text:
28.9.2002 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 233/17
 1) N.B. Jackson (Villa Holidays Bal-Inn Villas), 2) Mammee Bay Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Resorts Ltd, 3) Mammee Bay Club Ltd, 4) The Enchanted
 Garden Resorts & Spa Ltd, 5) Consulting Services Ltd, 6) Town
 & Country Resorts Ltd, forelagt De Europæiske Fællesskabers
 Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende Den italienske regering har anført, at Kommissionen med
 spørgsmål: udstedelsen af den anfægtede gennemførelsesforordning de
 jure har tillagt de »traditionelle udtryk« en begrænset og
 selvmodsigende beskyttelse, navnlig de italienske »traditionelle
 1. Er det uforeneligt med Bruxelles-konventionen af 1968 udtryk«. Dette er i strid med de vejledende kriterier inden for
 om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgø- området, således som de er præciseret i betragtningerne til
 relser i borgerlige sager, herunder handelssager, i en sag, Rådets forordning (EF) nr. 1493/1999 (2). Dette er til skade
 hvor sagsøgeren gør gældende, at kompetencen følger af ikke alene for bestræbelserne for en fornyet kvalificering af
 artikel 2, at en ret i en kontraherende stat udøver en produkterne i Fællesskabet, men også for producenternes og
 skønsmæssig beføjelse, den er tillagt i henhold til national forbrugernes interesser, således som disse er anerkendt i
 ret, og afviser en sag, der er anlagt mod en person, der traktaten, og hvis beskyttelse udgør formålet med den fælles
 har bopæl i denne stat, til fordel for retterne i en ikke- landbrugspolitik og en loyal konkurrence.
 kontraherende stat:
 a) hvis sagen ikke rejser spørgsmål om kompetence for (1) Kommissionens forordning (EF) nr. 753/2002 af 29.4.2002
 retterne i nogen anden kontraherende stat i henhold om visse gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF)
 til 1968-konventionen, nr. 1493/1999 for så vidt angår beskrivelse, betegnelse, præsenta-
 tion og beskyttelse af visse vinprodukter (EFT L 118 af 4.5.2002,
 s. 1).
 b) hvis sagen ikke har andre tilknytningsmomenter til (2) Rådets forordning (EF) nr. 1493/1999 af 17.5.1999 om den fælles
 nogen anden kontraherende stat? markedsordning for vin (EFT L 179 af 14.7.1999, s. 1).
 2. Hvis spørgsmål 1a eller 1b må besvares bekræftende,
 vil dette da altid være tilfældet eller kun under visse
 omstændigheder og i givet fald under hvilke omstændig-
 heder?
 Sag anlagt den 9. august 2002 af Kongeriget Spanien mod
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 (Sag C-287/02)
 Sag anlagt den 25. juli 2002 Den Italienske Republik mod
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 (2002/C 233/28)
 (Sag C-283/02)
 (2002/C 233/27)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 9. august
 2002 anlagt sag mod Kommissionen for De Europæiske
 Fællesskaber af Kongeriget Spanien ved Abogado del Estado
 Lourdes Fraguas Gadeao, og med valgt adresse i Luxembourg
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 25. juli på Spaniens Ambassade, 4-6, boulevard E. Servais.
 2002 anlagt sag mod Kommissionen for De Europæiske
 Fællesskaber af Den Italienske Republik ved prof. Umberto
 Leanza, som befuldmægtiget, bistået af avvocato dello Stato
 Maurizio Fiorilli. Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 — Den anfægtede beslutning annulleres for så vidt angår de
 Den Italienske Republik har nedlagt følgende påstande: finansielle korrektioner, Kongeriget Spanien er pålagt (1),
 og som er omhandlet i denne sag.
 — Annullation af artikel 24 i Kommissionens forordning
 (EF) nr. 753/02 (1) samt, i fornødent omfang, af del A og — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber tilpligtes
 B i bilag III til forordningen. at betale sagens omkostninger.


text:
7.3.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 55/19
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio (Italien) den 29. december 2008 — Angelo Rubino mod Ministero dell'Università e della Ricerca
 (Sag C-586/08)
 (2009/C 55/30)
 Processprog: italiensk
 Den forelæggende ret
 Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Angelo Rubino
 Sagsøgt: Ministero dell'Università e della Ricerca
 Præjudicielt spørgsmål
 »Er fællesskabsprincipperne om fjernelse af hindringerne for den frie bevægelighed for personer og tjenesteydelser mellem Fællesskabets medlemsstater og gensidig anerkendelse af eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser i medfør af artikel 3, stk. 1, litra c), og artikel 47, stk. 1, i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab samt bestemmelserne i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/36/EF af 7. september 2005 — om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer (1) — til hinder for en intern lovgivning som det italienske lovdekret nr. 206/2007, der udelukker universitetslærere fra rækken af lovregulerede erhverv med henblik på anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer?«
 (1) EUT L 255, s. 22.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
7.2.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 32/36
 Kendelse afsagt af præsidenten for Retten i Første Instans den 20. november 2008 — SIAE mod Kommissionen
 (Sag T-433/08 R)
 (Særlige rettergangsformer - kommissionsbeslutning, hvorved det påbydes, at en samordnet praksis vedrørende forvaltning af ophavsrettigheder bringes til ophør - begæring om udsættelse af gennemførelse - ingen uopsættelighed)
 (2009/C 32/71)
 Processprog: italiensk
 Parter
 Sagsøger: Società Italiana degli Autori ed Editori (SIAE) (Rom, Italien) (ved avocats M. Siragusa, M. Mandel, L. Vullo og S. Valentino)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved V. Di Bucci og F. Castillo de la Torre, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Begæring om udsættelse af gennemførelsen af artikel 4, stk. 2, i Kommissionens beslutning K(2008) 3435 endelig udg. af 16. juli 2008 om en procedure i henhold til EF-traktatens artikel 81 og EØS-aftalens artikel 53 (sag COMP/C2/38.698 — CISAC).
 Konklusion
 1)
 Begæringen om foreløbige forholdsregler tages ikke til følge.
 2)
 Afgørelsen om sagens omkostninger udsættes.


text:
10.12.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 362/5
 Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 20. oktober 2011 — Europa-Kommissionen mod Den Franske Republik
 (Sag C-549/09) (1)
 (Traktatbrud - statsstøtte - støtte tildelt akvakulturbrugere og fiskere - beslutning, der erklærer denne støtte uforenelig med fællesmarkedet - forpligtelse til uden forsinkelse at tilbagesøge støtte, der er erklæret ulovlig og uforenelig og underrette Kommissionen herom - ikke gennemført - absolut umulighed for gennemførelsen)
 2011/C 362/06
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved E. Gippini Fournier og K. Walkerová, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Den Franske Republik (ved G. de Bergues og J. Gstalter, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Traktatbrud — manglende vedtagelse af de nødvendige bestemmelser for at efterkomme Kommissionens beslutning 2005/239/EF af 14. juli 2004 om støtteforanstaltninger, som Frankrig har iværksat til fordel for akvakulturbrugere og fiskere (EUT 2005 L 74, s. 49) — forpligtelse til straks at tilbagesøge den støtte, der var erklæret ulovlig og uforenelig med fællesmarkedet, og oplyse Kommissionen herom
 Konklusion
 1)
 Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 288, stk. 4, TEUF og artikel 4 i Kommissionens beslutning 2005/239/EF af 14. juli 2004 om støtteforanstaltninger, som Frankrig har iværksat til fordel for akvakulturbrugere og fiskere, idet den ikke inden for den fastsatte frist har gennemført beslutningen ved fra støttemodtagere at tilbagesøge den støtte, der ved nævnte beslutnings artikel 2 og 3 var erklæret ulovlig og uforenelig med fællesmarkedet.
 2)
 Den Franske Republik betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 80 af 27.3.2010.


text:
27.2.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 63/24
 Rettens dom af 17. januar 2017 — QuaMa Quality Management mod EUIPO — Microchip Technology (medialbo)
 (Sag T-225/15) (1)
 ((EU-varemærker - indsigelsessag - ansøgning om EU-ordmærket medialbo - det ældre EU-ordmærke MediaLB - relativ registreringshindring - risiko for forveksling - Artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 207/2009 - Artikel 41, stk. 1, i forordning nr. 207/2009 - indførelse i registret af overdragelse af et varemærke - Artikel 17, stk. 7, i forordning nr. 207/2009))
 (2017/C 063/32)
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: QuaMa Quality Management GmbH (Glashütten, Tyskland) (ved advokat C. Russ)
 Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) (ved M. Fischer, som befuldmægtiget)
 Den anden part i sagen for appelkammeret ved EUIPO og intervenient ved Retten: Microchip Technology, Inc. (Chandler, Arizona, Forenede Stater) (ved advokat C. Bergmann)
 Sagens genstand
 Søgsmål anlagt til prøvelse af afgørelse truffet den 19. februar 2015 af Fjerde Appelkammer ved EUIPO (sag R 1809/2014-4 og R 1680/2014-4) vedrørende en indsigelsessag mellem Microchip Technology og M. Alexander Bopp
 Konklusion
 1)
 Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) frifindes.
 2)
 QuaMa Quality Management GmbH betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 228 af 13.7.2015.


text:
9.2.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 37/22
 Kendelse afsagt af Retten i Første Instans den 5. december 2007 — Schering-Plough mod Kommissionen og EMEA
 (Sag T-133/03) (1)
 (Annullationssøgsmål - delvis afvisning - søgsmålsinteresse - sagens genstand bortfaldet - ufornødent at træffe afgørelse)
 (2008/C 37/32)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Schering-Plough Ltd (Bruxelles, Belgien) (ved avocats G. Berrisch og P. Bogaert)
 Sagsøgte: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved H. Støvlbæk og M. Shotter, som befuldmægtigede) og Det Europæiske Lægemiddelagentur (EMEA) (først ved N. Khan, som befuldmægtiget, bistået af solicitor C. Sherliker, derefter ved C. Sherliker og barrister T. Eicke)
 Intervenient til støtte for sagsøgeren: European Federation of Pharmaceutical Industries and Associations (EFPIA) (Genève, Schweiz) (ved avocats N. Rampal, U. Zinsmeister og D. Waelbroeck)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af EMEA's beslutning af 14. februar 2003 om afslag på at foretage en såkaldt kategori I-ændring af benævnelsen for lægemiddelformen »lyophilisat oral« fra »Allex 5 mg oral lyophilisate« til »Allex Reditabs 5 mg oral lyophilisate«.
 Konklusion
 1)
 Sagen afvises, for så vidt som den er anlagt mod Det Europæiske Lægemiddelagentur (EMEA).
 2)
 Det er ufornødent at træffe afgørelse, for så vidt som sagen er anlagt mod Kommissionen.
 3)
 EMEA bærer sine egne omkostninger.
 4)
 Schering-Plough Ltd bærer sine egne omkostninger og betaler omkostningerne afholdt af Kommissionen.
 (1) EUT C 171 af 19.7.2003.


text:
C 247/28 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 26.8.2000
 Slettelse af sag C-405/99 (1) Slettelse af sag C-417/98 P (1)
 (2000/C 247/43) (2000/C 247/47)
 Ved kendelse af 4. april 2000 har præsidenten for De Europæi- Ved kendelse af 10. maj 2000 har præsidenten for De Europæi-
 ske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-405/99, Kommis- ske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-417/98 P,
 sionen for De Europæiske Fællesskaber mod Kongeriget Bel- Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Primex
 gien, skal slettes af registeret. Produkte Import-Export GmbH & Co. KG, Gebr. Kruse GmbH
 og Interporc Im- und Export GmbH, skal slettes af registeret.
 (1) EFT C 20 af 22.1.2000.
 (1) EFT C 1 af 4.1.1999.
 Slettelse af sag C-426/99 (1)
 (2000/C 247/44)
 Slettelse af sag C-156/99 (1)
 Ved kendelse af 6. april 2000 har præsidenten for De Europæi-
 ske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-426/99, Con- (2000/C 247/48)
 naught Laboratories Inc. mod SmithKline Beecham Pharma
 GmbH og SmithKline Beecham Biologicals Manufacturing SA Ved kendelse af 10. maj 2000 har præsidenten for De Europæi-
 (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Oberlandesgericht ske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-156/99, Kommis-
 Düsseldorf), skal slettes af registeret. sionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Franske
 Republik, skal slettes af registeret.
 (1) EFT C 34 af 5.2.2000.
 (1) EFT C 226 af 7.8.1999.
 Slettelse af sag C-355/99 (1)
 Slettelse af sag C-168/99 (1)
 (2000/C 247/45)
 (2000/C 247/49)
 Ved kendelse af 7. april 2000 har præsidenten for De Europæi-
 ske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-355/99, Kommis-
 sionen for De Europæiske Fællesskaber mod Irland, skal slettes Ved kendelse af 11. maj 2000 har formanden for Første
 af registeret. Afdeling ved De Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet,
 at sag C-168/99, Kommissionen for De Europæiske Fællesska-
 ber mod Kongeriget Spanien, skal slettes af registeret.
 (1) EFT C 352 af 4.12.1999.
 (1) EFT C 204 af 17.7.1999.
 Slettelse af sag C-412/99 (1)
 (2000/C 247/46) Slettelse af sag C-229/99 (1)
 Ved kendelse af 18. april 2000 har præsidenten for De (2000/C 247/50)
 Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-412/99,
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Republik-
 ken Østrig, skal slettes af registeret. Ved kendelse af 15. maj 2000 har formanden for Første
 Afdeling ved De Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet,
 at sag C-229/99, Kommissionen for De Europæiske Fællesska-
 (1) EFT C 79 af 18.3.2000. ber mod Den Franske Republik, skal slettes af registeret.
 (1) EFT C 226 af 7.8.1999.


