text:
8.9.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 303/53
 Sag anlagt den 14. juli 2014 — adp Gauselmann mod KHIM (Multi Win)
 (Sag T-529/14)
 2014/C 303/63
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: adp Gauselmann GmbH (Espelkamp, Tyskland) (ved advokat P. Koch Moreno)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 Sagsøgerens/Sagsøgernes påstande
 —
 Afgørelse truffet den 29. april 2014 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1326/2013-1) annulleres.
 —
 Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Det omhandlede EF-varemærke: EF-ordmærket »Multi Win« for varer og tjenesteydelser i klasse 9, 28 og 41 — EF-varemærkeansøgning nr. 1 1 2 06 364
 Undersøgerens afgørelse: Afslag på ansøgning om registrering
 Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen
 Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra b), og c), i forordning nr. 207/2009.


text:
30.12.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 331/21
 Domstolens dom (Femte Afdeling) af 23. november 2006 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Kongeriget Sverige
 (Sag C-156/06) (1)
 (Traktatbrud - direktiv 202/87/EF - kreditinstitutter, forsikringsselskaber og investeringsselskaber i et finansielt konglomerat - supplerende tilsyn - manglende gennemførelse inden for den fastsatte frist)
 (2006/C 331/36)
 Processprog: svensk
 Parter
 Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved D. Maidani og K. Simonsson, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Kongeriget Sverige (ved A. Falk, som befuldmægtiget)
 Sagens genstand
 Traktatbrud — manglende sikring af gennemførelsen inden for den fastsatte frist af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/87/EF af 16. december 2002 om supplerende tilsyn med kreditinstitutter, forsikringsselskaber og investeringsselskaber i et finansielt konglomerat og om ændring af Rådets direktiv 73/239/EØF, 79/267/EØF, 92/49/EØF, 92/96/EØF, 93/6/EØF og 93/22/EØF samt Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/78/EF og 2000/12/EF (EFT L 35, s. 1)
 Konklusion
 1)
 Kongeriget Sverige har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/87/EF af 16. december 2002 om supplerende tilsyn med kreditinstitutter, forsikringsselskaber og investeringsselskaber i et finansielt konglomerat og om ændring af Rådets direktiv 73/239/EØF, 79/267/EØF, 92/49/EØF, 92/96/EØF, 93/6/EØF og 93/22/EØF samt Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/78/EF og 2000/12/EF, idet Kongeriget Sverige ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de love og administrative bestemmelser, som er nødvendige for at efterkomme direktivet.
 2)
 Kongeriget Sverige betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 131 af 3.6.2006.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
4.3.2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 63/19
 Sag anlagt den 4. januar 2000 af Kommissionen for De Forsigtighedsprincippet, som er vejledende for Kommissionens
 Europæiske Fællesskaber mod Den Franske Republik handlinger, medfører — i modsætning til hvad Frankrig synes
 at gøre gældende — ikke, at Kommissionen er forpligtet til at
 følge ethvert videnskabeligt standpunkt, uden at den har
 (Sag C-1/00) mulighed for at anlægge et skøn. Artikel 7 i Kommissionens
 beslutning 97/404/EF (5), der allerede fra begyndelsen forudså
 (2000/C 63/35) muligheden for mindretalsstandpunkter, som er en sædvanlig
 følge af medlemmernes uafhængighed (artikel 4), præciserer,
 at mindretalsstandpunkter altid skal anføres i VSK’s (Den
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 4. januar Videnskabelige Styringskomités) udtalelser. Den nødvendige
 2000 anlagt sag mod Den Franske Republik af Kommissionen frihed for videnskaben og de konkrete situationers kompleksi-
 for De Europæiske Fællesskaber ved ledende juridisk konsulent tet indebærer nødvendigvis, at der i næsten alle spørgsmål
 Dierk Booss og Gérard Berscheid, Kommissionens Juridiske kan være videnskabelige standpunkter, der er i mindretal.
 Tjeneste, som befuldmægtigede, og med valgt adresse i Luxem- Kommissionen har taget hensyn til disse forhold.
 bourg hos Carlos Gómez de la Cruz, Kommissionens Juridiske
 Tjeneste, Wagnercentret, Kirchberg.
