text:
7.2.98 DA De Europñiske Fñllesskabers Tidende C 41/7
 omhandler samme bestemmelse, har Domstolen (Sjette 68/151/EéF af 9. marts 1968 om samordning af de garan-
 Afdeling), sammensat af formanden for Anden Afdeling, tier, som krñves i medlemsstaterne af de i traktatens
 R. Schintgen, som fungerende formand for Sjette Afdeling, artikel 58, stk. 2, nñvnte selskaber til beskyttelse af såvel
 og dommerne G. F. Mancini (refererende dommer), P. J. G. selskabsdeltagernes som tredjemands interesser, med det
 Kapteyn, J. L. Murray og G. Hirsch; generaladvokat: G. formål at gùre disse garantier lige byrdefulde (EFT 1968 I,
 Cosmas; justitssekretñr: fuldmñgtig L. Hewlett, den s. 41), har Domstolen (Sjette Afdeling), sammensat af
 11. december 1997 afsagt dom, hvis konklusion lyder såle- afdelingsformanden, H. Ragnemalm (refererende dom-
 des: mer), og dommerne G. F. Mancini og P. J. G. Kapteyn;
 generaladvokat: A. La Pergola; justitssekretñr: fuldmñgtig
 L. Hewlett, den 16. december 1997 afsagt dom, hvis kon-
 1) Beskñftigelsesperioder for deltidsansatte arbejdstagere, klusion lyder således:
 der er udsat for en indirekte forskelsbehandling på
 grundlag af kùn, skal medregnes fra den 8. april 1976,
 som er datoen for afsigelsen af Defrenne-dommen (sag Reguleringen af, hvilke retsvirkninger handlinger udfùrt af
 43/75), ved beregningen af de tillñgsydelser, de har ret medlemmer af selskabsorganer i tilfñlde af interessekon-
 til. flikt med det selskab, vedkommende reprñsenterer, har
 over for tredjemand, falder uden for rammerne af Rådets
 fùrste direktiv 68/151/EéF af 9. marts 1968 om samord-
 2) Fñllesskabsretten er til hinder for, at der i forhold til ning af de garantier, som krñves i medlemsstaterne af de i
 et krav om anerkendelse af sagsùgernes ret til at vñre traktatens artikel 58, stk. 2, nñvnte selskaber til beskyt-
 tilsluttet en erhvervstilknyttet pensionsordning, som er telse af såvel selskabsdeltagernes som tredjemands interes-
 baseret på traktatens artikel 119, og som anerkendes ser, med det formål at gùre disse garantier lige byrdefulde,
 af en national domstol, sker anvendelse af en national og henhùrer under den nationale lovgivers kompetence.
 regel, der begrñnser den tilbagevirkende gyldighed af
 den omhandlede ret til to år forud for det pågñldende
 (1) EFT C 145 af 18.5.1996.
 sagsanlñg.
 (1) EFT C 269 af 14.9.1996.
 DOMSTOLENS DOM
 af 18. december 1997
 DOMSTOLENS DOM i sag C-129/96, Inter-Environnement Wallonie ASBL mod
 (Sjette Afdeling) ReÂgion wallonne (anmodning om prñjudiciel afgùrelse fra
 Belgiens Conseil d'EÂtat) (1)
 af 16. december 1997
 (Direktiv 91/156/EéF Ð frist for gennemfùrelse Ð virk-
 i sag C-104/96, Coöperatieve Rabobank »Vecht en Plas- ninger Ð begrebet »affald«)
 sengebied« BA mod Erik Aarnoud Minderhoud (kurator i
 Mediasafe BV's konkursbo) (anmodning om prñjudiciel (98/C 41/12)
 afgùrelse fra Nederlandenes Hoge Raad) (1)
 (Selskabsret Ð fùrste direktiv 68/151/EéF Ð anvendelses- (Processprog: fransk)
 område Ð ret til at reprñsentere et selskab Ð interesse-
 konflikt Ð en direktùrs manglende befùjelse til at forpligte
 selskabet)
 (Forelùbig oversñttelse. Den endelige oversñttelse vil blive
 (98/C 41/11) offentliggjort i Samling af Afgùrelser)
 (Processprog: nederlandsk)
 I sag C-129/96, angående en anmodning, som Belgiens
 Conseil d'EÂtat i medfùr af EF-traktatens artikel 177 har
 indgivet til Domstolen for i den for nñvnte ret verserende
 (Forelùbig oversñttelse. Den endelige oversñttelse vil blive sag Inter-Environnement Wallonie ASBL mod ReÂgion wal-
 offentliggjort i Samling af Afgùrelser) lonne at opnå en prñjudiciel afgùrelse vedrùrende fortolk-
 ningen af EéF-traktatens artikel 5 og 189 samt artikel 1,
 litra a), i Rådets direktiv 75/442/EéF af 15. juli 1975 om
 I sag C-104/96, angående en anmodning, som Nederlande- affald (EFT L 194 af 25.7.1975, s. 39), som ñndret ved
 nes Hoge Raad i medfùr af EF-traktatens artikel 177 har Rådets direktiv 91/156/EéF af 18. marts 1991 (EFT L 78
 indgivet til Domstolen for i den for nñvnte ret verserende af 26.3.1991, s. 32), har Domstolen, sammensat af prñsi-
 sag, Coöperatieve Rabobank »Vecht en Plassengebied« BA denten, G. C. Rodríguez Iglesias, afdelingsformñndene C.
 mod Erik Aarnoud Minderhoud (kurator i Mediasafe BV's Gulmann, H. Ragnemalm, R. Schintgen samt dommerne
 konkursbo), at opnå en prñjudiciel afgùrelse vedrùrende G. F. Mancini, J. C. Moitinho de Almeida, P. J. G. Kap-
 fortolkningen af artikel 9, stk. 1, i Rådets fùrste direktiv teyn, J. L. Murray, D. A. O. Edward, J.-P. Puissochet, G.
 ---pagebreak--- C 41/8 DA De Europñiske Fñllesskabers Tidende 7.2.98
 Hirsch, P. Jann og L. Sevón (refererende dommer); general- Artikel 5, litra a), i Rådets forordning (EéF) nr. 2137/85
 advokat: F. G. Jacobs; justitssekretñr: assisterende justits- af 25. juli 1985 om indfùrelse af europñiske ùkonomiske
 sekretñr H. von Holstein, den 18. december 1997 afsagt firmagrupper (EéFG) skal fortolkes således, at en europñ-
 dom, hvis konklusion lyder således: isk ùkonomisk firmagruppes navn nùdvendigvis skal inde-
 holde ordene »europñisk ùkonomisk firmagruppe« eller
 forkortelsen »EéFG«, mens det i internretlige bestemmel-
 1) Den omstñndighed alene, at et stof er direkte eller ser i den medlemsstat, hvor firmagruppens hjemsted er
 indirekte integreret i en industriel produktionsproces, beliggende, kan fastlñgges, hvilke andre bestanddele der
 udelukker ikke, at det omfattes af begrebet affald i skal indgå i navnet.
 den betydning, hvori dette begreb er anvendt i
 artikel 1, litra a), i Rådets direktiv 75/442/EéF af
 15. juli 1975 om affald, som ñndret ved Rådets direk- (1) EFT C 74 af 8.3.1997.
 tiv 91/156/EéF af 18. marts 1991.
 2) Det fùlger af EéF-traktatens artikel 5, stk. 2, og
 artikel 189, stk. 3, såvel som af direktiv 91/156/EéF,
 at den medlemsstat, som direktivet retter sig til, inden
 for den periode, som er fastsat i direktivet for dets gen- Anmodning om prñjudiciel afgùrelse forelagt ved kendelse
 nemfùrelse, ikke må trñffe foranstaltninger, som kan afsagt den 17. juni 1997 af Bundesgerichtshof i den af
 bringe virkeliggùrelsen af det i direktivet foreskrevne Farmitalia Carlo Erba Srl anlagte revisionskñresag
 resultat i alvorlig fare.
 (Sag C-392/97)
 (1) EFT C 180 af 22.6.1996. (98/C 41/14)
 Ved kendelse afsagt den 17. juni 1997, indgået til Domsto-
 lens Justitskontor den 18. november 1997, har Bundesge-
 richtshof i den af Farmitalia Carlo Erba Srl anlagte revisi-
 onskñresag forelagt De Europñiske Fñllesskabers Dom-
 DOMSTOLENS DOM stol en anmodning om prñjudiciel afgùrelse af fùlgende
 (Femte Afdeling) spùrgsmål:
 af 18. december 1997
 i sag C-402/96, European Information Technology Obser- 1. Forudsñtter artikel 3, litra b), i Rådets forordning
 vatory, Europäische Wirtschaftliche Interessenvereinigung (EéF) nr. 1768/92 af 18. juni 1992 om indfùrelse af et
 (anmodning om prñjudiciel afgùrelse fra Oberlandes- supplerende beskyttelsescertifikat for lñgemidler (1), at
 gericht Frankfurt am Main) (1) det produkt, for hvilket der ansùges om udstedelse af
 et beskyttelsescertifikat, i tilladelsen i henhold til lñge-
 (Europñisk ùkonomisk firmagruppe Ð navn) middellovgivningen er betegnet som »aktivt stof«?
 (98/C 41/13)
 Er artikel 3, litra b), fùlgelig ikke opfyldt i tilfñlde,
 (Processprog: tysk) hvor et enkelt bestemt salt af et aktivt stof i tilladelsen
 er angivet som »aktivt stof«, men der ansùges om
 udstedelse af et beskyttelsescertifikat for den frie base
 (Forelùbig oversñttelse. Den endelige oversñttelse vil blive og/eller for andre salte af det aktive stof?
 offentliggjort i Samling af Afgùrelser)
 2. Såfremt spùrgsmålene i punkt 1 besvares benñgtende:
 I sag C-402/96, angående en anmodning, som Oberlandes-
 gericht Frankfurt am Main i medfùr af EF-traktatens
 artikel 177 har indgivet til Domstolen for i den for nñvnte Efter hvilke kriterier skal det bedùmmes, om det pro-
 ret verserende sag, European Information Technology dukt, der omtales i artikel 3, litra a), er beskyttet ved
 Observatory, Europäische Wirtschaftliche Interessenverei- et grundpatent, når der ansùges om udstedelse af et
 nigung, at opnå en prñjudiciel afgùrelse vedrùrende for- beskyttelsescertifikat for den frie base af et aktivt stof,
 tolkningen af artikel 5, litra a), i Rådets forordning (EéF) herunder eventuelt forekommende salte heraf, men
 nr. 2137/85 af 25. juli 1985 om indfùrelse af europñiske patentanmeldelsen vedrùrende grundpatentet kun nñv-
 ùkonomiske firmagrupper (EéFG) (EFT L 199 af ner den frie base af dette aktive stof og derudover som
 31.7.1985, s. 1, berigtiget udgave offentliggjort i EFT et praktisk eksempel nñvner et enkelt salt af den frie
 L 247 af 14.9.1985, s. 21), har Domstolen (Femte Afde- base? Er ordlyden af anmeldelsen vedrùrende grundpa-
 ling), sammensat af afdelingsformanden, C. Gulmann tentet eller dettes beskyttelsesområde afgùrende?
 (refererende dommer), og dommerne M. Wathelet, J. C.
 Moitinho de Almeida, D. A. O. Edward og J.-P. Puisso- (1) EFT L 182 af 2.7.1992, s. 1.
 chet; generaladvokat: A. La Pergola; justitssekretñr: R.
 Grass, den 18. december 1997 afsagt dom, hvis konklu-
 sion lyder således:


text:
17.11.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 355/35
 Sag anlagt den 26. september 2012 — Kappa Filter Systems mod KHIM (THE FUTURE HAS ZERO EMISSIONS)
 (Sag T-422/12)
 2012/C 355/74
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: Kappa Filter Systems GmbH (Steyr-Gleink, Østrig) (ved advokat C. Hadeyer)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelse truffet den 10. juli 2012 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (sag R 817/2012-4) annulleres
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Det omhandlede EF-varemærke: Ordmærket »THE FUTURE HAS ZERO EMISSIONS« for varer og tjenesteydelser i klasse 9, 11 og 37 — EF-varemærkeansøgning nr. 010139749
 Undersøgerens afgørelse: Afslag på ansøgningen
 Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen
 Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
28.4.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 126/12
 Rettens dom af 15. marts 2012 — Ellinika Nafpigeia mod Kommissionen
 (Sag T-391/08) (1)
 (Statsstøtte - skibsbygningsindustrien - støtte ydet af de græske myndigheder til skibsværftet - beslutning, der erklærer støtten uforenelig med fællesmarkedet og anordner tilbagesøgning heraf - misbrug af støtte)
 2012/C 126/24
 Processprog: græsk
 Parter
 Sagsøger: Ellinika Nafpigeia (Skaramagka, Grækenland) (ved advokaterne I. Drosos, K. Loukopoulos, A. Chiotellis, C. Panagoulea, P. Tzioumas, A. Balla, V. Voutsakis og X. Gkousta)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (ved C. Urraca Caviedes og M. Konstantinidis, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af artikel 1, stk. 2, artikel 2, 3, 5 og 6, artikel 8, stk. 2, og artikel 9, 11-16, 18 og 19 i Kommissionens beslutning 2009/610/EF af 2. juli 2008 om Grækenlands foranstaltninger C 16/04 (ex NN 29/04, CP 71/02 og CP 133/05) til fordel for Hellenic Shipyards SA (EUT 2009 L 225, s. 104).
 Konklusion
 1)
 Europa-Kommissionen frifindes.
 2)
 Ellinika Nafpigeia AE bærer sine egne omkostninger og betaler Kommissionens omkostninger.
 (1) EUT C 327 af 20.12.2008.