text:
3.7.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 179/11
 Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 20. maj 2010 — Česká podnikatelská pojišťovna a.s., Vienna Insurance Group mod Michal Bilas (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Okresní soud v Chebu, Den Tjekkiske Republik)
 (Sag C-111/09) (1)
 (Forordning (EF) nr. 44/2001 - søgsmål anlagt af en forsikringsgiver ved retten på det sted, hvor forsikringsgiveren har hjemsted, med påstand om, at en forsikringstager med bopæl i en anden medlemsstat skal betale en forsikringspræmie - sagsøgtes fremmøde for den ret, for hvilken sagen er indbragt - kompetence ikke bestridt og realitetsindsigelse - spørgsmålet om, hvorvidt sagsøgtes fremmøde tillægger kompetence)
 2010/C 179/17
 Processprog: tjekkisk
 Den forelæggende ret
 Okresní soud v Chebu
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Česká podnikatelská pojišťovna a.s., Vienna Insurance Group
 Sagsøgt: Michal Bilas
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Okresní soud v Chebu — fortolkning af artikel 13, stk. 1, artikel 24 og 26 i Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22. december 2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område (EFT L 12, s. 1) — kompetence i forsikringssager — søgsmål med påstand om, at forsikringstager, som har bopæl i en anden medlemsstat end forsikringsgiver, skal betale en forsikringspræmie — situation, hvor forsikringstager har fremført sine anbringender vedrørende realiteten ved forsikringsgivers hjemsted
 Konklusion
 Artikel 24 i Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22. december 2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område skal fortolkes således, at den ret, for hvilken sagen er indbragt, uden at reglerne indeholdt i kapitel II, afdeling 3, i denne forordning er overholdt, skal erklære sig kompetent, når sagsøgte giver møde og ikke rejser nogen indsigelse om, at retten er inkompetent, idet et sådant fremmøde udgør en stiltiende udvidelse af kompetencen.
 (1) EUT C 141 af 20.6.2009.


text:
2.12.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 294/3
 Domstolens dom (Store Afdeling) af 3. oktober 2006 — Banca popolare di Cremona soc. coop.arl mod Agenzia Entrate Ufficio Cremona (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Commissione tributaria provinciale di Cremona — Italien)
 (Sag C-475/03) (1)
 (Sjette momsdirektiv - artikel 33, stk. 1 - forbud mod at opkræve andre nationale afgifter, der har karakter af omsætningsafgift - begrebet »omsætningsafgift« - italiensk regional afgift på indtægtsgivende virksomhed)
 (2006/C 294/05)
 Processprog: italiensk
 Den forelæggende ret
 Commissione tributaria provinciale di Cremona
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Banca popolare di Cremona soc. coop.arl
 Sagsøgt: Agenzia Entrate Ufficio Cremona
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Commissione tributaria provinciale di Cremona — fortolkning af artikel 33 i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (EFT L 145, s. 1), som ændret ved Rådets direktiv 91/680/EØF af 16. december 1991 (EFT L 376, s. 1) — spørgsmålet om, hvorvidt nationale regler, hvorefter der indføres en regional skat på produktionsvirksomhed, er forenelige med fællesskabsretten
 Konklusion
 Artikel 33 i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag, som ændret ved Rådets direktiv 91/680/EØF af 16. december 1991, skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for opretholdelse af en afgift, der har sådanne kendetegn som den i hovedsagen omhandlede afgift.
 (1) EUT C 21 af 24.1.2004.


text:
29.10.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 271/17
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendelse afsagt den 22. august 2005 af Hovrätten för Övre Norrland i sagen P. Granberg mod Anklagemyndigheden i Haparanda
 (Sag C-330/05)
 (2005/C 271/31)
 Processprog: svensk
 Ved kendelse afsagt den 22. august 2005, indgået til Domstolens Justitskontor den 6. september 2005, har Hovrätten för Övre Norrland i sagen P. Granberg mod Anklagemyndigheden i Haparanda forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 1)
 Giver artikel 9, stk. 3, i direktiv 92/12/EØF (herefter »direktivet«) medlemsstaterne mulighed for generelt at undtage fyringsolie fra anvendelsesområdet for direktivets artikel 8, således at en medlemsstat kan foreskrive, at en privatperson, som på egen hånd og til eget brug har købt opvarmningsbrændsel i en anden medlemsstat, hvor olien er overgået til forbrug, og transporteret det til bestemmelsesmedlemsstaten, skal betale punktafgift dér, uanset på hvilken måde opvarmningsbrændslen er blevet transporteret?
 2)
 Såfremt det første spørgsmål besvares bekræftende er direktivets artikel 9, stk. 3, da forenelig med de grundlæggende principper i traktaten om fri bevægelighed for varer og med proportionalitetsprincippet, i betragtning af, at formålet med direktivets artikel 9, stk. 3, forekommer at være at få privatpersoner til at afstå fra at transportere mineralolier ved at fastsætte en fravigelse fra princippet om, at når varer anskaffes af privatpersoner til eget brug og transporteres af dem selv skal punktafgift erlægges i den medlemsstat, hvor varerne er anskaffet, og er et sådant formål foreneligt med det af Rådet påberåbte hjemmelsgrundlag for direktivet, eller er direktivets artikel 9, stk. 3, ugyldig?
 3)
 Såfremt det første spørgsmål besvares benægtende, er en privatpersons transport af 3000 liter opvarmningsbrændsel ved hjælp af såkaldte IBC-beholdere, som kan være godkendte til erhvervsmæssige transporter af farligt gods, bl.a. væsker, i en varevogns lastrum, en atypisk transportform som omhandlet i direktivets artikel 9, stk. 3?
 4)
 Er det foreneligt med direktivets artikel 7, stk. 4, at lovgivningen i en medlemsstat foreskriver en pligt for en privatperson, som på egen hånd og til eget brug har anskaffet opvarmningsbrændsel i en anden medlemsstat, hvor den er overgået til forbrug, og selv har overført olien til bestemmelsesmedlemsstaten ved hjælp af en atypisk transportform i den forstand, hvori udtrykket anvendes i direktivets artikel 9, stk. 3, til at stille sikkerhed for betaling af punktafgifter samt at medbringe et forenklet ledsagedokument og bevis for sikkerhedsstillelsen for punktafgift ved indførslen?


text:
28.8.2004
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 217/12
 Sag anlagt den 14. juni 2004 af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Franske Republik
 (Sag C-255/04)
 (2004/C 217/24)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 14. juni 2004 anlagt sag mod Den Franske Republik af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved E. Traversa og A.-M. Rouchaud-Joët, som befuldmægtigede, og med valgt adresse i Luxembourg.
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber har nedlagt følgende påstande:
 —
 Det fastslås, at Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 43 EF og 49 EF, idet den
 —
 gør tildeling af licens til et bookingbureau for udøvende kunstnere etableret i en anden medlemsstat betinget af behovet for bureauets virksomhed i forhold til efterspørgslen for engagement af kunstnere
 —
 ved at lægge en formodning til grund, hvorefter en udøvende kunstner anses for at have status som ansat, når denne er anerkendt som tjenesteyder etableret i sin oprindelsesmedlemsstat, hvor denne sædvanligvis leverer tilsvarende tjenesteydelser.
 —
 Den Franske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Ordningen med tildeling af licens til tjenesteydere, der er etableret i en anden medlemsstat, og som ikke er i besiddelse af en licens, der er givet under tilsvarende betingelser i oprindelsesstaten, er en rent mekanisk anvendelse af den ordning, der gælder for tjenesteydere etableret i Frankrig, og der tages ikke hensyn til de betingelser og garantier, der allerede er givet i oprindelsesstaten. Håndhævelsen af den franske licensordning går under disse betingelser videre end hvad der er nødvendigt med henblik på beskyttelsen af de pågældende kunstneres interesser. Desuden giver kravet om behovet for bureauets virksomhed i forhold til efterspørgslen for engagement af kunstnere Ministre du travail (bekæftigelsesministeren), som er ansvarlig for tildeling eller tilbagetrækning af licenser, et fuldstændigt frit skøn til at udelukke udenlandske tjenesteydere, fordi der findes tilstrækkeligt mange franske bureauer, der har licens i Frankrig.
 Formodningen for, at en kunstner, der er anerkendt som tjenesteyder etableret i oprindelsesstaten, hvor vedkommende sædvanligvis leverer tilsvarende tjenesteydelser, har status som ansat, udgør en restriktion af den fri udveksling af tjenesteydelser, idet den kan hindre eller besværliggøre tjenesteyderens virksomhed i en anden medlemsstat, hvor denne lovligt leverer tilsvarende tjenesteydelser, og går videre end hvad der er nødvendigt med henblik på at opfylde det formål, der ligger til grund. Endvidere er formodningen meget svær at afkræfte og har konsekvenser ikke blot i forhold til den sociale sikringsordning, men også i forhold til betalt ferie og den supplerende pensionsordning. Selv om formodningen lægges til grund uden forskel mellem nationale kunstnere og kunstnere fra andre medlemsstater, udgør formodningen en restriktion, der kan hindre eller gøre det mindre fordelagtigt at udøve virksomhed for kunstnere etableret i en medlemsstat, hvor de lovligt leverer tilsvarende tjenesteydelser, og som er uforholdsmæssig i forhold til det formål, der forfølges.