 Kommissioner for De Europæiske Fællesskaber har nedlagt
 følgende påstande:
 Udover at tilsidesætte de pågældende beslutninger udgør
 — Det fastslås, at Den Franske Republik har tilsidesat Rådets indførelsen af restriktioner for indførsel af varer fra andre
 beslutning 98/256/EF af 16. marts 1998 om hasteforan- medlemsstater en overtrædelse af artikel 28 EF. Da de veteri-
 staltninger til beskyttelse mod bovin spongiform encepha- nære og sundhedsmæssige krav, der finder anvendelse på
 lopati, om ændring af beslutning 94/474/EF og om produkter, som er omfatter af DBES-ordningen, og deres
 ophævelse af beslutning 96/239/EF (1), som ændret ved forsendelse fra Det Forenede Kongerige (ligesom størstedelen
 Kommissionens beslutning 98/692/EF (2), herunder navn- af det veterinære område), er undergivet en harmonisering
 lig beslutningens artikel 6 og bilag III, og Kommissionens inden for Fællesskabet, der udgør et sammenhængende og
 beslutning 1999/514/EF af 23. juli 1999 om fastsættelse udtømmende system, som netop skal sikre beskyttelsen af
 af den dato, på hvilken forsendelse af kvægprodukter fra menneskers og dyrs sundhed, kan Frankrig ikke begrunde
 Det Forenede Kongerige under den datobaserede eksport- embargoen ved henvisning til artikel 30 EF.
 ordning kan indledes i henhold til artikel 6, stk. 5, i Rådets
 beslutning 98/256/EF (3), herunder særlig kommissions-
 beslutningens artikel 1, samt EF-traktaten, navnlig artikel
 28 og 10, ved at nægte at træffe de nødvendige foranstalt-
 ninger for at efterkomme de to beslutninger og navnlig
 ved ikke at tillade forhandling af produkter, som er
 omfattet af den nævnte ordning (»DBES«), der er omhandlet Endelig finder Kommissionen, at Frankrig ved — i en periode,
 i ovennævnte artikel 6 og bilag III, på sit område efter den der allerede nu udgør over fire og en halv måned — at nægte
 1. august 1999. at efterkomme de pågældende beslutninger også har tilsidesat
 sin samarbejdsforpligtelse i henhold til artikel 10 EF.
 — Den Franske Republik tilpligtes at betales sagens omkost-
 ninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 (1) EFT L 113 af 15.4.1998, s. 33.
 (2) Kommissionens beslutning af 25.11.1998 om ændring af beslut-
 I henhold til artikel 249 EF er en beslutning bindende i alle ning 98/256/EF.
 enkeltheder for dem, den angiver at være rettet til. Dette er (3) EFT L 195 af 28.7.1999, s. 42.
 også tilfældet for de foreliggende beslutninger, som er bindende (4) Rådets direktiv 90/425/EØF af 26. juni 1990 om veterinærkontrol
 for alle medlemsstaterne. Da beslutningernes ordlyd er klar, og zooteknisk kontrol i samhandelen med visse levende dyr og
 produkter inden for Fællesskabet med henblik på gennemførelse
 præcis og ubetinget, herunder nærmere bestemt ordlyden af
 af det indre marked, som ændret ved Rådets direktiv 92/118/EØF
 artikel 1 i beslutning 1999/514/EF, som fastsætter begyndelses- af 17.12.1992 om dyresundhedsmæssige og sundhedsmæssige
 datoen for forsendelse til den 1. august 1999, er der ikke betingelser for samhandel med og indførsel til Fællesskabet af
 overladt noget skøn til medlemsstaterne for så vidt angår produkter, der for så vidt angår disse betingelser ikke er underlagt
 datoen og fremgangsmåden for genoptagelsen af forsendelser specifikke fællesskabsbestemmelser, som omhandlet i bilag A,
 i henhold til DBES (Date-Based Export Scheme). En medlems- kapitel I, i direktiv 89/662/EØF, og for så vidt angår patogener, i
 stat kan ikke under påberåbelse af en videnskabelig erklæring direktiv 90/425/EØF (EFT L 62 af 15.3.1993, s. 49).
 fra et nationalt organ sætte sin egen risikovurdering i stedet (5) EFT L 169 af 27.6.1997, s. 85.
 for den, Kommissionen har foretaget på grundlag af sine
 beføjelser — i det foreliggende tilfælde beføjelserne i henhold
 til artikel 10, stk. 4, i Rådets direktiv 90/425/EØF (4).


