslutningen.
 Appellanten har nedlagt følgende påstande: — Væsentlige formelle mangler.
 1. Kommissionens beslutning af 21. oktober 1998 om en
 procedure efter EF-traktatens artikel 85 (sag IV/35.691/ — Tilsidesættelse af begrundelsespligten.
 E-4: Rørkartel (præisolerede rør)), som blev tilsendt
 sagsøgeren den 12. november 1998 og offentliggjort i — Tilsidesættelse af princippet om retten til kontradik-
 EF-Tidende af 30. januar 1999 (2), annulleres, for så vidt tion.
 som den vedrører sagsøgeren.
 Subsidiært nedsættes bøden.
 (1) Endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser.
 (2) EFT 1999 L 24, s. 1.
 2. Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber tilpligtes
 at betale sagens omkostninger.
 Mere subsidiært ophæves den anfægtede dom, og sagen
 hjemvises til Retten i Første Instans til afgørelse.


text:
17.11.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 355/8
 Domstolens dom (Anden Afdeling) af 19. juli 2012 — A. Adil mod Minister voor Immigratie, Integratie en Asiel (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Raad van State — Nederlandene)
 (Sag C-278/12 PPU) (1)
 (Område med frihed, sikkerhed og retfærdighed - forordning (EF) nr. 562/2006 - fællesskabskodeks for personers grænsepassage (Schengengrænsekodeks) - artikel 20 og 21 - ophævelse af kontrollen ved de indre grænser - kontrol inden for medlemsstaternes område - foranstaltninger med tilsvarende virkning som grænsekontrol - national lovgivning, som tillader de embedsmænd, der er ansvarlige for grænseovervågning og kontrol af udlændinge, at foretage kontrol af identitet, nationalitet og opholdsret i et område på 20 kilometer fra den fælles grænse med andre stater, der er parter i konventionen om gennemførelse af Schengenaftalen - kontrol med henblik på at bekæmpe ulovligt ophold - lovgivning indeholdende visse betingelser og garantier bl.a. for så vidt angår kontrollernes hyppighed og intensitet)
 2012/C 355/12
 Processprog: nederlandsk
 Den forelæggende ret
 Raad van State
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: A. Adil
 Sagsøgt: Minister voor Immigratie, Integratie en Asiel
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Raad van State — fortolkning af artikel 21 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 562/2006 af 15. marts 2006 om indførelse af en fællesskabskodeks for personers grænsepassage (Schengengrænsekodeks) (EUT L 105, s. 1) — ophævelse af kontrollen ved de indre grænser — en medlemsstats mulighed for at foretage politikontrol på sit område i en zone på 20 km fra denne stats landgrænse til nabolandene — kontroller til efterprøvelse af, om de regler, der finder anvendelse på ophold, er overholdt — mulighed for at udføre sådanne kontroller alene på grundlag af generelle oplysninger om tilstedeværelsen af tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold i kontrolzonen eller krav om, at der foreligger konkrete oplysninger vedrørende den kontrollerede persons ulovlige ophold — lovligheden af en lovgivning, der fastsætter visse kvantitative kriterier vedrørende det maksimale antal kontroller, der må udføres i en given periode
 Konklusion
 Artikel 20 og 21 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 562/2006 af 15. marts 2006 om indførelse af en fællesskabskodeks for personers grænsepassage (Schengengrænsekodeks) skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter de embedsmænd, der er ansvarlige for grænseovervågning og kontrol af udlændinge, må udføre kontroller i et geografisk område på 20 kilometer fra landegrænsen mellem en medlemsstat og de stater, der er parter i konventionen om gennemførelse af Schengenaftalen af 14. juni 1985 mellem regeringerne for staterne i Den Økonomiske Union Benelux, Forbundsrepublikken Tyskland og Den Franske Republik om gradvis ophævelse af kontrollen ved de fælles grænser, undertegnet i Schengen den 19. juni 1990, med det formål at efterprøve, om de standsede personer opfylder de betingelser for lovligt ophold, som finder anvendelse i den omhandlede medlemsstat, når disse kontroller bygger på generelle oplysninger og erfaringer vedrørende personers ulovlige ophold på kontrolstedet, når kontrollerne også i begrænset omfang må udføres med henblik på at indsamle sådanne generelle oplysninger og erfaringer på området, og når udførelsen af kontrollerne er undergivet visse begrænsninger vedrørende bl.a. deres intensitet og hyppighed.
 (1) EUT C 287 af 22.9.2012.


text:
14.12.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 367/4
 Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 17. oktober 2013 — Enosi Epangelmation Asfaliston Ellados (EEAE), Syllogos Asfalistikon Praktoron N. Attikis »SPATE«, Panellinios Syllogos Asfalistikon Symvoulon (PSAS), Syndesmos Ellinon Mesiton Asfaliseon (SEMA) og Panellinios Syndesmos Syntoniston Asfalistikon Symvoulon (PSSAS) mod Ypourgos Anaptyxis og Omospondia Asfalistikon Syllogon Ellados (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Symvoulio tis Epikrateias — Grækenland)
 (Sag C-555/11) (1)
 (Direktiv 2002/92/EF - forsikringsformidling - udelukkelse af virksomhed udøvet af et forsikringsselskab eller en ansat, der handler på et forsikringsselskabs ansvar - mulighed for den ansatte for lejlighedsvist at udøve forsikringsformidling - faglige kvalifikationskrav)
 2013/C 367/05
 Processprog: græsk
 Den forelæggende ret
 Symvoulio tis Epikrateias
 Parter i hovedsagen
 Sagsøgere: Enosi Epangelmation Asfaliston Ellados (EEAE), Syllogos Asfalistikon Praktoron N. Attikis »SPATE«, Panellinios Syllogos Asfalistikon Symvoulon (PSAS), Syndesmos Ellinon Mesiton Asfaliseon (SEMA) og Panellinios Syndesmos Syntoniston Asfalistikon Symvoulon (PSSAS)
 Sagsøgte: Ypourgos Anaptyxis og Omospondia Asfalistikon Syllogon Ellados
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Symboulio tis Epikrateias — fortolkning af artikel 2, stk. 3, andet afsnit, i Europa-Parlamentet og Rådets direktiv 2002/92/EF af 9. december 2002 om forsikringsformidling — begrebet »forsikringsformidling« — udelukkelse af virksomhed, der udøves af et forsikringsselskab eller en ansat i et forsikringsselskab, der handler på forsikringsselskabets ansvar — rækkevidde
 Konklusion
 Bestemmelsen i artikel 2, nr. 3), andet afsnit, i Europa-Parlamentet og Rådets direktiv 2002/92/EF af 9. december 2002 om forsikringsformidling, sammenholdt med direktivets artikel 4, stk. 1, skal fortolkes således, at disse bestemmelser er til hinder for, at en ansat i et forsikringsselskab, som ikke besidder de kvalifikationer, der kræves i sidstnævnte bestemmelse, lejlighedsvis, men ikke som hovederhverv, udøver forsikringsformidling, når den ansatte ikke handler inden for rammerne af et lønmodtagerforhold til selskabet, men selskabet ikke desto mindre fører tilsyn med hans handlinger.
 (1) EUT C 25 af 28.1.2012.


text:
20.9.2003 DA Den Europæiske Unions Tidende C 226/15
 Ifølge det ORNIS-udvalg, der er oprettet i henhold til direktivets Slettelse af sag C-131/02 (1)
 artikel 16, forstås der ved »i mindre mængder« mindre end 1 %
 af den årligt påviste dødsrate af den pågældende population (2003/C 226/28)
 (middel) af de arter, som ikke må jages, og omtrent 1 % af den
 aftalte mængde af de arter, som kan jages, dog på den betin- Ved kendelse af 12. juni 2003 har præsidenten for De
 gelse, at anvendelsen af artikel 9 under alle omstændigheder er Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-131/02,
 afhængigt af, at direktivets andre artikler overholdes. Den jagt- Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod
 rate, som Finland har godkendt om foråret, overskrider mange Republikken Østrig, skal slettes af registeret.
 gange den mængde, som er beregnet på grundlag af komitéens
 anbefalinger.
 (1) EFT C 131 af 1.6.2002.
 (1) EFT 1979, L 103, s. 1.
 Slettelse af sag C-393/02 (1)
 (2003/C 226/29)
 Sag anlagt den 5. august 2003 af Kommissionen for De Ved kendelse af 18. juni 2003 har præsidenten for De
 Europæiske Fællesskaber mod Kongeriget Belgien Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-393/02,
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den
 Portugisiske Republik, skal slettes af registeret.
 (Sag C-345/03)
 (2003/C 226/27) (1) EFT C 323 af 21.12.2002.
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den
 5. august 2003 anlagt sag mod Kongeriget Belgien af Kom-
 missionen for De Europæiske Fællesskaber ved
 M. Konstantinidis og F. Simonetti, som befuldmægtigede, og Slettelse af sag C-407/02 (1)
 med valgt adresse i Luxembourg.
 (2003/C 226/30)
 Kommissionen har nedlagt følgende påstande: Ved kendelse af 25. juni 2003 har præsidenten for De
 Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-407/02,
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den
 1. Det fastslås, at Kongeriget Belgien har tilsidesat sine for- Hellenske Republik, skal slettes af registeret.
 pligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets
 direktiv 2000/53/EF af 18. september 2000 om udrange-
 rede køretøjer (1), idet det ikke har vedtaget alle de love og (1) EFT C 19 af 25.1.2003.
 administrative bestemmelser, der er nødvendige for at
 efterkomme direktivet eller i hvert fald ikke har givet
 Kommissionen underretning herom.
 2. Kongeriget Belgien tilpligtes at betale sagens omkostninger. Slettelse af sag C-10/03 (1)
 (2003/C 226/31)
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Ved kendelse af 26. juni 2003 har præsidenten for De
 Fristen for direktivets gennemførelse udløb den 21. april 2002. Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-10/03,
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod
 Republikken Finland, skal slettes af registeret.
 (1) EFT L 269 af 21.10.2000, s. 34.
 (1) EUT C 44 af 22.2.2003.