text:
4.5.2002 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 109/65
 Sagsøgeren deltog ikke i mødet den 15.10.1997. Sagsøgerens Sag anlagt den 1. marts 2002 af Deutsche Verkehrsbank
 medarbejder, der havde modtaget en invitation til møderne, AG mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 havde ikke fået tilladelse fra overordnet sted til at deltage. I
 møderne deltog kun en medarbejder fra Vereins- und West-
 bank, hvilken bank sagsøgeren har en majoritetsandel i. (Sag T-60/02)
 Vereins- und Westbank’s adfærd på markedet er uafhængig af
 sagsøgerens, og den selskabsretlige tilknytning kan derfor ikke
 danne grundlag for at konkludere, at en af sagsøgerens (2002/C 109/123)
 medarbejdere deltog i det anfægtede møde.
 (Processprog: tysk)
 Ved fastlæggelsen af bødens størrelse har Kommissionen klart
 fraveget sine retningslinjer og har tilsidesat lighedsgrundsæt-
 ningen. Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 den 1. marts 2002 anlagt sag mod Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber af Deutsche Verkehrsbank AG, Frank-
 furt am Main (Tyskland), ved Rechtsanwälte M. Klusmann og
 F. Wiemer.
 Hverken i sin meddelelse om klagepunkter eller i forbindelse
 med høringen, som blev forestået af den kompetente person,
 blev det nævnt, at sagsøgeren selv skulle have deltaget i den Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 påståede aftale. Kommissionen skulle have gjort sagsøgeren
 opmærksom på ændringen i sine standpunkter.
 — Den anfægtede beslutning annulleres, for så vidt den
 vedrører sagsøgeren.
 — Subsidiært: Størrelsen af den bøde, som sagsøgeren
 Sagsøgerens ret til kontradiktion blev tilsidesat, idet man ikke pålægges i henhold til den anfægtede beslutning, nedsæt-
 fik adgang til fuldstændig aktindsigt. Sagsøgeren har navnlig tes efter Rettens skøn.
 ikke fået adgang til Kommissionens stillingtagen i forhold til
 de øvrige deltagere og til akterne vedrørende de parallelle
 sager, selv om sagsøgeren havde grund til at formode, at disse — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 akter indeholdt materiale, som kunne være af betydning for
 sagsøgerens kontradiktion.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Beslutningen er utilstrækkeligt begrundet, idet den på en række
 punkter opstiller ikke-verificerbare formodninger. Særligt sav- Sagen er rejst til prøvelse af Kommissionens beslutning
 nes en begrundelse for at pålægge ansvar for Vereins- und K(2001) 3693 endelig udg. af 11. december 2001, i sag
 Westbank’s repræsentanters adfærd, for manglende anvendelse COMP/E-1/37.919 (tidligere 37.391) — bankgebyrer ved
 af reglerne om formildende omstændigheder og for fravigelsen veksling af valutaer i euro-zonen, hvorved Kommissionen har
 af princippet om, at de, der tager initiativ til et kartel, ikke kan anset sagsøgeren for at have deltaget i en aftale om under euro-
 komme i betragtning til en bødefritagelse. overgangsperioden fra den 1. januar 1999 til den 31. december
 2001 at opkræve en vejledende provision på ca. 3 % for
 veksling af sedler i valutaer, der deltager i valutaunionen, og
 har pålagt sagsøgeren en bøde på 14 mio. EUR.
 Kommissionens adfærd under sagernes forløb viser, at det
 ikke har drejet sig om at sanktionere en overtrædelse af
 kartelreglerne, men snarere om at gennemtvinge det politisk Sagsøgeren har gjort følgende gældende:
 begrundede ønske om sænkning af vekselgebyrer. De banker,
 som under indtryk af dette pres erklærede sig villige til at Banken driver ikke den her omhandlede valutahandel, men
 sænke gebyrerne, blev — uafhængigt af deres rolle i det er udelukkende involveret i handel mellem bankerne, dvs.
 påståede kartelsamarbejde — fritaget fra forfølgelse. Kommis- engrosforsyning af pengesedler, og i handel med fremmed
 sionen har derved misbrugt konkurrencereglerne til at gennem- valuta, dvs. den kontantløse handel med fremmed valuta.
 tvinge en prisregulering som den ikke har kompetence til at
 gennemføre. Der er således tale om overskridelse af beføjelser.
 Kommissionen har anvendt bevismidler, hvorom sagsøgeren
 ikke er blevet hørt. Den har afvist aktindsigt i dokumenter, der
 kunne støtte sagsøgeren. Endelig har Kommissionen som led i
 en beslutning om en uformel indstilling af en procedure
 foretaget en vilkårlig forskelsbehandling af sagsøgeren.
 ---pagebreak--- C 109/66 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 4.5.2002
 Beslutningen er udtryk for en overskridelse af grænserne Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 for Kommissionens skønsbeføjelse, idet Kommissionen har
 forfulgt retligt uvedkommende politiske mål, nemlig at den i
 forbindelse med indførelsen af euroen ville markere sig over — Kommissionens beslutning af 11. december 2001, der er
 for offentligheden. Så længe der i den verserende sag T-216/01 rettet til sagsøgeren og meddelt denne den 20. december
 R endnu ikke er truffet afgørelse om forhold, som udfaldet af 2001, i sag COMP/E-1/37.919 (ex 37.391) om pålæggelse
 denne sag afhænger af, er det retsstridigt at træffe en endelig af en bøde, annulleres.
 beslutning.
 Det er ikke godtgjort, at der foreligger en mærkbar påvirkning — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 af samhandelen mellem medlemsstaterne.
 Sagsøgeren har hverken deltaget i en aftale om, hvorledes
 gebyrer skulle opkræves, eller om størrelsen af en vejledende
 pris. Provisionsordningen kan ikke følge af en aftale, allerede
 fordi der, efter at forordning nr. 1103/97 trådte i kraft, ikke Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 fandtes et lovligt alternativ. De af Kommissionen anførte
 bevismidler fører ingen vegne og er indbyrdes modstridende.
 Det sidste bevismiddel, som Kommissionen har anført, er fra
 den 15. oktober 1997, dvs. ca. 4 1/2 år før den påståede aftale Kommissionen har ikke givet sagsøgeren mulighed for at
 skulle være indgået. Siden har der ikke været nogen kontakt varetage sine interesser. Sagsøgeren har ikke blevet gjort
 mellem de omhandlede banker. En repræsentant for Deutsche bekendt med, hvilke kriterier Kommissionen har lagt til grund
 Bundesbank var til stede under det angivelige kartelmøde, og for at indstille sideløbende procedurer. Kommissionen har ikke
 denne er officielt blevet informeret om resultatet af møderne. i alle tilfælde stillet krav om, at gebyrerne sænkes, og har
 behandlet nogle banker forskelligt med hensyn til størrelsen
 Med hensyn til varigheden af den påståede aftale er beslutnin- af gebyrsænkningerne. Kommissionen burde have meddelt
 gen selvmodsigende, da der i den dispositive del lægges en sagsøgeren, hvilke ikke-diskriminerende kriterier den ville
 anden varighed til grund end ved beregningen af bødens anvende ved afgørelsen af, om proceduren skulle indstilles eller
 størrelse. fortsættes. Endvidere indeholder Kommissionens beslutning i
 forhold til de meddelte klagepunkter nye belastende oplys-
 ninger, som sagsøgeren ikke er blevet hørt om. Endelig er
 De pålagte grundbeløb, der er lagt til grund ved beregningen sagsøgeren blevet nægtet aktindsigt i de parallelle procedurer.
 af bødens størrelse, er vilkårlige og uforholdsmæssige. Af politiske grunde var en hurtig pålæggelse af bøder vigtigere
 for Kommissionen end en retfærdig procedure.
 Sagsøgeren bestrider, at der under et møde den 15. oktober
 1997 mellem handlere af kontantvaluta og rejsechecks skulle
 være indgået konkurrencebegrænsende aftaler. Emnet for
 mødet var markedsudviklingen og en diskussion af almindeligt
 kendte forhold. Mødet var et led i en række konferencer, der
 fandt sted i perioden 1996-1998 som en del af forberedelsen
 Sag anlagt den 1. marts 2002 af Commerzbank AG mod
 af indførelsen af euroen, hvori ofte også repræsentanter for de
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 udstedende banker og til dels Kommissionen deltog. Sagsøge-
 ren havde, som det fremgår af interne dokumenter, allerede
 inden mødet den 15. oktober 1997 selv besluttet at fastsætte
 (Sag T-61/02) et procentuelt gebyr. Det af Kommissionen anførte er ubegrun-
 det, og den beskriver ikke indholdet af den påståede aftale. De
 beviser, Kommissionen har anført til støtte herfor, navnlig et
 (2002/C 109/124) internt memo fra en medarbejer hos den nederlandske bank
 GWK Bank NV, er uholdbare. Kommissionens beslutning er
 tegn på manglende fagkundskab og objektivitet. Kommissio-
 (Processprog: tysk) nen har undladt at tage hensyn til forskellen mellem på den
 ene side handel med kontantvaluta og rejsechecks og på den
 anden side valutahandel samt det dagældende retsgrundlag og
 ensidigt fortolket de foreliggende faktiske omstændigheder til
 ugunst for sagsøgeren.
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 den 1. marts 2002 anlagt sag mod Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber af Commerzbank AG, Frankfurt am
 Main (Tyskland), ved Rechtsanwälte H. Satzky og B. Maassen.


text:
4.5.2002 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 109/39
 Slettelse af sag C-105/98 P (1) Slettelse af sag C-295/99 (1)
 (2002/C 109/66) (2002/C 109/69)
 Ved kendelse af 27. november 2001 har præsidenten for De Ved kendelse af 12. oktober 2001 har præsidenten for De
 Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-105/98 Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-295/99,
 P, Günter Bühring mod Rådet for Den Europæiske Union og Kongeriget Belgien mod Kommissionen for De Europæiske
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, skal slettes af Fællesskaber, skal slettes af registeret.
 registeret.
 (1) EFT C 299 af 16.10.1999.
 (1) EFT C 209 af 4.7.1998.
 Slettelse af sag C-461/99 (1)
 Slettelse af sag C-24/99 (1)
 (2002/C 109/70)
 (2002/C 109/67)
 Ved kendelse af 1. februar 2002 har præsidenten for De
 Ved kendelse af 18. februar 2002 har præsidenten for De Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-461/99,
 Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-24/99, Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Irland,
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod For- skal slettes af registeret.
 bundsrepublikken Tyskland, skal slettes af registeret.
 (1) EFT C 47 af 19.2.2000.
 (1) EFT C 86 af 27.3.1999.
 Slettelse af sag C-77/00 (1)
 Slettelse af sag C-140/99 (1)
 (2002/C 109/71)
 (2002/C 109/68)
 Ved kendelse af 6. december 2001 har præsidenten for De
 Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-77/00,
 Ved kendelse af 6. december 2001 har formanden for Femte Urlaubs- und Lohnausgleichskasse der Bauwirtschaft mod
 Afdeling ved De Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, Viscondense Construções, Lda. (anmodning om præjudiciel
 at sag C-140/99, Kommissionen for De Europæiske Fællesska- afgørelse fra Arbeitsgericht Wiesbaden (Tyskland)), skal slettes
 ber mod Den Franske Republik, skal slettes af registeret. af registeret.
 (1) EFT C 174 af 19.6.1999. (1) EFT C 135 af 13.5.2000.


text:
28.11.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 441/28
 Appel iværksat den 29. september 2016 af Europa-Kommissionen til prøvelse af Personalerettens dom af 20. juli 2016 i sag F-104/15, U (*1) mod Kommissionen
 (Sag T-695/16 P)
 (2016/C 441/33)
 Processprog: fransk
 Parter
 Appellant: Europa-Kommissionen (ved A.-C. Simon, F. Simonetti og G. Gattinara, som befuldmægtigede)
 De andre parter i appelsagen: U (*1) og Europa-Parlamentet
 Appellantens påstande
 —
 Personalerettens dom af 20. juli 2016 i sag F-104/15, U (*1) mod Kommissionen, ophæves.
 —
 Hvad angår sagen i første instans, for så vidt som Retten finder, at sagen er moden til påkendelse, frifindes appellanten og sagsøgeren i første instans tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 —
 Hvad angår appelsagen tilpligtes hver part at bære sine egne sagsomkostninger.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 Til støtte for appellen har appellanten fremsat tre anbringender.
 1.
 Første anbringende er, at der er sket en retlig fejl, en tilsidesættelse af begrundelsespligten og en tilsidesættelse af forbuddet mod at træffe afgørelse ultra petita, for så vidt angår den appellerede doms præmis 53-56, 60 og 75-78.
 2.
 Andet anbringende er, at der er sket flere retlige fejl i forbindelse med fortolkningen af artikel 20 i bilag VIII til tjenestemandsvedtægten, for så vidt angår den appellerede doms præmis 31, 57-60 0 g 61-65, første punktum.
 3.
 Tredje anbringende er, at der er sket flere retlige fejl og tilsidesættelse af begrundelsespligten, for så vidt angår den appellerede doms præmis 65 og 67-79.
 (*1) Inden for rammerne af beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger er der fjernet information.


text:
30.12.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 331/6
 Domstolens dom (Anden Afdeling) af 23. november 2006 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Italienske Republik
 (Sag C-486/04) (1)
 (Traktatbrud - vurdering af visse projekters indvirkning på miljøet - nyttiggørelse af affald - anlæg i Massafra (Taranto) til produktion af elektricitet ved forbrænding af brændsel udledt af affald og biomasse - direktiv 75/442/EØF og 85/337/EØF)
 (2006/C 331/09)
 Processprog: italiensk
 Parter
 Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved M. van Beek, som befuldmægtiget, avocats A. Capobianco og F. Louis)
 Sagsøgt: Den Italienske Republik (ved I. M. Braguglia, som befuldmægtiget, avocats M. Fiorilli og G. Fiengo)
 Sagens genstand
 Traktatbrud — tilsidesættelse af artikel 2, stk. 1 og artikel 4, stk. 1, stk. 2 og stk. 3, i Rådets direktiv 85/337/EØF af 27. juni 1985 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet (EFT L 175, s. 40), som ændret ved Rådets direktiv 97/11/EØF af 3. marts 1997 (EFT L 73, s. 5) — anlæg til fremstilling af elektrisk energi ved forbrænding af affald og biomasse i Massafra (Taranto)
 Konklusion
 1)
 Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 2, stk. 1, og artikel 4, stk. 1, 2 og 3, i Rådets direktiv 85/337/EØF af 27. juni 1985 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet, som ændret ved Rådets direktiv 97/11/EF af 3. marts 1997, idet den
 —
 har fritaget anlægget i Massafra til forbrænding af brændsel udledt af affald og biomasse, der har en kapacitet på over 100 tons pr. dag, og som er omfattet af punkt 10 i bilag I til direktivet, fra proceduren til vurdering af indvirkningen på miljøet
 —
 har vedtaget artikel 3, stk. 1, i dekret af 3. september 1999 fra ministerrådets præsident, benævnt »Retningslinjer og koordinerende bestemmelser til ændring og supplering af de tidligere retningslinjer og koordinerende bestemmelser om anvendelsen af artikel 40, stk. 1, i lov nr. 146 af 22. februar 1994 om bestemmelser vedrørende vurderingen af indvirkningen på miljøet«, som ændrer litra i) og l), i bilag A til dekret af 12. april 1996 fra Republikkens præsident benævnt »Retningslinjer og koordinerende bestemmelser om anvendelsen af artikel 40, stk. 1, i lov nr. 146 af 22. februar 1994 om bestemmelser vedrørende vurderingen af indvirkningen på miljøet«, og som gør det muligt at fritage projekter for anlæg til nyttiggørelse af farligt og ikke farligt affald med en kapacitet på over 100 tons om dagen, som er omfattet af bilag I til direktivet, fra den procedure til vurdering af indvirkningen på miljøet, der er fastsat i direktivets artikel 2, stk. 1, og artikel 4, stk. 1
 —
 har vedtaget artikel 3, stk. 1, i dekret af 3. september 1999 fra ministerrådets præsident, som fastsætter et uegnet kriterium for afgørelsen af, om et projekt, der er omfattet af bilag II til direktivet, skal vurderes hvad angår dets indvirkning på miljøet, eftersom kriteriet kan udelukke projekter, der har en væsentlig indvirkning på miljøet, fra en miljøvurdering.
 2)
 Den Italienske Republik betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 31 af 5.2.2005.