text:
18.12.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 346/34
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Oberlandesgericht (Tyskland) Celle den 15. oktober 2010 — Joseba Andoni Aguirre Zarraga mod Simone Pelz
 (Sag C-491/10)
 ()
 2010/C 346/57
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Oberlandesgericht Celle
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Joseba Andoni Aguirre Zarraga
 Sagsøgt: Simone Pelz
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Har retten i fuldbyrdelsesstaten undtagelsesvis, i tilfælde af alvorlig tilsidesættelse af grundlæggende rettigheder, beføjelse til at prøve den afgørelse, der er afsagt i domsstaten og som skal fuldbyrdes, på grundlag af en fortolkning af Bruxelles II-forordningens (1) artikel 42 i overensstemmelse med chartret om grundlæggende rettigheder?
 2)
 Er retten i fuldbyrdelsesstaten forpligtet til at fuldbyrde, når det fremgår af den forelagte dokumentation, at retten i domsstaten åbenlyst har udstedt en utilstrækkelig attest i henhold til Bruxelles II-forordningens artikel 42?
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 2201/2003 af 27.11.2003 om kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser i ægteskabssager og i sager vedrørende forældreansvar og om ophævelse af forordning (EF) nr. 1347/2000, EUT L 338, s. 1.


text:
C 213/22 DA Den Europæiske Unions Tidende 6.9.2003
 skyldige hovedfordring hæfter sagsøgte også de forfaldne Sag anlagt den 23. juli 2003 af Kommissionen for De
 renter fra det tidspunkt, hvor det skyldige beløb forfaldt til Europæiske Fællesskaber mod Storhertugdømmet
 betaling og indtil fuld betaling sker. Luxembourg
 (Sag C-310/03)
 (2003/C 213/40)
 Sag anlagt den 22. juli 2003 af Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber mod Agence française de sécu-
 rité sanitaire des produits de santé
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 23. juli
 2003 anlagt sag mod Storhertugdømmet Luxembourg af
 (Sag C-308/03) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved M.D. Mar-
 tin, som befuldmægtiget, og med valgt adresse i Luxembourg.
 (2003/C 213/39)
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber har nedlagt
 følgende påstande:
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 22. juli
 2003 anlagt sag mod Agence française de sécurité sanitaire
 des produits de santé af Kommissionen for De Europæiske — Det fastslås, at Storhertugdømmet Luxembourg har tilsi-
 Fællesskaber ved R. Lyal og Ch. Giolitto, som befuldmægtigede, desat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets
 og med valgt adresse i Luxembourg. og Rådets direktiv 1999/44/EF af 25. maj 1999 om
 visse aspekter af forbrugerkøb og garantier i forbindelse
 hermed ( 1), idet det ikke har udstedt de love og administra-
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber har nedlagt tive bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme
 følgende påstande: direktivet.
 1. Agence française de sécurité sanitaire des produits de — Storhertugdømmet Luxembourg tilpligtes at betale sagens
 santé tilpligtes at betale Kommissionen et beløb på omkostninger.
 47 218,32 EUR (syvogfyrretusinde tohundredeogatten
 euro toogtredive cents), heraf udgør 41 000,00 EUR det
 skyldige beløb og 6 218,32 EUR de morarenter, der var
 forfaldne pr. den 31. marts 2003, beregnet på grundlag
 af en rentesats på 5,25 %. Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 2. Agence française de sécurité sanitaire des produits de
 santé tilpligtes at betale 6,74 EUR (seks euro fireoghalv- Fristen for direktivets gennemførelse udløb den 1. januar
 fjerds cents) per dag i morarente beregnet på grundlag af 2002.
 samme rentesats fra den 1. april 2003 indtil fuld betaling
 er sket.
 (1 ) EFT L 171 af 7.7.1999, s. 12.
 3. Agence française de sécurité sanitaire des produits de
 santé tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Den kompetente ret i den foreliggende sag er Domstolen, Sag anlagt den 23. juli 2003 af Kommissionen for De
 uanset ordlyden af voldgiftsklausulen, eftersom klausulen ikke Europæiske Fællesskaber mod Den Franske Republik
 kan have til formål eller følge at ændre kompetencefordelingen
 mellem Domstolen og Retten i Første Instans, således som det
 er fastsat i traktaten. (Sag C-311/03)
 AFSSAPS har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til kontrak- (2003/C 213/41)
 ten indgået i henhold til bestemmelserne i særprogrammet for
 forskning og udvikling inden for telematiksystemer af almen
 interesse, idet det har nægtet at fremlægge dokumentation for
 de udgifter, som Kommissionen har anmodet om, hvorfor det Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 23. juli
 er forpligtet til at tilbagebetale forskuddet til Kommissionen. 2003 anlagt sag mod Den Franske Republik af Kommissionen
 for De Europæiske Fællesskaber ved M.D. Martin, som befuld-
 mægtiget, og med valgt adresse i Luxembourg.
