text:
28.8.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 283/20
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Amtsgericht Hannover (Tyskland) den 18. maj 2017 — Simone Künnecke m.fl. mod TUIfly GmbH
 (Sag C-284/17)
 (2017/C 283/27)
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Amtsgericht Hannover
 Parter i hovedsagen
 Sagsøgere: Simone Künnecke, Thomas Küther, Antonia Künnecke og Moritz Künnecke
 Sagsøgt: TUIfly GmbH
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Udgør fravær af en væsentlig del af det for gennemførelsen af flyvninger nødvendige personale hos det transporterende luftfartsselskab på grund af sygemeldinger en usædvanlig omstændighed som omhandlet i artikel 5, stk. 3, i forordning (EF) nr. 261/2004 (1)? Såfremt det første spørgsmål besvares bekræftende: Hvor høj skal fraværsandelen være, for at det kan lægges til grund, at der foreligger en sådan omstændighed?
 2.
 Såfremt det første spørgsmål besvares benægtende: Udgør det spontane fravær af en væsentlig del af det for gennemførelsen af flyvninger nødvendige personale hos det transporterende luftfartsselskab på grund af en arbejdsretligt og overenskomstretligt ulovlig arbejdsnedlæggelse (»vild strejke«) en usædvanlig omstændighed som omhandlet i artikel 5, stk. 3, i forordning (EF) nr. 261/2004? Såfremt det andet spørgsmål besvares bekræftende: Hvor høj skal fraværsandelen være, for at det kan lægges til grund, at der foreligger en sådan omstændighed?
 3.
 Såfremt det første eller det andet spørgsmål besvares bekræftende: Skal den usædvanlige omstændighed have foreligget for selve den aflyste flyvning, eller er det transporterende luftfartsselskab berettiget til ud fra driftsøkonomiske overvejelser at opstille en ny afgangsplan?
 4.
 Såfremt det første eller det andet spørgsmål besvares bekræftende: Er det afgørende, om den usædvanlige omstændighed kunne undgås eller om følgerne af den usædvanlige omstændigheds indtræden kunne undgås?
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 261/2004 af 11.2.2004 om fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 295/91 (EUT L 46, s. 1).


text:
25.6.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 209/8
 Sag anlagt den 21. april 2015 af EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Fyrstendømmet Liechtenstein
 (Sag E-12/15)
 (2015/C 209/07)
 EFTA-Tilsynsmyndigheden, rue Belliard 35, 1040 Bruxelles, Belgien, har ved Markus Schneider og Marlene Lie Hakkebo, som befuldmægtigede, den 21. april 2015 anlagt sag mod Fyrstendæmmet Liechtenstein ved EFTA-Domstolen.
 EFTA-Tilsynsmyndigheden har nedlagt følgende påstande:
 1.
 Det fastslås, at Fyrstendømmet Liechtenstein har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til den retsakt, der er nævnt i punkt 7a, 7e og 7i i bilag XIX til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/83/EU af 25. oktober 2011 om forbrugerrettigheder, om ændring af Rådets direktiv 93/13/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 1999/44/EF samt om ophævelse af Rådets direktiv 85/577/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/7/EF), som tilpasset til aftalen ved protokol 1 hertil, og i henhold til aftalens artikel 7, ved ikke at træffe de foranstaltninger, der er nødvendige for at gennemføre direktivet inden for den fastsatte frist.
 2.
 Liechtenstein tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Retlige og faktiske omstændigheder samt søgsmålsgrunde:
 —
 Søgsmålet vedrører den omstændighed, at Fyrstendømmet Liechtenstein ikke inden den 24. november 2014 har efterkommet den begrundede udtalelse, som EFTA-Tilsynsmyndigheden afgav den 24. september 2014 om denne stats manglende gennemførelse i den nationale retsorden af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/83/EU af 25. oktober 2011 om forbrugerrettigheder, om ændring af Rådets direktiv 93/13/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 1999/44/EF samt om ophævelse af Rådets direktiv 85/577/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/7/EF, som omhandlet i punkt 7a, 7e og 7i i bilag XIX til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, som tilpasset til aftalen ved protokol 1 hertil (herefter »retsakten«).
 —
 EFTA-Tilsynsmyndigheden har gjort gældende, at Liechtenstein har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til retsakten og EØS-aftalens artikel 7, idet det ikke har truffet de foranstaltninger, der er nødvendige for at gennemføre retsakten inden for den fastsatte frist.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
C 340/8 DA De Europñiske Fñllesskabers Tidende 7.11.98
 visse farlige stoffer i Fñllesskabets vandmiljù, idet den 3. Såfremt spùrgsmål 2 besvares således, at forordningen
 ikke har fastlagt programmer til formindskelse af for- om plantebeskyttelsesmidler har ñndret forordningen
 ureningen med angivelse af kvalitetsmålsñtninger for om beskyttelsescertifikater:
 de 99 stoffer, der er opfùrt i liste I i bilaget til direkti-
 vet, og Skal der da ved bedùmmelsen af, om betingelserne for
 at udstede et beskyttelsescertifikat i artikel 19 i forord-
 ningen om beskyttelsescertifikater er opfyldt, lñgges
 2) har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til traktatens
 vñgt på ansùgningstidspunktet eller på det tidspunkt,
 artikel 5, idet den ikke har meddelt Kommissionen de
 hvor den nationale myndigheds (her det ùstrigske
 ùnskede oplysninger vedrùrende graden af forurenin-
 Patentkontors) afgùrelse trñffes?
 gen af vandmiljùet i Italien, således at Kommissionen
 kan få kendskab til omfanget af de forpligtelser, der er 4. Såfremt begrebet »produkt« i artikel 19 i forordningen
 fùlger af direktivets artikel 7. om beskyttelsescertifikater skal fortolkes vidt Ð hvad
 enten dette allerede var tilfñldet fra begyndelsen eller
 3) Den Italienske Republik betaler sagens omkostninger. fùrst fra forordningen om plantebeskyttelsesmidler Ð
 men retsstillingen på tidspunktet for afgùrelsen vedrù-
 (1) EFT C 294 af 5.10.1996. rende ansùgningen om udstedelse af beskyttelsescertifi-
 katet er afgùrende:
 Er en overtrñdelse af artikel 19 i forordningen om
 beskyttelsescertifikater da en ugyldighedsgrund, som
 ikke er nñvnt i opregningen i forordningens artikel 15,
 eller er beskyttelsescertifikatet i ùvrigt uvirksomt?
 Anmodning om prñjudiciel afgùrelse forelagt ved kendelse
 afsagt den 12. august 1998 af Oberster Gerichtshof i sagen (1) EFT L 182 af 2.7.1992, s. 1.
 The Wellcome Foundation Ltd mod Nycomed Austria (2) EFT L 198 af 8.8.1996, s. 30.
 GmbH
 (Sag C-330/98)
 (98/C 340/13)
 Anmodning om prñjudiciel afgùrelse forelagt ved kendelse
 Ved kendelse afsagt den 12. august 1998, indgået til Dom-
 afsagt den 28. januar 1998 af Tribunale Amministrativo
 stolens Justitskontor den 7. september 1998, har Oberster
 Regionale per la Lombardia i sagen Agenzia R di Recapito
 Gerichtshof i sagen The Wellcome Foundation Ltd mod
 Srl mod Poste Italiane Ente Pubblico Economico samt efter
 Nycomed Austria GmbH forelagt De Europñiske Fñlles-
 procestilvarsling Rinaldi Agenzia di Recapito Srl
 skabers Domstol en anmodning om prñjudiciel afgùrelse
 af fùlgende spùrgsmål: (Sag C-336/98)
 (98/C 340/14)
 1. Skal artikel 19 i Rådets forordning (EéF) nr. 1768/92
 af 18. juni 1992 om indfùrelse af et supplerende Ved kendelse afsagt den 28. januar 1998, indgået til Dom-
 beskyttelsescertifikat for lñgemidler (1) (herefter: for- stolens Justitskontor den 14. september 1998, har Tribu-
 ordningen om beskyttelsescertifikater) fortolkes såle- nale Amministrativo Regionale per la Lombardia i sagen
 des, at det (også) deÂr anvendte begreb »produkt« kun Agenzia R di Recapito Srl mod Poste Italiane Ente Pub-
 omfatter en aktiv ingrediens i en bestemt kemisk for- blico Economico samt efter procestilvarsling Rinaldi Agen-
 bindelse, eller Ð for så vidt de farmakologiske egen- zia di Recapito Srl forelagt De Europñiske Fñllesskabers
 skaber er af samme vñrdi Ð også dens derivater (som Domstol en anmodning om prñjudiciel afgùrelse af fùl-
 f.eks. salte)? gende spùrgsmål:
 1) Er eneretten for staten til postbesùrgelse af ekspresfor-
 2. Såfremt spùrgsmål 1 besvares således, at begrebet
 sendelser som fastlagt ved prñsidentdekret nr. 156 af
 »produkt« skal fortolkes vidt:
 1976 (og den deraf fùlgende begrñnsede adgang for
 det offentlige til at give tredjemand koncession på
 Er denne fortolkning af det i artikel 19 i forordningen udfùrelsen af denne virksomhed) i strid med traktatens
 om beskyttelsescertifikater anvendte begreb »produkt« artikel 86 og 90, for så vidt angår ydelser, der tilsyne-
 da blot en fùlge af betragtningerne til Europa-Parla- ladende er komplementñre, når det gñlder statens ene-
 mentet og Rådets forordning (EF) nr. 1610/96 af ret til at indsamle, transportere og omfordele brevpost,
 23. juli 1996 om indfùrelse af et supplerende beskyttel- og som i al fald lader sig adskille fra den ved bereg-
 sescertifikat for plantebeskyttelsesmidler (2) (herefter: ning af den mervñrdi, der fremkommer ved det ekstra
 forordningen om plantebeskyttelsesmidler), som finder vederlag, som kunden er villig til at betale, uden at
 tilsvarende anvendelse på fortolkningen af forordnin- dette dog får betydning for de takstgrñnser, der er
 gen om beskyttelsescertifikater, således at forordningen fastsat i den forbeholdte sektor?
 om beskyttelsescertifikater altså er blevet ñndret ved
 forordningen om plantebeskyttelsesmidler, eller har 2) Kan en tilkendelse af eneret på prñstering af posttjene-
 forordningen om plantebeskyttelsesmidler blot klar- steydelser til en offentlig virksomhed, der herigennem
 lagt, hvorledes begrebet »produkt« i forordningen om opnår en dominerende stilling på en vñsentlig del af
 beskyttelsescertifikater skulle forstås fra begyndelsen? markedet (uden at traktatens artikel 86 og 90 overtrñ-


text:
5.2.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 31/26
 Sag anlagt den 10. november 2004 af Energy Technologies ET S.A. mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 (Sag T-445/04)
 (2005/C 31/50)
 Det sprog, stævningen er affattet på: engelsk
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der den 10. november 2004 anlagt sag mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) af Energy Technologies ET S.A., Fribourg (Schweiz), ved lawyer A. Boman. Den anden part i sagen for appelkammeret var Aparellaje Elèctrico S.L., Hospitalet de Llobregat (Spanien).
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 —
 Afgørelse truffet den 7. juli 2004 af Fjerde Appelkammer (sag R 0366/2002-4) annulleres.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Ansøger om EF-varemærket:
 Energy Technologies ET S.A.
 EF-varemærket, der søges registreret:
 Ordmærket »UNEX« for varer i klasse 7 og 11 (varmevekslere som dele af maskiner; varmevekslere samt dele og tilbehør hertil.) – ansøgning nr. 974881.
 Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn:
 Aparellaje Elèctrico S.L.
 Det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn:
 Det spanske ordmærke »UNEX« for varer i den tidligere spanske klasse 6, 17 og 61 (rør, skruer, kabler samt lægning af kabler og rør i elektroniske og elektrotekniske systemer; ...).
 Indsigelsesafdelingens afgørelse:
 Afslag på EF-varemærkeansøgningen.
 Appelkammerets afgørelse:
 Afvisning af klagen.
 Søgsmålsgrunde:
 Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 40/94.