text:
1.6.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 156/24
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Conseil Constitutionnel (Frankrig) den 4. april 2013 — Jeremy F. mod Premier ministre
 (Sag C-168/13)
 2013/C 156/38
 Processprog: fransk
 Den forelæggende ret
 Conseil Constitutionnel
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Jeremy F.
 Sagsøgt: Premier ministre
 Præjudicielt spørgsmål
 Skal artikel 27 og 28 i Rådets rammeafgørelse 2002/584/RIA af 13. juni 2002 om den europæiske arrestordre og om procedurerne for overgivelse mellem medlemsstaterne (1) fortolkes således, at de er til hinder for, at medlemsstater fastsætter en adgang til domstolsprøvelse, hvorved der foranstaltes udsættelse af fuldbyrdelsen af en afgørelse fra den judicielle myndighed, der inden 30 dage fra modtagelsen af anmodningen træffer afgørelse for at give samtykke enten til, at en person retsforfølges, idømmes straf eller på anden måde tilbageholdes med henblik på retsforfølgning eller fuldbyrdelse af en straffedom eller en anden frihedsberøvende foranstaltning for en lovovertrædelse, der er begået inden den, for hvilken den pågældende i henhold til en europæisk arrestordre er blevet overgivet, eller til, at en person overgives til en anden medlemsstat end den fuldbyrdende medlemsstat i henhold til en europæisk arrestordre, der er udstedt for en inden overgivelsen begået lovovertrædelse?
 (1) EFT L 190, s. 1.


text:
24.3.2007
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 69/7
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesverwaltungsgericht (Tyskland) den 22. januar 2007 — 01081 Telecom AG mod Forbundsrepublikken Tyskland
 (Sag C-15/07)
 (2007/C 69/13)
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Bundesverwaltungsgericht
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: 01081 Telecom AG
 Sagsøgt: Forbundsrepublikken Tyskland
 Præjudicielle spørgsmål
 Er det foreneligt med artikel 27, første punktum, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/21/EF (1) af 7. marts 2002 om fælles rammebestemmelser for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (rammedirektivet) og artikel 7 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/19/EF (2) af 7. marts 2002 om adgang til og samtrafik mellem elektroniske kommunikationsnet og tilhørende faciliteter (adgangsdirektivet), såfremt det følger af national ret, at et tidligere lovbestemt krav i denne, hvorefter samtrafikpriser skal fastlægges på grundlag af omkostningerne i forbindelse med et effektivt udbud af ydelser, foreløbig videreføres, uanset at et sådant krav ikke følger af fællesskabsretten?
 (1) EFT L 108, s. 33.
 (2) EFT L 108, s. 7.


text:
Nr . C 74/6 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 25 . 3 . 95
 b ) af Kommissionen, da den afslog at underskrive tillæg 1 , Sag anlagt den 2. februar 1995 af Forbundsrepublikken
 som den havde bearbejdet, efter at have meddelt, at der Tyskland mod Kommissionen for De Europæiske Fælles
 var bevilget midler, og skaber
 (Sag C-23/95 )
 c ) af Kommissionens delegerede, da han undlod at betale
 den somaliske del af de fakturaer, af hvilke den ( 95/C 74/09 )
 italienske del var betalt.
 Appellanten gør gældende, at Retten i Første Instans foretog Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den
 en urigtig bedømmelse af appellantens krav, og at Rettens 2 . februar 1995 anlagt sag mod Kommissionen for De
 frifindelse savnede grundlag. Europæiske Fællesskaber af Forbundsrepublikken Tysk
 land ved Ministerialrat Dr. Ernst Roder, Forbundsøkono
 miministeriet, D-53107 Bonn.
 Appellanten gør endvidere gældende, at Retten i Første
 Instans fejlagtigt fandt, at appellanten ikke havde godtjgort
 nogen fejl i Kommissionens administrations funktion.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande :
 Anden påstand — Kommissionens manglende betaling af
 erstatning efter kontraktens opsigelse — Artikel 1 , stk. 2, og artikel 2 i Kommissionens forord
 ning (EF ) nr. 2791/94 af 16 . november 1994 om
 Kommissionen gav ikke en tilstrækkelig begrundelse for sine ekstraordinær tildeling af en supplerende mængde til
 beslutninger og tilsidesatte derved den almindelige rets importtoldkontingentet for bananer for 1994 som følge
 grundsætning i traktatens artikel 190 . af stormen Debbie ( 1 ) annulleres .
 Appellanten gør gældende, at artikel 60 i finansforordnin — Sagsøgte tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 gen vedrørende Den Femte Europæiske Udviklingsfond og
 artikel 93 , stk. 1 , i de almindelige bestemmelser blev
 fortolket og anvendt forkert, og at Kommissionens forplig Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 telse til at opfylde appellantens krav blev bedømt forkert.
 Appellanten gør endvidere gældende, at artikel 60 i oven —■ Manglende hjemmel for den i de anfægtede bestemmel
 nævnte finansforordning pålægger Kommissionen en ser fastlagte fordelingsnøgle for den supplerende
 almindelig forpligtelse til at varetage interesserne for de mængde : Artikel 16, stk. 3 , i Rådets forordning ( EØF )
 virksomheder i Fællesskabet, der arbejder i et ugunstigt nr. 404/93 kan ganske vist give støtte for den fastsatte
 økonomisk miljø, og at Kommissionen ikke opfyldte denne forhøjelse a'f importtoldkontingentet, men ikke for en
 forpligtelse . fravigelse af fordelingsnøglen i artikel 19, stk. 1 , i Rådets
 forordning ( EØF) nr. 404/93 om den fælles markedsord
 ning for bananer; artikel 19, stk. 4 i Rådets forordning
 Endelig anfører appellanten, at Retten i Første Instans bestemmer netop, at et toldkontingent, som er forhøjet
 anlagde en forkert bedømmelse af Kommissionens fejl, der på grund af » ekstraordinære omstændigheder «, skal
 førte til den skade, der allerede forelå, da kontrakten blev fordeles efter nøglen i artikel 19, stk. 1 . Såfremt
 opsagt . Kommissionen anså dette for ikke at være tilstrækkeligt
 til at tage hensyn til følgerne af naturkatastrofen, kunne
 den henvende sig til Rådet for at få rådsforordningen
 ændret. Da Kommissionen fraviger bestemmelser, der
 udtrykkeligt er fastsat af Rådet, kan der heller ikke være
 tale om gennemførelsesbestemmelser som omhandlet i
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendelse rådsforordningens artikel 20.
 afsagt den 18 . januar 1995 af Audiencia Nacional, Afdelin
 gen for straffesager, i straffesagen mod Oscar Weg
 — Endelig gælder rådsforordningens artikel 30 kun for
 (Sag C-20/95 ) overgangsforanstaltninger, som skal tjene til at afhjælpe
 ( 95/C 74/08 vanskeligheder som følge af tilpasningen af de hidtidige
 nationale markedsordninger til den nye EF-markedsord
 Ved kendelse afsagt den 18 . januar 1995, indgået til ning for bananer. Stormskader i enkelte dyrkningsom
 Domstolens Justitskontor den 30. januar 1995, har Audien råder optræder dog ikke kun under en tilpasnings- og
 cia Nacional, Afdelingen for straffesager, i straffesagen mod overgangsfase mellem to markedsordninger.
 Oscar Weg forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol
 en anmodning om præjudiciel afgørelse af de samme
 — ( Subsidiært) Undladelse af at anføre en tilstrækkelig
 spørgsmål som i sag C-163/94 og C-165/94 ( x ). begrundelse ( EF-traktaten, artikel 190 ): Der mangler
 oplysninger om skadernes omfang. Såfremt skaderne
 (M EFT nr. C 218 af 6 . 8 . 1994, s . 14 . består i en mistet høst på størrelse med det supplerende
 kontingent, vil der foreligge en overkompensation, fordi
 afsætning af tredjelandsbananer fører til en større


text:
8.9.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 273/20
 Sag anlagt den 12. juli 2012 — Yuanping Changyuan Chemicals mod Rådet
 (Sag T-310/12)
 2012/C 273/34
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Yuanping Changyuan Chemicals (Yuan Ping City, Xin Zhou, Kina) (ved advokat V. Akritidis)
 Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union
 Sagsøgerens påstande
 —
 Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 325/2012 af 12. april 2012 om indførelse af en endelig antidumpingtold og endelig opkrævning af den midlertidige told på importen af oxalsyre med oprindelse i Indien og Folkerepublikken Kina (EUT 2012 L 106, s. 1), annulleres.
 —
 Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat fire anbringender.
 1)
 Det første anbringende vedrører en tilsidesættelse af artikel 3 i Rådets forordning (EF) nr. 1225/2009 af 30. november 2009 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (EUT 2009 L 343, s. 51) (»grundforordningen«), hvorefter skade henviser til skade for »EU-erhvervsgrenen«; og tilsidesættelse af grundforordningens artikel 4, stk. 1, om definitionen på EU-erhvervsgrenen, idet sagsøgte har defineret EU-erhvervsgrenen forkert ved at medtage to ikke-samarbejdsvillige producenter, hvoraf den ene var ophørt med produktion flere år før undersøgelsesperioden.
 2)
 Det andet anbringende vedrører en tilsidesættelse af grundforordningens artikel 3, stk. 2 og artikel 3, stk. 5, som kræver, at vurderingen af skaden for EU-erhvervsgrenen skal være begrundet i positive beviselementer på baggrund af en objektiv vurdering af alle de relevante faktorer, idet sagsøgte har anlagt et åbenbart urigtigt skøn ved at vurdere skadesfaktorerne ud fra to adskilte og modstridende sæt data (mikro- og makroøkonomiske faktorer) på en selektiv måde.
 3)
 Det tredje anbringende vedrører en tilsidesættelse af grundforordningens artikel 9, stk. 4, som kræver, at der kun indføres told, såfremt den er nødvendig for at afhjælpe virkningerne af den skadevoldende dumping; grundforordningens artikel 14, stk. 1, som kræver, at told opkræves uafhængigt af told, skat og andre afgifter; og grundforordningens artikel 20, stk. 1, og 2, som kræver fremlæggelse af de væsentligste kendsgerninger og betragtninger, der lå til grund for beslutningen om at indføre antidumpingtold, idet sagsøgte begik en række åbenbart urigtige fejl ved beregningen af skademarginen, ligesom den heller ikke forelagde en begrundelse.
 4)
 Det fjerde anbringende vedrører en tilsidesættelse af grundforordningens artikel 20, stk. 5, en minimumsfrist på ti dage til at fremsætte bemærkninger om endelige oplysninger samt af de almindelige principper om forbud mod forskelsbehandling og princippet om god forvaltningsskik, idet sagsøgte gav sagsøgeren en kortere frist til at reagere på undersøgelsens endelige oplysninger end den frist, som blev givet alle øvrige parter i sagen.