text:
C 109/38 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 4.5.2002
 »Lotto zero«-projektet er et projekt, der er omfattet af direkti- — Tilsidesættelse af artikel 48 i procesreglementet for Retten
 vets bilag II. Kommissionen har gjort gældende, at Italien har i Første Instans: Det kan vanskeligt hævdes, at spørgsmålet
 tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 4, stk. 2, da man om et eventuelt objektivt ansvar for Fællesskabet over-
 ikke har undersøgt, om dette projekt er af en sådan karakter, hovedet ikke omtales i stævningen og først er kommet
 at en vurdering af indvirkningen på miljøet i henhold til frem som nyt anbringende i replikken.
 direktivets artikel 5-10 er påkrævet.
 (1) EFT L 175 af 5.7.1985, s. 40.
 Appel iværksat den 16. marts 2002 af Etablissements
 Biret et Cie SA til prøvelse af dom afsagt den 11. januar
 Appel iværksat den 16. marts 2002 af Biret International 2002 af De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans
 SA til prøvelse af dom afsagt den 11. januar 2002 af De (Første Afdeling) i sag T-210/00, Etablissements Biret et
 Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans (Første Cie SA mod Rådet for Den Europæiske Union, støttet af
 Afdeling) i sag T-174/00, Biret International SA mod Rådet Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 for Den Europæiske Union, støttet af Kommissionen for
 De Europæiske Fællesskaber
 (Sag C-94/02 P)
 (Sag C-93/02 P)
 (2002/C 109/65)
 (2002/C 109/64)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 16. marts
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 16. marts 2002 iværksat appel af Etablissements Biret et Cie SA ved
 2002 iværksat appel af Biret International SA ved M. de Thoré avocat S. Rodrigues, og med valgt adresse i Luxembourg, til
 og S. Rodrigues, og med valgt adresse i Luxembourg, til prøvelse af dom afsagt den 11. januar 2002 af De Europæiske
 prøvelse af dom afsagt den 11. januar 2002 af De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans (Første Afdeling) i sag
 Fællesskabers Ret i Første Instans (Første Afdeling) i sag T-210/00, Etablissements Biret et Cie SA mod Rådet for Den
 T-174/00, Biret International mod Rådet for Den Europæiske Europæiske Union, støttet af Kommissionen for De Europæiske
 Union, støttet af Kommissionen for De Europæiske Fælles- Fællesskaber.
 skaber.
 Appellanten har nedlagt følgende påstande:
 Appellanten har nedlagt følgende påstande:
 — Den af De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans — Den anfægtede dom afsagt af De Europæiske Fællesska-
 afsagte dom af 11. januar 2002 i sag T-174/00 ophæves. bers Ret i Første Instans den 11. januar 2002 i sag
 T-210/00 ophæves.
 — Appellanten gives medhold i de påstande, selskabet har
 nedlagt i første instans. — Appellanten gives medhold i de påstande, selskabet har
 nedlagt for Retten i Første Instans.
 — Indstævnte tilpligtes at betale samtlige sagsomkostninger.
 — Indstævnte tilpligtes at betale samtlige sagsomkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 — Tilsidesættelse af artikel 300, stk. 7, EF: Hvis Domstolen, Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 i strid med appellantens opfattelse, måtte antage, at
 spørgsmålet om WTO-aftalernes direkte virkning, i mod-
 strid med bestemmelserne i og rækkevidden af arti-
 Anbringenderne og de væsentligste argumenter svarer til de i
 kel 300, stk. 7, EF, fortsat er en forudsætning for, at
 sag C-93/02 P anførte (1).
 Fællesskabet ifalder ansvar for tilsidesættelse af disse
 aftaler, opfordrer appellanten — efter at have gjort det
 uden held for Retten — Domstolen til, i henhold til sin
 rolle i forbindelse med tilvejebringelsen af en ensartet (1) Jf. s. 38 i dette nummer af Tidende.
 fortolkning af fællesskabsretten, at lade sin retspraksis
 udvikle sig henimod en anerkendelse af, at dele af WTO-
 aftalerne eller aftalerne som helhed har direkte virkning.


text:
8.2.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 48/63
 Sag anlagt den 13. november 2015 — Toth mod Parlamentet
 (Sag T-646/15)
 (2016/C 048/71)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Balazs Toth (Budapest, Ungarn) (ved advokat N. Pirc Musar)
 Sagsøgt: Europa-Parlamentet
 Sagsøgerens påstande
 —
 Europa-Parlamentets afgørelse A(2015)8490 C af 16. september 2015 om afslag på sagsøgerens genfremsatte begæring om aktindsigt i visse dokumenter vedrørende oplysninger om Europa-Parlamentets medlemmers rejseudgifter, dagpenge, godtgørelser for generelle udgifter og udgifter til personaleordninger annulleres.
 —
 Parlamentet tilpligtes at betale sagsomkostningerne i henhold til artikel 134 og 140 i Rettens procesreglement, herunder de af eventuelle intervenerende parter afholdte sagsomkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat fem anbringender.
 1.
 Første anbringende vedrører tilsidesættelse af artikel 4, stk. 1, litra b), i forordning nr. 1049/2001 (1) , sammenholdt med artikel 8, litra b), i forordning nr. 45/2001 (2) , idet de persondata, der søges aktindsigt i, ikke er beskyttet af fællesskabslovgivningen.
 2.
 Andet anbringende vedrører tilsidesættelse af artikel 4, stk. 1, litra b), i forordning nr. 1049/2001, sammenholdt med artikel 8, litra b), i forordning nr. 45/2001, idet der blev givet afslag på aktindsigt i de ønskede oplysninger, selv om betingelserne for udlevering var opfyldt.
 3.
 Tredje anbringende vedrører tilsidesættelse af den generelle forpligtelse til i henhold artikel 2 og 4 i forordning nr. 1049/2001, sammenholdt med denne forordnings artikel 6, stk. 3, at foretage en undersøgelse af hvert enkelt dokument.
 4.
 Fjerde anbringende vedrører tilsidesættelse af artikel 4, stk. 6, i forordning nr. 1049/2001, henset til, at afslaget på at give delvis aktindsigt i de ønskede dokumenter ikke var berettiget.
 5.
 Femte anbringende vedrører tilsidesættelse af den begrundelsespligt, der følger af artikel 7, stk. 1, og artikel 8, stk. 1, i forordning nr. 1049/2001, idet Parlamentet undlod at tage stilling til alle sagsøgerens argumenter.
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1049/2001 af 30.5.2001 om aktindsigt i Europa-Parlamentets, Rådets og Kommissionens dokumenter (EFT L 145, s. 43).
 (2) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 45/2001 af 18.12.2000 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger i fællesskabsinstitutionerne og -organerne og om fri udveksling af sådanne oplysninger (EFT 2001 L 8, s. 1).


text:
C 136/8 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 15.5.1999
 3) Såfremt spørgsmål 1 besvares benægtende eller spørgsmål Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 2 bekræftende:
 Skal toldkdeksens artikel 203, stk. 1, fortolkes således, at Medlemsstaterne har efter direktivets artikel 4, stk. 1, to
 der foreligger en unddragelse fra toldmyndighedernes forpligtelser. De skal for det første foreslå en liste over
 tilsyn, når ikke-fællesskabsvarer, som er anmeldt med lokaliteter som særlige bevaringsområder og for det andet
 henblik på ovrgang til fri omsætning, fjernes fra det tilstille Kommissionen denne liste sammen med oplysninger
 foreskrevne opbevarings- og undersøgelsessted og dermed om disse lokaliteter.
 fra det pågældende toldsteds stedlige kompetenceområde,
 selv om toldstedet har foreskrevet gennemførelse af en Kommissionen gør gældende, at Irland ikke har foreslået nogen
 toldundersøgelse? lokalitet i Irland for så vidt angår 26 af de i bilag I til direktivet
 omhandlede naturtyper og for så vidt angår 20 af de i bilag II
 4) Såfremt spørgsmål 3 besvares benægtende: omhandlede arter. Irland har navnlig ikke foreslået lokaliteter
 Skal toldkodeksens artikel 204, stk. 1, fortolkes således, at som prioriterede naturtyper og arter, der i videre omfang
 en fjernelse uden samtykke af varerne fra opbevaringsstedet forekommer på Irlands område.
 »ikke har haft reelle følger« for den midlertidige opbevaring,
 når varerne efter fjernelsen på forlangende kunne være Kommissionen har endvidere fremhævet det forhold, at den
 blevet frembudt for et andet toldsted? kompetente irske myndighed for visse naturtyper og arters
 vedkommende har meddelt, at der var planer om ikke at
 5) Er opståen af en toldskyld ved indførsel udelukket: foreslå lokaliteter. Efter Kommissionens opfattelse er en sådan
 udelukkelse for så vidt angår forslag vedrørende naturtyper og
 a) efter toldkodeksens artikel 201, stk. 1, litra a), jf. stk. arter i strid med kravene ifølge direktivets artikel 4, stk. 1.
 2, ved toldstedets blotte modtagelse af toldangivelsen,
 eller,
 Kommissionen har dernæst fastslået, at for visse naturtyper og
 levesteder for arter er det antal lokaliteter, som Irland endeligt
 b) efter artikel 203, stk. 1, eller
 har foreslået, klart utilstrækkeligt ud fra de i bilag III til
 c) efter artikel 204, direktivet fastlagte kriterier og henset til dettes beskyttelses-
 og bevaringsformål. Betydningen for naturen af sådanne
 når den af toldstedet modtagne toldangivelse formelt naturtyper og levesteder kræver både at der stilles forslag om
 var vedlagt oprindelsescertifikater på formular A, som et større antal lokaliteter, og at disse lokaliteter er mere jævnt
 der ikke kunne rejses indsigelse mod, og når der gjaldt fordelt over det nationale område som helhed.
 en præferencetoldsats (»fri«) for de varer, som var
 omfattet af angivelsen?
 (1) EFT L 206 af 22.7.1992, s. 7.
 Sag anlagt den 25. februar 1999 af Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber mod Irland Sag anlagt den 26. februar 1999 af Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber mod Det Forenede Kongerige
 (Sag C-67/99)
 (Sag C-69/99)
 (1999/C 136/12)
 (1999/C 136/13)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 25. fe-
 bruar 1999 anlagt sag mod Irland af Kommissionen for
 De Europæiske Fællesskaber ved ledende juridisk konsulent Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 26. fe-
 Richard Wainwright og Paolo Stancanelli, Kommissionens bruar 1999 anlagt sag mod Det Forenede Kongerige af
 Juridiske Tjeneste, som befuldmægtigede, og med valgt adresse Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved ledende
 i Luxembourg hos Carlos Gómez de la Cruz, Wagnercentret, juridisk konsulent Richard Wainwright, som befuldmægtiget,
 Kirchberg. og med valgt adresse i Luxembourg hos Carlos Gómez de la
 Cruz, Kommissionens Juridiske Tjeneste, Wagnercentret.
 Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 — Det fastslås, at Irland har tilsidesat sine forpligtelser i
 henhold til Rådets direktiv 92/43/EØF (1) af 21. maj 1992 — Det fastslås, at Det Forenede Kongerige har tilsidesat sine
 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter ved at forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 91/676/EØF af
 undlade at tilstille Kommissionen den fuldstændige liste 12. december 1991 om beskyttelse af vand mod forurening
 over lokaliteter, der er omhandlet i direktivets artikel 4, forårsaget af nitrater, der stammer fra landbruget (1), og
 stk. 1, første afsnit, samt oplysninger om hver lokalitet, EF-traktaten, idet det ikke inden for den fastsatte frist har
 som omhandlet i samme artikels, stk. 1, afsnit 2. truffet alle de foranstaltninger, der er nødvendige for at
 efterkomme forpligtelserne i direktivets artikel 3, stk. 1 og
 — Irland tilpligtes at afholde sagens omkostninger. 2, og artikel 5;