text:
18.7.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 260/41
 Rettens kendelse af 25. maj 2016 – Syndial mod Kommissionen
 (Sag T-581/15) (1)
 ((Annullationssøgsmål - aktindsigt - forordning (EF) nr. 1049/2001 - dokumenter vedrørende en traktatbrudssag mod Italien - eventuel tilsidesættelse af direktiv 2011/92/EU og 1999/13/EF - sanering af et tidligere industrianlæg (Cengio Saliceto) - afslag på aktindsigt - åbenbart, at sagen er retligt ugrundet))
 (2016/C 260/51)
 Processprog: italiensk
 Parter
 Sagsøger: Syndial SpA – Attività Diversificate (San Donato Milanese, Italien) (ved advokaterne L. Acquarone og S. Grassi)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (ved J. Baquero Cruz og D. Nardi, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Påstand nedlagt i henhold til 263 TEUF om annullation af Kommissionens afgørelse af 3. august 2015, hvorved den gav sagsøgeren afslag på aktindsigt i dokumenter vedrørende Republikken Italiens eventuelle tilsidesættelse af de forpligtelser, der følger af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/92/EU af 13. december 2011 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet (EUT 2012, L 26, s. 1), og af Rådets direktiv 1999/31/EF af 26. april 1999 om deponering af affald (EFT 1999, L 182, s. 1)
 Konklusion
 1)
 Europa-Kommissionen frifindes.
 2)
 Syndial SpA – Attività Diversificate bærer sine egne omkostninger og betaler Kommissionens omkostninger.
 (1) EUT C 398 af 30.11.2015.


text:
6.4.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 101/16
 Rettens dom af 20. februar 2013 — Nikolaou mod Revisionsretten
 (Sag T-241/09) (1)
 (Ansvar uden for kontraktforhold - Revisionsretten - interne undersøgelser - personoplysninger - ulovlighed - årsagsforbindelse - forældelse)
 2013/C 101/34
 Processprog: græsk
 Parter
 Sagsøger: Kalliopi Nikolaou (Grækenland) (ved advokaterne V. Christianos og G. Douka)
 Sagsøgt: Revisionsretten for Den Europæiske Union (ved T. Kennedy og J. M. Stenier, som befuldmægtigede, bistået af P. Tridimas)
 Sagens genstand
 Erstatningssøgsmål med påstand om erstatning af det tab, som sagsøgeren angiveligt har lidt som følge af uregelmæssigheder og tilsidesættelser af EU-retten fra Revisionsrettens side i forbindelse med en intern undersøgelse.
 Konklusion
 1)
 Revisionsretten for Den Europæiske Union frifindes.
 2)
 Kalliopi Nikolaou betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 205 af 29.8.2009.


text:
30.12.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 326/28
 Sag anlagt den 16. oktober 2006 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Republikken Polen
 (Sag C-422/06)
 (2006/C 326/57)
 Processprog: polsk
 Parter
 Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved H. Støvlbæk og K. Mojzesowicz, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Republikken Polen
 Sagsøgerens påstande
 —
 Det fastslås at, Republikken Polen har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 8 i Rådets direktiv 74/557/EØF af 4. juni 1974 om gennemførelse af etableringsfrihed og fri udveksling af tjenesteydelser for selvstændig virksomhed og formidlervirksomhed inden for handel med og distribution af giftige stoffer (1), idet den ikke har vedtaget alle de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme dette direktiv, eller idet den under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom.
 —
 Republikken Polen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Fristen for gennemførelse af direktiv 74/557/EØF udløb den 30. april 2004.
 (1) EFT L 307 af 18.11.1974, s. 5.


text:
27.3.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 95/3
 Appel iværksat den 4. august 2016 af Staywell Hospitality Group Pty Ltd til prøvelse af dom afsagt af Retten (Niende Afdeling) den 2. juni 2016 i forenede sager T-510/14 og T-536/14 — STAYWELL HOSPITALITY GROUP OG SHERATON INTERNATIONAL IP mod EUIPO — SHERATON INTERNATIONAL IP OG STAYWELL HOSPITALITY GROUP (PARK REGIS)
 (Sag C-440/16 P)
 (2017/C 095/07)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Appellant: Staywell Hospitality Group Pty Ltd (ved solicitor D. Farnsworth)
 Den anden part i appelsagen i appelsagen: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)
 Ved kendelse af 12. januar 2017 har Domstolen (Niende Afdeling) afvist appellen.


text:
C 17/18 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 19.1.2002
 Søgsmålsgrunde: Fejlagtig fortolkning af artikel 7 i Til støtte for sine anbringender gør sagsøgeren gældende:
 forordning nr. 40/94 (1) og uret-
 mæssig afvisning af beviser frem-
 lagt af sagsøgeren efter indgivel- — Tilsidesættelse af artikel 1, stk. 1, i bilag III til vedtægten
 sen af ansøgningen. samt artikel 12 i ansættelsesvilkårene for de øvrige
 ansatte.
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 40/94 af 20.12.1993 om EF-varemær- — Manglende hensyntagen til tjenestens interesse.
 ker (EFT 1994 L 11, s. 1).
 — Udøvelse af et åbenbart fejlagtigt skøn i den foreliggende
 sag.
 — Tilsidesættelse af princippet om forbud mod forskelsbe-
 handling.
 Sag anlagt den 10. oktober 2001 af Norman Pyres mod Sagsøgeren præciserer i den forbindelse, at det påhviler
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber institutionen at give en objektiv begrundelse for den aldersbe-
 tingelse, den fastsætter i sine stillingsopslag, idet begrundelsen
 skal være objektiv og rimelig, forfølge en lovlig interesse og
 (Sag T-256/01) overholde kravet om proportionalitet.
 (2002/C 17/30)
 (Processprog: fransk)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der Sag anlagt den 16. oktober 2001 af Nutrinveste —
 den 10. oktober 2001 anlagt sag mod Kommissionen for De Comércio Internacional S.A. mod Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber af Normal Pyres, Bruxelles, ved Europæiske Fællesskaber
 advokaterne Georges Vandersanden og Laure Levi.
 (Sag T-259/01)
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 (2002/C 17/31)
 — Udvælgelseskomitéen for Forsknings afgørelse
 KOM/R/A/12/2000 af 1. december 2000, afgørelse
 (Processprog: portugisisk)
 KOM/R/A/10/2000 af 4. december 2000 og afgørelse
 KOM/R/A/07/2000 af 7. december 2000, hvorved sagsø-
 geren meddeltes afslag på at deltage i udvælgelsesprocedu-
 ren annulleres.
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber tilpligtes den 16. oktober 2001 anlagt sag mod Kommissionen for
 at betale sagens omkostninger. De Europæiske Fællesskaber af Nutrinveste — Comércio
 Internacional, S.A., Algés (Portugal), ved advogados Jorge
 Monteiro dos Santos, Ana Cristina Vasconcelos, Jorge de
 Mendia, Sandra Sousa de Almeida og António Teixeira de
 Almeida, Lissabon.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 Sagsøgeren anfægter ansættelsesmyndighedens afgørelse om at
 udelukke ham fra udvælgelsesprocedurerne KOM/R/A/01/200,
 KOM/R/A/10/200 og KOM/R/A/14/2000, der blev organiseret — Europa-Kommissionen tilpligtes at betale Nutrinveste
 af Generaldirektoratet for Forskning, på grund af manglende 61 222 EUR for selskabets rettidige levering, som udestår
 overholdelse af den i procedurerne fastsatte aldersgrænse. til betaling.
 ---pagebreak--- 19.1.2002 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 17/19
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter Socotec International Inspection foretog en kontrol af varen i
 lagerbygningerne på varens bestemmelsessted i overensstem-
 melse med artikel 16, stk. 1, i forordning nr. 2200/87 og
 Nutrinveste indgik den 8. januar 1998 en kontrakt med opdagede en række uoverensstemmelser.
 Europa-Kommissionen om levering af 1 800 ton solsikkeolie.
 På grundlag af den optegnelse, Socotec International Inspection
 Leveringen indgik i et program for fødevarehjælp, der var havde udfærdiget, fandt Europa-Kommissionen, at Nurtinveste
 etableret i henhold til følgende forordninger: ikke fuldt ud havde opfyldt leveringskontrakten, og at selskabet
 ikke havde leveret den mængde, det var forpligtet til. Den
 — Kommissionens forordning (EØF) nr. 2200/87 af 8. juli nedsatte derfor det samlede beløb til betaling til 83 320 EUR.
 1987 (1) Endvidere krævede den 7 916 EUR i bod for forsinkelse og
 mangler ved leveringen.
 — Kommissionens forordning (EF) nr. 2608/97 af 22. de-
 cember 1997 (2). For det andet kom forsikringsselskabet til at betale
 6 116 746 PTE (30 510,5 EUR) i erstatning.
 Leveringen skulle anvendes til et nærmere fastsat antal opera-
 tioner inden for rammerne af fødevarehjælpeprogrammerne i Dette indebar, at Nutrinveste led et tab på 61 226 EUR (hvoraf
 1995 og 1996, dens bestemmelsessted var Angola, og de de 53 310 var den del af prisen, der ikke blev betalt, og som
 aftalte leveringsvilkår var »levering frit bestemmelsessted« som ikke blev dækket af forsikringen, og de 7 916 var boden).
 fastsat i artikel 1 og 15 i forordning nr. 2200/87.
 Nutrinveste har gjort gældende, at selskabet til fulde opfyldte
 Nutrinveste var forpligtet til at sørge for transport og forsikring kontrakten, at Kommissionen nægtede at betale en del af
 af den leverede vare til bestemmelsesstedet og indgik aftale købesummen for den pågældende levering uden at have
 om transporten med virksomheden OREY — Comércio e godtgjort, at Nutrinveste var ansvarlig for manglerne, og længe
 Navegação, Lda. ikke fremlagde beviser for sin opfattelse.
 Endelig og for det tilfælde, at Europa-Kommissionen under
 Inden afskibning blev varen kontrolleret af virksomheden hensyn til opfyldelsesstedet og til reglerne om risiko skulle
 Socotec International Inspection, som Europa-Kommissionen blive anset for ikke at være forpligtet til at bevise Nutrinvestes
 havde overdraget denne opgave i medfør af artikel 10 og 16 i ansvar for manglerne med henblik på at godtgøre, at den var
 forordning nr. 2200/87, idet der blev udstedt en foreløbig berettiget til at nægte betaling, har Nutrinveste gjort gældende,
 overensstemmelsesattest, hvori det blev bekræftet, at der ikke at risikofordelingen i kontrakten under hensyn til sagens
 var fundet nogen uregelmæssigheder i mængderne. særlige omstændigheder er urimeligt byrdefuld.
 Skibene nåede frem på den fastsatte dag, men toldbehandlingen (1) EFT L 204, s. 1.
 blev forsinket på grund af forskellige fejl. (2) EFT L 351, s. 44.


text:
10.7.2004
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 179/1
 DOMSTOLENS DOM
 (Første Afdeling)
 af 27. maj 2004
 i sag C-285/02, Edeltraud Elsner-Lakeberg mod Land Nordrhein-Westfalen (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Verwaltungsgericht Minden) (1)
 (Artikel 141 EF - direktiv 75/117/EØF - national foranstaltning, hvorefter fuldtidsansatte og deltidsansatte lærere er forpligtet til at arbejde det samme antal overarbejdstimer, før de har ret til overarbejdsbetaling - indirekte forskelsbehandling af kvindelige arbejdstagere, der er ansat på deltid)
 (2004/C 179/01)
 Processprog: tysk
 I sag C-285/02, angående en anmodning, som Verwaltungsgericht Minden (Tyskland) i medfør af artikel 234 EF har indgivet til Domstolen for i den for nævnte ret verserende sag, Edeltraud Elsner-Lakeberg mod Land Nordrhein-Westfalen, at opnå en præjudiciel afgørelse vedrørende fortolkningen af artikel 141 EF og af Rådets direktiv 75/117/EØF af 10. februar 1975 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivninger om gennemførelse af princippet om lige løn til mænd og kvinder (EFT L 45, s. 19), har Domstolen (Første Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, P. Jann (refererende dommer), og dommerne A. La Pergola, S. von Bahr, R. Silva de Lapuerta og K. Lenaerts, generaladvokat: F.G. Jacobs, justitssekretær: R. Grass, den 27. maj 2004 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 Artikel 141 EF og artikel 1 i Rådets direktiv 75/117/EØF af 10. februar 1975 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivninger om gennemførelse af princippet om lige løn til mænd og kvinder skal fortolkes således, at de er til hinder for nationale bestemmelser, hvorefter deltidsansatte — i lighed med fuldtidsansatte — lærere ikke får godtgørelse for overarbejde, såfremt overarbejdet ikke overstiger tre undervisningstimer pr. kalendermåned, hvis denne forskelsbehandling påvirker et væsentligt større antal kvinder end mænd, og hvis en sådan forskelsbehandling ikke tjener til at opfylde et mål, som mangler enhver tilknytning til et bestemt køn, eller ikke er nødvendig til opnåelse af det efterstræbte mål.
 (1) EFT C 247 af 12.10.2002


text:
21.9.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 311/47
 Rettens kendelse af 24. juni 2015 — Wm. Wrigley Jr.mod KHIM (gengivelse af en kugle)
 (Sag T-625/14) (1)
 ((EF-varemærker - ansøgning om et EF-figurmærke, der gengiver en kugle - absolut registreringshindring - mangel på fornødent særpræg - artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 207/2009 - sagen åbenbart ugrundet))
 (2015/C 311/51)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Wm. Wrigley Jr. Company (Wilmington, Delaware, De Forenede Stater) (ved advokaterne M. Kinkeldey, S. Brandstätter og C. Schmitt)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (ved J. Crespo Carrillo, som befuldmægtiget)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelse truffet den 17. juni 2014 af Femte Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 168/2014-5) vedrørende en ansøgning om registrering som EF-varemærke af et figurtegn, der gengiver en kugle.
 Konklusion
 1)
 Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
 2)
 Wm. Wrigley Jr. Company betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 351 af 6.10.2014.