text:
26.11.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 296/10
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved dom afsagt den 13. juli 2005 af Raad van State i sagen Minister voor Vreemdelingenzaken en Integratie mod R.N.G. Eind
 (Sag C-291/05)
 (2005/C 296/20)
 Processprog: nederlandsk
 Ved dom afsagt den 13. juli 2005, indgået til Domstolens Justitskontor den 20. juli 2005, har Raad van State i sagen Minister voor Vreemdelingenzaken en Integratie mod R.N.G. Eind forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 Ia.
 Såfremt en statsborger fra et tredjeland af en værtsmedlemsstat bliver anset for familiemedlem til en arbejdstager, som omhandlet i artikel 10 i Rådet for De Europæiske Fællesskabers forordning (EØF) nr. 1612/68 (1) af 15. oktober 1968 om arbejdskraftens frie bevægelighed inden for Fællesskabet, og såfremt gyldigheden af den af denne medlemsstat udstedte opholdstilladelse endnu ikke er udløbet, medfører dette da, at den medlemsstat, hvor arbejdstageren er statsborger, ved denne arbejdstagers tilbagevenden allerede på dette grundlag ikke kan nægte denne tredjelandsstatsborger ret til indrejse og ophold?
 Ib.
 Såfremt det forrige spørgsmål skal besvares benægtende, betyder det da, at det er tilladt denne medlemsstat selv at tage stilling til, om betingelserne i henhold til national ret for indrejse og ophold er opfyldt ved denne tredjelandsstatsborgers indrejse, eller skal medlemsstaten først tage stilling til, om denne tredjelandsstatsborger som familiemedlem til denne arbejdstager kan udlede krav af fællesskabsretten?
 II.
 Gør det nogen forskel for besvarelsen af de under Ia og b stillede spørgsmål, såfremt denne tredjelandsstatsborger forud for opholdet i værtsmedlemsstaten ikke har haft opholdsret i henhold til national ret i den medlemsstat, hvor arbejdstageren er statsborger?
 IIIa.
 Såfremt det er tilladt den medlemsstat, hvor en arbejdstager (referent) er statsborger, ved arbejdstagerens tilbagevenden selv at tage stilling til, om de fællesskabsretlige betingelser for udstedelse af en opholdstilladelse som familiemedlem er opfyldt, har en tredjelandsstatsborger, som er familiemedlem til en referent (dvs. den person, udlændingen ansøger om tilladelse til at opholde sig hos), der vender tilbage fra værtsmedlemsstaten til den medlemsstat, hvor han er statsborger, for at søge arbejde dér, en ret til ophold i denne medlemsstat, og i bekræftende fald, for hvilken periode?
 IIIb.
 Består denne ret ligeledes, såfremt referenten ikke udfører reelt og faktisk arbejde i denne medlemsstat og ikke eller ikke længere kan anses for arbejdssøgende i Rådet for De Europæiske Fællesskabers direktiv 90/364/EØF (2) af 28.juni 1990 om opholdsrets' forstand, når også den omstændighed tages i betragtning, at referenten i kraft af sit nederlandske statsborgerskab modtager en bistandsydelse?
 IV.
 Hvilken betydning for besvarelsen af de foregående spørgsmål skal der tillægges den omstændighed, at denne tredjelandsstatsborger er familiemedlem til en unionsborger, der har gjort brug af den ret, som tilkommer ham i henhold til traktaten om oprettelse af De Europæiske Fællesskab artikel 18, og vender tilbage til den medlemsstat, hvor han er statsborger?
 (1) EFT 1968 II, s. 467.
 (2) EFT L 180, s. 26.


text:
12.11.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 331/7
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Juzgado Mercantil de Barcelona (Spanien) den 8. august 2011 — Mohamed Aziz mod Caixa d'Estalvis de Catalunya, Tarragona i Manresa (Catalunyacaixa)
 (Sag C-415/11)
 2011/C 331/10
 Processprog: spansk
 Den forelæggende ret
 Juzgado Mercantil de Barcelona
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Mohamed Aziz
 Sagsøgt: Caixa d'Estalvis de Catalunya, Tarragona i Manresa (Catalunyacaixa)
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Udgør ordningen vedrørende fuldbyrdelse af retsdokumenter vedrørende pantsatte værdier eller værdier, der stilles som sikkerhed, der er fastsat i artikel 695 ff. i lov om civil retspleje, med dens begrænsninger med hensyn til de grunde til indsigelse, der er fastsat i den spanske procesret, en klar begrænsning af forbrugerbeskyttelsen, idet den formelt og materielt indebærer en klar hindring for forbrugeren med hensyn til at anlægge søgsmål eller benytte andre retsmidler, som sikrer en effektiv beskyttelse af hans rettigheder?
 2)
 Den Europæiske Unions Domstol anmodes om at give indhold til begrebet uforholdsmæssighed med hensyn til:
 a)
 Muligheden for førtidig ophævelse af aftaler, der er planlagt for et langt tidsrum — i dette tilfælde 33 år — på grund af misligholdelse i et yderst begrænset og konkret tidsrum.
 b)
 Fastsættelse af morareter — i dette tilfælde over 18 % — som ikke er sammenfaldende med kriterierne for fastsættelsen af morarenter i andre aftaler, som vedrører forbrugere (forbrugerkredit), og som på andre områder af indgåelse af forbrugeraftaler kan anses for urimelige, og som ikke desto mindre i forbindelse med aftaler om fast ejendom ikke har en klar lovbestemt grænse, heller ikke i de tilfælde, hvor de ikke alene skal anvendes på forfaldne ydelser, men på alle de ved den førtidige ophævelse skyldige ydelser
 c)
 Fastsættelse af afviklingsordninger og fastsættelse af variable renter — både nominelle renter og morarenter — gennemført ensidigt af kreditgiver i tilknytning til muligheden for realisering af pantet, og som ikke giver skyldner mulighed for at gøre indsigelse mod opgørelsen af gælden under selve fyldestgørelsesproceduren, men må henvise vedkommende til at anlægge en anerkendelsessag, under hvilken fyldestgørelsen, når der er opnået en endelig afgørelse, vil være afsluttet, eller skyldneren har mistet den værdi, der er givet som pant eller sikkerhedsstillelse, hvilket spørgsmål er af særlig betydning, når der er tale om lån til at købe bolig for, og fyldestgørelsen medfører fraflytning af ejendommen.


text:
30.12.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 326/73
 Sag anlagt den 23. november 2006 — Município de Gondomar mod Kommissionen
 (Sag T-324/06)
 (2006/C 326/151)
 Processprog: portugisisk
 Parter
 Sagsøger: Município de Gondomar (Gondomar, Portugal) (ved advogados J.L. da Cruz Vilaça, D. Choussy og L. Pinto Monteiro)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Sagsøgerens påstande
 —
 Det fastslås, at Kommissionen for De Europæiske Fællesskabers beslutning K (2006) 3782 af 16. august 2006 om ophævelse af finansiel støtte fra samhørighedsfonden til projekt nr. 95/10/61/017 — Sanering af Grande Porto/Sul — Subsistema de Gondomar i henhold til Kommissionens beslutning K (95) 3281 af 18. december 1995, hvorved den fulde støtte på 7 778 535 EUR, der er bevilget til projektet, ophæves, og sagsøgeren pålægges at tilbagebetale et beløb på 6 222 828 EUR, er behæftet med åbenbare fejlskøn, er i strid med forordning nr. 1164/94 (1) samt proportionalitets- og retssikkerhedsprincippet og derfor
 —
 principalt: den anfægtede beslutning annulleres
 —
 subsidiært: den anfægtede beslutning annulleres delvist, og det fastslås, at sagsøgeren har ret til den fulde støtte fra samhørighedsfonden med undtagelse af 537 863 EUR
 —
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Formålet med søgsmålet er annullation af den anfægtede beslutning i medfør af artikel 230 EF, for så vidt som denne beslutning ophæver den samlede støtte på 7 778 535 EUR, der er bevilget til projekt nr. 95/10/61/017, og sagsøgeren pålægges at tilbagebetale 6 222 828 EUR.
 Kommissionen har i den anfægtede beslutning påstået, at sagsøgeren i lyset af forordning nr. 1164/94 og Kommissionens beslutning K (95) 3281, hvorved Fællesskabets støtte til projektet blev bevilget, har begået uregelmæssigheder. Disse uregelmæssigheder drejer sig hovedsageligt om betalinger uden for den omfattede periode, udokumenterede udgifter og den omstændighed, at sagsøgeren ikke færdiggjorde arbejdet inden for den fastsatte frist.
 Sagsøgeren har for det først gjort gældende, at den anfægtede beslutning er utilstrækkeligt begrundet og tilsidesætter retssikkerhedsprincippet. Dette skyldes, at Kommissionen på forskellig vis har baseret den anfægtede beslutning på uklare kriterier og forkastet visse af sagsøgerens argumenter uden at begrunde sine konklusioner.
 Sagsøgeren har for det andet gjort gældende, at der i den anfægtede beslutning er anlagt åbenbart urigtige skøn vedrørende de faktiske omstændigheder, idet
 —
 samtlige de beløb, sagsøgeren har fremlagt, er behørigt dokumenteret
 —
 Kommissionen ikke entydigt fastlagde, hvilke beløb der skulle dokumenteres, idet den heller ikke gennemgik den dokumentation, som sagsøgeren fremlagde som dokumentation for disse udgifter
 —
 Kommissionen afviste sagsøgerens forklaringer uden at fastslå det nøjagtige retsgrundlag for disse afvisninger
 —
 Kommissionen anlagde en urigtig fortolkning af de faktiske omstændigheder og af de dokumenter, der blev fremlagt for den, med det ene formål at påvise, at sagsøgeren havde svigagtige hensigter, hvilket ikke var tilfældet.
 Sagsøgeren har for det tredje anført, at ophævelsen af støtten under de omstændigheder, hvorunder den fandt sted, udgjorde en tilsidesættelse af forordning nr. 1164/94 for så vidt som: (i) alle formålene med denne forordning og med Kommissionens beslutning K (95) 3281 var opfyldt, og (ii) artikel H i bilag II var tilsidesat.
 Sagsøgeren har endelig gjort gældende, at den anfægtede beslutning under hensyn til projektets fulde gennemførelse og til, at der ikke forelå nogen svigagtig hensigt, er i strid med proportionalitetsprincippet og med artikel 5 EF.
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 1164/94 af 16.5.1994 om oprettelse af Samhørighedsfonden.


text:
31.8.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 252/20
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Rechtbank van eerste aanleg te Brussel (Belgien) den 4. juni 2013 — LVP NV mod Belgische Staat
 (Sag C-306/13)
 2013/C 252/30
 Processprog: nederlandsk
 Den forelæggende ret
 Rechtbank van eerste aanleg te Brussel
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: LVP NV
 Sagsøgt: Belgische Staat
 Præjudicielt spørgsmål
 Er Rådets forordning (EF) nr. 1964/2005 om toldsatser for bananer (EUT L 316 af 2.12.2005, s. 1), således som den blev anvendt af Den Europæiske Union i perioden mellem den 1. januar 2006 til 15. december 2009, i strid med artikel I, artikel XIII, stk. 1, artikel XIII, stk. 2, litra d), artikel XXVIII og/eller nogen anden artikel i GATT 1994 hver for sig eller i sammenhæng, fordi der ved denne forordning i strid med de af EF forhandlede indrømmelser for bananer blev fastsat en toldsats på 176 EUR/ton for bananer (KN-kode 0803 00 19), før der var færdigforhandlet en ny aftale inden for rammerne af WTO?


text:
31.7.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 249/25
 Rettens dom af 14. juni 2017 — Aydin mod EUIPO — Kaporal Groupe (ROYAL & CAPORAL)
 (Sag T-95/16) (1)
 ((EU-varemærker - indsigelsessag - ansøgning om EU-ordmærket ROYAL & CAPORAL - ældre EU-ordmærke KAPORAL - relativ registreringshindring - risiko for forveksling - artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 207/2009))
 (2017/C 249/37)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Savas Aydin (Pantin, Frankrig) (ved advokat F. Watrin)
 Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (ved D. Hanf og S. Pétrequin, som befuldmægtigede)
 De andre parter i sagen for appelkammeret ved EUIPO og intervenient ved Retten: Kaporal Groupe (Marseille, Frankrig) (ved advokat J. André)
 Sagens genstand
 Søgsmål anlagt til prøvelse af afgørelse truffet den 11. december 2015 af Andet Appelkammer ved EUIPO (sag R 867/2015-2) vedrørende en indsigelsessag mellem Kaporal Groupe og Savas Aydin
 Konklusion
 1)
 Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) frifindes.
 2)
 Savas Aydin betaler sagsomkostningerne.
 (1) EUT C 156 af 2.5.2016.


text:
9.2.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 37/34
 EU-Personalerettens dom (Tredje Afdeling) af 7. november 2007 — Hinderyckx mod Rådet
 (Sag F-57/06) (1)
 (Tjenestemænd - forfremmelse - forfremmelsesåret 2005 - ikke-optaget på listen over forfremmede tjenestemænd - tilsidesættelse af vedtægtens artikel 45 - sammenligning af fortjenester - bedømmelsesrapporter fra flere institutioner)
 (2008/C 37/55)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Jacques Hinderyckx (Bruxelles, Belgien) (ved avocat J. Martin)
 Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union (ved M. Simm og M. Bauer, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Påstand dels om annullation af afgørelsen, hvorefter sagsøgeren ikke blev forfremmet til lønklasse B*8 i forfremmelsesåret 2005, dels om erstatning.
 Konklusion
 1)
 Rådet for Den Europæiske Union frifindes.
 2)
 Rådet for Den Europæiske Union betaler sine egne og en tredjedel af sagsøgerens omkostninger.
 3)
 Sagsøgeren bærer to tredjedele af sine egne omkostninger.
 (1) EUT C 178 af 29.7.2006, s. 34.