text:
4.8.2007
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 183/37
 Sag anlagt den 5. juni 2007 — BOT Elektrownia Bełchatów m.fl. mod Kommissionen
 (Sag T-208/07)
 (2007/C 183/72)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøgere: BOT Elektrownia Bełchatów SA (Rogowiec, Polen), BOT Elektrownia Turów SA (Bogatynia, Polen), BOT Elektrownia Opole SA (Brzezie, Polen), Elektrownia »Kozienice« SA (Świerże Górne, Polen), Elektrownia Połaniec SA — Grupa Electrabel Polska (Połaniec, Polen), Elektrownia »Rybnik« SA (Rybnik, Polen), Elektrownia Skawina SA (Skawina, Polen), Elektrownia »Stalowa Wola« SA (Stalowa Wola, Polen), Południowy Koncern Energetyczny SA (Katowice, Polen), Zespół Elektrowni Dolna Odra SA (Nowe Czarnowo, Polen), Zespół Elektrowni Ostrołęka SA (Ostrołęka, Polen) og Zespół Elektrowni Pątnów-Adamów-Konin SA (Konin, Polen) (ved lawyers B. Krużewski, M. Ciemiński, J. Młot-Schönthaler, N. Dodoo og S. Boullart)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Sagsøgernes påstande
 —
 Beslutningen annulleres.
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Sagsøgerne har nedlagt påstand om annullation af Kommissionens beslutning af 26. marts 2007 vedrørende den nationale plan for tildeling af drivhusgasemissionskvoter for perioden 2008-2012, som Polen har fremlagt i henhold til direktiv 2003/87/EF (1).
 Sagsøgerne har til støtte for deres påstand gældende, at Kommissionen har begået en fejl ved at vedtage en beslutning, der bl.a. indebar en væsentlig reduktion af den samlede mængde af CO2-emissionskvoter, som anlæggene omfattet af direktiv 2003/87/EF kan udlede.
 Sagsøgerne har i den forbindelse anført, at Kommissionen har tilsidesat væsentlige formforskrifter i direktiv 2003/87/EF, idet den i) ulovligt har truffet den anfægtede beslutning efter udløbet af den i direktivets artikel 9, stk. 3, fastsatte frist og ii) ulovligt har begrænset sagsøgernes ret til at blive hørt inden Polens vedtagelse af en endelig national plan for tildeling af drivhusgasemissionskvoter for perioden 2008-2012.
 Sagsøgerne hævder endvidere, at Kommissionen har misbrugt de beføjelser, der er tillagt den i henhold til direktiv 2003/87/EF, idet den i) har fastsat en for lav BNP-vækst for Polen og en for streng emissionsreduktion, der har resulteret i tildelingen af en undervurderet samlet emissionskvote for Polen, og ii) fordrejet direktivets reelle formål som et omkostningseffektivt instrument til opfyldelse af drivhusgasemissionsforpligtelserne for parterne til Kyoto-protokollen ved at reducere det nationale emissionsniveau for 2008-2012 til langt under, hvad Polen behøvede for at opfylde sit Kyoto-mål.
 Endelig har Kommissionen ifølge sagsøgerne tilsidesat princippet om berettigede forventninger, proportionalitetsprincippet, princippet om ligebehandling og pligten til interinstitutionelt samarbejde såvel som sin begrundelsespligt.
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/87/EF af 13.10.2003 om en ordning for handel med kvoter for drivhusgasemissioner i Fællesskabet og om ændring af Rådets direktiv 96/61/EF (EUT 2003 L 275, s. 32).


text:
7.8.2004
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 201/13
 Sag anlagt den 14. juni 2004 af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber. mod Den Hellenske Republik
 (Sag C-251/04)
 (2004/C 201/24)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 14. juni 2004 anlagt sag mod Den Hellenske Republik af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved Georgios Zabbos og Knut Simonsson, Kommissionens Juridiske Tjeneste.
 Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
 —
 Det fastslås, at Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Rådets forordning (EØF) nr. 3577/92 (1) af 7. december 1992 om anvendelse af princippet om fri udveksling af tjenesteydelser inden for søtransport i medlemsstaterne (cabotagesejlads).
 —
 Den Hellenske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 De gældende græske lovbestemmelser er i strid med artikel 1 i forordning (EF) nr. 3577/92.
 (1) EFT L 364 af 12.12.1992, s. 7.


text:
20.10.2007
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 247/39
 Sag anlagt den 3. september 2007 — UPS Europe og UPS Deutschland mod Kommissionen
 (Sag T-329/07)
 (2007/C 247/65)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøgere: UPS Europe NV/SA (Bruxelles, Belgien) og UPS Deutschland Inc. & Co. OHG (Neuss, Tyskland) (ved lawyers T. Ottervanger og E. Henny)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Sagsøgernes påstande
 —
 Det fastslås i henhold til artikel 232 EF, at Kommissionen har undladt at træffe afgørelse, idet den ikke har taget stilling til sagsøgernes klage indgivet til Kommissionen den 11. maj 2004.
 —
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Sagsøgerne gør gældende, at Kommissionen har undladt at træffe afgørelse, idet den, efter at være blevet opfordret hertil efter artikel 232 EF, ikke har taget stilling til sagsøgernes klage indgivet til Kommissionen den 11. maj 2004, angående ulovlig statsstøtte, som Deutsche Post angiveligt har fået tildelt af Tyskland i form af bl.a. statsgarantier, bidrag til Deutsche Post's pensionsfond og fritagelse fra forskellige lovbestemte forpligtelser.
 Til støtte for søgsmålet gør sagsøgerne gældende, at Kommissionen er forpligtet til at gennemføre en påpasselig og upartisk undersøgelse af den modtagne klage, navnlig på grund af Kommissionens enekompetence til at bedømme støtteforanstaltningers forenelighed med fællesmarkedet.
 Sagsøgerne gør endvidere gældende, at artikel 232 skal fortolkes som indeholdende en ret for enkeltpersoner og virksomheder til at anlægge sag i anledning af, at en institution ikke har truffet afgørelse ved ikke at vedtage foranstaltninger, der ville have været af direkte og individuel betydning for de pågældende, uanset de ikke er potentielle adressater for disse foranstaltninger.
 Endelig gør sagsøgerne gældende, at de foranstaltninger, som Kommissionen undlod at vedtage, kan anses som værende af direkte og individuel betydning for sagsøgerne som konkurrenter til Deutsche Post.


text:
8.2.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 39/6
 Domstolens dom (Anden Afdeling) af 21. november 2013 — X mod Minister van Financïen (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Hoge Raad der Nederlanden — Nederlandene)
 (Sag C-302/12) (1)
 (Præjudiciel forelæggelse - artikel 43 EF - automobiler - anvendelse i en medlemsstat af et privat motorkøretøj, der er indregistreret i en anden medlemsstat - pålæggelse af afgift på dette køretøj i den første medlemsstat ved dets første anvendelse på det nationale vejnet og i den anden medlemsstat ved dets indregistrering - køretøj anvendt af den berørte borger såvel i privat øjemed som til at køre fra den medlemsstat, hvori i vedkommende er hjemmehørende, til sin arbejdsplads i den første medlemsstat)
 2014/C 39/09
 Processprog: nederlandsk
 Den forelæggende ret
 Hoge Raad der Nederlanden
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: X
 Sagsøgt: Minister van Financïen
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Hoge Raad der Nederlanden (Nederlandene) — fortolkning af artikel 21 TEUF, 45 TEUF, 49 TEUF og 56 TEUF — national lovgivning, der pålægger en registreringsafgift for den første anvendelse af et køretøj på det nationale vejnet — afgift, som påhviler en person, der er bosat i to medlemsstater, herunder den omhandlede medlemsstat, og som dér varigt bruger sit køretøj — køretøj indregistreret i den anden medlemsstat — de to medlemsstaters udøvelse af beskatningskompetence
 Konklusion
 Artikel 43 EF skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en medlemsstats lovgivning, som pålægger en automobil, der er indregistreret i en anden medlemsstat, og for hvilken der allerede er blevet betalt afgift i forbindelse med denne registrering, en afgift i forbindelse med, at den anvendes for første gang på det nationale vejnet, når dette køretøj i det væsentlige er bestemt til faktisk og varig anvendelse i begge disse medlemsstater eller faktisk anvendes på denne måde, for så vidt som denne afgift ikke er diskriminerende.
 (1) EUT C 287 af 22.9.2012.


text:
1.6.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 178/14
 Sag anlagt den 5. marts 2015 — Deza mod ECHA
 (Sag T-115/15)
 (2015/C 178/16)
 Processprog: tjekkisk
 Parter
 Sagsøger: Deza a.s. (Valašské Meziříčí, Den Tjekkiske Republik) (ved advokat P. Dejl)
 Sagsøgt: Det Europæiske Kemikalieagentur
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelse truffet af den administrerende direktør for Det Europæiske Kemikalieagentur den 12. december 2014 med referencen ED/108/2014, som ajourfører og supplerer den nuværende bestemmelse vedrørende stoffet DEHP på listen over stoffer, der eventuelt skal optages i bilag XIV til forordning (EF) nr. 1907/2006 (1), annulleres.
 —
 Sagsøgte tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført fire anbringender.
 1.
 Første anbringende om, at den anfægtede afgørelse er truffet ultra vires
 Sagsøgeren har gjort gældende, at den anfægtede afgørelse er truffet ultra vires med den begrundelse, i) at forordning nr. 1907/2006 ikke gør det muligt for sagsøgte at ajourføre listen med henblik på en eventuel optagelse i bilag XIV som omhandlet i den nævnte forordnings artikel 59, stk. 1, ii) at sagsøgeren forud for vedtagelsen af den anfægtede afgørelse havde iværksat en procedure, som var i strid med artikel 59 i forordning nr. 1907/2006, iii) og at den anfægtede afgørelse og den af sagsøgte iværksatte procedure forud for dens vedtagelse, omgår den procedure, der er af Rådet for Den Europæiske Union og Europa-Parlamentet er fastsat med henblik herpå.
 2.
 Andet anbringende om den anfægtede afgørelses tilsidesættelse af retssikkerhedsprincippet
 Sagsøgeren har i denne henseende gjort gældende, at den anfægtede afgørelse tilsidesætter retssikkerhedsprincippet, idet i) den identificerer stoffet bis-(2-ethylhexyl)phthalat (DEHP) som et stof med hormonforstyrrende egenskaber, selv om EU-retten hverken definerer dette stof eller kriterierne for dets identifikation, og at denne definition eller disse kriterier udarbejdes af Kommissionen på baggrund af Rådets og Europa-Parlamentets forordninger og afgørelser, og ii) at denne afgørelse er blevet vedtaget inden for rammerne af en procedure, som stadig er i gang — dog på et fremskredent stadium — vedrørende godkendelse af stoffet DEHP, der er identificeret som reproduktionstoksisk som omhandlet i artikel 57, litra c), i forordning nr. 1907/2006.
 3.
 Tredje anbringende om den omstændighed, at den anfægtede afgørelse ikke er baseret på overbevisende og objektive videnskabelige resultater
 I denne forbindelse har sagsøgeren anført, at den anfægtede afgørelse er ukorrekt, eftersom den ikke er baseret på overbevisende og objektive videnskabelige resultater, der fastslår, at stoffet DEHP opfylder alle kriterierne i artikel 57, litra f), i forordning nr. 1907/2006.
 4.
 Fjerde anbringende om tilsidesættelsen af sagsøgerens rettigheder og principperne i konventionen til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder og i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder
 Sagsøgeren har i denne henseende gjort gældende, at den anfægtede afgørelse og den af sagsøgte iværksatte procedure, som gik forud for vedtagelsen af denne afgørelse, tilsidesætter sagsøgerens rettigheder samt principperne i konventionen til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder og i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, heriblandet retssikkerhedsprincippet, retten til en retfærdig rettergang og ejendomsretten.
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1907/2006 af 18.12.2006 om registrering, vurdering og godkendelse af samt begrænsninger for kemikalier (REACH), om oprettelse af et europæisk kemikalieagentur og om ændring af direktiv 1999/45/EF og ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 793/93 og Kommissionens forordning (EF) nr. 1488/94 samt Rådets direktiv 76/769/EØF og Kommissionens direktiv 91/155/EØF, 93/67/EØF, 93/105/EF og 2000/21/EF (EFT L 139, s. 1).


text:
30.12.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 326/25
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Finanzgericht Düsseldorf (Tyskland) den 14. september 2006 — BATIG Gesellschaft für Beteiligungen mbH mod Hauptzollamt Bielefeld
 (Sag C-374/06)
 (2006/C 326/49)
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Finanzgericht Düsseldorf
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: BATIG Gesellschaft für Beteiligungen mbH
 Sagsøgt: Hauptzollamt Bielefeld
 Præjudicielle spørgsmål
 Skal Rådets direktiv 92/12/EØF (1) af 25. februar 1992 — om den generelle ordning for punktafgiftspligtige varer, om oplægning og omsætning heraf samt kontrol hermed — fortolkes således, at en medlemsstat, der har opkrævet en forbrugsafgift for tobaksvarer ved at udlevere tobaksbanderoler, er forpligtet til at godtgøre modtageren af tobaksbanderolerne det beløb, som vedkommende har betalt for banderolerne, når de tobaksvarer, der er forsynet med de pågældende banderoler, i en anden medlemsstat uretmæssigt er blevet taget ud af afgiftssuspensionsproceduren med den virkning, at den pågældende medlemsstat opkræver en forbrugsafgift for tobaksvarerne af den dér etablerede erhvervsdrivende, som har forsendt tobaksvarerne på grundlag af Fællesskabets interne afgiftssuspensionsprocedure?
 (1) EFT L 76, s. 1.