text:
13.4.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 120/22
 DOMSTOLENS DOM
 af 2. august 2016
 i sag E-33/15
 EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Island
 (En EØS/EFTA-stats tilsidesættelse af sien forpligtelser — manglende gennemførelse — direktiv 2012/26/EU om ændring af direktiv 2001/83/EF for så vidt angår lægemiddelovervågning)
 (2017/C 120/10)
 I sag E-33/15, EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Island, hvori der er nedlagt påstand om, at fastslås, at Island har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til den retsakt, der er omhandlet i punkt 15q i kapitel XIII i bilag II til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (Europa-Parlamentets direktiv 2012/26/EU af 25. oktober 2012 om ændring af direktiv 2001/83/EF for så vidt angår lægemiddelovervågning), som tilpasset til aftalen ved protokol 1 hertil, og i henhold til aftalens artikel 7, idet det ikke har vedtaget de til retsaktens gennemførelse fornødne foranstaltninger inden for den fastsatte frist, eller under alle omstændigheder ikke har underrettet EFTA-Tilsynsmyndigheden herom, har Domstolen, sammensat af præsidenten Carl Baudenbacher (refererende dommer), Per Christiansen og Páll Hreinsson, afsagt dom den 2. august 2016.
 Domskonklusionen lyder således:
 1.
 Island har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til den retsakt, der er omhandlet i punkt 15q i kapitel XIII i bilag II til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (Europa-Parlamentets direktiv 2012/26/EU af 25. oktober 2012 om ændring af direktiv 2001/83/EF for så vidt angår lægemiddelovervågning), som tilpasset til aftalen ved protokol 1 hertil, og i henhold til aftalens artikel 7, idet det ikke har vedtaget de til retsaktens gennemførelse fornødne foranstaltninger inden for den fastsatte frist.
 2.
 Island betaler sagens omkostninger.


text:
12.3.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 80/10
 Appel iværksat den 14. oktober 2010 af Dimitris Platis til prøvelse af kendelse afsagt af Retten (Første Afdeling) den 30. september 2010 i sag T-311/10, Dimitris Platis mod Rådet og Grækenland
 (Sag C-513/10 P)
 2011/C 80/18
 Processprog: græsk
 Parter
 Appellant: Dimitris Platis (ved avocat P. Théodoropoulos)
 De andre parter i appelsagen: Rådet for Den Europæiske Union og Den Hellenske Republik
 Ved kendelse af 17. december 2010 har Domstolen (Syvende Afdeling) forkastet appellen, for så vidt denne delvis var åbenbart ugrundet, delvis ikke kunne antages til realitetsbehandling.


text:
8.6.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 164/3
 Domstolens dom (Store Afdeling) af 16. april 2013 — Anton Las mod PSA Antwerp NV (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Arbeidsrechtbank te Antwerpen — Belgien)
 (Sag C-202/11) (1)
 (Arbejdskraftens frie bevægelighed - artikel 45 TEUF - virksomhed etableret i det nederlandske sprogområde i Kongeriget Belgien - forpligtelse til at affatte arbejdskontrakter på nederlandsk - arbejdskontrakt af grænseoverskridende karakter - restriktion - manglende forholdsmæssighed)
 2013/C 164/04
 Processprog: nederlansk
 Den forelæggende ret
 Arbeidsrechtbank te Antwerpen
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger:Anton Las
 Sagsøgt: PSA Antwerp NV
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Arbeidsrechtbank Antwerpen — fortolkning af artikel 39 EF (nu artikel 45 TEUF) — regional belgisk lovgivning, hvorefter virksomheder, der er beliggende i det flamske sprogområde, som en gyldighedsbetingelse har pligt til i forbindelse med arbejdsforhold med international karakter at affatte alle dokumenter, der vedrører arbejdsforholdet, på nederlandsk
 Konklusion
 Artikel 45 TEUF skal fortolkes således, at den er til hinder for en lovgivning i en delstatsenhed i en medlemsstat som den i hovedsagen omhandlede, som pålægger enhver arbejdsgiver, der har sit driftssted på denne delstatsenheds område, udelukkende at affatte arbejdskontrakter med grænseoverskridende karakter på det officielle sprog i denne delstatsenhed, idet retten ellers i embeds medfør erklærer disse kontrakter ugyldige.
 (1) EUT C 219 af 23.7.2011.


text:
5.3.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 57/26
 Sag anlagt den 25. november 2004 af European Dynamics SA mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 (Sag T-465/04)
 (2005/C 57/45)
 Processprog: engelsk
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der den 25. november 2004 anlagt sag mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber af European Dynamics SA, Athen (Grækenland), ved advokat N. Korogiannakis.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 —
 Kommissionens beslutning (GD Fiskeri) af 15. september 2004, om ikke at antage sagsøgerens bud og tildele kontrakten til den nuværende kontrahent, annulleres,
 —
 Kommissionen tilpligtes at revurdere sagsøgerens bud,
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale sagsøgerens retlige omkostninger og andre omkostninger og udgifter, der er afholdt i forbindelse med buddet, selvom buddet ikke blev antaget.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Sagsøgeren indgav bud vedrørende Kommissionens offentlige udbud FISH/2004/02 (1) om edb-tjenesteydelser og hermed forbundne leverancer i forbindelse med informationssystemer i Generaldirektoratet for Fiskeri. Ved den anfægtede beslutning blev buddet afvist, og kontrakten blev tildelt en anden bydende, der samtidig var den nuværende kontrahent.
 Til støtte for påstanden om annullation af beslutningen har sagsøgeren for det første gjort gældende, at Kommissionen tilsidesatte princippet om forbud mod forskelsbehandling og princippet om fri konkurrence. Sagsøgeren har anført, at Kommissionens beslutning om at pålægge en to måneders prøveperiode var et udtryk for forskelsbehandling til fordel for den nuværende kontrahent, da denne tydeligvis ikke havde brug for en sådan prøveperiode. Sagsøgeren gør herved også gældende, at fremsendelsen af oplysninger til de bydende med hensyn til software-applikationen vedrørende udbuddet var utilstrækkelig, mens den nuværende kontrahent naturligvis havde ubegrænset adgang til sådanne oplysninger.
 Sagsøgeren har yderligere gjort gældende, at Kommissionen havde tilsidesat finansforordningen (2) såvel som direktiv 92/50 (3), idet den anvendte vurderingskriterier, der ikke var nævnt i udbuddet, nemlig størrelsen af den bydendes foreslåede hold, som Kommissionen fandt for stort, og det gennemsnitlige antal års erfaring hos den bydendes hold, som Kommissionen fandt lavere end hos det hold, der blev foreslået af den bydende, der fik tildelt kontrakten.
 Sagsøgeren har endvidere anført, at Kommissionen har anlagt et åbenbart fejlskøn i dens vurdering af sagsøgerens bud og i særdeleshed i dens vurdering af erfaringen hos dets foreslåede hold og af sagsøgerens økonomiske bud, og hvor Kommissionen i den forbindelse, ifølge sagsøgeren, fejlagtigt antog, at alle de seksten personer, som sagsøgeren foreslog, ville arbejde på samme tid på hele projektet.
 Sagsøgeren har også gjort gældende, at Kommissionen har tilsidesat sin forpligtelse til i henhold til artikel 253 EF at give en begrundelse, og at Kommissionen ikke har fremsendt de relevante oplysninger, som sagsøgeren anmodede om vedrørende grundlaget for afvisningen af buddet. Sagsøgeren har også gjort gældende, at Kommissionen tilsidesatte princippet om god forvaltningsskik og omhu ved at handle med betydelig forsinkelse og ved ikke at give passende svar på sagsøgerens krav om oplysninger før indsendelsen af buddene.
 (1) EUT 2004/S 73-061407.
 (2) Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002 af 25.6.2002 om finansforordningen vedrørende De Europæiske Fællesskabers almindelige budget, EFT L 248, s.1.
 (3) Rådets direktiv 92/50/EØF af 18.6.1992 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige tjenesteydelsesaftaler, EFT L 209, s. 1.


text:
17.6.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 143/30
 Kendelse afsagt af Retten i Første Instans den 3. april 2006 — The International Institute for the Urban Environment mod Kommissionen
 (Sag T-74/05 R) (1)
 (»Det teknologiske forsknings- og udviklingsprogram »Fremme af innovation og tilskyndelse til små og mellemstore virksomheders deltagelse« - fællesskabsfinansiering - artikel 230 EF og 238 EF - voldgiftsklausul - annullationspåstand - formaliteten«)
 (2006/C 143/61)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: The International Institute for the Urban Environment (Delft, Nederlandene) (ved avocat P. ter Burg)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved L. Ström van Lier, som befuldmægtiget, bistået af avocat J. Stuyck)
 Sagens genstand
 Søgsmål anlagt i henhold til artikel 230 EF og artikel 238 EF vedrørende det vederlag, sagsøgeren har stillet krav om i forbindelse med gennemførelsen af de to kontrakter IPS-1999-00016 og IPS-1999-00022, der blev indgået som led i det teknologiske forsknings- og udviklingsprogram »Fremme af innovation og tilskyndelse til små og mellemstore virksomheders deltagelse«.
 Konklusion
 1)
 Sagen afvises.
 2)
 Sagsøgeren betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 106 af 30.4.2005.


text:
12.11.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 281/21
 Dom afsagt af Retten i Første Instans den 15. september 2005 — Citicorp/KHIM
 (Sag T-320/03 (1))
 (»EF-varemærker - ordmærket LIVE RICHLY - absolutte registreringshindringer - fornødent særpræg - artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 40/94 - retten til at blive hørt - artikel 73 i forordning nr. 40/94«)
 (2005/C 281/39)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger(e): Citicorp (New York, USA) [ved: avocats V. von Bomhard, A. Renck og A. Pohlmann]
 Sagsøgt(e): Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) [ved: befuldmægtigede: S. Laitinen, P. Bullock og A. von Mühlendahl]
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelse truffet den 25. juni 2003 af Tredje Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 82/2002-3) vedrørende en ansøgning om registrering af ordmærket LIVE RICHLY som EF-varemærke.
 Domskonklusion
 1)
 Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
 2)
 Sagsøgeren bærer sine egne omkostninger og betaler halvdelen af Harmoniseringskontorets omkostninger.
 3)
 Harmoniseringskontoret bærer halvdelen af sine egne omkostninger.
 (1) EUT C 275 af 15.11.2003.


text:
13.9.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 236/2
 Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 25. juli 2008 — Ecologistas en Acción-CODA mod Ayuntamiento de Madrid (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Juzgado Contencioso-Administrativo de Madrid — Spanien)
 (Sag C-142/07) (1)
 (Direktiv 85/337/EØF og 97/11/EF - vurdering af projekters indvirkning på miljøet - ombygnings- og forbedringsarbejder af byveje - undergivelse)
 (2008/C 236/03)
 Processprog: spansk
 Den forelæggende ret
 Juzgado Contencioso-Administrativo de Madrid
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Ecologistas en Acción-CODA
 Sagsøgt: Ayuntamiento de Madrid
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Juzgado Contencioso-Administrativo de Madrid — fortolkning af Rådets direktiv 85/337/EØF af 27. juni 1985 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet (EFT L 175, s. 40) — byvejsprojekter i områder med høj befolkningstæthed eller landskaber med historisk, kulturel eller arkæologisk betydning — undergivet en vurderingsprocedure på grund af projekternes art, dimension og indvirkninger — anvendelse af kriterierne i Domstolens dom i sag C-332/04, Kommissionen mod Spanien.
 Konklusion
 Rådets direktiv 85/337/EØF af 27. juni 1985 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet, som ændret ved Rådets direktiv 97/11/EF af 3. marts 1997, skal fortolkes således, at det foreskriver, at der skal foretages en vurdering af de indvirkninger på miljøet, som projekter til ombygning og forbedring af byveje kan få, både når det drejer sig om de projekter, der er omhandlet i direktivets bilag I, nr. 7, litra b) eller c), og når der er tale om de projekter, som er nævnt i direktivets bilag II, nr. 10, litra e), eller bilag II, nr. 13, første led, som på grund af deres art, dimensioner eller placering i givet fald kan få væsentlig indvirkning på miljøet som følge af deres samspil med andre projekter.
 (1) EUT C 129 af 9.6.2007.