 ---pagebreak--- 6.9.2003 DA Den Europæiske Unions Tidende C 213/23
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber har nedlagt Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 følgende påstande:
 — Det fastslås, at Den Franske Republik har tilsidesat sine Fristen for direktivets gennemførelse udløb den 1. januar
 forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets 2002.
 direktiv 1999/44/EF af 25. maj 1999 om visse aspekter
 af forbrugerkøb og garantier i forbindelse hermed ( 1),
 idet den ikke har udstedt de love og administrative (1 ) EFT L 171 af 7.7.1999, s. 12.
 bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme
 direktivet.
 — Den Franske Republik tilpligtes at betale sagens omkost-
 ninger.
 Sag anlagt den 23. juli 2003 af Kommissionen for De
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter Europæiske Fællesskaber mod Storhertugdømmet
 Luxembourg
 Fristen for direktivets gennemførelse udløb den 1. januar
 2002. (Sag C-314/03)
 (2003/C 213/43)
 ( 1) EFT L 171 af 7.7.1999, s. 12.
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 23. juli
 2003 anlagt sag mod Storhertugdømmet Luxembourg af
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved G. Rozet,
 som befuldmægtiget, og med valgt adresse i Luxembourg.
 Sag anlagt den 23. juli 2003 af Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber mod Kongeriget Belgien Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber har nedlagt
 følgende påstande:
 (Sag C-312/03) — Det fastslås, at Storhertugdømmet Luxembourg har tilsi-
 desat sine forpligtelser i henhold til Kommissionens
 (2003/C 213/42) direktiv 2000/52/EF af 26. juli 2000 om gennemskuelig-
 heden af de økonomiske forbindelser mellem medlems-
 staterne og de offentlige virksomheder samt om den
 økonomiske gennemskuelighed i bestemte virksomhe-
 der ( 1), idet det ikke har vedtaget de love og administrative
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 23. juli bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme
 2003 anlagt sag mod Kongeriget Belgien af Kommissionen for direktivet, eller i hvert fald ikke har underrettet Kommis-
 De Europæiske Fællesskaber ved M.D. Martin, som befuldmæg- sionen herom.
 tiget, og med valgt adresse i Luxembourg.
 — Storhertugdømmet Luxembourg tilpligtes at betale sagens
 omkostninger.
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber har nedlagt
 følgende påstande:
 — Det fastslås, at Kongeriget Belgien har tilsidesat sine Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets
 direktiv 1999/44/EF af 25. maj 1999 om visse aspekter
 af forbrugerkøb og garantier i forbindelse hermed ( 1),
 Gennemførelsesfristen udløb den 31. juli 2001.
 idet det ikke har udstedt de love og administrative
 bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme
 direktivet.
 (1 ) EFT L 193 af 29.7.2000, s. 75.
 — Kongeriget Belgien tilpligtes at betale sagens omkost-
 ninger.