text:
C 55/24 DA De Europñiske Fñllesskabers Tidende 20.2.98
 1) Regionsudvalgets afgùrelse af 20. september 1995 3) Hver part betaler sine omkostninger.
 annulleres, for så vidt det afslås at udnñvne sagsùge-
 ren til en af de ledige stillinger, der nñvnes i meddelel- (1) EFT C 94 af 22.3.1997.
 sen om intern udvñlgelsesprùve A/02/95.
 2) Regionsudvalgets afgùrelse af 20. september 1995
 annulleres, for så vidt der udnñvnes en rñkke beståede
 ansùgere, der blev indplaceret efter sagsùgeren på
 egnethedslisten, til en rñkke ledige stillinger, som nñv-
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FéRSTE INSTANS
 nes i meddelelsen om intern udvñlgelsesprùve A/02/95.
 den 18. december 1997
 3) Regionsudvalget betaler sagens omkostninger. i de forenede sager T-159/94 og T-160/94, Ajinomoto Co.
 Inc. og The NutraSweet Company mod Rådet for Den
 Europñiske Union (1)
 (1) EFT C 294 af 5.10.1996.
 (Annullationssùgsmål Ð dumping Ð aspartam Ð retten
 til at varetage sine interesser Ð normal vñrdi Ð reference-
 land Ð patent Ð skade)
 (98/C 55/50)
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FéRSTE INSTANS (Processprog: engelsk)
 den 17. december 1997
 i sag T-208/96, Eberhard Eiselt mod Kommissionen for I de forenede sager T-159/94, Ajinomoto Co. Inc., Tokyo,
 De Europñiske Fñllesskaber (1) ved advokat Mario Siragusa, Rom, og advokat Till Mül-
 ler-Ibold, Frankfurt am Main, og med valgt adresse i
 (Faglig efteruddannelse Ð afslag på deltagelse Ð tilside- Luxembourg hos advokat Marc Loesch, 11, rue Goethe,
 sñttelse af vedtñgtens artikel 24 og af ligebehandlingsprin- og sag T-160/94, The NutraSweet Company, Deerfied, Illi-
 cippet Ð krav om erstatning af det lidte tab) nois (USA), fùrst ved advokaterne Otto Grolig, Peter Bo-
 (98/C 55/49) gaert og Koen Vanhaerents, Bruxelles, og derefter ved
 advokaterne Otto Grolig, Jean-FrancËois Bellis og Fabrizio
 Di Gianni, Bruxelles, og med valgt adresse i Luxembourg
 (Processprog: italiensk) hos advokat Jacques Loesch, 11, rue Goethe, mod Rådet
 for Den Europñiske Union (befuldmñgtigede: Eric Stein,
 Guus Houttuin, Hans-Jürgen Rabe og Georg M. Berrisch),
 I sag C-208/96, Eberhard Eiselt, tjenestemand ved Kom- stùttet af Kommissionen for De Europñiske Fñllesskaber
 missionen for De Europñiske Fñllesskaber, Ispra (Italien), (befuldmñgtigede: Eric L. White, Nicholas Khan samt,
 ved advokat Giuseppe Marchesini, Vicenza, og med valgt fùrst, Marc Cran og, derefter, Fergus Randolph), angående
 adresse i Luxembourg hos advokat Ernest Arendt, 8-10, en påstand om annullation af Rådets forordning (EéF)
 rue Mathias Hardt, mod Kommissionen for De Europñ- nr. 1391/91 af 27. maj 1991 om indfùrelse af en endelig
 iske Fñllesskaber (befuldmñgtiget: Gianluigi Valsesia), antidumpingtold på importen af aspartam med oprindelse
 hvori der er nedlagt påstand om annullation dels af Kom- i Japan og Amerikas Forenede Stater (EFT L 134 af
 missionens afslag på at lade sagsùgeren deltage i det kur- 29.5.1991, s. 1), har Retten (Femte Udvidede Afdeling),
 sus for faglig efteruddannelse, han anmodede om, dels af sammensat af afdelingsformanden, R. García-Valdecasas,
 Kommissionens afgùrelse om at pålñgge sagsùgeren opga- og dommerne V. Tiili, J. Azizi, R. M. Moura Ramos
 ver, som hverken svarede til hans kvalifikationsbeviser, og M. Jaeger; justissekretñr: fuldmñgtig A. Mair, den
 hans faglige erfaring eller de opgaver, han oprindelig blev 18. december 1997 afsagt dom, hvis konklusion lyder
 ansat til at varetage, har Retten (Fjerde Afdeling), sam- således:
 mensat af afdelingsformanden, P. Lindh, og dommerne K.
 Lenaerts og J. D. Cooke; justitssekretñr: fuldmñgtig A.
 Mair, den 17. december 1997 afsagt dom, hvis konklusion 1) Rådet for Den Europñiske Union frifindes.
 lyder således:
 2) Sagsùgerne bñrer deres egne omkostninger og betaler
 1) Sagen afvises, for så vidt sagsùgeren har påstået fast- Rådets.
 slået, at det var ulovligt at pålñgge ham opgaver, som
 han ikke var forberedt til, og som han ikke oprindelig
 blev ansat til at varetage, idet pålñggelsen af sådanne 3) Kommissionen for De Europñiske Fñllesskaber bñrer
 opgaver ikke var i overensstemmelse med institutio- sine egne omkostninger.
 nens interesser.
 (1) EFT C 291 af 8.11.1991.
 2) I ùvrigt frifindes Kommissionen for De Europñiske
 Fñllesskaber.


text:
29.9.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 295/34
 Sag anlagt den 1. august 2012 — ZZ m.fl. mod EIB
 (Sag F-83/12)
 2012/C 295/61
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøgere: ZZ m.fl. (ved advokat L. Levi)
 Sagsøgt: Den Europæiske Investeringsbank
 Søgsmålets genstand og beskrivelse af tvisten
 Dels en påstand om annullation af afgørelserne om på sagsøgerne at anvende en bonus fastsat efter den nye præstationsordning, således som denne ordning er blevet indført ved bestyrelsens afgørelse af 14. december 2010 og ved direktionens afgørelser 9. november 2010 og 16. november 2011, dels en deraf følgende påstand om, at sagsøgte tilpligtes at betale forskellen i vederlag samt erstatning
 Sagsøgernes påstande
 —
 Annullation af afgørelserne om på sagsøgerne at anvende en bonus fastsat efter den nye præstationsordning, således som denne ordning er blevet indført ved bestyrelsens afgørelse af 14. december 2010 og ved direktionens afgørelser 9. november 2010 og 16. november 2011, idet den individuelle afgørelse om anvendelsen heraf var indeholdt i lønsedlen for april 2012, som sagsøgerne fik kendskab til tidligst den 22. april 2012.
 —
 følgelig
 —
 tilpligtes sagsøgte at betale den forskel i vederlag, der følger af anvendelsen af bestyrelsens afgørelse af 14. december 2010 og af direktionens afgørelser af 9. november 2010 og 16. november 2011, i stedet for anvendelsen af den tidligere gældende bonusordning. Denne lønforskel tillægges morarenter med virkning fra den 22. april 2012, indtil fuld betaling sker, idet disse renter fastsættes til ECB’s rentesats forhøjet med 3 point.
 —
 tilpligtes sagsøgte at betale erstatning for det tab, som sagsøgerne har lidt som følge af tabet af købekraft, idet dette tab foreløbigt og efter ret og billighed er opgjort til 1,5% af hver sagsøgers månedsløn.
 —
 Den Europæiske Investeringsbank tilpligtes at betale sagens omkostninger.


text:
13.4.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 118/40
 Sag anlagt den 12. februar 2015 — Tronios Group International mod KHIM — British Sky Broadcasting Group (SkyTec)
 (Sag T-77/15)
 (2015/C 118/51)
 Stævningen affattet på nederlandsk
 Parter
 Sagsøger: Tronios Group International BV (Breda, Nederlandene) (ved advokaterne R. van Leeuwen og H. Klingenberg)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: British Sky Broadcasting Group plc (Isleworth, Det Forenede Kongerige)
 Oplysninger vedrørende sagen for Harmoniseringskontoret
 Indehaver af det omtvistede varemærke: Tronios Group International BV.
 Det omtvistede varemærke: EF-ordmærket »SkyTec«
 Sagen for Harmoniseringskontoret: Ugyldighedssag
 Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 28. november 2014 af Fjerde Appelkammer ved Harmoniseringskontoret (sag R 1681/2013-4)
 Påstande
 —
 Den anfægtede afgørelse annulleres og den af British Sky Broadcasting Group indgivne ugyldighedsbegæring forkastes.
 —
 British Sky Broadcasting Group tilpligtes at betale sagens omkostninger i forbindelse med både denne sag og sagen for Harmoniseringskontoret.
 Anbringender
 —
 Tilsidesættelse af artikel 54, stk. 2, i forordning nr. 207/2009
 —
 Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009.