text:
22.2.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 68/3
 Domstolens dom (Femte Afdeling) af 17. december 2015 — Union des syndicats de l’immobilier (UNIS) mod Ministre du travail, de l’emploi, de la formation professionnelle et du Dialogue social og Syndicat national des résidences de tourisme (SNRT) m.fl. (C-25/14) og Beaudout Père et Fils SARL mod Ministre du Travail, de l’Emploi et de la Formation professionnelle et du Dialogue social, Confédération nationale de la boulangerie et boulangerie-pâtisserie française og Fédération générale agro-alimentaire — CFDT m.fl. (C-26/14) (anmodninger om præjudiciel afgørelse fra Conseil d’Etat — Frankrig)
 (Forenede sager C-25/14 og C-26/14) (1)
 ((Præjudiciel forelæggelse - artikel 56 TEUF - fri udveksling af tjenesteydelser - principperne om ligebehandling og om forbud mod forskelsbehandling - forpligtelse til gennemsigtighed - forpligtelsens anvendelsesområde - nationale kollektive overenskomster - social sikringsordning, som supplerer den almindelige ordning - arbejdsmarkedets parters udpegning af en forsikringsinstitution til forvaltning af denne ordning - udvidelse af ordningen i henhold til ministeriel bekendtgørelse til at omfatte samtlige ansatte og arbejdsgivere inden for den pågældende branche - begrænsning af de tidsmæssige virkninger af en præjudiciel afgørelse fra Domstolen))
 (2016/C 068/04)
 Processprog: fransk
 Den forelæggende ret
 Conseil d’Etat
 Parter i hovedsagen
 Sagsøgere: Union des syndicats de l’immobilier (UNIS) (C-25/14) og Beaudout Père et Fils SARL (C-26/14)
 Sagsøgte: Ministre du travail, de l’emploi, de la formation professionnelle et du Dialogue social og Syndicat national des résidences de tourisme (SNRT) m.fl. (C-25/14) og Ministre du Travail, de l’Emploi et de la Formation professionnelle et du Dialogue social og Confédération nationale de la boulangerie et boulangerie-pâtisserie française og Fédération générale agro-alimentaire — CFDT m.fl. (C-26/14)
 Konklusion
 Den forpligtelse til gennemsigtighed, der følger af artikel 56 TEUF, er til hinder for en medlemsstats udvidelse af en kollektiv aftale, der er indgået af arbejdsgiver- og arbejdstagerorganisationer inden for en branche, og som overlader forvaltningen af en obligatorisk tillægsforsikringsordning for de ansatte til en enkelt erhvervsdrivende, der er valgt af arbejdsmarkedets parter, til at omfatte samtlige arbejdsgivere og arbejdstagere inden for en branche, uden at de nationale retsforskrifter fastsætter en passende offentliggørelse, der gør det muligt for den kompetente offentlige myndighed fuldt ud at tage hensyn til de oplysninger, der er fremlagt vedrørende et mere fordelagtigt bud.
 Virkningerne af nærværende dom berører ikke de kollektive aftaler om udpegning af en enkelt institution til at forvalte en tillægsforsikringsordning, der af en offentlig myndighed er gjort obligatoriske for samtlige arbejdsgivere og arbejdstagere inden for en branche inden datoen for afsigelsen af nærværende dom, med forbehold for søgsmål, der er indgivet inden denne dato.
 (1) EUT C 85 af 22.3.2014.


text:
10.11.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 325/8
 Sag anlagt den 29. august 2011 af Kongeriget Norge mod EFTA-Tilsynsmyndigheden
 (Sag E-11/11)
 2011/C 325/04
 Kongeriget Norge ved advokat Ketil BØE MOEN, Kammeradvokatens kontor, og konsulent Beate GABRIELSEN, direktoratet for juridiske anliggender, Udenrigsministeriet, som befuldmægtigede for Kongeriget Norge, har den 29. august 2011 anlagt sag mod EFTA-Tilsynsmyndigheden ved EFTA-Domstolen.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 1)
 EFTA-Tilsynsmyndighedens afgørelse nr. 205/11/KOL af 29. juni 2011 annulleres, og
 2)
 EFTA-Tilsynsmyndigheden tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Retlige og faktiske omstændigheder samt anbringender:
 —
 I EFTA-Tilsynsmyndighedens afgørelse nr. 205/11/KOL af 29. juni 2011 blev det fastslået, at de tre foranstaltninger i den tillægsaftale, der blev undertegnet af de norske myndigheder og Hurtigruten i 2009, udgjorde statsstøtte, som var uforenelig med EØS-aftalens funktion som omhandlet i EØS-aftalens artikel 61, stk. 1, for så vidt som de udgør en form for overkompensation for offentlig tjeneste.
 —
 Sagsøgeren har nedlagt påstand om annullation af den omtvistede afgørelse.
 —
 Sagsøgeren gør bl.a. gældende, at EFTA-Tilsynsmyndigheden:
 —
 har begået en åbenbar retlig og/eller anlagt en åbenbar urigtig vurdering, da den fastslog, at de pågældende foranstaltninger udgør statsstøtte som omhandlet i EØS-aftalens artikel 61, stk. 1
 —
 har begået en åbenbar retlig og/eller anlagt en åbenbar urigtig vurdering i sin anvendelse af EØS-aftalens artikel 59, stk. 2
 —
 har tilsidesat retsikkerhedsprincippet ved vedtagelsen af den omtvistede afgørelse, og
 —
 ikke har givet en fyldestgørende begrundelse ved vedtagelsen af den omtvistede afgørelse, jf. artikel 16 i tilsyns- og domstolsaftalen.


text:
19.3.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 89/4
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) den 13. december 2010 — The United States of America mod Christine Nolan
 (Sag C-583/10)
 2011/C 89/08
 Processprog: engelsk
 Den forelæggende ret
 Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: The United States of America
 Sagsøgt: Christine Nolan
 Præjudicielt spørgsmål
 Opstår arbejdsgiverens konsultationsforpligtelse vedrørende kollektive afskedigelser i medfør af direktiv 98/95/EF (1), (i) når arbejdsgiveren påtænker, men endnu ikke har foretaget, en strategisk eller operationel beslutning, som forudsigeligt eller uundgåeligt vil føre til kollektive afskedigelser, eller (ii) kun når denne beslutning faktisk er truffet, og han så påtænker de deraf følgende afskedigelser?
 (1) Rådets direktiv 98/59/EF af 20.7.1998 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivninger vedrørende kollektive afskedigelser, EFT L 225, s. 16.


text:
25.1.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 27/21
 Appel iværksat den 13. november 2015 af Den Slovakiske Republik til prøvelse af kendelse afsagt af Retten (Tredje Afdeling) den 14. september 2015 i sag T-779/14, Den Slovakiske Republik mod Europa-Kommissionen
 (Sag C-594/15 P)
 (2016/C 027/25)
 Processprog: slovakisk
 Parter
 Appellant: Den Slovakiske Republik (ved B. Ricziová, som befuldmægtiget)
 Den anden part appelsagen: Europa-Kommissionen
 Den Slovakiske Republik har nedlagt følgende påstande
 i.
 Kendelse afsagt af Retten den 14. september 2015, sag T-779/14, Den Slovakiske Republik mod Europa-Kommissionen, hvorved Retten afviste Den Slovakiske Republiks søgsmål anlagt i henhold til artikel 263 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde med påstand om annullation af Kommissionens afgørelse indeholdt i skrivelse af 24. september 2014, hvorved Kommissionen anmodede Den Slovakiske Republik om at stille finansielle midler til rådighed for Kommissionen svarende til et tab af traditionelle egne indtægter, ophæves i sin helhed.
 ii.
 Der træffes afgørelse om formaliteten vedrørende Den Slovakiske Republiks søgsmål og sagen hjemvises til Retten til afgørelse af realiteten.
 iii.
 Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Såfremt Domstolen konkluderer, at den ikke råder over de nødvendige oplysninger til at træffe endelig afgørelse vedrørende Kommissionens formalitetsindsigelse, har Den Slovakiske Republik subsidiært nedlagt følgende påstande:
 i.
 Kendelse afsagt af Retten den 14. september 2015, sag T-779/14, Den Slovakiske Republik mod Europa-Kommissionen, hvorved Retten afviste Den Slovakiske Republiks søgsmål anlagt i henhold til artikel 263 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde med påstand om annullation af Kommissionens afgørelse indeholdt i skrivelse af 24. september 2014, hvorved Kommissionen anmodede Den Slovakiske Republik om at stille et beløb til rådighed for Kommissionen svarende til et tab af traditionelle egne indtægter, ophæves i sin helhed.
 ii.
 Sagen hjemvises til Retten med henblik på, at den træffer afgørelse om formaliteten og realiteten vedrørende Den Slovakiske Republiks søgsmål.
 iii.
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 Den Slovakiske Republik har til støtte for appellen anført to anbringender:
 1.
 Med det første anbringende har Den Slovakiske Republik gjort gældende, at Retten har begået en retlig fejl for så vidt angår (i) arten af de krævede finansielle midler og anvendeligheden af retsakterne vedrørende egne indtægter og retspraksis, (ii) kriteriet om institutionens kompetence til at vurdere den omtvistede retsakts anfægtelighed og (iii) adgangen til domstolsprøvelse og den hastende karakter.
 2.
 Med det andet appelanbringende har Den Slovakiske Republik subsidiært gjort gældende, at Retten ikke i tilstrækkeligt omfang har begrundet den appellerede kendelse for så vidt angår (i) arten af de krævede finansielle midler og anvendeligheden af retsakterne vedrørende egne indtægter og retspraksis, (ii) adgangen til domstolsprøvelse og den hastende karakter, hvilket understøttes af den omstændighed, at Retten (iii) har anvendt samme begrundelse i tilfælde, der er faktisk forskellige.


text:
12.8.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 190/4
 Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 15. juni 2006 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Kongeriget Sverige
 (Sag C-459/04) (1)
 (Traktatbrud - socialpolitik - beskyttelse af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed - direktiv 89/391/EØF - færdigheder og kvalifikationer hos de personer, som varetager aktiviteterne til beskyttelse og aktiviteterne til forebyggelse af erhvervsbetingede risici inden for virksomheden)
 (2006/C 190/06)
 Processprog: svensk
 Parter
 Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved H. Kreppel, J. Enegren og V. Kreuschitz, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Kongeriget Sverige (ved A. Kruse og K. Wistrand, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Traktatbrud — ufuldstændig gennemførelse af artikel 7, stk. 8, i Rådets direktiv 89/391/EØF af 12. juni 1989 om iværksættelse af foranstaltninger til forbedring af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed under arbejdet (EFT L 183, s. 1) — definition af færdigheder og kvalifikationer hos de arbejdstagere, som arbejdsgiveren udpeger til at varetage aktiviteterne til beskyttelse og aktiviteterne til forebyggelse af erhvervsbetingede risici inden for virksomheden
 Konklusion
 1)
 Kongeriget Sverige frifindes.
 2)
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber og Kongeriget Sverige bærer deres egne omkostninger.
 (1) EUT C 45 af 19.2.2005.


text:
26.1.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 26/20
 Appel iværksat den 24. november 2014 af Vadzim Ipatau til prøvelse af dom afsagt af Retten (Første Afdeling) den 23. september 2014 i sag T-646/11, Ipatau mod Rådet
 (Sag C-535/14 P)
 (2015/C 026/24)
 Processprog: fransk
 Parter
 Appellant: Vadzim Ipatau (ved avocat M. Michalauskas)
 Den anden part i appelsagen: Rådet for Den Europæiske Union
 Appellanten har nedlagt følgende påstande
 —
 Rettens dom af 23. september 2014 (sag T-646/11) annulleres.
 —
 Der træffes endelig afgørelse i sagen, eller sagen hjemsendes til Retten med henblik på, at denne træffer afgørelse.
 —
 Rådet tilpligtes at betale sagens omkostninger, herunder omkostningerne afholdt under sagen for Retten.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 Til støtte for appellen har appellanten fremsat fire anbringender.
 For det første er det appellantens vurdering, at Retten tilsidesatte retten til en effektiv domstolsbeskyttelse, idet den nægtede lade indgivelsen af en anmodning om retshjælp have nogen opsættende virkning på fristen for anlæggelse af søgsmål om annullation af den anfægtede retsakt.
 For det andet har appellanten gjort gældende, at Retten tilsidesatte retten til forsvar. Retten fastslog således, at Rådet hverken var forpligtet til at meddele appellanten, hvilke omstændigheder der lægges ham til last, eller give ham mulighed for at blive hørt inden vedtagelsen af afgørelse 2012/642/FUSP (1) og gennemførelsesforordning nr. 1017/2012 (2).
 For det tredje begik Retten en retlig fejl, idet den fandt, at begrundelsen i de omtvistede retsakter var tilstrækkelig.
 For det fjerde begik Retten en retlig fejl, idet den fandt, at de omtvistede retsakter ikke var uforholdsmæssige.
 (1) Rådets afgørelse 2012/642/FUSP af 25.10.2012 om restriktive foranstaltninger over for Hviderusland (EUT L 285, s. 1).
 (2) Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 1017/2012 af 6.11.2012 om gennemførelse af artikel 8a, stk. 1, i forordning (EF) nr. 765/2006 om indførelse af restriktive foranstaltninger over for [Hviderusland] (EUT L 307, s. 7).