text:
19.10.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 304/25
 Sag anlagt den 30. august 2013 — Comunidad Autónoma de Galicia mod Kommissionen
 (Sag T-463/13)
 2013/C 304/43
 Processprog: spansk
 Parter
 Sagsøger: Comunidad Autónoma de Galicia (Santiago de Compostela, Spanien) (ved advokaterne M. Lorenzo Outón og P. Egerique Mosquera)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgerens påstande
 —
 Den anfægtede afgørelse annulleres, idet det fastslås, at for så vidt angår den selvstyrende region Galicien udgør de gennemførte handlinger ikke ulovlig statsstøtte.
 —
 Subsidiært, dersom sagsøgeren ikke gives medhold i den første påstand, annulleres den anfægtede afgørelse, idet det fastslås, at RETEGAL ikke direkte eller indirekte har modtaget en ulovlig statsstøtte.
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Den ved denne sag anfægtede afgørelse er den samme som i sag T-461/13, Spanien mod Kommissionen og sag T-462/13, Comunidad Autónoma del País Vasco og Itelazpi mod Kommissionen.
 Sagsøgeren har til støtte for søgsmålet påberåbt sig de samme søgsmålsgrunde som dem, der allerede er påberåbt i forbindelse med ovennævnte sager.
 Sagsøgeren har særligt gjort gældende at:
 1)
 Kommissionen har begået en retlig fejl ved fastslåelsen af, at der er tale om statsstøtte som omhandlet i artikel 107, stk. 1, TEUF.
 2)
 Kommissionen har tilsidesat artikel 106, stk. 2, TEUF ved dens manglende konstatering af, at de omtvistede foranstaltninger er forenelige med det indre marked.
 3)
 Kommissionen har tilsidesat artikel 107, stk. 3, litra c), TEUF, for så vidt som den anfægtede afgørelse, selv om den anerkender, at den omhandlede offentlige sektor er ramt af struktursvigt, og at det anfægtede offentlige indgreb forfølger et formål af almen interesse, anser statsstøtten for uforenelig med det indre marked, fordi kriteriet om teknologisk neutralitet er blevet tilsidesat.
 4)
 Kommissionen har foretaget et urigtigt skøn ved at fastslå, at der er blevet udbetalt en ulovlig statsstøtte til RETEGAL, et særligt operationelt organ i den selvstyrende region Galicien, i det omfang nævnte organ blot har købt og installeret udstyr finansieret ved de anfægtede offentlige midler med henblik på kommunernes senere brug heraf, for at de sidstnævnte kan varetage public service radio- og tv-virksomhed i landlige og fjerntliggende områder og således korrigere for det markedssvigt, som findes i disse områder.


text:
12.5.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 138/23
 Personalerettens dom (Anden Afdeling) af 15. marts 2011 — Mioni mod Kommissionen
 (Sag F-28/10) (1)
 (Personalesag - kontraktansatte - løn - udlandstillæg - betingelserne i artikel 4 i bilag VII til vedtægten - den faste bopæl forud for tiltrædelsen af tjenesten)
 2012/C 138/45
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Gaëtan Barthélémy Maxence Mioni (Bruxelles, Belgien) (ved advokat L. Vogel)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (ved D. Martin og B. Eggers, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af den afgørelse, hvorved udbetalingen af det udlandstillæg, som sagsøgeren tidligere havde fået tildelt, blev bragt til ophør
 Konklusion
 1)
 Europa-Kommissionen frifindes.
 2)
 Gaëtan Barthélémy Maxence Mioni betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 179 af 3.7.2010, s. 58.


text:
25.8.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 282/13
 Domstolens dom (Femte Afdeling) af 12. juni 2014 — Užsienio reikalų ministerija og Finansinių nusikaltimų tyrimo tarnyba mod Vladimir Peftiev, BelTechExport ZAO, Sport-pari ZAO og BT Telecommunications PUE (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas — Litauen)
 (Sag C-314/13) (1)
 ((Præjudiciel forelæggelse - fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik - restriktive foranstaltninger over for Belarus - indefrysning af pengemidler og økonomiske ressourcer - fritagelser - betaling af honorarer i forbindelse med juridisk bistand - den kompetente nationale myndigheds skønsbeføjelse - ret til en effektiv domstolsbeskyttelse - betydningen af pengemidlernes ulovlige oprindelse - foreligger ikke))
 2014/C 282/18
 Processprog: litauisk
 Den forelæggende ret
 Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas
 Parter i hovedsagen
 Sagsøgere: Užsienio reikalų ministerija og Finansinių nusikaltimų tyrimo tarnyba
 Sagsøgte: Vladimir Peftiev, BelTechExport ZAO, Sport-pari ZAO og BT Telecommunications PUE
 Konklusion
 1)
 Artikel 3, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 765/2006 af 18. maj 2006 om restriktive foranstaltninger over for Belarus, som ændret ved Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 84/2011 af 31. januar 2011 og Rådets forordning (EU) nr. 588/2011 af 20. juni 2011, skal fortolkes således, at den kompetente nationale myndighed ved afgørelsen om en anmodning om fritagelse, som er fremsat i henhold til denne bestemmelse med henblik på anlæggelse af et søgsmål til anfægtelse af lovligheden af restriktive foranstaltninger, som Unionen har indført, ikke har et ubegrænset skøn, men skal udøve sine kompetencer under overholdelse af de rettigheder, der er fastsat i chartrets artikel 47, stk. 2, andet punktum, og kravet om, at man som part skal repræsenteres af en advokat for at kunne anlægge et sådant søgsmål for Den Europæiske Unions Ret.
 Den kompetente nationale myndighed har ret til at kontrollere, at de pengemidler, der søges frigivet, er bestemt udelukkende til betaling af rimelige honorarer og godtgørelse af udgifter i forbindelse med juridisk bistand. Den kan opstille vilkår, som den finder passende, med henblik på bl.a. at sikre, at der ikke ses bort fra formålet med den pålagte sanktion, og at den indrømmede fritagelse ikke bliver omgået.
 2)
 Artikel 3, stk. 1, litra b), i forordning nr. 765/2006, som ændret ved gennemførelsesforordning nr. 84/2011 og forordning nr. 588/2011, skal fortolkes således, at i et tilfælde, som det i hovedsagen foreliggende, hvor indefrysning af pengemidler og økonomiske ressourcer er baseret på nævnte forordning, skal en fritagelse for indefrysning af pengemidler og økonomiske ressourcer med henblik på betaling af juridisk bistand vurderes i henhold til denne bestemmelse, som ikke nævner noget om, hvor pengemidlerne stammer fra, og om de eventuelt er erhvervet ulovligt.
 (1) EUT C 233 af 10.8.2013.


text:
21.6.2003 DA Den Europæiske Unions Tidende C 146/43
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter Sag anlagt den 28. april 2003 af Nuova Agricast Srl mod
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Til støtte for sit søgsmål har sagsøgeren anført, at der
 ikke foreligger nogen begrundelse, at tjenestemandsvedtægtens (Sag T-139/03)
 artikel 45 og princippet om forbud mod forskelsbehandling er
 tilsidesat, at der er anlagt et klart fejlskøn, at omsorgsprincippet
 og princippet om god forvaltningsskik er tilsidesat, at princip- (2003/C 146/78)
 pet om lige muligheder er tilsidesat og endelig, at der foreligger
 magtfordrejning.
 (Processprog: italiensk)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 den 28. april 2003 anlagt sag mod Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber af Nuova Agricast Srl ved avvocato
 Sag anlagt den 22. april 2003 af Robert Charles Schochaert Michele Arcangelo Calabrese.
 mod Rådet for Den Europæiske Union
 (Sag T-136/03) Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 (2003/C 146/77) — De anfægtede foranstaltninger annulleres.
 (Processprog: fransk) — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 den 22. april 2003 anlagt sag mod Rådet for Den Europæiske
 Union af Robert Charles Schochaert, Bruxelles, ved avocat Jean
 A. Martin.
 Under denne sag anfægter det sagsøgende selskab følgende
 foranstaltninger:
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 1) Kommissionens skrivelse af 3. februar 2003 *D/50721,
 — Rådet tilpligtes at betale sagsøgeren 225 702,94 EUR i COMP/G1 D(03)142/PI/cpb (om høring af myndigheder-
 erstatning og sagsomkostninger. ne i den medlemsstat, som har udstedt dokumenterne)
 2) den af Kommissionen ved telefax af 14. marts 2003
 fremsendte meddelelse SG.B.2/MM D(2003)
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 3) Kommissionens skrivelse af 12. marts 2003 *D/51652,
 COMP/G1/PI/cpb D(03).
 Sagsøgeren, som er forhenværende tjenestemand ved Rådet,
 har i denne sag nedlagt påstand om erstatning for det tab, han
 angiveligt har lidt som følge af sagsøgtes afvisning af at
 forfremme ham til lønklasse B1 i forfremmelsesårene 1978 til Til støtte for sine påstande anfører sagsøgeren:
 2000.
 — Kommissionen har tilsidesat de processuelle garantier,
 som er foreskrevet i artikel 4, stk. 4, i Europa-Parlamentets
 Sagsøgeren har anført, at sagsøgte siden 1978 har afvist at og Rådets forordning (EF) nr. 1049/2001 af 30. maj
 forfremme ham med den begrundelse, at hans stilling ikke 2001 om aktindsigt i Europa-Parlamentets, Rådets og
 indebar udførelse af opgaver, der kunne berettige en forfrem- Kommissionens dokumenter (EFT 145 af 31.5.2001,
 melse i forhold til de øvrige ansøgere til forfremmelse, en s. 43), og artikel 5, stk. 2, i de tilsvarende gennemførelses-
 begrundelse, som ifølge sagsøgeren er retsstridig og udtryk for bestemmelser, som er vedtaget til fordel for borgerne, da
 ansvarspådragende magtmisbrug fra Rådets side. den har hørt myndighederne i den medlemsstat, som har
 udstedt de dokumenter, hvortil der kræves aktindsigt, selv
 om det fremgik klart for den, at de omtvistede dokumen-
 Sagsøgeren har ligeledes anført, at han har været udsat for ter var udelukket fra retten til aktindsigt, da de var
 udelukkelse og psykisk chikane fra visse af hans overordnede. omfattet af undtagelsen vedrørende »inspektioner og
 undersøgelser«. Kommissionen har endvidere tilsidesat
 sin egen »kodeks om god forvaltningsskik«, nærmere
 ---pagebreak--- C 146/44 DA Den Europæiske Unions Tidende 21.6.2003
 betegnet bestemmelserne i det afsnit om »konsekvens«, 2) Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 som er indeholdt i kapitlet om »generelle principper for
 god forvaltning«. Den omstændighed, at høringen er
 ulovlig, medfører efter sagsøgerens opfattelse, at også det
 delvise afslag på aktindsigt er ulovligt, da det netop er
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 baseret på det svar, hvormed de italienske myndigheder
 modsatte sig en offentliggørelse.
 Sagsøgeren kræver, at Kommissionens beslutning 2003/82/EF
 — Endvidere anfører sagsøgeren, at der er udøvet forskelsbe- af 29. januar 2003 (1) annulleres. Den anfægtede beslutning
 handling i forhold til en anden begæring om aktindsigt giver Belgien tilladelse til at fastsætte højere genvindings- og
 (der er indgivet af en anden borger) i dokumenter genanvendelsesmål i Belgien end de mål, der er fastsat i direktiv
 henhørende under samme kategori som dem, sagsøgeren 94/62/EF (2).
 kræver aktindsigt i.
 — Sagsøgeren gør desuden gældende, at Kommissionen Sagsøgeren er en sammenslutning, der ikke arbejder med
 har begået et åbenbart fejlskøn ved at anse den kun gevinst for øje, og som er den eneste organisation i Belgien,
 tilsyneladende begrundelse, som underskriveren har givet, der er godkendt til at indsamle, genvinde og udnytte hushold-
 for tilstrækkelig, hvori henvises til en afgørelse fra en ningsemballageaffald. Sammenslutningen påtager sig for sine
 national ret om anvendelse af bestemmelser i den nationa- medlemmer disses forpligtelse til at tilbagetage husholdnings-
 le lovgivning, som hvad angår gennemskueligheden klart emballageaffald. Medlemmerne af sammenslutningen repræ-
 er mere restriktive end bestemmelserne i forordning (EF) senterer producenter og importører af emballage, af emballere-
 nr. 1049/2001, og at Kommissionen derved samtidig har de produkter eller emballagemateriale, distributionsvirksomhe-
 tilsidesat nævnte forordnings artikel 4, stk. 5, princippet der og erhvervssammenslutninger.
 om god forvaltning samt forpligtelsen til at begrunde
 institutionernes beslutninger.
 Sagsøgeren har for det første gjort gældende, at EF-traktatens
 — Endelig anfører det sagsøgende selskab, at dets ret til artikel 253 og artikel 6, stk. 6, i direktiv 94/62/EF er tilsidesat.
 forsvar er tilsidesat, da det kun ved at få adgang til de Ifølge sagsøgeren har Kommissionen ved vedtagelsen af beslut-
 pågældende dokumenter har mulighed for at få prøvet ningen lagt ukorrekte og ufuldstændige faktiske omstændighe-
 lovligheden af en beslutning om godkendelse af en der til grund. Kommissionen har derved begået faktiske fejl
 statsstøtteordning. ved bedømmelsen af kriterierne i artikel 6, stk. 6, i direktiv 94/
 62/EF.
 Sagsøgeren har desuden anført, at der er sket en tilsidesættelse
 af EF-traktatens artikel 253. Ifølge sagsøgeren har Kommissio-
 nen ikke i fornødent omfang begrundet, hvorfor Belgien har
 tilstrækkelig genvindingskapacitet for metalemballage, ikke-
 jernholdige metaller, mekanisk genvinding af syntetiske mate-
 rialer samt for papir og pap. Sagsøgeren har endvidere anført,
 Sag anlagt den 28. april 2003 af Fost Plus VZW mod
 at Kommissionen i beslutningen ikke har taget stilling til
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 virkningen af en forhøjelse af minimumsmålene for genvinding
 for hvert enkelt emballagemateriale.
 (Sag T-142/03)
 Sagsøgeren har endelig anført, at der er sket en tilsidesættelse
 (2003/C 146/79) af den almindelige forpligtelse til at udvise den fornødne omhu
 og af direktiv 94/62/EF, idet Kommissionen har lagt bestemte
 faktiske omstændigheder, f.eks. forbrænding med energigen-
 (Processprog: nederlandsk) vinding og den kapacitet, der er til rådighed, til grund uden at
 efterprøve, om dette er muligt og foreneligt med direktiv 94/
 62/EF.
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 (1 ) Kommissionens beslutning 2003/82/EF af 29.1.2003 om bekræf-
 den 28. april 2003 anlagt sag mod Kommissionen for De
 telse af foranstaltninger, som Belgien har anmeldt i henhold til
 Europæiske Fællesskaber af Fost Plus VZW, Bruxelles, ved Peter artikel 6, stk. 6, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 94/62/
 Wytinck, Jan Bouckaert og Hendrik Viane. EF om emballage og emballageaffald (EØS-relevant tekst) (meddelt
 under nummer K(2003) 361) (EFT L 31, s. 32).
 (2 ) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 94/62/EF af 20.12.1994
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande: om emballage og emballageaffald (EFT L 365, s. 10).
 1) Beslutningens artikel 1 annulleres.