text:
16.4.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 93/33
 Sag anlagt den 28. januar 2005 af Dimon Incorporated mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 (Sag T-41/05)
 (2005/C 93/64)
 Processprog: engelsk
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der den 28. januar 2005 anlagt sag mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber af Dimon Incorporated, Danville, Virginia (USA), ved lawyers L. Bergkamp, H. Cogels og J. Dhont.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 —
 Den anfægtede beslutnings artikel 1, 3 og 5 erklæres ugyldig for så vidt som der henvises til Dimon Inc.
 —
 Subsidiært nedsættes den bøde, der er pålagt Agroexpansion S.A., og for hvilken Dimon Inc. hæfter solidarisk.
 —
 Kommissionen betaler sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Sagsøgeren har anfægtet Kommissionens beslutning af 20. oktober 2004 om en procedure i henhold til artikel 81, stk. 1, EF (sag COMP/C.38.238/B2 – Råtobak, Spanien). Sagsøgeren har gjort gældende, at selskabet ikke er den rette adressat til beslutningen.
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren gjort gældende, at artikel 81, stk. 1, EF og artikel 23, stk. 2 i forordning nr. 1/2003 (1) samt proportionalitetsprincippet er blevet tilsidesat. Ifølge sagsøgeren har Kommissionen begået en åbenbar fejl, da den fandt, at sagsøgeren havde en bestemmende indflydelse på Agroexpansion i den periode, hvorunder overtrædelsen blev begået, og den har således fejlagtigt rettet beslutningen til sagsøgeren, samt overskredet maksimumsbegrænsningen af den bøde, som kan pålægges Agroexpansion, idet Kommissionen skal hense til Dimonkoncernens omsætning for at beregne bødens maksimumsbegrænsning.
 Sagsøgeren har endvidere gjort gældende, at proportionalitetsprincippet og princippet om erstatningsansvar er tilsidesat, da sagsøgeren er ifaldet ansvar for en enkelt og kompleks langvarig kartelaftale, der var indgået af Agroexpansion, og som sagsøgeren ikke var bekendt med.
 Sagsøgeren har dernæst anført, at proportionalitetsprincippet og princippet om erstatningsansvar samt artikel 23, stk. 2, i forordning nr. 1/2003 er tilsidesat. Ifølge sagsøgeren, skulle selskabet ikke være ifaldet ansvar for de overtrædelser, der blev begået før Agroexpansion blev en del af Dimon-koncernen.
 Endelig har sagsøgeren gjort gældende, at princippet om berettigede forventninger er blevet tilsidesat ved anvendelsen af formildende omstændigheder i overensstemmelse med punkt 3 i Kommissionens retningslinier af 1998 (2) på grund af det hurtige ophør af overtrædelsen, der fandt sted så snart Kommissionen påbegyndte undersøgelsen.
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 1/2003 af 16. december 2002 om gennemførelse af konkurrencereglerne i traktatens artikel 81 og 82 (EFT 2003 L 1, s. 1).
 (2) Retningslinjer for beregningen af bøder i henhold til artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og artikel 65, stk. 5, i EKSF-traktaten (EFT C 9, s. 3).


text:
19.11.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 340/18
 Rettens dom af 6. oktober 2011 — Seven mod KHIM — Seven for all mankind (SEVEN FOR ALL MANKIND)
 (Sag T-176/10) (1)
 (EF-varemærker - indsigelsessag - ansøgning om EF-ordmærket SEVEN FOR ALL MANKIND - EF-varemærker og ældre internationale figurmærker, der indeholder ordbestanddelen »seven« - relativ registreringshindring - lighed mellem tegnene - artikel 8, stk. 1, litra b) og stk. 5, i forordning (EF) nr. 207/2009)
 2011/C 340/35
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Seven SpA (Leinì, Italien) (ved advokat L. Trevisan)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (ved J. Crespo Carrillo, som befuldmægtiget)
 Den anden part i sagen for appelkammeret ved Harmoniseringskontoret og intervenient ved Retten: Seven for all mankind LLC (Vernon, Californien, De Forenede Stater) (ved advokaterne A. Gautier-Sauvagnac, B. Guimberteau, og M. Choukroun)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelse truffet den 28. januar 2010 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1514/2008-2) vedrørende en indsigelsessag Seven SpA og Seven for all mankind LLC.
 Konklusion
 1)
 Afgørelsen truffet den 28. januar 2010 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1514/2008-2) annulleres.
 2)
 I øvrigt frifindes Harmoniseringskontoret.
 3)
 Harmoniseringskontoret betaler Seven SpA’s omkostninger i forbindelse med sagen for Retten og sagen for appelkammeret.
 4)
 Seven for all mankind LLC bærer sine egne omkostninger.
 (1) EUT C 161 af 19.6.2010.


text:
30.4.2004
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 118/21
 DOMSTOLENS DOM
 (Femte Afdeling)
 af 29. april 2004
 i sag C-152/02, Terra Baubedarf-Handel GmbH mod Finanzamt Osterholz-Scharmbeck (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesfinanzhof) (1)
 (Sjette momsdirektiv - artikel 17, stk. 1, og artikel 18, stk. 1 og 2 - ret til fradrag for indgående moms - betingelser for udøvelse af fradragsretten)
 (2004/C 118/36)
 Processprog: tysk
 I sag C-152/02, Terra Baubedarf-Handel GmbH, angående en anmodning, som Bundesfinanzhof (Tyskland) i medfør af artikel 234 EF har indgivet til Domstolen for i den for nævnte ret verserende sag, Terra Baubedarf-Handel GmbH mod Finanzamt Osterholz-Scharmbeck, at opnå en præjudiciel afgørelse om fortolkningen af artikel 17 og 18 i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (EFT L 145, s. 1), har Domstolen (Femte Afdeling), sammensat af dommerne P. Jann, som fungerende formand for Femte Afdeling, C.W.A. Timmermans, A. Rosas, A. La Pergola og S. von Bahr (refererende dommer); generaladvokat: C. Stix-Hackl; justitssekretær: ekspeditionssekretær M. Múgica Arzamendi, den 29. april 2004 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 Med henblik på det fradrag, som er omhandlet i artikel 17, stk. 2, litra a), i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter – Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag, skal samme direktivs artikel 18, stk. 2, første afsnit, fortolkes således, at fradragsretten skal udøves for den afgiftsperiode, hvori de to betingelser, der er fastsat i bestemmelsen, er opfyldt, dvs. at der er sket levering af goder eller tjenesteydelser, og at den afgiftspligtige er i besiddelse af en faktura eller et dokument, der ifølge kriterier fastsat af den pågældende medlemsstat kan anses for et tilsvarende dokument.
 (1) EFT C 156 af 29.6.2002.


text:
30.12.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 331/42
 Kendelse afsagt af Retten i Første Instans den 15. november 2006 — Anheuser-Busch mod KHIM — Budějovický Budvar (BUDWEISER)
 (Sag T-366/05) (1)
 (»EF-varemærker - indsigelsessag - ansøgning om EF-ordmærket BUDWEISER - ældre internationale ord- og figurmærker BUDWEISER og BUDWEISER BUDVAR - afslag på registrering - begrænsning af de varer, der er søgt omfattet - åbenbart ugrundet sag«)
 (2006/C 331/94)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Anheuser-Busch Inc. (Saint Louis, Missouri, USA) (ved advokaterne V. von Bomhard, B. Goebel, A. Renck og A. Pohlmann)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (ved A. Folliard-Monguiral, som befuldmægtiget)
 Anden part i appelsagen, og intervenient for Retten: Budějovický Budvar, národní podnik (Česke Budějovice, Den Tjekkiske Republik) (ved advokat F. Fajgenbaum)
 Sagens genstand
 Sag anlagt til prøvelse af afgørelse truffet den 11. juli 2005 af Andet Appelkammer ved Harmoniseringskontoret (sag R 514/2004-2) vedrørende en indsigelsessag mellem Budějovický Budvar, národní podnik og Anheuser-Busch, Inc.
 Konklusion
 1.
 Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
 2.
 Anheuser-Busch, Inc. bærer sine egne samt Harmoniseringskontorets og Budějovický Budvar, národní podniks omkostninger.
 (1) EUT C 330 af 24.12.2005.


text:
30.1.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 30/17
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Landgericht Frankfurt am Main (Tyskland) den 25. oktober 2016 — Kevin Joseph Devine mod Air Nostrum, Líneas Aéreas del Mediterráneo SA
 (Sag C-538/16)
 (2017/C 030/20)
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Landgericht Frankfurt am Main
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Kevin Joseph Devine
 Sagsøgt: Air Nostrum, Líneas Aéreas del Mediterráneo SA
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Skal artikel 7, nr. 1), litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1215/2012 af 12. december 2012 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område (1) fortolkes således, at udtrykket »sager om kontraktforhold« også omfatter et krav på kompensation i henhold til artikel 7 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 261/2004 af 11. februar 2004 om fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 295/91 (2), der fremsættes over for et transporterende luftfartsselskab, som ikke er den pågældende flypassagers medkontrahent?
 2)
 Såfremt artikel 7, nr. 1), i forordning (EU) nr. 1215/2012 finder anvendelse:
 Skal en flypassagers endelige bestemmelsessted ved en personbefordring på to flyvninger uden nævneværdigt ophold i omstigningslufthavnen også anses for at være opfyldelsesstedet i henhold til artikel 7, nr. 1), litra b), andet led, i forordning (EU) nr. 1215/2012, når det fremsatte krav om kompensation i henhold til artikel 7 i forordning (EF) nr. 261/2004 støttes på en forstyrrelse af flytrafikken, der er indtrådt på den første delstrækning, og kravet rettes imod det luftfartsselskab, der udførte den første flyvning, men som ikke er kontrahent i transportaftalen?
 (1) EUT L 351, s. 1
 (2) EUT L 46, s. 1.