text:
1.2.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 38/55
 Rettens kendelse af 23. november 2015 — Actega Terra mod KHIM — Heidelberger Druckmaschinen (FoodSafe)
 (Sag T-766/14) (1)
 ((EF-varemærker - ugyldighedssag - EF-ordmærket FoodSafe - absolut registreringshindring - beskrivende karakter - artikel 7, stk. 1, litra c), i forordning (EF) nr. 207/2009 - søgsmål, der er åbenbart ugrundet))
 (2016/C 038/73)
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: Actega Terra GmbH (Lehrte, Tyskland) (ved advokat C. Onken)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (ved A. Schifko, som befuldmægtiget)
 Den anden part i sagen for appelkammeret ved Harmoniseringskontoret og intervenient ved Retten: Heidelberger Druckmaschinen AG (Heidelberg, Tyskland) (ved advokat I. Lins)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelse truffet den 8. september 2014 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 2440/2013-4) vedrørende en ugyldighedssag mellem Heidelberger Druckmaschinen AG og Actega Terra GmbH.
 Konklusion
 1)
 Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
 2)
 Actega Terra GmbH betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 46 af 9.2.2015.


text:
Nr . C 133/ 10 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 4 . 5 . 96
 DOMSTOLENS DOM DOMSTOLENS DOM
 ( Femte Afdeling ) ( Sjette Afdeling )
 af 29 . februar 1996 af 7 , marts 1996
 i sag C-307/94, Kommissionen for De Europæiske Fælles i sag C-278/93 , Edith Freers og Hannelore Speckmann mod
 skaber mod Den Italienske Republik ( 1 ) Deutsche Bundespost ( anmodning om præjudiciel afgørelse
 (Traktatbrud — direktiv 85/432/EØF) fra Arbeitsgericht Bremen ) ( J )
 ( 96/C 133/ 19 (Indirekte forskelsbehandling afkvindelige arbejdstagere —
 godtgørelse for deltagelse i kurser, der giver personaleud
 valgsmedlemmer de nødvendige kundskaber for at varetage
 deres hverv)
 (Processprog: italiensk)
 ( 96/C 133/20 )
 (Processprog: tysk)
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive
 offentliggjort i Samling af Afgørelser) (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive
 offentliggjort i Samling af Afgørelser)
 I sag C-307/94 , Kommissionen for De Europæiske Fælles I sag C-278/93 , angående en anmodning, som Arbeitsge
 skaber ( befuldmægtigede : Enrico Traversa og Enrico Vesco ) richt Bremen ( Tyskland ) i medfør af EØF-traktatens arti
 mod Den Italienske Republik ( befuldmægtigede : professor kel 177 har indgivet til Domstolen for i den for nævnte ret
 Umberto Leanza , bistået af Avvocato dello Stato Pier verserende sag Edith Freers og Hannelore Speckmann mod
 Giorgio Ferri ), hvori der er nedlagt påstand om, at det Deutsche Bundespost at opnå en præjudiciel afgørelse
 fastslås, at Den Italienske Republik har tilsidesat sine vedrørende fortolkningen af EØF-traktatens artikel 119 og
 forpligtelser efter Rådets direktiv 85/432/EØF af 16 . sep Rådets direktiv 75/ 117/EØF af 10 . februar 1975 om
 tember 1985 om samordning af love og administrative indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivninger om
 bestemmelser om visse former for virksomhed på det gennemførelse af princippet om lige løn til mænd og kvinder
 farmaceutiske område ( EFT nr. L 253 , s . 34 ), navnlig ( EFT nr . L 45 , s . 19 ), har Domstolen ( Sjette Afdeling ),
 direktivets artikel 1 , 2 og 5 , da den har udsat den endelige sammensat af afdelingsformanden , C. N. Kakouris, og
 gennemførelsesfrist, der ifølge direktivets artikel 5 var den dommerne G. F. Mancini, F. A. Schockweiler, P. J. G.
 1 , oktober 1987, til den 1 , november 1990, og da den indtil Kapteyn og J. L. Murray ( refererende dommer ); generalad
 dette tidspunkt har opretholdt studieordninger i farmaci, vokat: M. Darmon; justitssekretær: H. von Holstein, den
 som var uforenelige med direktivet, har Domstolen ( Femte 7, marts 1996 afsagt dom, hvis konklusion lyder således :
 Afdeling ), sammensat af afdelingsformanden, D. A. O.
 Edward, og dommerne J. C. Moitinho de Almeida , C. 1 ) Den godtgørelse, som ydes mandlige eller kvindelige
 Gulmann, L. Sevón ( refererende dommer ) og M. Wathelet; arbejdstagere for deltagelse i en efter loven oprettet
 generaladvokat: D. Ruiz-Jarabo Colomer; justitssekretær: arbejdstagerrepræsentation, er løn som omhandlet i
 ekspeditionssekretær D. Louterman-Hubeau, den 29 . fe EØF-traktatens artikel 119 og Rådets direktiv 75/
 bruar 1996 afsagt dom, hvis konklusion lyder således : 1 1 7/EØF af 10. februar 1975 om indbyrdes tilnærmelse
 af medlemsstaternes lovgivninger om gennemførelse af
 princippet om lige løn til mænd og kvinder.
 1 ) Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser
 efter Rådets direktiv 85/432/EØF af 16. september 2 ) Såfremt der er et væsentligt større antal kvinder end
 1 985 om samordning af love og administrative bestem mænd blandt de deltidsbeskæftigede, er forbuddet i
 melser om visse former for virksomhed på det farma traktatens artikel 119 og direktiv 75/117/EØF mod
 ceutiske område, navnlig direktivets artikel 1 , 2 og 5, da indirekte forskelsbehandling med hensyn til løn til
 den har udsat den endelige gennemførelsesfrist, der hinder for en national lovgivning, som — uden at den er
 ifølge direktivets artikel 5 var den 1 , oktober 1987, til egnet til og nødvendig for at nå et legitimt socialpolitisk
 den 1 , november 1990, og da den indtil dette tidspunkt mål — indebærer, at den godtgørelse, deltidsbeskæfti
 har opretholdt studieordninger i farmaci, som var gede personaleudvalgsmedlemmer skal have af arbejds
 uforenelige med direktivet. giveren, begrænses til kun at omfatte deres individuelle
 arbejdstid, når de deltager i kurser, der giver de
 nødvendige kundskaber for at udføre personaleudvalgs
 arbejdet, og som finder sted inden for arbejdstiden for
 2 ) Den Italienske Republik betaler sagens omkostnin fuldtidsbeskæftigede i virksomheden, men ud over de
 ger. deltidsbeskæftigedes individuelle arbejdstid, mens fuld
 tidsbeskæftigede personaleudvalgsmedlemmer får en
 godtgørelse svarende til deres arbejdstid, når de deltager
 (') EFT nr . C 380 af 31 . 12 . 1994 . i de samme kurser.
 C ) EFT nr . C 178 af 30 . 6 . 1993 .
 ---pagebreak--- 4 . 5 . 96 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr . C 133/ 11
 DOMSTOLENS DOM Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendelse
 ( Sjette Afdeling ) afsagt den 15 . juni 1995 af Commissione tributaria di primo
 grado di Reggio Emilia i sagen Max Mara Fashion Group Sri
 af 7, marts 1996 mod Ufficio del registro di Reggio Emilia
 i sag C-360/93 , Europa-Parlamentet mod Rådet for Den ( Sag C-307/95 )
 Europæiske Union m.fl. (*) { 96/C 133/22 )
 (Fælles handelspolitik — tjenesteydelse — offentlige ind
 køb) Ved kendelse afsagt den 15 . juni 1995 , indgået til Domsto
 ( 96/C 133/21 ) lens Justitskontor den 27. september 1995 , har Commis
 sione tributaria di primo grado di Reggio Emilia i sagen Max
 Mara Fashion Group Sri mod Ufficio del registro di Reggio
 (Processprog: fransk) Emilia anmodet De Europæiske Fællesskabers Domstol om
 en præjudiciel afgørelse .
 Commissione tributaria har i medfør af EF-traktatens
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive
 offentliggjort i Samling af Afgørelser) artikel 177 anmodet Domstolen om en fortolkning af
 Rådets direktiv 69/335/EØF af 17. juli 1969 om kapitaltil
 førselsafgifter ( EFT 1969 II, s . 405 ), som ændret ved Rådets
 I sag C-360/93 , Europa-Parlamentet ( befuldmægtigede : direktiv 85/303/EØF af 10 . juni 1985 ( EFT nr . L 156 ,
 Johann Schoo og José Luis Rufas Quintana ) mod Rådet for s . 23 ).
 Den Europæiske Union ( befuldmægtigede : Ramon Torrent
 og Amadeu Lopes Sabino ) støttet af Kommissionen for De Domstolen har den 21 . december 1 995 afsagt kendelse, hvis
 Europæiske Fællesskaber ( befuldmægtigede: Jorn Sack og konklusion lyder således :
 Patrick Hetsch ) og af Det Forenede Kongerige Storbritan Den anmodning om en præjudiciel afgørelse, der er forelagt
 nien og Nordirland ( befuldmægtiget: John E. Collins ), af Commissione tributaria di primo grado di Reggio Emilia
 hvorunder der er nedlagt påstand om annullation af Rådets ved kendelse af 15. juni 1995, afvises.
 afgørelse 93/323/EØF af 10 . maj 1993 om indgåelse af en
 aftale i form af et aftalememorandum mellem Det Europæ
 iske Økonomiske Fællesskab og Amerikas Forenede Stater
 om offentlige indkøb ( EFT nr. L 125 , s . 1 ) og af Rådets
 beslutning 93/324/EØF af 10 . maj 1993 om udvidelse af Sag anlagt den 24. januar 1996 af Kommissionen for De
 bestemmelserne i direktiv 90/531 /EØF til også at omfatte Europæiske Fællesskaber mod Kongeriget Spanien
 Amerikas Forenede Stater ( EFT nr. L 125 , s . 54 ), har ( Sag C-21 /96 )
 Domstolen ( Sjette Afdeling ), sammensat af afdelingsfor ( 96/C 133/23 )
 manden, C. N. Kakouris, og dommerne G. F. Mancini , F. A.
 Schockweiler, P. J. G. Kapteyn ( refererende dommer ) og Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den
 J. L. Murray; generaladvokat: G. Tesauro; justitssekretær: 24 . januar 1996 anlagt sag mod Kongeriget Spanien af
 R. Grass, den 7 , marts 1996 afsagt dom, hvis konklusion Kommissionen for de De Europæiske Fællesskaber ved
 lyder således : juridisk konsulent Thomas F. Cusack, bistået af Isabel
 Marinez del Peral, Kommissionens Juridiske Tjeneste, og
 med valgt adresse i Luxembourg hos C. Gômez de la Cruz,
 1 ) Rådets afgørelse 93/323/EØF af 10. maj 1993 om Wagner-Centret, Kirchberg .
 indgåelse af en aftale i form af et aftalememorandum
 mellem Det Europæiske Økonomiske Fællesskab og Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande :
 Amerikas Forenede Stater om offentlige indkøb samt
 Rådets beslutning 93/324/EØF af 10. maj 1993 om 1 ) Det fastslås, at Kongeriget Spanien har tilsidesat sine
 udvidelse af bestemmelserne i direktiv 90/531 /EØF til forpligtelser efter traktaten om oprettelse af Det Euro
 også at omfatte Amerikas Forenede Stater annulleres. pæiske Atomenergifællesskab, da det ikke har vedtaget
 alle de ved lov eller administrativt fastsatte bestemmel
 ser, som var nødvendige for at gennemføre artikel 3 , 4
 2 ) Virkningerne af de annullerede akter opretboldes. og 5 i Rådets direktiv 84/446/Euratom af 3 , september
 1984 om fastsættelse af grundlæggende foranstaltnin
 ger til strålebeskyttelse af personer, der underkastes
 3 ) Rådet betaler sagens omkostninger. medicinske undersøgelser og behandlinger ( ] ), eller da
 det ikke har informeret Kommissionen om de foran
 staltninger, der er vedtaget til gennemførelse af direkti
 4 ) Kommissionen og Det Forenede Kongeriges regering vet .
 afholder deres egne omkostninger.
 2 ) Kongeriget Spanien tilpligtes at betale sagens omkost
 ninger .
 (') EFT nr. C 232 af 28 . 8 . 1993 .
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Ifølge Euratom-traktatens artikel 161 er et direktiv med
 hensyn til det tilsigtede mål bindende for enhver medlems