text:
10.11.2007
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 269/53
 Sag anlagt den 4. september 2007 — Tyskland mod Kommissionen
 (Sag T-332/07)
 (2007/C 269/96)
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: Forbundsrepublikken Tyskland (ved M. Lumma og Rechtsanwalt C. von Donat)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Sagsøgerens påstande
 —
 Kommissionens beslutning K(2007) 2619 endelig udg. af 25. juni 2007 om nedsættelse af det økonomiske tilskud fra Den Europæiske Fond for Regionaludvikling til et samlet program for Fællesskabets strukturelle investeringer inden for området, der er omfattet af mål 2 i delstaten Nordrhein-Westfalen i Forbundsrepublikken Tyskland (EFRU nr. 94.02.13.012), der var blevet bevilliget ved beslutning nr. K(94) 3379, annulleres.
 —
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Kommissionen har ved den anfægtede beslutning nedsat tilskuddet fra Den Europæiske Fond for Regionaludvikling (EFRU) til et program for Fællesskabets strukturelle investeringer inden for området, der er omfattet af mål 2 i delstaten Nordrhein-Westfalen.
 Til støtte for søgsmålet gør sagsøgeren gældende, at sagsøgte ved den anfægtede beslutning har foretaget en urigtig bedømmelse af sagens faktiske omstændigheder.
 Derudover gør sagsøgeren gældende, at betingelserne i artikel 24, stk. 2, i forordning nr. 4253/88 (1) for en nedsættelse ikke er opfyldt. Sagsøgeren gør i denne forbindelse gældende, at de foretagne ændringer ikke ville udgøre en betydelig ændring af programmet. Det er derudover sagsøgerens opfattelse, at den blotte henvisning til »Retningslinjer vedrørende finansiel afslutning af strukturfondenes operationelle interventioner (1994-1999) (SEK (1999) 1316)« er utilstrækkelig til at begrunde, at der er tale om en betydelig ændring.
 Uanset om der måtte foreligge en betydelig ændring af programmet, gør sagsøgeren gældende, at Kommissionen burde have udøvet sin skønsbeføjelse i henhold til artikel 24, stk. 2, i forordning 4253/88 i forhold til den konkrete programgennemførelse. Ifølge sagsøgeren burde sagsøgte have foretaget en afvejning af, hvorvidt en nedsættelse af EFRU-støtten er forholdsmæssig.
 (1) Rådets forordning (EØF) nr. 4253/88 af 19.12.1988 om gennemførelsesbestemmelser til forordning (EØF) nr. 2052/88 for så vidt angår samordningen af de forskellige strukturfondes interventioner indbyrdes såvel som med interventionerne fra Den Europæiske Investeringsbank og de øvrige eksisterende finansielle instrumenter (EFT L 374, s. 1).


text:
19.5.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 151/19
 Rettens kendelse af 25. marts 2014 — Hav Hawe Hydraulik mod KHIM — HaWi Energietechnik (HAWI)
 (Sag T-347/13) (1)
 ((EF-varemærker - indsigelse - tilbagetagelse af registreringsansøgningen - ufornødent at træffe afgørelse))
 2014/C 151/25
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: Hawe Hydraulik SE (München, Tyskland) (ved advokaterne G. Würtenberger og R. Kunze)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (ved A. Poch, som befuldmægtiget)
 Den anden part i sagen for appelkammeret ved Harmoniseringskontoret og intervenient ved Retten: HaWi Energietechnik AG (Eggenfelden, Tyskland)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelse truffet den 26. april 2013 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1690/2012-4) vedrørende en indsigelsessag mellem Hawe Hydraulik SE og HaWi Energietechnik AG.
 Konklusion
 1)
 Det er ufornødent at træffe afgørelse i sagen.
 2)
 Hawe Hydraulik SE bærer sine egne omkostninger og betaler de af Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) afholdte omkostninger.
 (1) EUT C 252 af 31.8.2013.


text:
4.4.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 82/4
 Domstolens dom (Store Afdeling) af 10. februar 2009 — Allianz SpA, tidligere Riunione Adriatica Di Sicurta SpA, Generali Assicurazioni Generali SpA mod West Tankers Inc. (anmodning om præjudiciel afgørelse fra House of Lords, Det Forenede Kongerige)
 (Sag C-185/07) (1)
 (Anerkendelse og fuldbyrdelse af udenlandske voldgiftskendelser - forordning (EF) nr. 44/2001 - anvendelsesområde - kompetence for en ret i en medlemsstat til at nedlægge et forbud, hvorved en part afskæres fra at anlægge en retssag eller fortsætte en allerede anlagt retssag ved en domstol i en anden medlemsstat med den begrundelse, at en sådan retssag er i strid med en voldgiftsaftale - New Yorkkonventionen)
 (2009/C 82/06)
 Processprog: engelsk
 Den forelæggende ret
 House of Lords
 Parter i hovedsagen
 Sagsøgere: Allianz SpA, tidligere Riunione Adriatica Di Sicurta SpA, Generali Assicurazioni Generali SpA
 Sagsøgt: West Tankers Inc.
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — House of Lords — fortolkning af Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22. december 2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område (EFT L 12, s. 1) — hvorvidt en ret i en medlemsstat kan afsige en kendelse, hvorved en part afskæres fra at anlægge en retssag eller fortsætte en allerede anlagt retssag i en anden medlemsstat, med den begrundelse, at en sådan retssag er i strid med en voldgiftsaftale
 Konklusion
 Den omstændighed, at en ret i en medlemsstat udsteder et forbud, hvorved en person afskæres fra at anlægge en retssag eller fortsætte en allerede anlagt retssag for retterne i en anden medlemsstat, med den begrundelse, at en sådan retssag er i strid med en voldgiftsaftale, er uforenelig med Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22. december 2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område.
 (1) EUT C 155 af 7.7.2007.


text:
31.7.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 249/15
 Domstolens kendelse (Sjette Afdeling) af 14. juni 2017 — Todor Iliev mod Blagovesta Ilieva (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Rayonen sad Varna — Bulgarien)
 (Sag C-67/17) (1)
 ((Præjudiciel forelæggelse - artikel 99 i Domstolens procesreglement - retligt samarbejde i civile sager - forordning (EU) nr. 1215/2012 - artikel 1, stk. 2, litra a) - anvendelsesområde - udelukkede områder - formueforholdet mellem ægtefæller - opløsning af ægteskab - salg af et gode erhvervet under ægteskabet))
 (2017/C 249/22)
 Processprog: bulgarsk
 Den forelæggende ret
 Rayonen sad Varna
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Todor Iliev
 Sagsøgt: Blagovesta Ilieva
 Konklusion
 Artikel 1, stk. 2, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1215/2012 af 12. december 2012 om retternes kompetence og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område, skal fortolkes således, at en tvist som den i hovedsagen omhandlede vedrørende salg efter en skilsmisse af et gode erhvervet i løbet af ægteskabet af ægtefæller, der er statsborgere i en medlemsstat, men som er bosiddende i en anden medlemsstat, ikke henhører under anvendelsesområdet for nævnte forordning, men under formueforholdet mellem ægtefæller, og dermed er omfattet af undtagelserne i nævnte artikel 1, stk. 2, litra a).
 (1) EUT C 112 af 10.4.2017.