text:
28.7.2001 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 212/27
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande: Endelig kan sagsøgeren ikke acceptere, at hensigtserklæringen
 indebar en statsstøtte, der var omfattet af traktatens bestemmel-
 — Artikel 2 i Kommissionen for De Europæiske Fællesska- ser om statsstøtte, eller at en sådan støtte, hvis den overhovedet
 bers beslutning af 29. november 2000 i sag C32/93, forelå, var uforenelig med fællesmarkedet. Dette spørgsmål er
 hvorved den af Spanien indførte støtteordning til fordel imidlertid uden praktisk betydning for sagsøgeren, eftersom
 for søtransportselskabet Ferries Golfo de Vizcaya blev der efter sagsøgerens opfattelse ikke lovligt kan træffes bestem-
 erklæret uforenelig med fællesmarkedet, annulleres. melser om tilbagesøgning af en sådan støtte, hvis den over-
 hovedet foreligger.
 — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 (1) Dom af 28.1.1999, sag T-14/96, BAI mod Kommissionen, Sml. II,
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter s. 139.
 Sagsøgeren, tidligere Ferries Golfo de Vizcaya S.A. fik tildelt
 den påståede statsstøtte med henblik på en ny færgerute
 mellem Bilbao (Spanien) og Portsmouth (Det Forenede Konge-
 rige) i henhold til en hensigtserklæring, der blev godkendt af
 Slettelse af sag T-163/00 (1)
 Kommissionen i juni 1995. Denne beslutning om godkendelse
 blev senere annulleret af Retten i Første Instans (1). Den i
 nærværende sag anfægtede beslutning blev truffet af Kommis- (2001/C 212/51)
 sionen i november 2000 efter en fornyet undersøgelse af
 sagen. (Processprog: fransk)
 Ved kendelse af 28. marts 2001 har formanden for Anden
 Sagsøgeren gør gældende, at den anfægtede beslutning er Afdeling ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans
 fejlagtig, for så vidt som det heri konkluderes, at aftalen ikke besluttet, at sag T-163/00, Rosemarie Carotti mod Revisions-
 blev anmeldt i overensstemmelse med traktatens artikel 93, retten for De Europæiske Fællesskaber, skal slettes af registret.
 stk. 3 (nu artikel 88, stk. 3, EF), fordi den ikke blev anmeldt af
 den spanske regering. Der blev ikke over for sagsøgerens
 advokater eller over for den spanske regering af Kommissionen (1) EFT C 247 af 26.8.2000.
 rejst noget spørgsmål om, hvorvidt en meddelelse fra den
 fremtidige støttemodtagers advokater, i stedet for fra den
 pågældende medlemsstat, var retligt utilstrækkelig som »un-
 derretning« i henhold til traktatens artikel 93, stk. 3. I øvrigt
 blev de oplysninger, der var givet af sagsøgerens advokater,
 brugt af Kommissionen med henblik på dens beslutning fra Slettelse af sag T-205/00 (1)
 juni 1995.
 (2001/C 212/52)
 Sagsøgeren har endvidere anført, at en anmeldt statsstøtte,
 hvorom der er blevet truffet en beslutning om godkendelse, (Processprog: fransk)
 før den er blevet udbetalt, ikke kan kræves tilbagebetalt.
 Støttemodtageren har en berettiget forventning, som ikke må Ved kendelse af 27. marts 2001 har formanden for Første
 skuffes, fordi der er sket annullation af Kommissionens Afdeling ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans
 godkendelsesbeslutning, på grundlag af hvilken modtageren besluttet, at sag T-205/00, Renco SpA mod Rådet for Den
 accepterede støtten. Enhver anden afgørelse ville undergrave Europæiske Union, skal slettes af registret.
 hele systemet i traktatens regler om statsstøtte og ville i praksis
 klart have meget uheldige konsekvenser. (1) EFT C 285 af 7.10.2000.


text:
23.6.2007
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 140/29
 Sag anlagt den 16. april 2007 — MBI Immobilien og MB System mod Kommissionen
 (Sag T-120/07)
 (2007/C 140/50)
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøgere: MBI Immobilien Verwaltungs GmbH (Neukirch/Lausitz, Tyskland) og MB System GmbH & Co. KG (Nordhausen, Tyskland) (ved Rechtsanwalt G. Brüggen)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Sagsøgernes påstande
 —
 Kommissionens beslutning K (2007) 130 endelig udg. af 24. januar 2007 om Forbundsrepublikken Tysklands statsstøtte nr. C 38/2005 (ex NN 52/2004) til Biria-koncernen annulleres,
 —
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Sagsøgerne anfægter Kommissionens beslutning K(2007) 130 endelig udg. af 24. januar 2007, hvorved Kommissionen erklærede, at Forbundsrepublikken Tysklands statsstøtte, der indeholder tre foranstaltninger, til fordel for Bike Systems GmbH & Co. Thüringer Zweiradwerk KG, Sachsen Zweirad GmbH og Biria GmbH (nu Biria AG), er uforenelig med fællesmarkedet.
 Den første sagsøger er retssuccessor til Biria AG, den anden sagsøger til Bike Systems GmbH & Co. Thüringer Zweiradwerk KG. Sagsøgerne gør gældende, at de er umiddelbart og individuelt berørt af den pågældende kommissionsbeslutning.
 Til støtte for søgsmålet gør sagsøgerne for det første gældende, at der er sket en tilsidesættelse af fællesskabsretten ved en urigtig fortolkning af begrebet godkendt statsstøtte. I den forbindelse anfægter sagsøgeren, at Kommissionen har undladt at lægge den definition af en virksomhed i vanskeligheder til grund i sin beslutning, som fremgår af den af Kommissionen godkendte støtteordning.
 Derudover har Kommissionen tilsidesat fællesskabsretten ved at have foretaget en urigtig bedømmelse af sagens faktiske omstændigheder. Sagsøgerne gør i den forbindelse gældende, at de virksomheder, der er berørt af den anfægtede beslutning, i modsætning til Kommissionens opfattelse, ikke på tidspunktet for ydelsen af støtten var virksomheder i vanskeligheder.
 Endelig finder sagsøgerne, at der foreligger en tilsidesættelse af fællesskabsretten på grund af tungtvejende begrundelsesfejl.


text:
2.10.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 330/2
 Appel iværksat den 31. maj 2017 af Cryo-Save AG til prøvelse af dom afsagt af Retten (Sjette Afdeling) den 23. marts 2017 i sag T-239/15 — Cryo-Save AG mod EUIPO
 (Sag C-327/17 P)
 (2017/C 330/03)
 Processprog: tysk
 Parter
 Appellanter: Cryo-Save AG (ved advokat C. Onken)
 De andre parter i appelsagen: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) og MedSkin Solutions Dr. Suwelack AG
 Appellanterne har nedlagt følgende påstande
 —
 Dommen afsagt af Retten den 23. marts 2017 i sag T-239/15 ophæves.
 —
 Den sagsøgte i første instans tilpligtes at betale sagsomkostningerne.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 Appellanten gør et anbringende gældende, nemlig om tilsidesættelse af art. 64, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 af 26. februar 2009 om EF-varemærker (1) og regel 50 stk. 1, i Kommissionens forordning (EF) nr. 2868/95 af 13. december 1995 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 40/94 om EF-varemærker (2), sammenholdt med EU-varemærkeforordningens artikel 56, stk. 2, og gennemførelsesforordningens artikel 37 og 39 samt EU-varemærkeforordningens artikel 76, stk. 1. Tilsidesættelsen består deri, at Retten afviste sagsøgerens første anbringende.
 Med sit første anbringende gjorde sagsøgeren og appellanten gældende, at begæringen om fortabelse af selskabets EU-varemærke skulle forkastes. Til begrundelse herfor, gjorde selskabet gældende, at begæringen i henhold til EU-varemærkeforordningens artikel 56, stk. 2, og gennemførelsesforordningens artikel 37, litra b), nr. iv), ikke var tilstrækkeligt begrundet.
 Retten fastslog, at sagsøgeren og appellantens første anbringende måtte afvises, fordi sagsøgeren og appellanten i sagen for appelkammeret ikke havde gjort gældende, at der var sket tilsidesættelse af de formelle krav i EU-varemærkeforordningens artikel 56, stk. 2, sammenholdt med gennemførelsesforordningens artikel 37, litra b), nr. iv), således at prøvelsen af klagen var begrænset til spørgsmålet om reel brug, og at det derfor ikke var bydende nødvendigt for appelkammeret at undersøge forskriftsmæssigheden af begæringen om fortabelse. Undersøgelse af det første anbringende ville efter Rettens opfattelse udvide den faktiske og retlige ramme, som havde været genstand for appelkammerets behandling.
 Sagsøgeren og appellanten anfører hertil det argument, at spørgsmålet om antagelse til realitetsbehandling af en begæring om fortabelse udgør en forudsætning for en afgørelse vedrørende realiteten, som EUIPO på ethvert stadium af sagsbehandlingen skal undersøge af egen drift, jf. EU-varemærkeforordningens artikel 76, stk. 2, første punktum, gennemførelsesforordningens regel 39, stk. 1, regel 40, stk. 1, andet punktum, EU-varemærkeforordningens artikel 64, stk. 1, og gennemførelsesforordningens regel 50, stk. 1. Det er således ikke afgørende, om sagsøgeren og appellanten specifikt har rejst spørgsmålet om fortabelsessagens antagelse til realitetsbehandling for appelkammeret.
 Desuden havde annullationsafdelingen ved EUIPO af egen drift undersøgt spørgsmålet om fortabelsesbegæringens antagelse til realitetsbehandling og havde udtrykkeligt lagt til grund, at forudsætningerne i EU-varemærkeforordningens artikel 56, stk. 2, og gennemførelsesforordningens artikel 37 var opfyldt. Det i Rettens praksis anerkendte princip om funktionel kontinuitet krævede, at appelkammeret foretog en fuldstændig gennemgang af annullationsafdelingens afgørelse, herunder vurderingen af, hvorvidt fortabelsesbegæringen kunne antages til realitetsbehandling. Til støtte for sit argument har sagsøgeren bl.a. henvist til Rettens praksis sagerne KLEENCARE, dom af 23.9.2003, T-308/01, præmis 24-26, 28, 29 og 32 (3), og HOOLIGAN, dom af 1.2.2005, T-57/03, præmis 22 og 25 (4)).
 Endelig har sagsøgeren og appellanten både i sagen for annullationsafdelingen og for appelkammeret gjort indvendinger vedrørende spørgsmålet om realitetsbehandling af fortabelsesbegæringen — omend med andre ord.
 Af alle de tre ovennævnte grunde var spørgsmålet om antagelse til realitetsbehandling af fortabelsesbegæringen en del af den faktiske og retlige ramme for sagen for appelkammeret. Retten undersøgte ikke, om fortabelsesbegæringen kunne antages til realitetsbehandling. Således er et anbringende om, at en fortabelsesbegæring ikke kan antages til realitetsbehandling forskellig fra anbringender om nye fortabelses- eller ugyldighedsgrunde, eller en for sent fremsat begæring om bevis for reel brug af det ældre varemærke.
 (1) EUT L 78, s. 1.
 (2) EFT L 303, s. 1.
 (3) EUT L ECLI:EU:T:2003:241.
 (4) ECLI:EU:T:2005:29.