text:
27.3.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 80/28
 Sag anlagt den 21. december 2009 — Rusal Armenal mod Rådet
 (Sag T-512/09)
 2010/C 80/49
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Rusal Armenal ZAO (ved lawyer B. Evtimov)
 Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union
 Sagsøgerens påstande
 —
 Rådets forordning (EF) nr. 925/2009 af 24. september 2009 om indførelse af en endelig antidumpingtold og om endelig opkrævning af den midlertidige antidumpingtold på importen af visse typer folie af aluminium med oprindelse i Armenien, Brasilien og Folkerepublikken Kina annulleres, for så vidt som den vedrører sagsøgeren.
 —
 Rådet tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Ved søgsmålet har sagsøgeren nedlagt påstand om annullation af Rådets forordning (EF) nr. 925/2009 af 24. september 2009 om indførelse af en endelig antidumpingtold og endelig opkrævning af den midlertidige antidumpingtold på importen af visse typer folie af aluminium med oprindelse i Armenien, Brasilien og Folkerepublikken Kina (herefter »den anfægtede forordning«) for så vidt som den vedrører sagsøgeren (EUT L 262, s. 1).
 Sagsøgeren har fremsat de følgende fem anbringender til støtte for annullationspåstanden, det ene er baseret på en ulovlighedsindsigelse.
 På baggrund af det første annullationsanbringende har sagsøgeren gjort gældende, at Kommissionen og Rådet tilsidesatte artikel 2, stk. 1-6, i grundforordningen (1) og artikel 2.1 og 2.2 i aftalen om gennemførelse af artikel VI i GATT 1994 (herefter »antidumpingaftalen« eller »ADA«) ved at fastsætte sagsøgerens normal værdi på grundlag af data fra et tredje referenceland og derved nå til grundlæggende fejlagtige resultater om dumping og kumulation, skade og årsagssammenhæng vedrørende import fra Armenien. Ifølge sagsøgeren burde Rådet og Kommissionen have fastsat sagsøgerens normal værdi på grundlag af sagsøgerens egne armenske data og ikke i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra a).
 Endvidere har sagsøgeren gjort gældende, at Retten, med henblik på at efterprøve, om det første annullationsanbringende er begrundet, under den verserende sag i henhold til artikel 277 TEUF (tidligere artikel 241 EF) skal fastslå, at grundforordningens artikel 2, stk. 7, ikke kan finde anvendelse på sagsøgeren, for så vidt som artiklen er hjemmel for den referencelandsmetode, der anvendes til at fastslå sagsøgerens normal værdi i den anfægtede forordning. Sagsøgeren har fremført denne ulovlighedsindsigelse, idet sagsøgeren har gjort gældende, at den har ret til en domstolsprøvelse af anvendelsen af artikel 2, stk. 7, på sagsøgeren selv, og idet sagsøgeren har gjort gældende, at den blev påvirket af resultaterne vedrørende normal værdi i den anfægtede forordning, som har hjemmel i grundforordningens artikel 2, stk. 7. Sidstnævnte bør ifølge sagsøgeren erklæres for ikke at kunne finde anvendelse af den årsag, at dens anvendelse med hensyn til sagsøgeren tilsidesætter antidumpingaftalens bestemmelse 2.1 og 2.2, som EU havde til hensigt at gennemføre i EU-retten som multilaterale forpligtelser, og som udgør en del af de traktater, som EU er baseret på, og som i henhold til Domstolens faste praksis er bindende for Rådet og Kommissionen.
 På baggrund af det andet annullationsanbringende har sagsøgeren anført, at selv om det antages, at institutionerne ikke tilsidesatte grundforordningens artikel 2, stk. 1-6, og antidumpingaftalen, tilsidesatte de grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra c), og nægtede fejlagtigt ansøgeren status som virksomhed, der opererer på markedsøkonomiske vilkår, samt foretog en række åbenbare fejlagtige skøn med hensyn til de faktiske omstændigheder i forbindelse med anvendelse af artikel 2, stk. 7, litra c).
 På baggrund af det tredje annullationsanbringende har sagsøgeren gjort gældende, at institutionerne tilsidesatte grundforordningens artikel 3, stk. 4, og foretog et åbenbart fejlagtigt skøn ved at undlade at dekumulere Armenien fra angivelig dumpingimport og i den forbindelse at undlade at tage det grundlæggende eftersyn af Armeniens produktionsvirksomhed mellem 2004 og 2006 og det pågældende armenske produkts kvalitetsproblemer i forbindelse med genlanceringen og omlægningen af fremstillingsprocesser i 2007 i betragtning i løbet af undersøgelsesperioden.
 På baggrund af det fjerde annullationsanbringende har sagsøgeren gjort gældende, at Kommissionen med dens overvejelsesproces og dens begrundelse for at afvise sagsøgerens pristilsagn og samtidig acceptere et pristilsagn fra en brasiliansk eksporterende producent under samme omstændigheder har tilsidesat det grundlæggende retsprincip om ligebehandling/forbud mod forskelsbehandling og foretaget åbenbare fejlagtige skøn.
 På baggrund af det femte annullationsanbringende er det anført, at Kommissionen tilsidesatte EU-rettens grundlæggende princip om god forvaltningsskik og dermed tilsidesatte et centralt formkrav ved offentligt og direkte at henvise til sagsøgeren, til den pågældende igangværende antidumpingundersøgelse og angiveligt skabe en skævhed i opfattelsen hos de institutioner, der er ansvarlige for antidumpingundersøgelsen, i retning af at pålægge antidumpingtold på sagsøgerens eksport.
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 384/96 af 22.12.1995 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (EFT L 56, s. 1).


text:
28.4.2007
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 95/26
 Appel iværksat den 13. februar 2007 af Friedrich Weber til prøvelse af kendelse afsagt den 11. december 2006 af Retten i Første Instans i sag T-290/05, Friedrich Weber mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 (Sag C-107/07 P)
 (2007/C 95/49)
 Processprog: tysk
 Parter
 Appellant: Friedrich Weber (ved Rechtsanwalt W. Declair)
 De anden part i appelsagen: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Appellanten har nedlagt følgende påstande
 —
 Kendelsen afsagt af Retten i Første Instans den 11. december 2006 i sag T-290/05 (1) ophæves
 —
 Kommissionens beslutning af 27. maj 2005 annulleres.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 Appellanten har anført følgende appelanbringender til anfægtelse af Rettens nævnte kendelse:
 Retten i Første Instans har afvist sagen med urette, for så vidt som den antog, at appelindstævnte med dette søgsmål skulle forpligtes af Retten til at sikre adgang til bestemte dokumenter. Ifølge EF-Domstolens faste praksis har Retten ikke kompetence til at give et sådant pålæg. Tillige anføres det i den appellerede kendelse, at appellantens berigtigede påstand ikke kunne fortolkes således, at denne påstand implicit gik ud på annullation af appelindstævntes anfægtede afgørelse. Appellanten bestrider dette. Appellanten har med sin berigtigede påstand ikke kun implicit, men udtrykkeligt påstået indstævntes anfægtede afgørelse annulleret. Appellantens ændrede påstand må antages til realitetsbehandling, da den går ud på annullation af Kommissionens afgørelse. Afvisningen af søgsmålet er derfor i sin helhed retsstridig.
 Retten udtaler i den appellerede kendelse, at stævningen indeholder »anklager mod de tyske offentligretlige radio- og Tv-stationer og andre statslige organer«. Denne betegnelse af appellantens redegørelse er en uacceptabel miskreditering af appellantens sagsfremstilling. Den nedsættende karakterisering af anbringenderne i stævningen som »anklager «viser, at Retten ikke har undersøgt, hvor relevante bebrejdelsernes overordentlige vægt og den dermed forbundne tilsidesættelse af fællesskabsretten er som begrundelse for appellantens påstand. Dermed har Retten tilsidesat retten til kontradiktion. Denne form for vurdering af appellantens tilbageholdende fremstilling giver endog grundlag for mistanke om manglende upartiskhed og tvivl om en retfærdig rettergang.
 Den appellerede kendelse er i strid med principperne i traktaten om Den Europæiske Union og traktaten om Oprettelse af Det Europæiske Fællesskab. I kendelsen ses der bort fra Fællesskabets erklærede vilje til at udvikle og styrke demokratiet og retsstatsprincippet samt respekten for menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder. Rettens kendelse ser også bort fra betydningen af princippet om offentlighed på baggrund af Fællesskabets bekendelse til og erklærede vilje til demokrati. Retten har undladt af efterprøve, om indstævntes afgørelse er forenelig med Fællesskabets mål. Dermed er den appellerede kendelse i strid med gældende fællesskabsret.
 Det er ikke korrekt, at den del af det fremsatte krav, der drejer sig om adgang til det omtvistede kommissionsdokument, er fuldstændig opfyldt. Sagsøgte har ganske vist over for Retten bekræftet, at den i et tidsskrift offentliggjorte skrivelse fra Kommissionen er autentisk, men appellanten har udtrykkeligt erklæret, at sagen ikke er blevet afgjort med denne erklæring fra indstævnte. Appellanten har som begrundelse navnlig anført, at det pågældende tidsskrift ikke er et organ til offentliggørelse af officielle bekendtgørelser fra indstævnte.
 Af alle disse grunde må Retten i Første Instans' appellerede kendelse ophæves.
 (1) EUT C 331, s. 42.


text:
7.2.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 32/22
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale Amministrativo Regionale per la Sicilia (Italien) den 3. december 2008 — Maria Catena Rita Pignataro mod Ufficio Centrale Circoscrizionale c/o Tribunale di Catania m.fl.
 (Sag C-535/08)
 (2009/C 32/38)
 Processprog: italiensk
 Den forelæggende ret
 Tribunale Amministrativo Regionale per la Sicilia
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Maria Catena Rita Pignataro
 Sagsøgte: Ufficio Centrale Circoscrizionale c/o Tribunale di Catania m.fl.
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Skal artikel 6 i EU-traktaten, artikel 3 i tillægsprotokol nr. 1 til EMRK, der blev sat i kraft ved lov nr. 848 af 1955, artikel 2 i tillægsprotokol nr. 4 til EMRK, artikel 25 i den internationale konvention om civile og politiske rettigheder, der blev sat i kraft ved lov nr. 881 af 1977, anses for at være forenelige med de regionale bestemmelser i artikel 1c, artikel 14a, stk. 13, litra c), artikel 15, stk. 3, litra d), artikel 16a, stk. 7, litra a), artikel 17b, stk. 4, litra b) og c), i regionallov nr. 29 af 1951, hvorefter statsborgere, som ikke har bopæl på Sicilien, ikke kan stille op ved valg til Assemblea Regionale Siciliana?
 2)
 Er artikel 17 EF og 18 i EF (tidligere EF-traktatens artikel 8 A) til hinder for de regionale bestemmelser, der er angivet i punkt 4.1, eller er de forenelige hermed?


text:
12.8.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 190/4
 Domstolens dom (Første Afdeling) af 15. juni 2006 — Manuel Acereda Herrera mod Servicio Cántabro de Salud (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunal Superior de Justicia de Cantabria, Santander — Spanien)
 (Sag C-466/04) (1)
 (Social sikring - hospitalsudgifter afholdt i en anden medlemsstat - rejse-, opholds- og forplejningsudgifter - artikel 22 i forordning (EØF) nr. 1408/71)
 (2006/C 190/07)
 Processprog: spansk
 Den forelæggende ret
 Tribunal Superior de Justicia de Cantabria, Santander
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Manuel Acereda Herrera
 Sagsøgt: Servicio Cántabro de Salud
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Tribunal Superior de Justicia de Cantabria, Sala de lo Social — fortolkning af artikel 22, stk. 1, litra c), og artikel 36 i Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, som ændret og ajourført ved Rådets forordning (EØF) nr. 118/97 af 2. december 1996 (EFT L 28, s. 1) — godtgørelse af rejse- og opholdsudgifter fra den institution, der har givet tilladelse til behandling i udlandet — artikel 10 EF og 249 EF — foreneligheden med fællesskabsretten af en national lovgivning, der giver yderligere rettigheder i forhold til rettighederne i henhold til artikel 27 i forordning nr. 1408/71, som ændret — fri udveksling af tjenesteydelser — forskelsbehandling på grundlag af nationalitet — en national lovgivnings forenelighed med artikel 81 EF, 82 EF og 87 EF
 Konklusion
 1)
 Artikel 22, stk. 1, litra c), artikel 22, stk. 2, og artikel 36 i Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, som ændret og ajourført ved Rådets forordning (EF) nr. 118/97 af 2. december 1996, skal fortolkes således, at en forsikret, der af den kompetente institution har fået tilladelse til at rejse til en anden medlemsstat for dér at få den for hans helbredstilstand fornødne hospitalsbehandling, ikke har krav på, at denne institution refunderer rejse-, opholds- og forplejningsudgifter, som den forsikrede og dennes ledsager har afholdt på den pågældende medlemsstats område, bortset fra udgifter til den forsikredes ophold og forplejning på hospitalet.
 2)
 En national lovgivning, som giver ret til ydelser, der supplerer de ydelser, som er fastsat i artikel 22, stk. 1, i forordning nr. 1408/71, som ændret og ajourført ved forordning nr. 118/97, i situationer, der henhører under artikel 22, stk. 1, litra a), men ikke i situationer, der henhører under artikel 22, stk. 1, litra c), berører ikke denne bestemmelses direkte virkning og tilsidesætter ikke princippet i artikel 10 EF om loyalt samarbejde.
 (1) EUT C 19 af 22.1.2005.