text:
C 83/20 DA Den Europæiske Unions Tidende 5.4.2003
 1) Kommissionens afgørelse af 25. november 1999 om afslag på Sag anlagt den 10. januar 2003 af Colette Di Marzio mod
 tildeling af børnepension til sagsøgerens barn annulleres. Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 2) Kommissionen betaler sagens omkostninger med undtagelse af
 de omkostninger, der er afholdt af Rådet for Den Europæiske
 Union, og de omkostninger, som Rådets intervention har påført (Sag T-14/03)
 sagsøgeren.
 3) Rådet bærer sine omkostninger.
 (2003/C 83/47)
 ( 1) EFT C 335 af 25.11.2000.
 (Processprog: fransk)
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 den 10. januar 2003 anlagt sag mod Kommissionen for De
 den 28. januar 2003
 Europæiske Fællesskaber af Colette Di Marzio, Ginasservis
 (Frankrig), ved avocats Georges Vandersanden og Laure Levi.
 i sag T-138/01, F mod Revisionsretten for De Europæiske
 Fællesskaber ( 1)
 (Tjenestemænd — omplacering — berettiget forventning — Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 annullations- og erstatningssøgsmål)
 (2003/C 83/46) — Ansættelsesmyndighedens afgørelse om iværksættelse af
 tilbageholdelse i sagsøgerens løn for et beløb svarende til
 (Processprog: fransk) justeringskoefficienten for Frankrig og til udlandstillægget
 for månederne oktober, november og december 2001
 annulleres.
 I sag T-138/01, F, tjenestemand ved Revisionsretten for De
 Europæiske Fællesskaber, med bopæl i Luxembourg, ved — Afgørelsen af ukendt dato om pr. oktober 2001 at fratage
 avocat P. Goergen, og med valgt adresse i Luxembourg, mod sagsøgeren den i artikel 4a i bilag VII til tjenestemandsved-
 Revisionsretten for De Europæiske Fællesskaber (befuldmægti- tægten omhandlede faste godtgørelse (det såkaldte sekre-
 gede: J.-M. Stenier, P. Giusta og B. Schäfer), angående dels tariatstillæg) annulleres.
 en påstand om annullation af Revisionsrettens afgørelse af
 4. december 2000 om omplacering af sagsøgeren til oversæt-
 telsestjenesten og dels en påstand om erstatning for den ikke- — Afgørelsen af ukendt dato om at fratage sagsøgeren den i
 økonomiske skade, sagsøgeren hævder at have lidt, har Retten artikel 8 i bilag VII til vedtægten omhandlede årlige
 (Anden Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, godtgørelse til rejseudgifter for 2001 annulleres.
 R.M. Moura Ramos, og dommerne J. Pirrung og A.W.H Meij;
 justitssekretær: fuldmægtig J. Plingers, den 28. januar 2003
 afsagt dom, hvis konklusion lyder således: — Sagsøgeren genindsættes i alle sine økonomiske rettighe-
 der, hvilket indebærer udbetaling af justeringskoefficien-
 1) Revisionsretten for De Europæiske Fællesskabers afgørelse ten for Frankrig og af udlandstillægget for månederne
 af 4. december 2000 om omplacering af sagsøgeren til oktober, november og december 2001, udbetaling af den
 oversættelsestjenesten annulleres. i artikel 4a i bilag VII til vedtægten omhandlede faste
 godtgørelse (det såkaldte sekretariatstillæg) fra den
 2) Revisionsretten for De Europæiske Fællesskaber frifindes i 1. januar 2001 samt udbetaling af den i artikel 8 i
 øvrigt. bilag VII til vedtægten omhandlede årlige godtgørelse til
 rejseudgifter for hele 2001, idet de skyldige beløb tillæg-
 3) Revisionsretten for De Europæiske Fællesskaber betaler sagens ges rente 5,25 % p.a. til betaling sker.
 omkostninger, herunder omkostningerne i forbindelse med sag
 T-138/01 R om foreløbige forholdsregler.
 — Kommissionen tilpligtes at betale sagsøgeren erstatning,
 der efter ret og billighed fastsættes til 10 000 EUR.
 ( 1) EFT C 259 af 15.9.2001.
 — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 ---pagebreak--- 5.4.2003 DA Den Europæiske Unions Tidende C 83/21
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter — Sagsøgeren tilkendes 1 000 EUR i erstatning for ikke-
 økonomisk skade, hvilket beløb er fastsat efter ret og
 billighed.
 Sagsøgeren er tjenestemand ved Kommissionen. Hun blev
 overført til tjeneste i Cadarache og senere igen overført til
 tjeneste i Bruxelles. Sagsøgeren har bestridt afgørelsen om — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 omplacering i sag T-335/01, som førte til, at der blev indgået
 forlig med Kommissionen, og at sagsøgeren blev overført til
 midlertidig tjeneste i en anden stilling i Cadarache. Imidlertid
 var Kommissionen af den opfattelse, at sagsøgeren uberettiget Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 havde oppebåret justeringskoefficient for Frankrig og udlands-
 tillæg. Sagsøgeren blev desuden frataget det såkaldte sekreta-
 riatstillæg samt den faste godtgørelse til rejseudgifter. Sagsøgeren, som er tjenestemand ved Kommissionen, anfægter
 i denne sag gyldigheden af den endelige bedømmelse for
 Til støtte for sit søgsmål gør sagsøgeren gældende, at vedtæg- perioden 1995-1997 og har nedlagt påstand om tilkendelse af
 erstatning på grund af de fejl, Kommissionen angiveligt har
 tens artikel 59 og 64 samt artikel 4 i vedtægtens bilag VII er
 tilsidesat, og at der er sket tilsidesættelse af vedtægtens begået ved udarbejdelsen af bedømmelsen.
 artikel 71 samt af artikel 5 til 10 i vedtægtens bilag VII.
 Sagsøgeren gør ligeledes gældende, at begrundelsespligten samt
 princippet om forbud mod forskelsbehandling er tilsidesat. Sagsøgeren gør gældende, at bedømmelsen er i strid med
 tjenestemandsvedtægtens artikel 43 samt med bestemmelserne
 i Vejledning i Bedømmelse af Tjenestemænd. Selv om Det
 Subsidiært gør sagsøgeren med hensyn til justeringskoefficien- Paritetiske Bedømmelsesudvalg i sin udtalelse påviste, at der
 ten for Frankrig og udlandstillægget gældende, at vedtægtens forelå væsentlige formelle og materielle uregelmæssigheder,
 artikel 85 er tilsidesat. Hvad angår det såkaldte sekretariatstil- fandt appelbedømmelsen det ikke påkrævet at korrigere disse.
 læg anfører sagsøgeren ligeledes, at artikel 4a i vedtægtens Desuden tog udarbejdelsen af bedømmelsen urimelig lang
 bilag VII er tilsidesat, at den almindelige retsgrundsætning tid, hvilket alene kan tilskrives Kommissionen. Bedømmerne
 patere legem quem ipse fecisti er tilsidesat, og at der er sket afviste ligeledes systematisk at afholde forudgående samtaler
 tilsidesættelse af begrundelsespligten. med sagsøgeren, således som foreskrevet i Vejledning i Bedøm-
 melse af Tjenestemænd. Endvidere bidrager den fuldstændigt
 uretmæssige måde, hvorpå bedømmelsen blev udarbejdet, til
 Endelig gør sagsøgeren gældende, at det almindelige princip den almindelige mobning af sagsøgeren, som denne i årevis
 om god forvaltningsskik og forsvarlig administration samt har været udsat for.
 omsorgspligten er tilsidesat.
 Sagsøgeren gør gældende, at den meget negative bedømmelse
 er klart ubegrundet, og at Kommissionen har tilsidesat sin
 omsorgspligt og princippet om god forvaltningsskik.
 Sag anlagt den 13. januar 2003 af Albano Ferrer de
 Moncada mod Kommissionen for De Europæiske Fælles-
 skaber
 (Sag T-16/03)
 Sag anlagt den 22. januar 2003 af Spyridoula Konstanto-
 (2003/C 83/48) poulou mod De Europæiske Fællesskabers Domstol
 (Processprog: fransk)
 (Sag T-19/03)
 (2003/C 83/49)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 den 13. januar 2003 anlagt sag mod Kommissionen for
 De Europæiske Fællesskaber af Albano Ferrer de Moncada, (Processprog: fransk)
 Luxembourg, ved avocats Georges Vandersanden, Laure Levi
 og Aurore Finchelstein.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande: Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er
 der den 22. januar 2003 anlagt sag mod De Europæiske
 — Bedømmelsen for referenceperioden 1995-1997 annul- Fællesskabers Domstol af Spyridoula Konstantopoulou, Ioan-
 leres. nina (Grækenland), ved avocat Eric Boigelot.


text:
21.3.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 106/24
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte (Italien) den 28. december 2015 — MB Srl mod Società Metropolitana Acque Torino (SMAT)
 (Sag C-697/15)
 (2016/C 106/25)
 Processprog: italiensk
 Den forelæggende ret
 Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: MB Srl
 Sagsøgt: Società Metropolitana Acque Torino (SMAT)
 Præjudicielt spørgsmål
 Er de EU-retlige principper, og navnlig princippet om beskyttelse af den berettigede forventning og retssikkerhedsprincippet, samt princippet om frie varebevægelser, princippet om etableringsfrihed og princippet om fri udveksling af tjenesteydelser, der er fastlagt i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF), samt de heraf afledte principper, såsom ligebehandlingsprincippet, princippet om forbud mod forskelsbehandling, princippet om gensidig anerkendelse, proportionalitetsprincippet og gennemsigtighedsprincippet, som (senest) anerkendt i direktiv 2014/24/EU (1), til hinder for en national lovgivning som den italienske, der følger af artikel 87, stk. 4, og artikel 86, stk. 3a, i lovdekret nr. 163/2006, sammenholdt med artikel 26, stk. 6, i lovdekret nr. 81/2008, ifølge den fortolkning, som Consiglio di Statos plenarforsamling har anlagt som led i opgaven at sikre en ensartet fortolkning af loven i medfør af artikel 99 i Codice del processo amministrativo, i dom nr. 3/2015 og 9/2015, hvorefter manglende særskilt oplysning af omkostningerne til sikkerheden på arbejdspladsen i buddet i en udbudsprocedure for tildeling af offentlige bygge- og anlægskontrakter under alle omstændigheder medfører udelukkelse af tilbudsgiveren, også i tilfælde hvor pligten til særskilt oplysning ikke er blevet specificeret i udbudsbestemmelserne eller på den vedlagte formular til afgivelse af bud, også selv om buddet ud fra et indholdsmæssigt synspunkt opfylder minimumsomkostningerne til sikkerheden på arbejdspladsen?
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/24/EU af 26.2.2014 om offentlige udbud og om ophævelse af direktiv 2004/18/EF (EUT L 94, s. 65).


text:
5 . 4 . 97 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 108/13
 3 ) Rådets direktiv 93/114/EF af 14 . december staterne til at overholde de frister, der i direktiverne er
 1993 (3 ) om ændring af direktiv 70/524/EØF (4) fastsat for gennemførelsen. Denne frist er udløbet den
 om tilsætningsstoffer til foderstoffer 13 . september 1994, uden at Den Italienske Republik har
 udstedt de bestemmelser, der er nødvendige for at efter
 og/eller ikke har meddelt Kommissionen dem — har komme det direktiv, der er nævnt i Kommissionens på
 tilsidesat de forpligtelser, der påhviler den i henhold til stande .
 artikel 20 i direktiv 93/53/EØF, artikel 8 i direktiv 93/
 113/EF og artikel 2 i direktiv 93/114/EF samt EF-trak (') EFT nr. L 247 af 5 . 10 . 1993 , s . 19 .
 taten
 b ) Den Franske Republik tilpligtes at betale sagens om
 kostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter: Appel iværksat den 11 . februar 1997 af L. B. Rasmussen
 til prøvelse af dom afsagt den 12 . december 1996 af De
 Søgsmålsgrundene og de væsentligste argumenter er de Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans (Tredje Af
 samme som dem, der er gjort gældende i sag C -56197 ( 5 ); deling) i sag T-130/95 , L. B. Rasmussen mod Kommissio
 de fastsatte frister udløb henholdsvis den 1 . januar 1994 nen for De Europæiske Fællesskaber
 ( direktiv 93/53/EØF ), den 1 . oktober 1994 ( direktiv 93/
 113/EF og direktiv 93/114/EF) og den 1 . januar 1995 ( Sag C-60/97 P)
 ( artikel 7 i direktiv 93/113/EF ). ( 97/C 108/24 )
 (') EFT nr. L 175 af 19 . 7. 1993 , s . 23 .
 (2) EFT nr. L 334 af 31 . 12 . 1993 , s . 17. Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den
 (3 ) EFT nr. L 334 af 31 . 12 . 1993 , s . 24 . 11 . februar 1997 iværksat appel af L. B. Rasmussen ved
 (4 ) EFT nr. L 270 af 14 . 12 . 1970, s . 1 . advokat Carlo Revoldini, og med valgt adresse i Luxem
 (s ) Se side 12 i denne Tidende . bourg, 180, route de Longwy, til prøvelse af dom afsagt
 den 12 . december 1996 af De Europæiske Fællesskabers
 Ret i Første Instans (Tredje Afdeling) i sag T-130/95 , L. B.
 Rasmussen mod Kommissionen for De Europæiske Fælles
 skaber.
 Sag anlagt den 7. februar 1997 af Kommissionen for De Appellanten har nedlagt følgende påstande :
 Europæiske Fællesskaber mod den Italienske Republik
 ( Sag C-58/97) — Den appellerede dom ophæves i det hele, bortset fra
 ( 97/C 108/23 ) afgørelsen om sagens omkostninger
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den således at Domstolen træffer den afgørelse, som Retten
 7. februar 1997 anlagt sag mod Den Italienske Republik burde have truffet, nemlig:
 af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved ju
 ridisk konsulent Frank Benyon og Laura Pignataro, Kom — annullerer Kommissionens afgørelse om ikke at for
 missionens Juridiske Tjeneste, som befuldmægtigede, og fremme appellanten til lønklasse A4 for regnskabsåret
 med valgt adresse i Luxembourg hos Carlos Gomez de la 1994
 Cruz, Wagner-Centret, Kirchberg, Luxembourg.
 — annullerer Kommissionens afgørelse om at forfremme
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande : de tjenestemænd til lønklasse A4, som er optaget på
 den liste, der blev offentliggjort i Meddelelser fra Ad
 1 ) Det fastslås, at den Italienske Republik ikke har over ministrationen nr. 859 af 8 . september 1994
 holdt de forpligtelser, der påhviler den i henhold til
 Rådets direktiv 93/75/EØF af 13 . september 1993 om — Kommissionen tilpligtes at erstatte appellanten den
 mindstekrav til skibe, som er på vej til eller fra Fælles ikke-økonomiske skade, han har lidt
 skabets søhavne med farligt eller forurenende gods H ,
 og EF-traktaten, idet den ikke har vedtaget og/eller i — under alle forhold tilpligtes Kommissionen at betale
 hvert fald ikke underrettet Kommissionen om de love
 sagens omkostninger.
 og administrative bestemmelser, der er nødvendige for
 at efterkomme direktivet .
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 2 ) Den Italienske Republik tilpligtes at betale sagens om
 kostninger. Fejlagtig og utilstrækkelig begrundelse af den anfægtede
 dom, som ikke tog stilling til appellantens argumenter og
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter: påstande H.
 EF-traktatens artikel 189, hvorefter et direktiv med hensyn (') EFT nr. C 208 af 17. 8 . 1995 , s . 35 .
 til det tilsigtede mål er bindende for enhver medlemsstat,
 som det rettes til, indebærer en forpligtelse for medlems