text:
21.10.2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 302/13
 artikel 234 EF) har indgivet til Domstolen for i den for nævnte bistået af F. P. Louis og A. Vallery), angående en påstand
 ret verserende sag, Viktor Movrin mod Landesversicherungsan- om, at det fastslås, at Kongeriget Belgien har tilsidesat sine
 stalt Westfalen, at opnå en præjudiciel afgørelse vedrørende forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 91/271/EØF af
 fortolkningen af EF-traktaten og Rådets forordning (EØF) 21. maj 1991 om rensning af byspildevand (EFT L 135,
 nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale s. 40), navnlig artikel 17, idet det har givet Kommissionen
 sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdri- oplysninger om et program til gennemførelse af direktivet, der
 vende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for ikke er i overensstemmelse med det nævnte direktiv for så vidt
 Fællesskabet, som ændret og ajourført ved Rådets forordning angår hovedstadsregionen Bruxelles, har Domstolen (Sjette
 (EF) nr. 118/97 af 2. december 1996 (EFT 1997 L 28, s. 1), Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, J. C. Moitinho de
 har Domstolen (Sjette Afdeling), sammensat af afdelingsfor- Almeida, og dommerne R. Schintgen, J.-P. Puissochet,
 manden, J. C. Moitinho de Almeida (refererende dommer), G. Hirsch og F. Macken (refererende dommer); generaladvokat:
 og dommerne R. Schintgen, C. Gulmann, J.-P. Puissochet og F. G. Jacobs; justitssekretær: ekspeditionssekretær D. Louter-
 V. Skouris; generaladvokat: F. G. Jacobs; justitssekretær: assiste- man-Hubeau, den 6. juli 2000 afsagt dom, hvis konklusion
 rende justitssekretær H. von Holstein, den 6. juli 2000 afsagt lyder således:
 dom, hvis konklusion lyder således:
 1) Kongeriget Belgien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til
 Artikel 1, litra t), og artikel 10, stk. 1, i Rådets forordning artikel 17 i Rådets direktiv 91/271/EØF af 21. maj 1991
 nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale om rensning af byspildevand, idet det har givet Kommissionen
 sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og oplysninger om et program til gennemførelse af direktivet, der
 deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, som ikke er i overensstemmelse med det nævnte direktiv for så vidt
 ændret og ajourført ved Rådets forordning (EF) nr. 118/97 af angår hovedstadsregionen Bruxelles.
 2. december 1996, skal fortolkes således, at et i en medlemsstats
 lovgivning hjemlet tilskud til betaling af bidragene til en sygeforsik- 2) Kongeriget Belgien betaler sagens omkostninger.
 ring som det i hovedsagen omhandlede udgør en kontantydelse ved
 alderdom i disse bestemmelsers forstand, som den, der er berettiget til
 en alderspension i henhold til de nævnte regler, kan gøre krav på, selv (1) EFT C 246 af 28.8.1999.
 om han har bopæl i en anden medlemsstat, hvor han er omfattet af
 en tvungen sygeforsikring.
 (1) EFT C 136 af 15.5.1999.
 DOMSTOLENS KENDELSE
 af 21. juni 2000
 DOMSTOLENS DOM
 i sag C-514/99, Den Franske Republik mod Kommissionen
 for De Europæiske Fællesskaber (1)
 (Sjette Afdeling)
 (»Annullationssøgsmål — åbenbart, at sagen skal afvises«)
 af 6. juli 2000
 (2000/C 302/24)
 i sag C-236/99, Kommissionen for De Europæiske Fælles-
 skaber mod Kongeriget Belgien (1)
 (Processprog: fransk)
 (»Traktatbrud — manglende gennemførelse af direktiv
 91/271/EØF«)
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 (2000/C 302/23) gjort i Samling af Afgørelser)
 I sag C-514/99, Den Franske Republik (befuldmægtigede:
 (Processprog: fransk)
 R. Abraham, K. Rispal-Bellanger og R. Loosi-Surrans) mod
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (befuldmægti-
 gede: D. Booß og G. Berscheid), angående annullation af en
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig- beslutning, hvorved Kommissionen afslog at ændre eller
 gjort i Samling af Afgørelser) ophæve sin beslutning 1999/514/EF om fastsættelse af den
 dato, på hvilken forsendelse af kvægprodukter fra Det Forenede
 I sag C-236/99, Kommissionen for De Europæiske Fællesska- Kongerige under den datobaserede eksportordning kan indle-
 ber (befuldmægtigede: G. Valero Jordana og O. Couvert- des i henhold til artikel 6, stk. 5, i Rådets beslutning 98/256/EF
 Castéra) mod Kongeriget Belgien (befuldmægtiget: A. Snoecx, (EFT L 195, s. 42), har Domstolen, sammensat af præsidenten,
 ---pagebreak--- C 302/14 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 21.10.2000
 G. C. Rodrı́guez Iglesias, afdelingsformændene J. C. Moitinho Sag anlagt den 27. december 1999 af Den Portugisiske
 de Almeida, D. A. O. Edward, L. Sevón (refererende dommer) Republik mod Kommissionen for De Europæiske Fælles-
 og R. Schintgen samt dommerne P. J. G. Kapteyn, C. Gulmann, skaber
 A. La Pergola, J.-P. Puissochet, G. Hirsch, P. Jann, H. Ragne-
 malm, M. Wathelet, V. Skouris og F. Macken; generaladvokat: (Sag C-509/99)
 J. Mischo; justitssekretær: R. Grass, den 21. juni 2000 afsagt
 kendelse, hvis konklusion lyder således:
 (2000/C 302/26)
 1) Sagen afvises.
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 27. de-
 2) Den Franske Republik betaler sagens omkostninger. cember 1999 anlagt sag mod Kommissionen for De Europæi-
 ske Fællesskaber af Den Portugisiske Republik ved direktør Luı́s
 Fernandes, Juridisk Tjeneste, Direktoratet for EF-spørgsmål,
 (1) EFT C 63 af 4.3.2000.
 Udenrigsministeriet, og professor Maria Luı́sa Duarte, Det
 Juridiske Fakultet, Universitetet i Lissabon, som befuldmægtige-
 de, og advokaterne Miguel Galvão Teles og Mário Marques
 Mendes, Lissabon, og med valgt adresse i Luxembourg på
 Portugals Ambassade, 24, rue Guillaume Schneider.
 Sag anlagt den 13. oktober 1999 af Den Portugisiske Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 Republik mod Kommissionen for De Europæiske Fælles-
 skaber 1. Sagsøgeren gives medhold i følgende påstande:
 a) Principalt, Kommissionens beslutning af 20. oktober
 (Sag C-391/99) 1999 (C(1999) 3370, endelig udg.) om en procedure
 i henhold til artikel 21 i Rådets forordning (EØF)
 (2000/C 302/25) nr. 4064/89 (1) af 21. december 1989 om kontrol
 med fusioner og virksomhedsovertagelser (Sag IV/M.
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 13. okto- 1616 — Antonio de Sommer Champalimaud/Banco
 ber 1999 anlagt sag mod Kommissionen for De Europæiske Santander Central Hispanoamericano) kendes
 Fællesskaber af Den Portugisiske Republik ved direktør Luı́s ugyldig.
 Fernandes, Juridisk Tjeneste, Direktoratet for EF-spørgsmål,
 Udenrigsministeriet, og professor Maria Luı́sa Duarte, Det b) Subsidiært, det fastslås, at beslutningen er en nullitet.
 Juridiske Fakultet, Universitetet i Lissabon, som befuldmægtige-
 de, og advokaterne Miguel Galvão Teles og Mário Marques 2. Kommissionen tilpligtes at betale samtlige sagsomkost-
 Mendes, Lissabon, og med valgt adresse i Luxembourg på ninger.
 Portugals Ambassade, 24, rue Guillaume Schneider.
 Ved kendelse af 14. september 2000 har præsidenten for De
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande: Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at nærværende sag skal
 slettes af registret.
 1. Sagsøgeren gives medhold i følgende påstande:
 a) Principalt, Kommissionens beslutning af 20. juli (1) EFT L 395 af 30.12.1989, s. 1, berigtiget i EFT L 257 af 21.9.1990,
 1999 (C(1999) 2406 endel.) om en procedure i s. 13.
 henhold til artikel 21 i Rådets forordning (EØF)
 nr. 4064/89 (1) af 21. december 1989 om kontrol
 med fusioner og virksomhedsovertagelser (sag
 IV/M.1616 — Antonio de Sommer Champalimaud/
 Banco Santander Central Hispanoamericano) kendes
 ugyldig.
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel-
 b) Subsidiært, det fastslås, at beslutningen er en nullitet. se afsagt den 27. april 2000 af Bundesverwaltungsgericht
 i sagen Stratmann GmbH und Co. KG mod Landrätin des
 2. Kommissionen tilpligtes at betale samtlige sagsomkost- Kreises Wesel
 ninger.
 (Sag C-284/00)
 Ved kendelse af 13. september 2000 har præsidenten for De
 Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at nærværende sag skal
 slettes af registret. (2000/C 302/27)
 Ved kendelse afsagt den 27. april 2000, indgået til Domstolens
 (1) EFT L 395 af 30.12.1989, s. 1, berigtiget i EFT L 257 af 21.9.1990, Justitskontor den 19. juli 2000, har Bundesverwaltungsgericht
 s. 13.
 i sagen Stratmann GmbH und Co. KG mod Landrätin des
 Kreises Wesel forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol
 en anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:


text:
8.12.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 439/15
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Landgericht Köln (Tyskland) den 31. juli 2014 — Sommer Antriebs- und Funktechnik GmbH mod Rademacher Geräte-Elektronik GmbH & Co. KG
 (Sag C-369/14)
 (2014/C 439/22)
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Landgericht Köln
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Sommer Antriebs- und Funktechnik GmbH
 Sagsøgt: Rademacher Geräte-Elektronik GmbH & Co. KG
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Skal artikel 2, stk. 1, artikel 3, litra a), samt bilag I A og bilag I B til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/96/EF (1) af 27. januar 2003 om affald af elektrisk og elektronisk udstyr (WEEE) og/eller artikel 2, stk. 1, litra a), artikel 3, stk. 1, litra a), samt bilag I og bilag II til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2012/19/EU (2) af 4. juli 2012 om affald af elektrisk og elektronisk udstyr (WEEE) fortolkes således, at (garageport)motorer, der drives af en elektrisk spænding på ca. 220-240 V, og som er bestemt til sammen med (garage)porten at blive indbygget i de tekniske installationer, er omfattet af begrebet elektrisk og elektronisk udstyr, navnlig af begrebet elektrisk og elektronisk værktøj?
 2)
 Såfremt spørgsmål 1) besvares bekræftende:
 Skal bilag I A, nr. 6, og bilag I B, nr. 6, til direktiv 2002/96/EF og/eller artikel 3, stk. 1, litra b), bilag I, nr. 6, bilag II, nr. 6, til direktiv 2012/19/EU fortolkes således, at (garageport)motorer i henhold til spørgsmål 1) skal betragtes som en del af stationære industrielle værktøjer i stor skala som omhandlet i disse bestemmelser?
 3)
 Såfremt spørgsmål 1) besvares bekræftende og spørgsmål 2) benægtende:
 Skal artikel 2, stk. 1, i direktiv 2002/96/EF og/eller artikel 2, stk. 3, litra b), i direktiv 2012/19/EU fortolkes således, at (garageport)motorer i henhold til spørgsmål 1) skal betragtes som en del af en anden type udstyr, der ikke er omfattet af det pågældende direktivs anvendelsesområde?
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/95/EF af 27.1.2003 om begrænsning af anvendelsen af visse farlige stoffer i elektrisk og elektronisk udstyr (EUT L 37, s. 19).
 (2) EUT L 197, s. 38.


text:
5.1.2002 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 3/15
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel- 3. Fremstår artikel 6 i Rådets direktiv 93/104/EF af 23. no-
 ser afsagt den 26. september 2001 af Arbeitsgericht vember 1993 om visse aspekter i forbindelse med
 Lörrach i sagerne Bernhard Pfeiffer, Wilhelm Roith, Al- tilrettelæggelse af arbejdstiden ud fra et indholdsmæssigt
 bert Süß, Michael Winter, Klaus Nestvogel, Roswitha synspunkt som ubetinget og tilstrækkeligt præcis til, at
 Zeller og Matthias Döbele mod Deutsches Rotes Kreuz, borgere kan påberåbe sig denne bestemmelse ved de
 Kreisverband Waldshut e.V. nationale domstole, såfremt staten ikke har gennemført
 direktivet forskriftsmæssigt i national ret?
 (Sagerne C-397/01 — C-403/01)
 (2002/C 3/21)
 (1) EFT L 307, s. 18.
 (2) EFT L 183, s. 1.
 Ved kendelser afsagt den 26. september 2001, indgået til
 Domstolens Justitskontor den 12. oktober 2001, har Arbeits-
 gericht Lörrach i sagerne Bernhard Pfeiffer (sag C-397/01),
 Wilhelm Roith (sag C-398/01), Albert Süß (sag C-399/01),
 Michael Winter (sag C-400/01), Klaus Nestvogel (sag
 C-401/01), Roswitha Zeller (sag C-402/01) og Matthias Döbele Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved dom
 (sag C-403/01) mod Deutsches Rotes Kreuz, Kreisverband afsagt den 12. oktober 2001 af Hoge Raad der Nederlan-
 Waldshut e.V. forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol den i sagen 1. ADIDAS AG, 2. ADIDAS BENELUX BV
 en anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål: mod FITNESSWORLD TRADING LTD
 1.a) Skal henvisningen i artikel 1, stk. 3, i Rådets direktiv (Sag C-408/01)
 93/104/EF (1) af 23. november 1993 om visse aspekter i
 forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden til arti-
 kel 2, stk. 2, i Rådets direktiv 89/391/EØF (2) af 12. juni (2002/C 3/22)
 1989 om iværksættelse af foranstaltninger til forbedring
 af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed under arbejdet
 — hvorefter direktiverne ikke finder anvendelse, når
 særlige forhold i tilknytning til visse specifikke aktiviteter Ved dom afsagt den 12. oktober 2001, indgået til Domstolens
 i civilbeskyttelsestjenesterne på afgørende vis taler imod Justitskontor den 15. oktober 2001, har Hoge Raad der
 deres anvendelse — forstås således, at den aktivitet, der Nederlanden i sagen 1. ADIDAS AG, 2. ADIDAS BENELUX BV
 udøves af de sagsøgende redderassistenter, omfattes af mod FITNESSWORLD TRADING LTD forelagt De Europæiske
 denne undtagelse? Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse
 af følgende spørgsmål:
 1.b) Skal begrebet vejtransport i artikel 1, stk. 3, i direktiv 1. a. Skal artikel 5, stk. 2, i Rådets direktiv 89/104/EØF (1)
 93/104/EF forstås således, at kun de former for kørsels- af 21. december 1988 om indbyrdes tilnærmelse
 virksomhed er undtaget fra direktivets anvendelsesområ- af medlemsstaternes lovgivning om varemærker
 de, i forbindelse med hvilke der efter den pågældende fortolkes således, at indehaveren af et varemærke,
 virksomheds karakter tilbagelægges store afstande, og der er renommeret i en medlemsstat, i henhold til
 arbejdstiderne derfor ikke kan fastlægges, da de hindrin- en national lov, hvorved denne bestemmelse er
 ger, som kan opstå, er uforudsigelige, eller skal vejtran- gennemført, også kan modsætte sig brug af vare-
 sport i denne bestemmelses forstand forstås således, at mærket eller et tegn, der ligner varemærket, på den
 den også omfatter aktiviteter udøvet af redningstjenester, måde og under de omstændigheder, der beskrives i
 der opererer på landjorden, og som i al fald også består i denne artikel, for varer eller tjenesteydelser, der er
 føring af redningskøretøjet og pasning af patienterne identiske med eller ligner dem, for hvilke varemær-
 under kørslen? ket er registreret?
 2. Skal artikel 18, stk. 1, litra b), nr. i), i direktiv 93/104/EF, b. Såfremt spørgsmål 1.a. besvares benægtende: Så-
 når henses til EF-Domstolens dom af 3. oktober 2000 i fremt bestemmelsen i direktivets artikel 5, stk. 2, er
 sag C-303/98, Simap (præmis 73 og 74), forstås således, gennemført i en national lov, skal begrebet »risiko
 at der udtrykkeligt kræves et individuelt samtykke fra for forveksling« i direktivets artikel 5, stk. 1, litra b)
 arbejdstageren til at forlænge arbejdstiden ud over da fortolkes således, at der er tale herom, såfremt
 48 timer pr. uge, eller kan dette samtykke også bestå i, en anden end varemærkeindehaveren bruger et
 at arbejdstageren i arbejdsaftalen træffer aftale med renommeret varemærke eller et tegn, der ligner
 arbejdsgiveren om, at der skal gælde de arbejdsbetingelser, dette, på den måde og under de omstændigheder,
 som er fastsat ved en kollektiv overenskomst, der på der beskrives i direktivets artikel 5, stk. 2, for varer
 sin side giver mulighed for at forlænge den ugentlige eller tjenesteydelser, der er identiske med eller ligner
 arbejdstid til mere end 48 timer i gennemsnit? dem, for hvilke varemærket er registeret?
 ---pagebreak--- C 3/16 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 5.1.2002
 2. Såfremt spørgsmål 1.a. besvares bekræftende: 3) Er det af relevans for spørgsmålet, om en virksomhed
 med en dominerende stilling på markedet udøver mis-
 brug, hvilke omlægningsudgifter (navnlig omkostninger)
 a. Skal spørgsmålet, om varemærket og tegnet i et
 den efterspørger, der hidtil har anvendt produktet fra den
 sådant tilfælde ligner hinanden, vurderes på grundlag
 markedsdominerende virksomheden, får, hvis han for
 af et andet kriterium end kriteriet om (direkte eller
 fremtiden anvender produktet fra en konkurrerende
 indirekte) forveksling af oprindelse, og i bekræftende
 virksomhed, der ikke gør brug af den ophavsretligt
 fald efter hvilket kriterium?
 beskyttede database?
 b. Såfremt det tegn, der anfægtes som værende en
 krænkelse, i et sådant tilfælde af den relevante
 omsætningskreds udelukkende opfattes som ud-
 smykning, hvilken vægt skal der da tillægges denne
 omstændighed ved besvarelsen af spørgsmålet, om
 varemærket og tegnet ligner hinanden?
 (1) EFT L 40, s. 1.
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel-
 se afsagt den 25. september 2001 af Bundesvergabeamt i
 sagen Traunfellner GmbH mod Österreichische Autobah-
 nen- und Schnellstraßen-Finanzierungs-AG (ÖSAG)
 (Sag C-421/01)
 Anmodning om præjudiciel afgørelse ved kendelse afsagt
 den 12. juli 2001 af Landgericht Frankfurt am Main i sagen (2002/C 3/24)
 IMS Health GmbH & Co. OHG mod NDC Health GmbH
 & Co. KG
 (Sag C-418/01)
 Ved kendelse afsagt den 25. september 2001, indgået til
 (2002/C 3/23) Domstolens Justitskontor den 24. oktober 2001, har Bundes-
 vergabeamt i sagen Traunfellner GmbH mod Österreichische
 Autobahnen- und Schnellstraßen-Finanzierungs-AG (ÖSAG)
 forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning
 om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 Ved kendelse afsagt den 12. juli 2001, indgået til Domstolens
 Justitskontor den 22. oktober 2001, har Landgericht Frankfurt
 am Main i sagen IMS Health GmbH & Co. OHG mod NDC Spørgsmål 1
 Health GmbH & Co. KG forelagt De Europæiske Fællesskabers
 Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende
 spørgsmål: Udgør et alternativt bud fra en bydende, der består i at udføre
 et vejdække i asfalt i stedet for det udbudte vejdække i beton,
 et »alternativt bud« i den forstand, hvori dette udtryk er
 1) Skal EF-traktatens artikel 82 fortolkes således, at en anvendt i artikel 19, stk. 1, i direktiv 93/37/EØF (1)?
 virksomhed med en dominerende stilling på markedet
 udøver misbrug, når virksomheden nægter at indgå en
 licensaftale om udnyttelse af en ophavsretligt beskyttet Spørgsmål 2
 database med en virksomhed, der ønsker at få adgang til
 det samme geografiske marked og produktmarked, hvis
 Kan betingelsen for, at et »alternativt bud« — i den forstand,
 markedsmodpartens kunde, altså den potentielle efter-
 hvori dette udtryk er anvendt i artikel 19, stk. 1, i direktiv
 spørger, afslår ethvert produkt, der ikke gør brug af
 93/37/EØF — kan antages, bestå i et kriterium, fastsat i
 den ophavsretligt beskyttede database, fordi kunden har
 nationale retsforskrifter, hvorefter det alternative bud skal
 indstillet sig på at anvende produkter på grundlag af den
 »garantere, at der præsteres en kvalitativt ligeværdig ydelse«,
 ophavsretligt beskyttede database?
 lovligt anses for at være i overensstemmelse med artikel 19,
 stk. 1 og 2, i direktiv 93/37/EØF som »mindstekrav«, der er
 2) Er det af relevans for spørgsmålet, om en virksomhed med fastsat og angivet af de ordregivende myndigheder, såfremt
 en dominerende stilling på markedet udøver misbrug, i udbudsbetingelserne alene henviser til den nationale retsforsk-
 hvilket omfang markedsmodpartens medarbejder har rift og ikke nærmere fastlægger de konkrete sammenlignings-
 været inddraget i udviklingen af den ophavsretligt beskyt- kriterier, på grundlag af hvilke »ligeværdigheden« kan efter-
 tede database? prøves?