text:
1.8.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 180/60
 Sag anlagt den 3. juni 2009 — ERGO Versicherungsgruppe mod KHIM — Société de Développement et de Recherche Industrielle (ERGO)
 (Sag T-220/09)
 2009/C 180/110
 Stævningen er affattet på tysk
 Parter
 Sagsøger: ERGO Versicherungsgruppe AG (Düsseldorf, Tyskland) (ved Rechtsanwälte V. von Bomhard, A. Renck, T. Dolde og J. Pause)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: Société de Développement et de Recherche Industrielle SAS (Chenôve, Frankrig)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelse truffet den 20. marts 2009 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 515/2008-4) annulleres.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Ansøger om EF-varemærket: ERGO Versicherungsgruppe AG
 Det omhandlede EF-varemærke: Ordmærket »ERGO« for varer og tjenesteydelser i klasse 3 og 5 (ansøgning nr. 3 292 638)
 Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Société de Développement et de Recherche Industrielle SAS
 Det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Ordmærket »URGO« for varer i klasse 3 og 5 (EF-varemærke nr. 989 863)
 Indsigelsesafdelingens afgørelse: Indsigelsen taget delvist til følge
 Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen
 Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 40/94 (nu artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 207/2009 (1)), da der ikke er risiko for forveksling af de omhandlede varemærker.
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 af 26.2.2009 om EF-varemærker (EUT L 78, s. 1).


text:
21.2.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 44/27
 Sag anlagt den 12. november 2008 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Italienske Republik
 (Sag C-491/08)
 (2009/C 44/45)
 Processprog: italiensk
 Parter
 Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved D. Recchia, som befuldmægtiget)
 Sagsøgt: Den Italienske Republik
 Sagsøgerens påstande
 —
 Det fastslås, at i forbindelse med det samlede turistprojekt »Is Arenas« i Narbolia Kommune, der påvirker levestederne og arterne i lokaliteten ITB032228 »Is Arenas«
 —
 har Den Italienske Republik tilsidesat sine forpligtelser i henhold til direktiv 92/43/EØF (1), idet den ikke inden den 19. juli 2006 vedtog beskyttelsesforanstaltninger, som under hensyn til det bevaringsformål, der forfølges med direktivet, er egnede til at sikre den økologiske interesse, som det foreslåede SIC ITB032228 »Is Arenas« har på nationalt plan, og idet den særligt har forbudt et indgreb, der kan bringe denne lokalitets økologiske kendetegn i alvorlig fare,
 —
 og har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 6, stk. 2, i direktiv 92/43/EØF ved ikke efter den 19. juli 2006 at have vedtaget passende foranstaltninger for at undgå forringelse af naturtyperne og levestederne for arterne samt forstyrrelse af de arter, for hvilke det pågældende SIC blev udpeget.
 —
 Den Italienske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Kommissionen er klar over den omstændighed, at der i SIC-zonen Is Arenas er ved at være færdiggjort et turistprojekt, der blandt andet omfatter en golfbane. Ifølge Kommissionen påvirker projektet vedrørende turistinfrastruktur på SIC Is Arenas påvirker særligt de områder, der sikrer den økologiske forbindelse mellem de vigtigste fyrreskovområder. Det kan således have en negativ indvirkning på disse områder, herunder særligt på deres funktion som »økologisk forbindelse«.
 Blandt kritikpunkterne mod projektet har Kommissionen fremhævet formindskelsen og ændringen af de oprindelige levesteder, også på grund af indførelse af fremmede arter såsom græsarter på golfbanen, fjernelse af levesteder, virkninger fra nedtrampning af jorden, fjernelse af områder, påvirkninger forårsaget af badende på levestederne i den første kystzone, der er af stor betydning, idet de vedrører klitsystemer og fældning af træer.
 (1) Rådets direktiv 92/43/EØF af 21.5.1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter (EFT L 206, s. 7).


text:
5.5.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 135/53
 Appel iværksat den 24. februar 2011 af Rådet for Den Europæiske Union til prøvelse af Personalerettens dom af 12. december 2013 i sag F-142/11, Simpson mod Rådet
 (Sag T-130/14 P)
 2014/C 135/68
 Processprog: engelsk
 Parter
 Appellant: Rådet for Den Europæiske Union (ved M. Bauer og A. Bisch, som befuldmægtigede)
 Den anden part i appelsagen: Erik Simpson (Bruxelles, Belgien)
 Appellantens påstande
 —
 Dom afsagt den 12. december 2013 af Retten for EU-personalesager (Første Afdeling) i sag F-142/11, Erik Simpson mod Rådet for Den Europæiske Union, ophæves, for så vidt som Rådet for Den Europæiske Unions afgørelse af 9. december 2010 herved annulleres, og Rådet for Den Europæiske Union pålægges at bære sine egne omkostninger og betale de af Erik Simpson afholdte omkostninger.
 —
 Retten hjemviser sagen til fornyet prøvelse ved Retten for EU-personalesager.
 —
 Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 Til støtte for sin påstand har appellanten fremsat et anbringende, hvorved det gøres gældende, at Personalerettens konklusion, hvorefter den anfægtede afgørelse er ugyldig på grund af en tilsidesættelse af begrundelsespligten, hviler på fejlagtige antagelser som følge af urigtig gengivelse af beviserne og derfor ikke kan tages til følge.


text:
23.10.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 357/4
 Sag anlagt den 9. august 2017 — Den Tjekkiske Republik mod Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union
 (Sag C-482/17)
 (2017/C 357/06)
 Processprog: tjekkisk
 Parter
 Sagsøger: Den Tjekkiske Republik (ved M. Smolek, O. Serdula og J. Vláčil, som befuldmægtigede)
 Sagsøgte: Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union
 Sagsøgerens påstande
 —
 Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2017/853 af 17. maj 2017 om ændring af Rådets direktiv 91/477/EØF om erhvervelse og besiddelse af våben (1), annulleres.
 —
 Europa-Parlamentet og Rådet tilpligtes at betale sagsomkostningerne.
 Subsidiært:
 —
 Det anfægtede direktivs artikel 1, nr. 6), annulleres, for så vidt som den indsætter artikel 5, stk. 3, og artikel 6, stk. 6, andet afsnit, i direktiv 91/477/EØF (2).
 —
 Det anfægtede direktivs artikel 1, nr. 7), annulleres, for så vidt som den indsætter artikel 7, stk. 4a, i direktiv 91/477/EØF.
 —
 Det anfægtede direktivs artikel 1, nr. 19), annulleres, for så vidt som:
 —
 den indsætter punkt 6), 7) og 8), i kategori A i afsnit II i bilag I til direktiv 91/477/EØF.
 —
 den ændrer kategori B i afsnit II i bilag I til direktiv 91/477/EØF.
 —
 den indsætter punkt 6), i kategori C i afsnit II i bilag I til direktiv 91/477/EØF.
 —
 den ændrer afsnit III i bilag I til direktiv 91/477/EØF.
 —
 Europa-Parlamentet og Rådet tilpligtes at betale sagsomkostningerne.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Det første anbringende vedrører tilsidesættelse af princippet om tildeling af kompetencer. Det anfægtede direktiv blev vedtaget med hjemmel i artikel 114 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, selv om det ikke forfølger formålet om fjernelse af hindringer i det indre marked, men alene formålet om forebyggelse af kriminalitet og terrorisme. EU-lovgiver har imidlertid ikke beføjelse til at vedtage harmoniserende foranstaltninger på dette område.
 Det andet anbringende vedrører tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet. EU-lovgiver tog ikke stilling til spørgsmålet om, hvorvidt de vedtagne foranstaltninger var forholdsmæssige, og undlod bevidst at indhente tilstrækkelige oplysninger (f.eks. ved at foretage en vurdering af konsekvenserne) for at foretage en informeret vurdering af overholdelsen af dette princip. Som følge af denne manglende vurdering vedtog EU-lovgiver åbenbart uforholdsmæssige foranstaltninger i form af et forbud mod visse halvautomatiske våben, som imidlertid ikke i Den Europæiske Union anvendes til at begå terrorhandlinger, ved at indføre strengere regler for visse begrænset farlige våben (historiske replikaer eller våben, der beviseligt er permanent deaktiverede), og ikke mindst berøres besiddelsen af visse magasiner.
 Det tredje anbringende vedrører tilsidesættelse af retssikkerhedsprincippet. De nyligt afgrænsede kategorier af forbudte våben (A7 og A8), lige som bestemmelsen, der gør indgreb i besiddelsen af magasiner, som er ud over grænsen, er aldeles uklare ud fra et retssikkerhedssynspunkt, og gør det ikke muligt for de pågældende personer utvetydigt at skelne mellem deres rettigheder og forpligtelser. Artikel 7, stk. 4a, i direktiv 91/477/EØF, som ændret ved det anfægtede direktiv (»overgangsbestemmelsen«), tvinger reelt medlemsstaterne til at vedtage national lovgivning, som har tilbagevirkende kraft.
 Det fjerde anbringende vedrører tilsidesættelse af princippet om forbud mod forskelsbehandling. Undtagelsen i artikel 6, stk. 6, andet afsnit, i direktiv 91/477/EØF, som ændret ved det anfægtede direktiv, giver ganske vist indtryk af, at være en tilsyneladende neutral foranstaltning, men betingelserne for dens anvendelse er faktisk fastsat således, at de kun overholdes af den schweiziske ordning om retten til at beholde et våben efter endt militærtjeneste, i hvilken forbindelse de savner enhver objektiv begrundelse med hensyn til det anfægtede direktivs formål.
 (1) EUT 2017, L 137, s. 22.
 (2) EFT 1991, L 256, s. 51.


text:
2.2.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 34/55
 Sag anlagt den 9. december 2014 — ZZ mod Europa-Kommissionen
 (Sag F-138/14)
 (2015/C 034/68)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: ZZ (ved advokat S. Orlandi)
 Sagsøgt: Kommissionen
 Søgsmålets genstand og beskrivelse af tvisten
 Annullation af afgørelsen om overførsel af sagsøgerens pensionsrettigheder til Unionens pensionsordning, hvorved anvendes de nye almindelige gennemførelsesbestemmelser til artikel 11 og 12 i bilag VIII til tjenestemandsvedtægten.
 Sagsøgerens påstande
 —
 Det fastslås, at artikel 9 i de almindelige gennemførelsesbestemmelser til artikel 11, stk. 2, i bilag VIII til vedtægten er ulovlig.
 —
 Afgørelsen af 17. november 2014 om at beregne de pensionsgivende tjenesteår, som anerkendes i Den Europæiske Unions institutioners pensionsordning i tilfælde af en overførelsen af sagsøgerens pensionsrettigheder til denne ordning, i medfør af de almindelige gennemførelsesbestemmelser til artikel 11, stk. 2, i bilag VIII til vedtægten af 3. marts 2011, annulleres.
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.