text:
12.5.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 142/51
 Sag anlagt den 20. marts 2014 — Friedrich Wilhelms-Hütte Eisenguss mod Kommissionen
 (Sag T-178/14)
 2014/C 142/65
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: Friedrich Wilhelms-Hütte Eisenguss GmbH (Mülheim an der Ruhr, Tyskland) (ved advokaterne H. Höfler, C. Kahle og V. Winkler)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgerens påstande
 —
 Europa-Kommissionens afgørelse i statsstøttesag SA.33995 (2013/C) (ex 2013/NN) — Tyskland — Støtte til el fra vedvarende energikilder og reduceret EEG-afgift for energiintensive forbrugere om at indlede den formelle undersøgelsesprocedure i henhold til artikel 108, stk. 2, TEUF, som blev meddelt med opfordring til at fremsætte bemærkninger (EUT 2014 C 37, s. 73), annulleres.
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat følgende anbringender.
 1.
 Tilsidesættelse af væsentlige formskrifter
 —
 Sagsøgeren har herved gjort gældende, at sagsøgte ikke i overensstemmelse med artikel 296, stk. 2, TEUF har givet nogen tilstrækkelig begrundelse for sin afgørelse om at indlede en formel undersøgelsesprocedure i henhold til artikel 108, stk. 2, TEUF. Afgørelsen om at indlede en formel undersøgelsesprocedure indeholder ikke nogen specifik materiel vurdering, som bygger på faktiske og retlige omstændigheder, med hensyn til, om alle betingelserne for at anvende artikel 107, stk. 1, TEUF er opfyldt.
 2.
 Tilsidesættelse af traktaterne
 —
 Sagsøgeren har herved gjort gældende, at Kommissionens afgørelse om at indlede en formel undersøgelsesprocedure er i strid med artikel 107, stk. 1, TEUF. Sagsøgeren har i denne forbindelse anført, at Domstolen i dom af 13. marts 2001, PreussenElektra (sag C-379/98, Sml. I, s. 2099) allerede har fastslået, at Gesetz über den Vorrang erneuerbarer Energien (loven om forrang for vedvarende energi, herefter »EEG«) ikke yder statsstøtte. EEG finder fortsat anvendelse i i det væsentlige uændret form. Navnlig er de aspekter, som er afgørende for vurderingen af, om der foreligger støtte, forblevet uændrede. Det samme gælder Kommissionens beslutning af 22. maj 2002 (EFT C 164, s. 5), hvormed Kommissionen fastslog, at EEG ikke udgør statsstøtte.
 —
 Sagsøgeren har endvidere gjort gældende, at reduktionen af EEG-afgiften ikke opfylder betingelserne for statsstøtte som omhandlet i artikel 107, stk. 1, TEUF. Sagsøgeren har i denne forbindelse navnlig anført, at reduktionen af EEG-afgiften ikke udgør en fordel, som en virksomhed ikke ville have opnået under normale markedsvilkår, ikke er af selektiv karakter, ikke udgør statsstøtte eller støtte, som staten har tildelt ved hjælp af statsmidler, og ikke resulterer i en fordrejning af konkurrencen eller er til skade for handlen mellem medlemsstaterne.
 3.
 Forenelighed med fællesmarkedet
 —
 Dersom Retten måtte finde, at der er tale om statsstøtte, er denne efter sagsøgerens opfattelse forenelig med fællesmarkedet i henhold til artikel 107, stk. 3, litra b), og c), TEUF.


text:
20.11.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 317/2
 Dommernes fordeling mellem afdelingerne
 2010/C 317/04
 Under sit møde den 12. oktober 2010 har Domstolen besluttet, at E. Jarašiūnas tilknyttes Fjerde og Ottende Afdeling.
 Efter valget af formænd for de afdelinger, der sættes af tre dommere, og E. Jarašiūnas’ tilknytning til Fjerde og Ottende Afdeling, er Fjerde, Femte, Sjette, Syvende og Ottende Afdeling dermed sammensat som følger:
 Fjerde Afdeling
 J.-C. Bonichot, afdelingsformand
 K. Schiemann, L. Bay Larsen, C. Toader, A. Prechal og E. Jarašiūnas, dommere
 Femte Afdeling
 J.-J. Kasel, afdelingsformand
 A. Borg Barthet, M. Ilešič, E. Levits, M. Safjan og M. Berger, dommere
 Sjette Afdeling
 A. Arabadjiev, afdelingsformand
 A. Rosas, U. Lõhmus, A. Ó Caoimh og P. Lindh, dommere
 Syvende Afdeling
 D. Šváby, afdelingsformand
 R. Silva de Lapuerta, E. Juhász, G. Arestis, J. Malenovský og T. von Danwitz, dommere
 Ottende Afdeling
 K. Schiemann, afdelingsformand
 L. Bay Larsen, C. Toader, A. Prechal og E. Jarašiūnas, dommere


text:
4.12.2004
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 300/16
 DOMSTOLENS DOM
 (Anden Afdeling)
 af 21. oktober 2004
 i sag C-447/02 P, KWS Saat AG mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (1)
 (Appel - EF-varemærker - forordning (EF) nr. 40/94 - absolut registreringshindring - fornødent særpræg - farve i sig selv - farven orange)
 (2004/C 300/31)
 Processprog: tysk
 I sag C-447/02 P, angående en appel i henhold til artikel 56 i Domstolens statut, iværksat den 11. december 2002, KWS Saat AG, Einbeck (Tyskland) (Rechtsanwalt: C. Rohnke), mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (befuldmægtigede: D. Schennen og G. Schneider), har Domstolen (Anden Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, C.W.A. Timmermans, og dommerne C. Gulmann, J.-P. Puissochet, N. Colneric, og J.N. Cunha Rodrigues (refererende dommer); generaladvokat: P. Léger; justitssekretær: ekspeditionssekretær M. Múgica Arzamendi, den 21. oktober 2004 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 1)
 Appellen forkastes.
 2)
 KWS Saat AG betaler sagens omkostninger.
 (1) EFT C 55 af 8.3.2003.


text:
6.10.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 303/10
 Appel iværksat den 16. maj 2012 af FLSmidth & Co. A/S til prøvelse af dom afsagt af Retten (Fjerde Afdeling) den 6. marts 2012 i sag T-65/06, FLSmidth & Co. A/S mod Europa-Kommissionen
 (Sag C-238/12 P)
 2012/C 303/20
 Processprog: engelsk
 Parter
 Appellant: FLSmidth & Co. A/S (ved advokat M. Dittmer, barrister J. Ratliff og advokat F. Louis)
 Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen
 Appellanten har nedlagt følgende påstande
 FLSmidth & Co. A/S anmoder på grundlag af artikel 256, stk. 1, andet afsnit, artikel 263 og 264 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, artikel 31 i Rådets forordning nr. 1/2003 (1) og artikel 56 i statutten for Domstolen høfligst om, at Domstolen:
 —
 ophæver dom afsagt den 6. marts 2012 i sag T-65/06,
 —
 annullerer Europa-Kommissionens beslutning af 30. november 2005 i sag COMP/F/38 354 om en procedure i henhold til artikel 101 TEUF, for så vidt den angår FLS, eller subsidiært nedsætter det beløb, som FLS holdes ansvarlig for i beslutningen, og
 —
 tilpligter Europa-Kommissionen at betale sagens omkostninger.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 FLS gør to anbringender gældende til støtte for sin principale påstand, hvoraf det sidste støttes af to under-anbringender.
 —
 Retten begik en retlig fejl ved ikke at anvende den korrekte retlige test for at pålægge et (endeligt) moderselskab ansvar. Endvidere drog Retten ikke de korrekte retlige konsekvenser af det indgivne bevismateriale, idet den ikke konkluderede, at det var lykkedes FLS at afkræfte formodningen om moderselskabets ansvar.
 —
 Retten undersøgte ikke, om Kommissionen havde opfyldt sin begrundelsespligt.
 —
 Kommissionen begik selv en fejl ved ikke at opfylde sin begrundelsespligt, idet den ikke på tilstrækkelig vis besvarede de af FLS indgivne argumenter og bevisligheder til afkræftelse af formodningen om moderselskabets ansvar.
 —
 Kommissionen opfyldte endvidere ikke sin begrundelsespligt, idet beslutningen ikke indeholdt nogen begrundelse for, hvorfor FLS skulle være ansvarlig for perioden december 1990 — december 1991.
 Til støtte for den subsidiære påstand gør FLS fire anbringender gældende.
 —
 Retten begik en retlig fejl, idet den undlod at anvende princippet om proportionalitet og legalitet, da den efterprøvede det ansvar, som FLS var blevet pålagt, og derved ikke nedsatte det omhandlede ansvar i overensstemmelse dermed.
 —
 Retten begik en retlig fejl, idet den undlod at stoppe den forskelsbehandling, som Kommissionen begik ved at give Trioplast Industrier AB — og ikke FLS — en 30 % nedsættelse i henhold til samarbejdsmeddelelsen.
 —
 Retten begik en retlig fejl ved at fejlanvende samarbejdsmeddelelsens afsnit D, andet led, idet den ikke indrømmede FLS en nedsættelse på grundlag af virksomhedens undladelse af at bestride rigtigheden af de faktiske omstændigheder. Endvidere undlod Retten at anvende princippet om ligebehandling, idet den ikke tog den omstændighed i betragtning, at Bonar Technical Fabrics blev indrømmet en 10 % nedsættelse for i det mindste samme adfærd.
 —
 Retten tilsidesatte artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder og artikel 6, stk. 1, i den europæiske menneskerettighedskonvention, idet den ikke afsagde dom inden for en rimelig tidsfrist.
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 1/2003 af 16.12.2002 om gennemførelse af konkurrencereglerne i traktatens artikel 81 og 82 (EFT 2003 L 1, s. 1).


text:
20.8.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 205/26
 Sag anlagt den 7. juni 2005 af Kurt Jacobs mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 (Sag T-220/05)
 (2005/C 205/48)
 Processprog: fransk
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der den 7. juni 2005 anlagt sag mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber af Kurt Jacobs, Brügge (Belgien), ved avocat Lucas Vogel.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 1.
 Annullation af ansættelsesmyndighedens afgørelse af 11. februar 2005, som blev meddelt den 14. februar 2005 og modtaget den 27. februar 2005, om afvisning af den af sagsøgeren indgivne klage af 16. november 2004, hvorved han krævede annullation af tre på hinanden følgende afgørelser vedtaget henholdsvis den 16. august 2004, den 24. august 2004 og den 31. august 2004, for så vidt hans indplacering ved ansættelsen herved blev fastsat til lønklasse B*3, løntrin 2, med en grundløn på 3 101,85 EUR.
 2.
 Om fornødent: Ligeledes annullation af de afgørelser af 16. august 2004, 24. august 2004 og 31. august 2004, som var genstand for førnævnte klage.
 3.
 Kommissionen tilpligtes at betale et beløb på 250 000 EUR i erstatning.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Sagsøgeren indgav ansøgning til den eksterne udvælgelsesprøve KOM/B/1/02 med henblik på oprettelse af en ansættelsesreserve af assisterende fuldmægtige i lønklasse B5 eller B4. Han bestod udvælgelsesprøven og modtog ved e-mail af 20. april 2004 et stillingstilbud fra Kommissionens GD for Eksterne Forbindelser. Den 21. april 2004 accepterede han dette tilbud. Hans ansættelsesbrev blev imidlertid først udfærdiget den 31. august 2004, og sagsøgeren måtte derfor forinden opsige sin kontrakt med sin tidligere arbejdsgiver. I henhold til de nye vedtægtsbestemmelser, som trådte i kraft den 1. maj 2004, blev sagsøgeren ansat i lønklasse B*3, løntrin 2, hvorimod den tidligere lønklasse B5, som var angivet i meddelelsen om udvælgelsesprøven, svarer til den nye lønklasse B*5. Som følge heraf var sagsøgerens grundløn betydeligt lavere end den grundløn, han ville have fået under den tidligere ordning.
 Sagsøgeren har følgelig nedlagt påstand om annullation af de anfægtede afgørelser vedrørende hans udnævnelse og fastsættelsen af hans indplacering, samt om tilkendelse af en erstatning for det tab, han angiveligt har lidt. Sagsøgeren har med det første anbringende anført, at der er sket tilsidesættelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, af administrationens omsorgspligt samt af de bindende bestemmelser i meddelelsen om udvælgelsesprøven. Sagsøgeren har herved ligeledes anført, at afgørelsen om hans ansættelse i realiteten blev truffet inden ikrafttrædelsen af den nye vedtægt, nemlig ved udvekslingen af førnævnte e-mails af 20. april 2005 og af 21. april 2005.
 Sagsøgeren har med det andet anbringende desuden anført, at princippet om forbud mod forskelsbehandling er tilsidesat, idet han blev ansat i en lavere lønklasse end den, der var fastsat i meddelelsen om udvælgelsesprøven, og som de øvrige beståede ansøgere fra samme udvælgelsesprøve blev ansat i.


text:
20.4.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 127/3
 Domstolens kendelse (Ottende Afdeling) af 11. december 2014 — Marta León Medialdea mod Ayuntamiento de Huetor Vega (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Juzgado de lo Social no 1 de Granada — Spanien)
 (Sag C-86/14) (1)
 ((Præjudiciel afgørelse - socialpolitik - direktiv 1999/70/EF - aftale - rammeaftale om tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP - flere på hinanden følgende tidsbegrænsede ansættelseskontrakter i den offentlige sektor - § 3, stk. 1 - begrebet »en person med tidsbegrænset ansættelse« - § 5, stk. 1 - foranstaltninger med henblik på at forhindre misbrug hindrørende fra anvendelsen af flere på hinanden følgende tidsbegrænsede ansættelseskontrakter eller ansættelsesforhold - sanktioner - konvertering af det tidsbegrænsede ansættelsesforhold til en kontrakt om ikke-fastansættelse på ubegrænset tid - ret til godtgørelse))
 (2015/C 127/04)
 Processprog: spansk
 Den forelæggende ret
 Juzgado de lo Social no 1 de Granada
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Marta León Medialdea
 Sagsøgt: Ayuntamiento de Huetor Vega
 Konklusion
 1)
 § 2 og § 3, stk. 1, i rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der blev indgået den 18. marts 1999, og som er indeholdt i bilaget til Rådets direktiv 1999/70/EF af 28. juni 1999 om rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP, skal fortolkes således, at en arbejdstager såsom sagsøgeren i hovedsagen er omfattet af anvendelsesområdet for denne rammeaftale, for så vidt som denne arbejdstager har været knyttet til sin arbejdsgiver gennem tidsbegrænsede ansættelser som omhandlet i § 2, og § 3, stk. 1.
 2)
 Rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse skal fortolkes således, at den er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, som ikke foreskriver nogen effektive foranstaltninger som omhandlet i rammeaftalens § 5, stk. 1, med henblik på at sanktionere misbrug hidrørende fra anvendelsen af flere på hinanden følgende tidsbegrænsede ansættelseskontrakter i den offentlige sektor, eftersom der ikke findes nogen effektiv foranstaltning i den interne retsorden med henblik på at sanktionere et sådant misbrug.
 3)
 Det tilkommer den forelæggende ret i overensstemmelse med national ret, kollektive overenskomster og/eller national praksis at vurdere, hvilken form for godtgørelse, der skal tilkendes en arbejdstager såsom sagsøgeren i hovedsagen, for at denne godtgørelse kan anses for en foranstaltning, der er tilstrækkelig effektiv til at kunne forhindre misbrug som omhandlet i rammeaftalens § 5, stk. 1.
 Det tilkommer i givet fald ligeledes den forelæggende ret i videst muligt omfang at fortolke de relevante bestemmelser i national ret i overensstemmelse med EU-retten.
 (1) EUT C 142 af 12.5.2014.