text:
7.3.98 DA De Europñiske Fñllesskabers Tidende C 72/13
 Anmodning om prñjudiciel afgùrelse forelagt ved kendelse Sagsùgeren har nedlagt fùlgende påstande:
 afsagt den 18. december 1997 af Pretura circondariale di
 Torino i sagen Battital Srl mod Regionen Piemonte
 1) Det fastslås, at Irland har tilsidesat sine forpligtelser i
 (Sag C-14/98) henhold til traktaten og Rådets direktiv 94/28/EF (1) af
 23. juni 1994 om principperne for de zootekniske og
 (98/C 72/24) genealogiske betingelser for import af dyr og deres
 sñd, ñg og embryoner fra tredjelande og om ñndring
 af direktiv 77/504/EéF (2) om racerent avlskvñg, idet
 Irland ikke har udstedt de love og administrative
 Ved kendelse afsagt den 18. december 1997, indgået til bestemmelser, der er nùdvendige til gennemfùrelse af
 Domstolens Justitskontor den 22. januar 1998, har Pretura direktivet.
 circondariale di Torino i sagen Battital Srl mod Regionen
 Piemonte forelagt De Europñiske Fñllesskabers Domstol
 en anmodning om prñjudiciel afgùrelse af fùlgende spùrgs- 2) Irland tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 mål:
 Sùgsmålsgrunde og vñsentligste argumenter:
 1) Er forbuddet mod indfùrsel af planter af arten Citrus
 ifùlge artikel 1 i direktiv 95/40/EF (1) af 19. juli 1995, EF-traktatens artikel 189, ifùlge hvilken et direktiv med
 artikel 2 i direktiv 96/14/EF (2) af 12. marts 1996 og hensyn til det tilsigtede mål er bindende for enhver med-
 artikel 1 i direktiv 96/15/EF (3) af 14. marts 1996 sta- lemsstat, indeholder en forpligtelse for medlemsstaterne til
 digt gñldende i Italien (eller i områder i Italien)? at overholde den frist for gennemfùrelse, der er fastsat i
 direktivet. Denne frist udlùb den 1. juli 1995, uden at
 Irland havde udstedt de nùdvendige bestemmelser til gen-
 nemfùrelse af direktivet.
 2) Er dette forbud bortfaldet fra den 1. april 1996?
 (1) EFT L 178 af 12.7.1994, s. 66.
 (2) EFT L 206 af 12.8.1977, s. 8.
 3) Er, som det synes at fremgå af bestemmelserne i direk-
 tiv 95/40/EF af 19. juli 1995, sammenholdt med
 artikel 2 i direktiv 96/14/EF af 12. marts 1996 og
 artikel 1 i direktiv 96/15/EF af 14. marts 1996, det ita-
 lienske Landbrugsministeriums dekret af 31. januar
 1996, hvorved bestemmelserne i direktiv 95/40/EF
 inkorporeres i italiensk ret, »in parte qua« uforenelig Sag anlagt den 28. januar 1998 af Kommissionen for De
 med bortfaldet af forbuddet mod indfùrsel på det ita- Europñiske Fñllesskaber mod Irland
 lienske område (eller en del af dette) af planter eller (Sag C-24/98)
 planteprodukter af arten Citrus?
 (98/C 72/26)
 (1) EFT L 182 af 2.8.1995, s. 14.
 (2) EFT L 68 af 19.3.1996, s. 24. Ved De Europñiske Fñllesskabers Domstol er der den
 (3) EFT L 70 af 20.3.1996, s. 35. 28. januar 1998 anlagt sag mod Irland af Kommissionen
 for De Europñiske Fñllesskaber ved ledende juridisk kon-
 sulent Richard Wainwright og Michael Shotter, der er
 udstationeret som national ekspert ved Kommissionen,
 som befuldmñgtigede, og med valgt adresse i Luxembourg
 hos Carlos Gómez de la Cruz, Kommissionens Juridiske
 Tjeneste, Wagner-Centret, Kirchberg.
 Sag anlagt den 26. januar 1998 af Kommissionen for De
 Europñiske Fñllesskaber mod Irland Sagsùgeren har nedlagt fùlgende påstande:
 (Sag C-21/98)
 Ð Det fastslås, at Irland har tilsidesat sine forpligtelser i
 (98/C 72/25) henhold til direktiv 94/22/EF (1) af 30. maj 1994 om
 betingelser for tildeling og udnyttelse af tilladelser til
 prospektering, efterforskning og produkton af kulbrin-
 ter, idet Irland ikke har givet meddelelse om de love og
 Ved De Europñiske Fñllesskabers Domstol er der den administrative bestemmelser, som er nùdvendige for at
 26. januar 1998 anlagt sag mod Irland af Kommissionen efterkomme direktivet, og/eller ikke har truffet de for-
 for De Europñiske Fñllesskaber, ved James Macdonald anstaltninger, som er nùdvendige for at efterkomme
 Flett, Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuld- det.
 mñgtiget, og med valgt adresse i Luxembourg hos Carlos
 Gómez de la Cruz, Kommissionens Juridiske Tjeneste,
 Wagner-Centret. Ð Irland tilpligtes at betale sagens omkostninger.


text:
14.1.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 13/6
 Sag anlagt den 28. oktober 2011 — Europa-Kommissionen mod Den Italienske Republik
 (Sag C-547/11)
 2012/C 13/13
 Processprog: italiensk
 Parter
 Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved B. Stromsky og D. Grespan, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Den Italienske Republik
 Sagsøgerens påstande
 —
 Det fastslås, at:
 —
 Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 5 og 6 i Kommissionens beslutning 2006/323/EF af 7. december 2005 om den punktafgiftsfritagelse for mineralolie anvendt som brændstof til produktion af aluminiumoxid i Gardanne, i Shannon-regionen og på Sardinien, som henholdsvis Frankrig, Irland og Italien har indført (herefter »beslutning 2006/323«) og i henhold til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, idet den ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget alle de nødvendige bestemmelser for at tilbagesøge den statsstøtte, som blev erklæret ulovlig og uforenelig med det indre marked i henhold til beslutning 2006/323.
 —
 Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 4 og 6 i Kommissionens beslutning 2007/375/EF af 7. februar 2007 om den punktafgiftsfritagelse for mineralolie anvendt som brændsel ved produktion af aluminiumoxid i Gardanne, Shannon-regionen og på Sardinien, som henholdsvis Frankrig, Irland og Italien har indført (herefter »beslutning 2007/375«) og i henhold til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, idet den ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget alle de nødvendige bestemmelser for at tilbagesøge den statsstøtte, som blev erklæret ulovlig og uforenelig med det indre marked i henhold til beslutning 2007/375.
 —
 Den Italienske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Fristen for gennemførelse af beslutning 2006/323 udløb den 8. februar 2006. Fristen for gennemførelse af beslutning 2007/375 udløb den 8. juni 2007.
 Den Italienske Republik har indtil nu stadig ikke gennemført en fuldstændig tilbagesøgning af den støtte, som blev erklæret ulovlig ved de omhandlede beslutninger eller oplyst Kommissionen om, at der er sket tilbagesøgning. De juridiske vanskeligheder, som Italien har påberåbt sig, for at begrunde forsinkelsen med hensyn til gennemførelse af disse beslutninger, kan ikke udgøre en absolut umulighed for tilbagesøgningen i henhold til Domstolens praksis.
 Kommissionen har videre anført, at Italien med forsinkelse har oplyst den om fremskridtene vedrørende den nationale procedure for gennemførelse af beslutningerne, hvilket er i strid med den oplysningspligt, som følger af de omhandlede beslutninger.


text:
13.2.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 37/51
 Sag anlagt den 22. december 2009 — Allen m.fl. mod Kommissionen
 (Sag F-103/09)
 2010/C 37/80
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøgere: John Allen (Oxford, Det Forenede Kongerige) m.fl. (ved barristers P. Lasok, I. Hutton og B. Lask)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Søgsmålets genstand og beskrivelse af tvisten
 Påstand om erstatning og påstand om annullation af en afgørelse om afslag på at betale erstatning for det tab, som hver af sagsøgerne led som følge af, at de ikke blev ansat som midlertidigt ansatte ved Fællesskaberne på det tidspunkt, hvor de var beskæftiget ved Fællesforetagendet JET.
 Sagsøgernes påstande
 —
 Kommissionens afgørelse af 25. september 2009 annulleres.
 —
 Det fastslås, at sagsøgerne havde ret til og derfor burde være blevet behandlet som »andet personale« og/eller ansat som sådanne i henhold til artikel 8 i den oprindelige personalevedtægt for JET.
 —
 Det fastslås, at Kommissionen udsatte sagsøgerne for forskelsbehandling uden nogen objektiv begrundelse herfor i det tidsrum, hvor de var beskæftigede ved JET med hensyn til deres vederlag, pensionsrettigheder og dertil knyttede ydelser samt deres fremtidige sikkerhed i ansættelsen.
 —
 Kommissionen tilpligtes at kompensere sagsøgerne for det løntab, det tab af pensionsrettigheder og dertil knyttede ydelser og privilegier, sagsøgerne blev påført ved ovennævnte tilsidesættelse af fællesskabsretten, med tillæg af renter.
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 —
 I medfør af statutten for Domstolen og/eller Personalerettens procesreglement træffes der bestemmelse om sådanne yderligere forholdsregler og retsmidler, som måtte være nødvendige, begrundede eller rimelige.


text:
2.5.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 156/19
 Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 17. marts 2016 — Taser International Inc. mod SC Gate 4 Business SRL, Cristian Mircea Anastasiu (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie — Rumænien)
 (Sag C-175/15) (1)
 ((Præjudiciel forelæggelse - område med frihed, sikkerhed og retfærdighed - retligt samarbejde i civile sager - forordning (EF) nr. 44/2001 - aftaler, der fastsætter en forpligtelse for en rumænsk virksomhed til at overdrage varemærker til en virksomhed med vedtægtsmæssigt hjemsted i en tredjestat - nægtelse heraf - aftale om værneting i tredjestaten - sagsøgtes fremmøde for de rumænske retter uden at gøre indsigelse - de kompetenceregler, der finder anvendelse))
 (2016/C 156/26)
 Processprog: rumænsk
 Den forelæggende ret
 Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Taser International Inc.
 Sagsøgt: SC Gate 4 Business SRL, Cristian Mircea Anastasiu
 Konklusion
 1)
 Artikel 23, stk. 5, og artikel 24 i Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22. december 2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område skal fortolkes således, at inden for rammerne af en tvist om manglende opfyldelse af en kontraktlig forpligtelse, som sagsøgeren har indbragt for retterne i den medlemsstat, på hvis område sagsøgte har sit vedtægtsmæssige hjemsted, kan disse retters kompetence følge af forordningens artikel 24, når sagsøgte ikke har anfægtet deres kompetence, selv om aftalen indgået mellem disse to parter indeholder en værnetingsklausul til fordel for retterne i en tredjestat.
 2)
 Artikel 24 i forordning nr. 44/2001 skal fortolkes således, at den i en tvist mellem to parter i en aftale, der indeholder en værnetingsklausul til fordel for retterne i en tredjestat, er til hinder for, at retten i den medlemsstat, på hvis område sagsøgte har sit vedtægtsmæssige hjemsted, og for hvilken sagen er indbragt, af egen drift erklærer sig inkompetent, selv om sagsøgte ikke har anfægtet denne rets kompetence.
 (1) EUT C 236 af 20.7.2015.