text:
25 . 11 . 95 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr . C 315/ 1
 I
 (Meddelelser)
 DOMSTOLEN
 DOMSTOLEN
 DOMSTOLENS DOM at en medlemsstat for at sikre anvendelsen af et for
 ( Femte Afdeling ) køberen let forståeligt sprog, stiller krav om anvendelse
 af et sprog, som overvejende tales i det område, hvor
 af 12 . oktober 1995
 produktet udbydes til salg, selv om samtidig anvendelse
 i sag C-85/94, Groupement des producteurs, importateurs af et andet sprog ikke derved udelukkes.
 et agents généraux d'eaux minérales étrangères, VZW
 ( Piageme ) m.fl . mod Peeters NV ( anmodning om præjudiciel 2 ) Alle de i direktiv 79/1 12/EØF påbudte oplysninger skal
 afgørelse fra Hof van beroep ) (') ved mærkningen angives på et sprog , der et let forståe
 (Forbrugerbeskyttelse — mærkning af mineralvand — ligt for forbrugerne i den pågældende stat eller det
 sprog) pågældende område, eller på anden måde, f.eks. ved
 ( 95/C 315/01 )
 hjælp af tegninger, symboler eller piktogrammer. Vur
 deringen af, om oplysningerne er let forståelige, skal ske
 på baggrund af samtlige omstændigheder i hver enkelt
 (Processprog: nederlandsk) sag.
 (') EFT nr . C 120 af 30 . 4 . 1994 .
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive
 offentliggjort i Samling af Afgørelser)
 I sag C-85/94 , angående en anmodning, som Hof van
 beroep, Bruxelles., i medfør af EF-traktatens artikel 177 har DOMSTOLENS DOM
 indgivet til Domstolen for i den for nævnte ret verserende
 sag, Groupement des producteurs, importateurs et agents ( Femte Afdeling )
 généraux d'eaux minérales étrangères,, VZW ( Piageme ) m.fl . af 12 . oktober 1995
 mod Peeters NV, at opnå en præjudiciel afgørelse vedrø
 i sag C-104/94 , Cereol Italia Srl mod Azienda agricola
 rende fortolkningen af EF-traktatens artikel 30 , 128 og
 Castello Sas ( anmodning om præjudiciel afgørelse fra
 129 A og artikel 14 i Rådets direktiv 79/ 1 12/EØF af
 18 . december 1978 om tilnærmelse af medlemsstaternes
 Tribunale civile e penale di Ravenna ) (')
 lovgivning om mærkning af og præsentationsmåder for (Støtteordning for produktion af soja — sanktioner i
 levnedsmidler bestemt til den endelige forbruger samt om forbindelse med urigtige angivelser i dyrkningskontrak
 reklame for sådanne levnedsmidler ( EFT 1979 ) nr. L 33 , ten)
 s . 1 ), har Domstolen ( Femte Afdeling ), sammensat af ( 95 /C 315/02 )
 afdelingsformanden, D. A. O. Edward ( referende dommer ),
 og dommerne J. C. Moitinho de Almeida , C. Gulmann , P. (Processprog: italiensk )
 Jann og L. Sevón ; generaladvokat: G. Kosmas ; justitssekre
 tær : ekspeditionssekretær H. A. Rühl , den 12 . oktober 1995 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive
 afsagt dom , hvis konklusion lyder således : offentliggjort i Samling af Afgørelser)
 1 ) Artikel 14 i Rådets direktiv 79/1 12/EØF af 18. decem I sag C- 104/94 , angående en anmodning, som Tribunale
 ber 1978 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgiv civile e penale di Ravenna i medfør af EF-traktatens
 ning om mærkning af og præsentationsmåder for artikel 177 har indgivet til Domstolen for i den for nævnte
 levnedsmidler bestemt til den endelige forbruger samt ret verserende sag, Cereol Italia Sri mod Azienda agricola
 om reklame for sådanne levnedsmidler er til hinder for, Castello Sas , at opnå en præjudiciel afgørelse vedrørende
 ---pagebreak--- Nr . C 315/2 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 25 . 11 . 95
 fortolkningen af Rådets forordning ( EØF ) nr . 1491 /85 af que Gonzålez Diaz ) mod Kongeriget Spanien ( befuldmæg
 23 . maj 1985 om fastsættelse af særlige foranstaltninger for tigede : Alberto José Navarro Gonzålez og Gloria Calvo
 sojabønner ( EFT nr. L 151 , s . 15 ), Rådets forordning ( EØF ) Diaz ), angående en påstand om, at det fastslås, at Konge
 nr . 2194/85 af 25 . juli 1985 om fastsættelse af almindelige riget Spanien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til
 regler vedrørende særlige foranstaltninger for sojabønner EF-traktaten ved ikke at have udstedt eller givet Kommis
 ( EFT nr . L 204, s . 1 ) og Kommissionens forordning ( EØF ) sionen meddelelse om de love og administrative bestemmel
 nr . 2537/89 af 8 . august 1989 om gennemførelsesbestem ser, der er nødvendige for at efterkomme Rådets andet
 melser til de særlige foranstaltninger for sojabønner ( EFT direktiv 90/619/EØF af 8 . november 1990 om samordning
 nr . L 245 , s . 8 ), som ændret ved Kommissionens forordning af love og administrative bestemmelser vedrørende direkte
 ( EØF ) nr . 150/90 af 19 . januar 1990 ( EFT nr. E 18 , s . 10 ), livsforsikringsvirksomhed , om fastsættelse af bestemmelser,
 har Domstolen ( Femte Afdeling ), sammensat af afdelings der kan lette den faktiske gennemførelse af den fri udveks
 formanden, D. A. O. Edward, og dommernej . C. Moitinho ling af tjenesteydelser, og om ændring af direktiv 79/
 de Almeida , C. Gulmann ( referende dommer ), P. Jann og E. 267/EØF ( EFT nr . L 330 , s . 50 ), har Domstolen ( Sjette
 Sévon ; generaladvokat: C. O. Lenz; justitssekretær : fuld Afdeling ), sammensat af den fungerende afdelingsformand ,
 mægtig L. Hewlett, den 12 . oktober 1995 afsagt dom , hvis afdelingsformand G. Hirsch , og dommerne G. F. Mancini
 konklusion lyder således : ( refererende dommer ), F. A. Schockweiler, J. L. Murray og
 H. Ragnemalm ; generaladvokat : C. O. Lenz; justititssekre
 1 ) Gennemgangen af de fire første præjudicielle spørgsmål tær : R. Grass , den 12 . oktober 1995 afsagt dom, hvis
 har intet frembragt, der kan rejse tvivl om gyldigheden konklusion lyder således :
 af artikel 29a i Kommissionens forordning (EØF)
 nr . 2537/89 af 8. august 1989 om gennemførelsesbe 1 ) Kongeriget Spanien har tilsidesat sine forpligtelser i
 stemmelser til de særlige foranstaltninger for sojabøn henhold til EF-traktaten ved ikke inden for den fastsatte
 ner, som ændret ved Kommissionens forordning (EØF) frist at have udstedt de nødvendige love og administra
 nr . 150/90 af 19. januar 1990. tive bestemmelser med henblik på at efterkomme Rådets
 andet direktiv 90/619/EØF af 8 . november 1990 om
 2 ) Artikel 6, stk . 3 , i samme forordning skal fortolkes samordning af love og administrative bestemmelser
 således, at en producent af soja er forpligtet til at give vedrørende direkte livsforsikringsvirksomhed, om fast
 meddelelse til det kompetente organ om enhver ændring sættelse af bestemmelser, der kan lette den faktiske
 i de i dyrkningskontrakten angivne arealer, herunder gennemførelse af den fri udveksling af tjenesteydelser,
 om enhver reduktion of arealerne, også selv om denne og om ændring af direktiv 79/267/EØF.
 måtte stå i forbindelse med naturforhold som større
 regnmængder, når ændringen indtræder før indgivelsen
 af kontrakten, samt om alle ændringer, som indtræder 2 ) Kongeriget Spanien betaler sagens omkostninger.
 efter indgivelsen af dyrkningskontrakten, og som hver
 for sig eller sammenlagt overstiger 10% af det i (') EFT nr . C 288 af 15 . 10 . 1994 .
 dyrkningskontrakten angivne areal og udgør mere end
 én hektar areal.
 (') EFT nr . C 146 af 28 . 5 . 1994 .
 DOMSTOLENS DOM
 af 17 . oktober 1995
 i sag C-450/93 , Eckhard Kalanke mod Freie Hansestadt
 DOMSTOLENS DOM
 Bremen ( anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesar
 ( Sjette Afdeling ) beitsgericht ) (')
 af 12 . oktober 1995 (Ligebehandling af mænd og kvinder — direktiv 76/
 207/EØF — artikel 2, stk. 4 — forfremmelse — lige
 i sag C-242/94 , Kommissionen for De Europæiske Fælles kvalifikationer hos ansøgere af forskelligt køn — fortrins
 skaber mod Kongeriget Spanien ( 1 )
 stilling for kvindelige ansøgere)
 (Traktatbrud — direktiv 90/619/EØF — manglende gen ( 95/C 315 /04 )
 nemførelse)
 ( 95/C 315/03 )
 (Processprog: tysk )
 (Processprog: spansk)
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentliggjort i Samling af Afgørelser)
 offentliggjort i Samling af Afgørelser)
 I sag C-450/93 , angående en anmodning, som Bundesar
 I sag C-242/94, Kommissionen for De Europæiske Fælles beitsgericht i medfør af EØF-traktatens artikel 177 har
 skaber ( befuldmægtigede : Dimitrios Gouloussis og F. Enri indgivet til Domstolen for i den for nævnte ret verserende


text:
7.6.2003 DA Den Europæiske Unions Tidende C 135/9
 lovgivningsmæssige kompetence. Det er ikke muligt med der hverken gælder for franske fiskefartøjers adgang til
 offentliggørelsen at foretage ændringer i den tekst, der de spanske kystfarvande, eller for den adgang, som
 er blevet godkendt af lovgiver, idet dette vil betyde fiskefartøjer fra de øvrige medlemsstater har til de andre
 kompetencemisbrug. medlemsstaters kystfarvande.
 — Tilsidesættelse af akten om Spaniens tiltrædelse: Eftersom
 ( 1) EFT 1999 L 337 af 30.12.1999, s. 10. begrænsningerne for spanske fiskefartøjers adgang til
 ( 2) EFT 1999 L 358 af 31.12.2002, s. 49.
 farvande, der henhører under fransk jurisdiktion, uden
 for 12 sømil er fjernet, idet den i tiltrædelsesakten fastsatte
 overgangsperiode er udløbet, er der ingen grund til
 at opretholde 12-mileundtagelsen. Der er ikke fastsat
 specifikke foranstaltninger med hensyn til adgangen til
 pelagiske arter i dette område, der kunne kræve en særlig
 forvaltning, og fangsten af disse pelagiske arter sker ved
 hjælp af den samme type fiskefartøj (Cerco).
 Alt taget i betragtning er opretholdelsen af en restriktiv
 Sag anlagt den 28. februar 2003 af Kongeriget Spanien og diskriminerende ordning for spanske fiskefartøjers
 mod Rådet for Den Europæiske Union adgang til de franske farvande i Atlanterhavet inden for
 12 sømil ud over den overgangsperiode, der er fastsat i
 tiltrædelsesakten, og efter at bestemmelserne af samme
 (Sag C-91/03) karakter om adgang til de franske farvande i Atlanterhavet
 uden for 12-milegrænsen er blevet ophævet, i strid med
 den restriktive og begrænsede karakter, som enhver
 (2003/C 135/13) undtagelse til en almindelig regel i traktaten skal have.
 Dette gælder i endnu højere grad, når et så væsentligt
 princip som princippet om forbud mod forskelsbehand-
 ling på grundlag af nationalitet indskrænkes, og er i strid
 med selve kernen i en tiltrædelsesakts bestemmelser.
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 28. fe-
 bruar 2003 anlagt sag mod Rådet for Den Europæiske Union
 af Kongeriget Spanien ved Abogado del Estado, Nuria Díaz
 Abad, og med valgt adresse i Luxembourg. (1 ) EFT L 358 af 31.12.2002, s. 59.
 (2 ) Rådets forordning af 20.12.1992 om en fællesskabsordning for
 fiskeri og akvakultur (EFT L 389 af 31.12.1992, s. 1).
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 — Punkt 6 i bilag I til Rådets forordning (EF) nr. 2371/
 2002 ( 1) af 20. december 2002 om bevarelse og bæredyg-
 tig udnyttelse af fiskeressourcerne som led i den fælles
 fiskeripolitik annulleres.
 — Rådet betaler sagens omkostninger.
 Sag anlagt den 4. marts 2003 af Kongeriget Spanien mod
 Rådet for Den Europæiske Union
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 (Sag C-100/03)
 — Tilsidesættelse af princippet om forbud mod forskelsbe-
 handling: Under forhandlingerne vedrørende forordning
 nr. 2371/2002 anmodede Spanien om, at punkt 6 i (2003/C 135/14)
 bilag I blev ændret for at fjerne de restriktioner, som i
 henhold til tiltrædelsesakten gælder for spanske fiskefar-
 tøjer i området mellem 6 og 12 sømil fra Frankrigs kyst
 mod Atlanterhavet, og for at afbalancere betingelserne
 for adgang til dette farvand med de betingelser, der
 gælder for franske fiskefartøjer i spanske farvande. Rådet Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 4. marts
 besluttede imidlertid at fastholde punkt 6 i bilag I uden 2003 anlagt sag mod Rådet for Den Europæiske Union af
 ændringer i forhold til, hvad der er fastsat i forordning Kongeriget Spanien ved Abogado del Estado, N. Díaz Abad, og
 (EØF) nr. 3760/92 ( 2), og fastsatte dermed begrænsninger, med valgt adresse i Luxembourg.