text:
1.10.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 290/3
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Juzgado Mercantil de Barcelona (Spanien) den 18. juli 2011 — Manuel Mesa Bertrán y Cristina Farrán Morenilla mod Novacaixagalicia
 (Sag C-381/11)
 2011/C 290/04
 Processprog: spansk
 Den forelæggende ret
 Juzgado Mercantil de Barcelona
 Parter i hovedsagen
 Sagsøgere: Manuel Mesa Bertrán og Cristina Farrán Morenilla
 Sagsøgt: Novacaixagalicia
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Hvis et kreditinstitut tilbyder en kunde, med hvilken det forinden har indgået en kontrakt om optagelse af et boliglån, en swap-aftale for at dække risikoen for udsving i renten på det pågældende lån, er der så tale om investeringsrådgivning som omhandlet i artikel 4, stk. 1, nr. 1), i direktiv 2004/39 (1)?
 2)
 Medfører den omstændighed, at egnethedstesten for private investorer i direktivets artikel 19, stk. 4, ikke foretages, at den aftale om finansiel rente-swap, der er indgået mellem den pågældende investor og det rådgivende kreditinstitut, skal anses for en nullitet?
 3)
 Såfremt den ovennævnte ydelse ikke anses for investeringsrådgivning, medfører den omstændighed alene, at der erhverves et komplekst finansielt instrument såsom en rente-swap uden at den hensigtsmæssighedstest, der er omhandlet i direktivets artikel 19, stk. 5, udføres af grunde, der kan tilskrives kreditinstituttet, at den aftale om erhvervelse heraf, der er indgået med kreditinstituttet selv, skal anses for en nullitet?
 4)
 Udgør den omstændighed alene, at et kreditinstitut tilbyder et komplekst finansielt instrument, der er forbundet med et boliglån, jf. direktivets artikel 19, stk. 9, en tilstrækkelig grund til at udelukke opfyldelse af forpligtelsen til at udføre den egnetheds- og hensigtsmæssighedstest, som i henhold til direktivets artikel 19 skal foretages i relation til en privat investor?
 5)
 Er det for at udelukke opfyldelsen af de forpligtelser, der er fastsat i direktivets artikel 19, nødvendigt, at det finansielle produkt, som det udbudte finansielle instrument er forbundet med, er underlagt retlige standarder om beskyttelse af investorerne, der kan sammenlignes med dem, der er foreskrevet i direktivet?
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/39/EF af 21.4.2004 om markeder for finansielle instrumenter, om ændring af Rådets direktiv 85/611/EØF, og 93/6/EØF samt Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/12/EF og om ophævelse af Rådets direktiv 93/22/EØF (EUT L 145, s. 1).


text:
5.12.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 297/17
 Appel iværksat den 7. september 2009 af DSV Road NV til prøvelse af dom afsagt den 8. juli 2009 af Retten i Første Instans (Fjerde Afdeling) i sag T-219/07, DSV Road NV mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 (Sag C-358/09 P)
 2009/C 297/22
 Processprog: nederlandsk
 Parter
 Appellant: DSV Road NV (ved advocaten A. Poelmans og G. Preckler)
 Den anden part i appelsagen: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Appellanten har nedlagt følgende påstande
 —
 Appellen antages til realitetsbehandling.
 —
 Dommen afsagt den 8. juli 2008 af De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans i sag T-219/07 ophæves følgelig i sin helhed.
 —
 I det omfang dommen ophæves, og for så vidt Domstolen beslutter selv at afgøre sagen, træffes følgende afgørelse:
 —
 Annullation af Kommissionen for De Europæiske Fællesskabers beslutning af 24. april 2007 om Kongeriget Belgiens ansøgning, offentliggjort under sagsnummer REC 05/02, K(2007) 1776, hvori det fastslås, at indførselsafgiften på 168 004,65 EUR, som er genstand for Kongeriget Belgiens ansøgning af 12. august 2002, skal efteropkræves, og at fritagelsen for importafgifter på 168 004,65 EUR, som er genstand for Kongeriget Belgiens ansøgning af 12. august 2002, ikke er berettiget.
 —
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber tilpligtes at betale sagens omkostninger ved begge instanser.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 1)
 Toldkodeksens artikel 220, stk. 2, litra b) (1)
 Det første anbringende: Retten i Første Instans har ved anvendelsen af toldkodeksens artikel 220, stk. 2, litra b), ikke taget hensyn til Domstolens fortolkning af denne bestemmelse i dom af 9. marts 2006 (2) navnlig for så vidt angår indholdet af bevisbyrden for, at udstedelsen af de ukorrekte certifikater beror på eksportørens ukorrekte redegørelse for de faktiske omstændigheder. Ifølge den pågældende dom ligger bevisbyrden utvivlsomt hos de toldmyndigheder, som vil foretage efteropkrævning, og dertil kommer, at beviset skal føres ved brug af objektive og originale bilag.
 Herved har Retten ikke iagttaget toldkodeksens artikel 220, stk. 2, litra b), og dermed anvendt fællesskabsretten ukorrekt, dvs. tilsidesat denne. Det tilkommer således Domstolen at afhjælpe denne fejl ved retsanvendelsen.
 Det andet anbringende: Ved prøvelsen af de for Retten fremlagte beviser har Retten under alle omstændigheder lagt en ukorrekt opfattelse til grund, eftersom det førte bevis ikke overholder kravene i toldkodeksens artikel 220, stk. 2, litra b), således som disse er blevet fortolket og præciseret af Domstolen i dom af 9. marts 2006 (3).
 Herved har Retten bedømt det fremlagte bevis retligt ukorrekt og dermed tilsidesat fællesskabsretten (4).
 Desuden må det konstateres, at Retten ved bedømmelsen af beviset ikke traf en enstemmig afgørelse, og at den derfor har afsagt en inkonsekvent afgørelse, idet Retten på den side har fundet, at Kommissionen — der skulle fremlægge beviser med henblik på at godtgøre, at udstedelsen af de ukorrekte certifikater beroede på eksportørens ukorrekte redegørelse for de faktiske omstændigheder — havde fremlagt tilstrækkelige beviser, og på den anden side i henhold til de samme regler samtidig har afvist disse beviselementer under henvisning til, at de var utilstrækkelige som bevis for det af appellanten anførte om, at de thailandske toldmyndigheder vidste eller i hvert fald burde have vidst, at varerne ikke kunne drage fordel af en toldpræferencebehandling.
 De fejl, som Retten har begået ved gennemgangen og bedømmelsen af de som bevis fremlagte sagsakter, skal Domstolen sanktionere som begrundelsesmangler (5).
 2)
 Toldkodeksens artikel 239
 Eneste anbringende: Retten har på grundlag af den ukorrekte anvendelse af toldkodeksens artikel 220, stk. 2, litra b), henholdsvis fejlene ved prøvelsen af de som bevis fremlagte sagsakter med urette fastslået, at den situation, hvori appellanten befinder sig, ikke udgør et særligt tilfælde som omhandlet i toldkodeksens artikel 239.
 (1) Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12.10.1992 om indførelse af en EF-toldkodeks (EFT L 302, s. 1).
 (2) Domstolens dom af 9.3.2006, sag C-293/04, Beemsterboer, Sml. I, s. 2263.
 (3) Idem.
 (4) Kendelse afsagt af Domstolen den 11.7.1996, sag C-325/94 P, An Taisce og WWF mod Kommissionen, Sml. I, s. 3739-3740, præmis 28 og 30.
 (5) Domstolens dom af 24.10.1996. sag C-32/95 P, Kommissionen mod Lisrestal, Sml. I, s. 5373, præmis 40.