text:
C 7/24 DA Den Europæiske Unions Tidende 10.1.2004
 Sag anlagt den 30. oktober 2003 af Kommissionen for De Beroep voor het bedrijfsleven i sagen Gaston Schul Douane-
 Europæiske Fællesskaber mod Irland Expediteur BV mod Minister van Landbouw, Natuur en
 Voedselkwaliteit, forelagt De Europæiske Fællesskabers Dom-
 (Sag C-459/03) stol en anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende
 spørgsmål:
 (2004/C 7/39)
 1. Er en ret, der er omfattet af artikel 234, stk. 3, EF i
 bestemmelsens forstand også pligtig at forelægge Dom-
 stolen et spørgsmål som det i det følgende anførte
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 30. okto- spørgsmål om gyldigheden af bestemmelser i en forord-
 ber 2003 anlagt sag mod Irland af Kommissionen for De ning, når lignende bestemmelser i en anden, sammenlig-
 Europæiske Fællesskaber ved P.J. Kuijper og B. Martenczuk nelig forordning allerede er blevet erklæret ugyldige af
 som befuldmægtigede, og med valgt adresse i Luxembourg. Domstolen, eller kan retten under hensyn til den særlige
 lighed med de bestemmelser, der er blevet erklæret
 ugyldige, undlade at anvende de pågældende bestem-
 Kommissionen har nedlagt følgende påstande: melser?
 — Det fastslås, at Irland har tilsidesat sine forpligtelser i 2. Er artikel 4, stk. 1 og 2, i Kommissionens forordning (EF)
 henhold til artikel 10 EF og artikel 292 EF samt artikel 192 nr. 1423/95 (1) af 23. juni 1995 om gennemførelsesbe-
 EA og artikel 193 EA, idet den har indledt en tvistbilæggel- stemmelser for import af sukkerprodukter, undtagen
 sessag mod Det Forenede Kongerige i henhold til De melasse, ugyldige, for så vidt de bestemmer, at den heri
 Forenede Nationers havretskonvention vedrørende Mox- nævnte tillægstold i princippet fastsættes på grundlag af
 anlægget i Sellafield. den repræsentative pris, der er omhandlet i artikel 2,
 stk. 1, i forordning nr. 1484/95, og at denne told
 — Irland tilpligtes at betale sagens omkostninger. kun fastsættes på grundlag af cif-importprisen for den
 pågældende sending, hvis importøren anmoder herom?
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 (1) Kommissionens forordning (EF) nr. 1423/95 af 23.6.1995 om
 gennemførelsesbestemmelser for import af sukkerprodukter, und-
 tagen melasse (EFT L 141 af 24.6.1995, s. 16).
 Kommissionen har anført, at Irland har indledt en tvistbilæggel-
 sessag mod Det Forenede Kongerige uden hensyntagen til den
 omstændighed, at Det Europæiske Fællesskab er kontraherende
 part i De Forenede Nationers havretskonvention (UNCLOS).
 Irland har desuden ikke været opmærksom på, at de bestem-
 melser i UNCLOS, som den har henvist til, samt en række
 andre fællesskabsretsakter, som den har henvist til, er fælles-
 skabsbestemmelser. Ved at anlægge sag ved en domstol uden
 for Fællesskabets retsorden har Irland tilsidesat Domstolens
 enekompetence i artikel 292 EF og artikel 193 EA. Irland har Sag anlagt den 4. november 2003 af Kongeriget Spanien
 endvidere tilsidesat den samarbejdspligt, som påhviler den i mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 henhold til artikel 10 EF og artikel 192 EA.
 (Sag C-464/03)
 (2004/C 7/41)
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel-
 se afsagt den 24. oktober 2003 af College van Beroep voor
 het bedrijfsleven i sagen Gaston Schul Douane-Expediteur Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 4. no-
 BV mod Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwali- vember 2003 anlagt sag mod Kommissionen for De Europæi-
 teit ske Fællesskaber af Kongeriget Spanien ved Abogado del
 Estado Nuria Díaz Abad, og med valgt adresse i Luxembourg.
 (Sag C-461/03)
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 (2004/C 7/40)
 — Kommissionens forordning (EF) nr. 1438/2003 (1) af
 12. august 2003 om gennemførelsesbestemmelser til EF’s
 Ved kendelse afsagt den 24. oktober 2003, indgået til Domsto- flådepolitik som fastsat i kapitel III i Rådets forordning
 lens Justitskontor den 4. november 2003, har College van (EF) nr. 2371/2002 annulleres.


text:
24.6.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 194/31
 Sag anlagt den 18. april 2014 — Warenhandelszentrum mod KHIM — Baumarkt Max Bahr (NEW MAX)
 (Sag T-254/14)
 2014/C 194/40
 Stævningen er affattet på tysk
 Parter
 Sagsøger: Warenhandelszentrum Ltd. (Neu-Ulm, Tyskland) (ved advokat F. Hirschel)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: Baumarkt Max Bahr GmbH & Co. KG (Hamburg, Tyskland)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelse truffet den 29. januar 2014 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 2035/2012-1) annulleres og sagsøgerens varemærke registreres.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Ansøger om EF-varemærket: Warenhandelszentrum Ltd.
 Det omhandlede EF-varemærke: Ordmærke, der indeholder ordbestanddelene »NEW MAX« for varer og tjenesteydelser i klasse 3, 5 og 37 — EF-varemærkeansøgning nr. 1 0 1 06 474
 Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Baumarkt Max Bahr GmbH & Co. KG
 Det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Figurmærke, der indeholder ordbestanddelen »MAX« for tjenesteydelser i klasse 35
 Indsigelsesafdelingens afgørelse: Indsigelsen forkastet
 Appelkammerets afgørelse: Indsigelsesafdelingens afgørelse blev ophævet og der blev givet afslag på varemærkesansøgningen i dens helhed
 Søgsmålsgrunde: Der er ingen risiko for forveksling mellem de omtvistede varemærker.


text:
25.2.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 48/16
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved dom afsagt den 7. december 2005 af Tribunal de premiere instance de Bruxelles i sagen Procureur du Roi samt civilretlige parter: Union des Dentistes et Stomatologistes de Belgique, U.P.R. og Jean Totolidis, som civilretlig part, mod Ioannis Doulamis
 (Sag C-446/05)
 (2006/C 48/30)
 Processprog: fransk
 Ved dom afsagt den 7. december 2005, indgået til Domstolens Justitskontor den 14. december 2005, har Tribunal de première instance de Bruxelles i sagen Procureur du Roi samt civilretlige parter: Union des Dentistes et Stomatologistes de Belgique, U.P.R. og Jean Totolidis, som civilretlig part, mod Ioannis Doulamis, forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 Skal artikel 81 EF, sammenholdt med artikel 3, stk. 1, litra g), EF og artikel 10, stk. 2, EF, fortolkes således, at de er til hinder for, at en national lov, i det foreliggende tilfælde lov af 15. april 1958 om reklame vedrørende tandpleje, forbyder (enhver) og personer, der yder tandpleje, inden for rammerne af et liberalt erhverv eller en tandlægepraksis direkte eller indirekte at gøre nogen som helst reklame for tandpleje?


text:
C 118/4 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 18.5.2002
 1) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes. 1) ikke har truffet alle de foranstaltninger, der er nødvendige
 med henblik på gennemførelsen af artikel 4, stk. 1, andet
 afsnit, artikel 4, stk. 2, samt artikel 7, 11 og 14 i direktiv
 2) Kongeriget Nederlandene betaler sagens omkostninger.
 85/384
 3) Kongeriget Spanien bærer sine egne omkostninger.
 2) har udstedt
 (1) EFT C 226 af 7.8.1999.
 — artikel 4, stk. 2, litra a), i lovbekendtgørelse nr. 129
 af 27 januar 1992 fra republikkens præsident (GURI
 nr. 41 af 19.2.1992, s. 18), og artikel 4, stk. 1,
 litra a), i dekret nr. 776 af 10 juni 1994 fra
 ministeren for universiteter og videnskabelig og
 teknologisk forskning (GURI nr. 234 af 6.10.1995,
 s. 3), der pålægger en generel forpligtelse til at
 fremlægge det originale eksamensbevis eller en
 DOMSTOLENS DOM bekræftet kopi heraf
 (Femte Afdeling) — artikel 4, stk. 2, litra c), i dekret nr. 129/92 og
 artikel 4, stk. 1, litra c), i dekret nr. 776/94,
 hvorefter der konsekvent kræves fremlagt bevis for
 af 21 marts 2002 statsborgerskab
 i sag C-298/99, Kommissionen for De Europæiske Fælles-
 skaber mod Den Italienske Republik (1) — artikel 4, stk. 3, i dekret nr. 129/92 og artikel 10 i
 dekret nr. 776/94, hvorefter der konsekvent kræves
 en officiel oversættelse af dokumenterne
 (»Traktatbrud — direktiv 85/384/EØF — gensidig an-
 erkendelse af kvalifikationsbeviser inden for arkitekturområ-
 det — adgang til arkitekterhvervet — EF-traktatens arti-
 — artikel 11, stk. 1, litra c) og d), i dekret nr. 129/92,
 kel 59 (efter ændring nu artikel 49 EF«)
 der forlænger gyldigheden af attesterne til efter den
 5 august 1987
 (2002/C 118/06)
 3) ikke tillader en arkitekt, der udfører tjenesteydelser i
 (Processprog: italiensk) Italien, at råde over kontorfaciliteter i Italien (artikel 9,
 stk. 1, i dekret nr. 129/92)
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 gjort i Samling af Afgørelser)
 4) pålægger arkitekter, der udfører tjenesteydelser, en for-
 pligtelse til at søge optagelse som medlem af den
 territorialt kompetente afdeling af den nationale arkitekt-
 sammenslutning (artikel 9, stk. 3, i dekret nr. 129/92
 I sag C-298/99, Kommissionen for De Europæiske Fællesska- samt artikel 7 og 8 i dekret nr. 776/94) efter andre regler
 ber (befuldmægtigede: E. Traversa og E. Montaguti) mod Den end dem, der er fastsat i artikel 22 i direktiv 85/384, og
 Italienske Republik (befuldmægtiget: U. Leanza, bistået af
 G. Aiello), angående en påstand om, at det fastslås, at Den
 Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til
 5) anvender artikel 4, stk. 6-8, i dekret nr. 129/92 på en
 artikel 12, 20, 22, 27 og 31 i Rådets direktiv 85/384/EØF af
 måde, der er uforenelig med artikel 20, stk. 1, i direktiv
 10 juni 1985 om gensidig anerkendelse af eksamensbeviser,
 85/384,
 certifikater og andre kvalifikationsbeviser inden for arkitek-
 turområdet, herunder om foranstaltninger, som skal lette den
 faktiske udøvelse af retten til etablering og fri udveksling af
 tjenesteydelser (EFT L 223, s. 15), som ændret ved Rådets har Domstolen (Femte Afdeling), sammensat af afdelingsfor-
 direktiv 86/17/EØF af 27 januar 1986 om ændring, som følge manden, P. Jann, og dommerne S. von Bahr, D.A.O. Edward
 af Portugals tiltrædelse, af direktiv 85/384 (EFT L 27, s. 71, og (refererende dommer), A. La Pergola og C.W.A. Timmermans;
 — berigtigelse — L 87, s. 36) og, for så vidt angår punkt 3 generaladvokat: S. Alber; justitssekretær: fuldmægtig L. Hew-
 nedenfor, i henhold EF-traktatens artikel 59 (efter ændring nu lett, den 21 marts 2002 afsagt dom, hvis konklusion lyder
 artikel 49 EF), idet den således:
 ---pagebreak--- 18.5.2002 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 118/5
 1) Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i — i medfør af artikel 9, stk. 3, i dekret nr. 129/92 og
 henhold til artikel 12, 22, 27 og 31 i Rådets direktiv 85/ artikel 7 og 8 i dekret nr. 776/94 forpligter arkitekter,
 384/EØF af 10 juni 1985 om gensidig anerkendelse af der er etableret i andre medlemsstater, og som ønsker at
 eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser udføre tjenesteydelser i Italien, til at blive registreret hos
 inden for arkitekturområdet, herunder om foranstaltninger, som den territoriale arkitektsammenslutning, der er ansvarlig
 skal lette den faktiske udøvelse af retten til etablering og fri for området, og i kraft af denne formalitet i strid med
 udveksling af tjenesteydelser, som ændret ved Rådets direktiv artikel 22 i direktiv 85/384 forsinker disse arkitekters
 86/17/EØF af 27 januar 1986 om ændring, som følge af udførelse af deres første tjenesteydelser i Italien.
 Portugals tiltrædelse, af direktiv 85/384 og, for så vidt angår
 det i artikel 9, stk. 1, i dekret nr. 129/92 fastsatte forbud, i 2) I øvrigt frifindes Den Italienske Republik.
 henhold til EF-traktatens artikel 59 (efter ændring nu artikel 49
 EF), idet den
 3) Den Italienske Republik betaler sagens omkostninger.
 — ikke har vedtaget alle de foranstaltninger, der er nødvendi-
 (1) EFT C 299 af 16.10.1999.
 ge med henblik på gennemførelsen af artikel 4, stk. 1,
 andet afsnit, artikel 4, stk. 2, artikel 11, litra k), syvende
 led, samt artikel 14 i direktiv 85/384
 — ikke har vedtaget alle de foranstaltninger, der er nødvendi-
 ge med henblik på gennemførelsen af den automatiske
 anerkendelse af eksamensbeviser, certifikater og andre
 kvalifikationsbeviser i overensstemmelse med artikel 2, 3, DOMSTOLENS DOM
 7, 8 og 9 i direktiv 85/384
 af 19 marts 2002
 — har vedtaget artikel 4, stk. 2, litra a), i lovbekendtgørelse
 nr. 129 af 27 januar 1992 fra republikkens præsident, i de forenede sager C-393/99 og C-394/99, Institut national
 hvorefter det i strid med EF-traktatens artikel 52 (efter d’assurances sociales pour travailleurs indépendants (Ina-
 ændring nu artikel 43 EF) og artikel 59 generelt kræves, sti) mod Claude Hervein, Hervillier SA (sag C-393/99),
 at ansøgningen om anerkendelse af et kvalifikationsbevis Guy Lorthiois, Comtexbel SA (sag C-394/99) (anmodnin-
 skal være ledsaget af et originalt eksamensbevis eller en ger om præjudiciel afgørelse fra Tribunal du travail de
 bekræftet kopi af dette eksamensbevis Tournai) (1)
 (»Fri bevægelighed for arbejdstagere og etableringsfrihed —
 — har vedtaget artikel 4, stk. 2, litra c), i dekret nr. 129/92
 social sikring — bestemmelse af, hvilken lovgivning der skal
 og artikel 4, stk. 1, litra c), i dekret nr. 776 af 10 juni
 anvendes — personer, som samtidig har lønnet beskæftigelse
 1994 fra ministeren for universiteter og videnskabelig og
 og selvstændig beskæftigelse på forskellige medlemsstaters
 teknologisk forskning, hvorefter det i strid med traktatens
 område — omfattet af hver af disse staters lovgivning om
 artikel 52 generelt kræves, at ansøgningen om an-
 social sikring — gyldigheden af artikel 14c, stk. 1, litra b),
 erkendelse af et kvalifikationsbevis skal være ledsaget af et
 nu artikel 14c, litra b), i og bilag VII til forordning (EØF)
 bevis for statsborgerskab
 nr. 1408/71«)
 — har vedtaget artikel 4, stk. 3, i dekret nr. 129/92 og (2002/C 118/07)
 artikel 10 i dekret nr. 776/94, hvorefter der i strid med
 traktatens artikel 52 i alle tilfælde kræves en officiel
 oversættelse af samtlige dokumenter, der er vedlagt en (Processprog: fransk)
 ansøgning om anerkendelse af et kvalifikationsbevis
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 gjort i Samling af Afgørelser)
 — har vedtaget artikel 11, stk. 1, litra c) og d), i dekret
 nr. 129/92, der i strid med artikel 12 i direktiv 85/
 384 anerkender kvalifikationsbeviser erhvervet efter den
 5 august 1987 I de forenede sager C-393/99 og C-394/99, angående to
 anmodninger, som Tribunal du travail de Tournai (Belgien) i
 medfør af artikel 234 EF har indgivet til Domstolen for i de for
 — har opretholdt artikel 9, stk. 1, i dekret nr. 129/ nævnte ret verserende sager, Institut national d’assurances
 92, hvorefter arkitekter, der er etableret i en anden sociales pour travailleurs indépendants (Inasti) mod Claude
 medlemsstat, og som ønsker at udføre tjenesteydelser i Hervein, Hervillier SA (sag C-393/99), Guy Lorthiois, Comtex-
 Italien i strid med traktatens artikel 59, generelt ikke må bel SA (sag C-394/99), at opnå en præjudiciel afgørelse
 oprette et hovedsæde eller en filial på det italienske område vedrørende gyldigheden af artikel 14c, stk. 1, litra b), nu