text:
17.4.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 100/30
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale Ordinario di Vicenza — Sezione distaccata di Schio (Italien) den 15. februar 2010 — Edil Centro SpA mod Electrosteel Europa sa
 (Sag C-87/10)
 2010/C 100/45
 Processprog: italiensk
 Den forelæggende ret
 Tribunale Ordinario di Vicenza
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Electrosteel Europa sa
 Sagsøgt: Edil Centro SpA
 Præjudicielt spørgsmål
 Skal artikel 5, nr. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 44/01 (1) — og dermed fællesskabsretten — som bestemmer, at opfyldelsesstedet ved salg af varer er det sted, hvor varerne i henhold til aftalen er blevet leveret eller skulle have været leveret, fortolkes således, at leveringsstedet, som er relevant med henblik på at fastlægge, hvilken ret der har kompetence, er det endelige bestemmelsessted for de i kontrakten omhandlede varer, eller det sted, hvor sælgeren opfylder sin leveringsforpligtelse i henhold til de materielle bestemmelser, der finder anvendelse i det konkrete tilfælde, eller kan der tænkes en anden fortolkning af den nævnte retsregel?
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22.12.2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område (EFT 2001 L 12, s. 1).


text:
3.8.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 225/21
 Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 13. juni 2013 — Etablissement national des produits de l'agriculture et de la mer (FranceAgriMer), som er indtrådt i de rettigheder, der tilkommer Office national interprofessionnel des fruits, des légumes, des vins et de l’horticulture (Viniflhor) mod Société anonyme d’intérêt collectif agricole Unanimes (sagerne C-671/11 og C-672/11), Organisation de producteurs Les Cimes (sag C-673/11), Société Agroprovence (sag C-674/11), Regalp SA (sag C-675/11) og Coopérative des producteurs d’asperges de Montcalm (COPAM) (sag C-676/11) (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Conseil d’État — Frankrig)
 (Forenede sager C-671/11 — C-676/11) (1)
 (Landbrug - Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget - begrebet »den kontrollerede periode« - mulighed for udvidelse og tidsmæssig placering af kontrolperioden - formålet om effektiv kontrol - retssikkerhed)
 2013/C 225/34
 Processprog: fransk
 Den forelæggende ret
 Conseil d’État
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Etablissement national des produits de l’agriculture et de la mer (FranceAgriMer), som er indtrådt i de rettigheder, der tilkommer Office national interprofessionnel des fruits, des légumes, des vins et de l’horticulture (Viniflhor)
 Sagsøgte: Société anonyme d’intérêt collectif agricole Unanimes (sagerne C-671/11 og C-672/11), Organisation de producteurs Les Cimes (sag C-673/11), Société Agroprovence (sag C-674/11), Regalp SA (sag C-675/11) og Coopérative des producteurs d’asperges de Montcalm (COPAM) (sag C-676/11)
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Conseil d’État — fortolkning af artikel 2, stk. 4 i Rådets forordning (EØF) nr. 4045/89 af 21. december 1989 om medlemsstaternes kontrol med de foranstaltninger, der indgår i ordningen for finansiering gennem Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget, Garantisektionen, og om ophævelse af direktiv77/435/EØF (EFT L 388, s. 18) — begrebet »kontrolperiode« — en medlemsstats mulighed for at udvide kontrolperioden henset til kravene om beskyttelse af Unionens finansielle interesser — pligt til at afgrænse kontrolperioden — tilbagebetaling af en del af den modtagne støtte
 Konklusion
 Artikel 2, stk. 4, andet afsnit, i Rådets forordning (EØF) nr. 4045/89 af 21. december 1989 om medlemsstaternes kontrol med de foranstaltninger, der indgår i ordningen for finansiering gennem Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget, Garantisektionen, og om ophævelse af direktiv 77/435/EØF, som ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 3094/94 af 12. december 1994, skal fortolkes således, at den kontrollerede periode i tilfælde, hvor en medlemsstat gør brug af muligheden for udvidelse heraf, ikke nødvendigvis skal slutte i den forudgående kontrolperiode, men også kan slutte efter denne periode. Nævnte bestemmelse skal dog ligeledes fortolkes således, at den ikke tillægger de erhvervsdrivende en ret til at modsætte sig andre eller mere omfattende kontroller i forhold til de i denne bestemmelse omhandlede kontroller. Heraf følger, at den omstændighed, at en kontrol udelukkende vedrører en periode, som slutter, før begyndelsen af den forudgående kontrolperiode, ikke i sig selv kan bevirke, at denne kontrol er ulovlig i forhold til de kontrollerede erhvervsdrivende.
 (1) EUT C 89 af 24.3.2012.


text:
19.12.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 312/18
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Juzgado Mercantil (Spanien) den 1. oktober 2009 — Entidad de Gestión de Derechos de los Productores Audiovisuales (EGEDA) mod Magnatrading SL
 (Sag C-387/09)
 2009/C 312/30
 Processprog: spansk
 Den forelæggende ret
 Juzgado Mercantil Nr. 1, Santa Cruz de Tenerife
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Entidad de Gestión de Derechos de los Productores Audiovisuales (EGEDA)
 Sagsøgt: Magnatrading SL
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Er begrebet »rimelig kompensation« i artikel 5, stk. 2, litra b), i direktiv 2001/29/EF (1) et nyt fællesskabsbegreb, der skal fortolkes ens i alle Det Europæiske Fællesskabs medlemsstater?
 2)
 Såfremt det første spørgsmål besvares bekræftende, stilles følgende spørgsmål:
 2.1.
 Såfremt der forelå en national ordning for rimelig kompensation, inden direktiv 2001/29/EF trådte i kraft, skal de nationale bestemmelser da fortolkes i overensstemmelse med det nye begreb »rimelig kompensation« for privatkopiering, efter at nævnte direktiv 2001/29 trådte i kraft?
 2.2.
 Skal der for at fastsætte det udstyr, for hvilke der skal betales en rimelig kompensation, og størrelsen heraf tages hensyn til området for undtagelsen for privatkopiering fastsat i direktivets artikel 5, stk. 2, litra b), ligesom kriterierne indeholdt i betragtning 35 til direktivet?
 Såfremt dette besvares bekræftende spørges, om det er i overensstemmelse med fællesskabsbegrebet »rimelig kompensation for privatkopiering« at a) fastsætte en betalingsforpligtelse for medier bestemt til personligt og professionelt brug, bortset fra »privatkopiering«, og/eller b) fastsætte et beløb, der enten er så højt, at det ikke tager hensyn til mediernes anvendelse til privatkopiering og den skade, denne anvendelse kan medføre, idet tilfælde, hvor der ikke påføres en skade, eller skaden er meget lille, ligeledes underkastes betaling af en kompensation?
 2.3.
 Er en ordning, som samtidig med, at den indeholder undtagelsen for privatkopiering, pålægger en forpligtelse af almen karakter til betaling af en rimelig kompensation for en bestemt slags udstyr eller medier (f.eks. brændbare computerdiske CD-R og DVD-R datadiske), uanset om de er erhvervet af fysiske personer til privat brug eller af fysiske personer til professionelt brug, til at skabe og gemme egne oplysninger eller under opfyldelse af retlige forpligtelser eller af juridiske personer, der på ingen måde kan være begunstiget af undtagelsen for privatkopiering, i overensstemmelse med artikel 5, stk. 2, litra b), i direktiv 2001/29?
 3)
 Såfremt det første spørgsmål besvares benægtende
 3.1.
 Betyder dette, at medlemsstaterne er fuldstændigt frit stillet ved fastsættelsen af de kriterier og mekanismer, der er bestemmende for fastlæggelsen af det udstyr, der er underkastet betalingen af en rimelig kompensation for privatkopiering, ligesom størrelsen heraf, eller er der bestemte grænser for denne frihed, og hvilke er i givet fald disse grænser?
 3.2.
 Betyder dette, at medlemsstaterne har ret til at tillade, at tredjeparter gennem licenser kan foretage opkrævninger for værker, som disses ophavsmænd frivilligt har overgivet vederlagsfrit til dette selskab, eller er der bestemte grænser for denne beføjelse, og hvilke er i givet fald disse grænser?
 3.3.
 Betyder dette, at medlemsstaterne har ret til at tillade, at tredjeparter kan foretage opkrævninger fra brugerne for disse brugeres retlige opfyldelse af en bindende, offentligretlig forskrift, eller er der bestemte grænser for denne beføjelse, og hvilke er i givet fald disse grænser?
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/29/EF af 22.5.2001 om harmonisering af visse aspekter af ophavsret og beslægtede rettigheder i informationssamfundet (EFT L 167, s. 10).


text:
22.1.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 19/16
 Slettelse af sag C-177/02 (1)
 (2005/C 19/32)
 (Processprog: italiensk)
 Ved kendelse af 19. oktober 2004 har præsidenten for De Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sagerne C-177/02, C-178/02, C-179/02 og C-180/02 (anmodninger om præjudiciel afgørelse fra Corte Suprema di cassazione), Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura - AGEA mod Azienda Agricola Fava Allessandro e Delledonne Carla (sag C-177/02), Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura – AGEA mod Luigi Serpelloni (sag C-178/02), Azienda Agricola Coato Giovanni, Lorenzo e Vaccaro Ivana mod Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura – AGEA (sag C-179/02) og Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura – AGEA mod Battista e Giacomo Malzani (sag C-180/02), skal slettes af registeret.
 (1) EFT C 156 af 29.6.2002.


text:
29.1.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 23/13
 DOMSTOLENS DOM
 af 1. februar 2008
 i sag E-4/07 Jón Gunnar Þorkelsson mod Gildi-lífeyrissjóður (Gildi Pensionsfond)
 (Ret til invalideydelser — Fri bevægelighed for arbejdstagere — Forordning (EØF) nr. 1408/71 — Forordning (EØF) nr. 574/72)
 (2009/C 23/10)
 I sag E-4/07 mellem Jón Gunnar Þorkelsson og Gildi-lífeyrissjóður (Gildi Pensionsfond) — Anmodning til Domstolen fra Héraðsdómur Reykjavíkur (Reykjavík herredsret), Island, vedrørende regler om fri bevægelighed for arbejdstagere inden for EØS — har EFTA-Domstolen, bestående af Carl Baudenbacher (præsident), Henrik Bull (refererende dommer) og Thorgeir Örlygsson (dommer), den 1. februar 2008 afsagt følgende dom:
 1)
 Udtrykket »social sikring« i den betydning, hvori det er anvendt i EØS-aftalens artikel 29 og forordning (EØF) nr. 1408/71 dækker retten til invalideydelser i henhold til pensionsordninger, som den, der er tale om i hovedsagen, herunder pension på grundlag af »projektion af rettigheder«.
 2)
 Det er ikke i overensstemmelse med artikel 45, stk. 5, i forordning (EØF) nr. 1408/71 at gøre retten til invalideydelser på grundlag af »projektion af rettigheder« i lighed med den i hovedsagen omhandlede afhængig af, at medlemmet af en pensionsfond har indbetalt pensionsbidrag til en særlig gruppe af pensionsfonde i en bestemt periode forud for ulykken, og dermed ikke tage bidrag betalt til andre socialsikringsfonde i andre EØS-lande i forbindelse med arbejde der i betragtning.
 3)
 I henhold til forordning (EØF) nr. 574/72 skal man forelægge erstatningskravet i den stat, hvor man var bosiddende og havde sociale rettigheder på tidspunktet for skaden. Dog berører forelæggelsen af kravet til den relevante institution i et andet EØS-land ikke retten til ydelser i henhold til forordning (EØF) nr. 1408/71. Det er under alle omstændigheder den enkelte institutions ansvar at træffe den endelige beslutning om, hvorvidt ansøgeren skal modtage ydelser, som han/hun har ansøgt om ved pågældende institution.