text:
11.6.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 173/10
 Rettens kendelse af 11. april 2011 — Département du Gers mod Kommissionen
 (Sag T-478/10) (1)
 (Annullationssøgsmål - miljø og beskyttelse af menneskers sundhed - genetisk modificerede fødevarer og foderstoffer - ikke individuelt berørt - afvisning)
 2011/C 173/23
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Département du Gers (Frankrig) (ved advokaterne S. Mabile og J. P. Mignard)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (ved D. Bianchi og L. Pignataro, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af Kommissionens afgørelse 2010/419/EU af 28. juli 2010 om forlængelse af tilladelsen til fortsat markedsføring af produkter, der indeholder, består af eller er fremstillet af genetisk modificeret Bt11-majs (SYN BTØ11-1), om godkendelse af fødevarer og fødevareingredienser, der indeholder eller består af Bt11-majs (SYN-BTØ11-1), jf. Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1829/2003, og om ophævelse af beslutning 2004/657/EF (EUT L 197, s. 11).
 Konklusion
 1)
 Sagen afvises.
 2)
 Departementet Gers bærer sine egne omkostninger og betaler Europa-Kommissionens omkostninger.
 3)
 Det er ufornødent at træffe afgørelse vedrørende de interventionsbegæringer, som er indgivet af Europa-Parlamentet, Rådet for Den Europæiske Union, regionen Centre, regionen Picardiet, departementet Haute-Garonne, regionen Bretagne, regionen Poitou-Charentes, regionen Provence-Alpes-Côte d’Azur, Regionen Bourgogne, regionen Midi-Pyrénées, regionen Auvergne, Regionen Pays de la Loire, regionen Rhône-Alpes, departementet Côtes d’Armor, regionen Île de France og regionen Nord-Pas-de-Calais.
 (1) EUT C 346 af 18.12.2010.


text:
26.9.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 233/14
 Kendelse afsagt af Retten i Første Instans den 29. juni 2009 — Athinaïki Techniki mod Kommissionen
 (Sag T-94/05) (1)
 (Statsstøtte - klage - beslutning om henlæggelse af klagen - hjemvisning til Retten efter annullation - tilbagetrækning af den anfægtede beslutning - ufornødent at træffe afgørelse)
 2009/C 233/24
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Athinaïki Techniki AE (Athen, Grækenland) (ved avocat S. Pappas)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved D. Triantafyllou, som befuldmægtiget)
 Intervenient til støtte for sagsøgte: Athens Resort Casino AE Symmetochon (Marrousi, Grækenland) (ved barrister F. Carlin og avocat N. Korogiannakis)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af Kommissionens beslutning af 2. december 2004 om henlæggelse af sagsøgerens klage vedrørende statsstøtte, som Den Hellenske Republik hævdes at have ydet til konsortiet Hyatt Regency i forbindelse med den offentlige kontrakt vedrørende »Casino Mont Parnès«.
 Konklusion
 1)
 Det er ufornødent at træffe afgørelse i sagen.
 2)
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber betaler alle sagens omkostninger.
 (1) EUT C 106 af 30.4.2005.


text:
19.6.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 161/50
 Sag anlagt den 15. april 2010 — Milux mod KHIM (FERTILITYINVIVO)
 (Sag T-175/10)
 (2010/C 161/79)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Milux Holding SA (Luxembourg, Luxembourg) (ved lawyer J. Bojs)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelse truffet den 2. februar 2010 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1116/2009-4) annulleres.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Det omhandlede EF-varemærke: Ordmærket »FERTILITYINVIVO« for varer og tjenesteydelser i klasse 9, 10 og 44
 Undersøgerens afgørelse: EF-varemærkeansøgningen afvist
 Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen
 Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra b) og c), i Rådets forordning nr. 207/2009, idet appelkammeret fejlagtigt fandt, at det ansøgte varemærke ikke kan registreres som EF-varemærke, fordi det ikke har tilstrækkeligt fornødent særpræg.


text:
7.12.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 406/46
 Sag anlagt den 12. oktober 2015 — ZZ mod Kommissionen
 (Sag F-132/15)
 (2015/C 406/49)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: ZZ (ved advokaterne J.-N. Louis og N. de Montigny)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Søgsmålets genstand og beskrivelse af tvisten
 Påstand om annullation dels af Kommissionens afgørelse om at anvende den bestemmelse om lægeligt forbehold, der er fastsat i artikel 32 i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i Den Europæiske Union, med tilbagevirkende kraft regnet fra sagsøgerens tiltrædelse ved Kommissionen og om at suspendere de garantier, der er fastsat i tilfælde af invaliditet eller død, dels af afgørelsen om at udelukke sagsøgeren fra enhver ansættelse ved Kommissionen for en periode på seks år regnet fra udløbet af hans sidste kontrakt.
 Sagsøgerens påstande
 —
 Ansættelsesmyndighedens afgørelser vedrørende dels anvendelsen med tilbagevirkende kraft af det lægelige forbehold, der er fastsat i artikel 32 i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i Den Europæiske Union, på sagsøgeren og suspenderingen af de garantier, der er fastsat i tilfælde af invaliditet eller død, dels sagsøgerens udelukkelse fra enhver ansættelse ved Kommissionen for en periode på seks år, annulleres.
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.


text:
2.3.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 73/7
 Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 15. januar 2015 — Arne Forsgren mod Österreichisches Patentamt (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Oberster Patent- und Markensenat — Østrig)
 (Sag C-631/13) (1)
 (Præjudiciel forelæggelse - humanmedicinske lægemidler - supplerende beskyttelsescertifikat - forordning (EF) nr. 469/2009 - begrebet »aktiv ingrediens« - konjugeret vaccine mod pneumokokker - pædiatrisk brug - bærerprotein - kovalent forbindelse)
 (2015/C 073/09)
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Oberster Patent- und Markensenat
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Arne Forsgren
 Sagsøgt: Österreichisches Patentamt
 Konklusion
 1)
 Artikel 1, litra b), og artikel 3, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 469/2009 af 6. maj 2009 om det supplerende beskyttelsescertifikat for lægemidler skal fortolkes således, at de i princippet ikke er til hinder for, at der udstedes et supplerende beskyttelsescertifikat for en aktiv ingrediens, når denne aktive ingrediens indgår i en kovalent forbindelse med andre aktive ingredienser, som indgår i sammensætningen af et lægemiddel.
 2)
 Artikel 3, litra b), i forordning nr. 469/2009 skal fortolkes således, at den er til hinder for udstedelsen af et supplerende beskyttelsescertifikat for en aktiv ingrediens, hvis virkning ikke henhører under de terapeutiske indikationer, der er omfattet af markedsføringstilladelsens ordlyd.
 3)
 Artikel 1, litra b), i forordning nr. 469/2009 skal fortolkes således, at et bærerprotein, der er konjugeret til et polysaccharidantigen i en kovalent forbindelse, ikke kan kvalificeres som en »aktiv ingrediens« som omhandlet i denne bestemmelse, medmindre det er godtgjort, at bærerproteinet har en selvstændig farmakologisk, immunologisk eller metabolisk virkning, som er omfattet af markedsføringstilladelsens terapeutiske indikationer, hvilket det påhviler den forelæggende ret at efterprøve under hensyntagen til samtlige de faktiske omstændigheder, der kendetegner tvisten i hovedsagen.
 (1) EUT C 61 af 1.3.2014.


text:
25.8.2007
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 199/50
 Sag anlagt den 11. juni 2007 — Joseph mod Kommissionen
 (Sag F-54/07)
 (2007/C 199/97)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Anne Joseph (Damaskus, Syrien) (ved avocat N. Lhoëst)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Sagsøgerens påstande
 —
 Sagsøgerens ansættelseskontrakt af 20. juli 2006 annulleres, for så vidt som dens varighed er fastsat til 15 måneder fra den 16. oktober 2006 med udløb den 15. januar 2008.
 —
 Om fornødent annulleres Kommissionens udtrykkelige afgørelse af 13. februar 2007 om ikke at give sagsøgeren medhold i den klage, som hun i medfør af vedtægtens artikel 90, stk. 2, indgav den 20. oktober 2006.
 —
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Sagsøgeren har nedlagt påstand om annullation af sin kontrakt om ansættelse som kontraktansat i henhold til artikel 3a i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i fællesskaberne (AØA), eftersom kontraktens varighed ikke er fastsat til tre år, men til 15 måneder i henhold til dels Kommissionens beslutning af 28. april 2004 vedrørende den maksimale periode for benyttelse af ikke-permanent personale i Kommissionens tjenestegrene, dels artikel 12 i de almindelige gennemførelsesbestemmelser vedrørende de procedurer, der regulerer ansættelse og beskæftigelse af kontraktansatte i Kommissionen (AGB).
 Ifølge sagsøgeren er afgørelsen af 28. april 2004, navnlig dens artikel 3, retsstridig, for så vidt som den er i strid med artikel 85, stk. 1, første afsnit, i AØA. Beslutningen finder i medfør af dens artikel 1, stk. 2, under ingen omstændigheder anvendelse i denne sag, eftersom sagsøgeren var beskæftiget med væsentlige opgaver.
 Sagsøgeren gør endvidere gældende, at AGB er retsstridig, navnlig bestemmelsernes artikel 12, idet de er i strid med artikel 85, stk. 1, i AØA. Kommissionen har under alle omstændigheder tilsidesat artikel 12, stk. 1a og 1b, i AGB, der ved beregningen af den maksimale ansættelsesperiode for en kontraktansat ikke tillader at sammenlægge varigheden af en kontrakt i henhold til artikel 3b i AØA med varigheden af en kontrakt i henhold til artikel 3a i AØA.
 Sagsøgeren gør endvidere gældende, at der er sket tilsidesættelse af princippet om forbud mod forskelsbehandling, princippet om god forvaltningsskik og tjenestens interesse.


text:
7.11.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 267/24
 Appel iværksat den 3. juli 2008 af Cofra srl til prøvelse af kendelse afsagt den 15. april 2008 af Retten i Første Instans (Femte Afdeling) i sag T-478/07, Cofra srl mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 (Sag C-295/08 P)
 2009/C 267/42
 Processprog: italiensk
 Parter
 Appellant: Cofra srl (ved avvocato M.A. Calabrese)
 Den anden part i appelsagen: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Domstolen (Ottende Afdeling) har ved kendelse af 29. juni 2009 afvist appellen.