text:
7.12.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 359/16
 Sag anlagt den 30. september 2013 — H&M Hennes & Mauritz mod KHIM — Yves Saint Laurent (håndtasker)
 (Sag T-526/13)
 2013/C 359/31
 Stævningen er affattet på engelsk
 Parter
 Sagsøger: H&M Hennes & Mauritz BV & Co. KG (Hamburg, Tyskland) (ved advokaterne H. Hartwig og A. von Mühlendahl)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: Yves Saint Laurent SAS (Paris, Frankrig)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Annullation af afgørelse truffet den 8. juli 2013 af Tredje Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) i sag R 208/2012-3.
 —
 Det registrerede EF-design nr. 61 3294-0002 erklæres ugyldigt.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger, herunder de omkostninger, der er opstået i forbindelse med sagen for appelkammeret.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Det registrerede EF-design, der begæres erklæret ugyldigt: Et design for produktet »håndtasker« i klasse 03-01 — EF-designregistrering nr. 61 3294-0002
 Indehaver af EF-designet: Yves Saint Laurent SAS
 Indgiveren af begæringen om, at EF-designet erklæres ugyldigt: H&M Hennes & Mauritz BV & Co. KG
 Begrundelse for ugyldighedsbegæringen: De i artikel 4 til 9 og 25, stk. 1, litra c), d), e), f) og g), i Rådets forordning nr. 6/2002 fastsatte begrundelser
 Ugyldighedsafdelingens afgørelse: Ugyldighedsbegæringen forkastet
 Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen
 Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 6 i Rådets forordning nr. 6/2002.


text:
C 102/24 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 8.4.2000
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 den 3. februar 2000
 den 16. december 1999
 i sag T-60/99, Malcolm Townsend mod Kommissionen
 for De Europæiske Fællesskaber (1)
 i sag T-198/98, Micro Leader Business mod Kommissionen
 for De Europæiske Fællesskaber (1)
 (Tjenestemand — den fælles sygeforsikringsordning —
 dækning af ægtefælle)
 (Konkurrence — klage — afvisning — EF-traktatens arti-
 kel 85 en 86 (nu artikel 81 og 82 EF) — forbud mod import (2000/C 102/48)
 af software, der sælges i et tredjeland — konsumption af
 ophavsret — direktiv 91/250/EØF)
 (Processprog: fransk)
 (2000/C 102/47) I sag T-60/99, Malcolm Townsend, tjenestemand ved Kommis-
 sionen for De Europæiske Fællesskaber, Sterrebeek (Belgien),
 ved advokaterne J.-N. Louis og G.-F. Parmentier, Bruxelles, og
 med valgt adresse i Luxembourg hos Fiduciaire Myson SARL,
 (Processprog: fransk) 30, rue de Cessange, mod Kommissionen for De Europæiske
 Fællesskaber (befuldmægtigede: J. Currall og F. Duvieusart-Clo-
 tuche), angående en påstand om annullation af et afslag af
 I sag T-198/98, Micro Leader Business, Aulnay-sous-Bois 12. marts 1998 fra Afregningskontoret i Bruxelles på at
 (Frankrig), ved advokat Silvestre Trandeau de Marsac, Paris, og godtgøre visse lægeudgifter, som sagsøgerens ægtefælle har
 med valgt adresse i Luxembourg hos advokaterne Brucher og afholdt, har Retten (en enkelt dommer), sat af V. Tiili som
 Seimetz, 10, rue de Vianden, mod Kommission for De eneste dommer; justitssekretær: fuldmægtig J. Palacio Gonzá-
 Europæiske Fællesskaber (befuldmægtigede: oprindelig José lez, den 3. februar 2000 afsagt dom, hvis konklusion lyder
 Crespo Carrillo, og Loïc Guérin, derefter Giuliano Marenco således:
 og Loïc Guérin), angående en påstand om annullation af
 Kommissionens belsutning af 15. oktober 1998 (sag 1) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes.
 IV/36.219 — Micro Leader/Microsoft) om endelig afvisning af
 sagsøgerns klage over, at selskaberne Microsoft France og 2) Hver part bærer sine omkostninger.
 Microsoft Corporation i strid med EF-traktatens artikel 85 og
 86 (nu artikel 81 og 82 EF) har udvist en adfærd, der har til
 (1) EFT C 160 af 5.6.1999.
 formål at forhindre import til Frankrig af fransksprogede
 Microsoft-programmer, der forhandles i Canada, har Reten
 (Tredje Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, M. Jaeger,
 og dommerne K. Lenaerts og J. Azizi; justitssekretær: fuldmæg-
 tig A. Mair, den 16. december 1999 afsagt dom, hvis konklu-
 sion lyder således:
 KENDELSE AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 1) Kommissionens beslutning af 15. oktober 1998 (sag
 IV/36.219 — Micro Leader/Microsoft) om endelig afvisning af
 sagsøgerens klage over, at selskaberne Microsoft France og den 7. februar 2000
 Microsoft Corporation i strid med EF-traktatens artikel 85 og
 86 (nu artikel 81 og 82 EF) har udvist en adfærd, der har til i sag T-168/94 (92): Blackspur DIY Ltd m.fl. mod Rådet
 formål at forhindre import til Frankrig af fransksprogede for Den Europæiske Union (1)
 Microsoft-programmer, der forhandles i Canada, annulleres.
 (Fastsættelse af sagsomkostninger)
 2) Kommissionen betaler sagens omkostninger.
 (2000/C 102/49)
 (Processprog: engelsk)
 (1) EFT C 71 af 13.3.1999.
 I sag T-168/94 (92), Blackspur DIY Ltd, Unsworth, Bury (Det
 Forenede Kongerige), Steven Kellar, J.M.A. Glancy og Ronald
 Cohen, Manchester (Det Forenede Kongerige), ved barrister
 K.P.E. Lasok, for solicitor C. Kahn, og med valgt adresse i
 Luxembourg hos advokat Maria Dennewald, 12, avenue de la


text:
29.9.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 295/14
 Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 19. juli 2012 — Kaimer GmbH & Co. Holding KG, Sanha Kaimer GmbH & Co. KG og Sanha Italia Srl mod Europa-Kommissionen
 (Sag C-264/11 P) (1)
 (Appel - konkurrence - kartel - sanktion - sektoren for kobberfittings og fittings af kobberlegeringer - bevisværdien af erklæringer, der er fremsat i forbindelse med politikken for bødefritagelse)
 2012/C 295/22
 Processprog: tysk
 Parter
 Appellanter: Kaimer GmbH & Co. Holding KG, Sanha Kaimer GmbH & Co. KG og Sanha Italia Srl (ved Rechtsanwalt J. Brück)
 Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved V. Bottka og R. Sauer, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Appel af dom afsagt af Retten (Ottende Afdeling) den 24. marts 2011 i sag T-379/06, Kaimer m.fl. mod Kommissionen, hvorved Retten delvist frifandt sagsøgte med hensyn til en påstand om annullation af Kommissionens beslutning K(2006) 4180 endelig af 20. september 2006 om en procedure i henhold til EF-traktatens artikel 81 og EØS-aftalens artikel 53 om et kartel inden for sektoren for kobberfittings og fittings af kobberlegeringer, eller subsidiært en påstand om nedsættelse af den bøde, der er blevet pålagt sagsøgerne — urigtig gengivelse af bevismaterialet — urigtig bedømmelse af bevisværdien af de udtalelser, der er fremsat i forbindelse med politikken for bødenedsættelse — tilsidesættelse af artikel 6 og 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder
 Konklusion
 1)
 Appellen forkastes.
 2)
 Kaimer GmbH & Co. Holding KG, Sanha Kaimer GmbH & Co. KG og Sanha Italia Srl betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 269 af 10.9.2011.


text:
20.3.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 86/24
 Rettens dom af 3. februar 2017 — Kessel medintim mod EUIPO — Janssen-Cilag (Premeno)
 (Sag T-509/15) (1)
 ((EU-varemærker - indsigelsessag - ansøgning om EU-ordmærket Premeno - det ældre nationale ordmærke Pramino - relativ registreringshindring - risiko for forveksling - artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF9 nr. 207/2009 - afgørelse truffet efter Rettens annullation af en tidligere afgørelse - retten til at blive hørt - artikel 75 i forordning (EF) nr. 207/2009))
 (2017/C 086/32)
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: Kessel medintim GmbH (Mörfelden-Walldorf, Tyskland) (ved advokaterne A. Jacob og U. Staudenmaier)
 Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (ved D. Walicka, som befuldmægtiget)
 Den anden part i sagen for appelkammeret ved EUIPO og intervenient ved Retten: Janssen-Cilag GmbH (Neuss, Tyskland) (ved advokat M. Wenz)
 Sagens genstand
 Søgsmål anlagt til prøvelse af afgørelse truffet den 2. juli 2015 af Fjerde Appelkammer ved EUIPO (sag R 349/2015-4) vedrørende en indsigelsessag mellem Janssen-Cilag og Kessel medintim.
 Konklusion
 1)
 Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) frifindes.
 2)
 Kessel medintim GmbH betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 354 af 26.10.2015.


text:
22.2.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 52/25
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale di Verona (Italien) den 30. august 2013 — Shamim Tahir mod Ministero dell’Interno og Questura di Verona
 (Sag C-469/13)
 2014/C 52/44
 Processprog: italiensk
 Den forelæggende ret
 Tribunale di Verona
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Shamim Tahir
 Sagsøgte: Ministero dell’Interno og Questura di Verona
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Skal artikel 7, stk. 1, i direktiv 2003/109 (1) fortolkes således, at betingelsen i direktivets artikel 4, stk. 1, om, at opholdet skal have været lovligt og uden afbrydelse i fem år i medlemsstaten, og hvis opfyldelse skal dokumenteres i forbindelse med indgivelse af ansøgningen om opholdstilladelse for fastboende udlændinge, også kan gælde for en anden person end ansøgeren, som har familiemæssig tilknytning til vedkommende i henhold til direktivets artikel 2, litra e)?
 2)
 Skal artikel 13, første punktum, i direktiv 2003/109 fortolkes således, at der blandt de gunstigere vilkår for medlemsstaternes udstedelse af permanente eller tidsubegrænsede EF-opholdstilladelser for fastboende udlændinge også er det vilkår, hvorefter de i direktivets artikel 2, litra e), definerede familiemedlemmer til den, der allerede har opnået status som fastboende udlænding, også kan opfylde betingelsen for tildeling af status som fastboende udlænding ved at påberåbe sig referencepersonens lovlige ophold uden afbrydelser i fem år i den pågældende stat, jf. direktivets artikel 4, stk. 1, uafhængigt af varigheden af ansøgerens ophold i den medlemsstat, hvor ansøgningen indgives?
 (1) Rådets direktiv 2003/109/EF af 25.11.2003 om tredjelandsstatsborgeres status som fastboende udlænding, EUT L 16, s. 44.