text:
7.4.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 102/3
 Domstolens kendelse (Første Afdeling) af 14. november 2013 — Banco Popular Español SA mod Maria Teodolinda Rivas Quichimbo og Wilmar Edgar Cun Pérez (sag C-537/12), og Banco de Valencia SA mod Joaquín Valldeperas Tortosa og María Ángeles Miret Jaume (sag C-116/13) (anmodninger om præjudiciel afgørelse fra Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 1 de Catarroja og Juzgado de Primera Instancia no 17 de Palma de Mallorca — Spanien)
 (Forenede sager C-537/12 og C-116/13) (1)
 ((Direktiv 93/13/EØF - artikel 99 i Domstolens procesreglement - forbrugeraftaler - låneaftale med pant i fast ejendom - procedure med henblik på realisering af pant i fast ejendom - kompetencen for den nationale ret, der skal påkende et søgsmål om tvangsfuldbyrdelse - urimelige kontraktvilkår - bedømmelseskriterier))
 2014/C 102/04
 Processprog: spansk
 De forelæggende retter
 Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 1 de Catarroja og Juzgado de Primera Instancia no 17 de Palma de Mallorca
 Parter i hovedsagen
 Sagsøgere: Banco Popular Español SA (sag C-537/12) og Banco de Valencia SA Jaume (sag C-116/13)
 Sagsøgte: Maria Teodolinda Rivas Quichimbo og Wilmar Edgar Cun Pérez (sag C-537/12) samt Joaquín Valldeperas Tortosa og María Ángeles Miret Jaume (sag C-116/13)
 Sagens genstand
 (Sag C-537/12)
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Juzgado de Primera Instancia e Instrucción — fortolkning af Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler (EFT L 95, s. 29) — beskyttelse af forbrugerne for så vidt angår lån til erhvervelse af fast ejendom — under en fuldbyrdelsesprocedure anføres som indsigelsesgrund, at et vilkår i en låneaftale er urimeligt — nationale civilretlige bestemmelser, som finder anvendelse på fuldbyrdelsesproceduren, og som udelukker denne indsigelsesgrund — nationale dommer uden beføjelse til at prøve, om et sådant vilkår er urimeligt
 (Sag C-116/13)
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Juzgado de Primera Instancia de Palma de Mallorca — fortolkning af artikel 3, stk. 1 og 3, artikel 7, i og bilagets punkt 1, litra e) og g), og punkt 2, litra a), til Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler (EFT L 95, s. 29) — beskyttelse af forbrugerne på området for lån i fast ejendom — anvendelsen af nationale civile retsplejeregler i forbindelse med en procedure for overtagelse af pant — den nationale rets kompetence
 Konklusion
 1)
 Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler skal fortolkes således, at det er til hinder for en medlemsstats ordning som den i hovedsagerne omhandlede, hvorefter det ikke er muligt for en ret i forbindelse med en procedure med henblik på realisering af pant i fast ejendom, ex officio eller på forbrugerens anmodning at vurdere, om et kontraktvilkår i den kontrakt, der ligger til grund for inddrivelsen af den gæld, der kan tvangsfuldbyrdes, er urimeligt, eller at vedtage foreløbige forholdsregler, herunder bl.a. opsættende virkning af fuldbyrdelsen, når iværksættelsen af disse forholdsregler er nødvendig for at sikre den fulde virkning af den endelige afgørelse, som træffes af den ret, der behandler anerkendelsessagen, og som har kompetence til at prøve, hvorvidt vilkåret er urimeligt.
 2)
 Artikel 3, stk. 1 og 3, i direktiv 93/13, punkt 1, litra e) og g), og punkt 2, litra a), i bilaget til direktivets skal fortolkes således, at for at vurdere, om et vilkår som det i hovedsagen omhandlede om førtidig ophævelse af et lån med pant i fast ejendom er urimeligt, er det navnlig af væsentlig betydning:
 —
 om den erhvervsdrivendes ret til ensidigt at ophæve aftalen afhænger af forbrugerens manglende overholdelse af en forpligtelse, som er af afgørende betydning i det pågældende kontraktforhold
 —
 om denne ret er fastsat for de tilfælde, hvor en sådan misligholdelse er tilstrækkeligt alvorlig i forhold til lånets varighed og størrelse
 —
 om den nævnte ret fraviger de gældende regler, såfremt der ikke er indgået nogen aftale mellem parterne, således at det gøres vanskeligere for forbrugeren, henset til de proceduremæssige midler, han har til rådighed, at få til adgang til domstolene og udøve sin ret til forsvar
 —
 og om den nationale lovgivning fastsætter egnede og effektive midler, som giver den forbruger, mod hvilken et sådant vilkår gøres gældende, mulighed for at afhjælpe virkningerne af den ensidige ophævelse af lånet.
 Det tilkommer den forelæggende ret at foretage denne vurdering under hensyn til alle omstændighederne i den sag, der verserer for den.
 (1) EUT C 38 af 9.2.2013.
 EUT C 171 af 15.6.2013.


text:
14.7.2001 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 200/23
 23. juli 1987om told- og statistiknomenklaturen og den fælles punkt A, stk. 3, litra b), og artikel 11, punkt C, stk. 1, i Rådets
 toldtarif (EFT L 256, s. 1), som ændret ved Kommissionen sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering
 forordning (EF) nr. 1153/97 af 24. juni 1997 (EFT L 168, s. 35), af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter —
 og vedrørende gyldigheden af Kommissionens forordning Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag
 nr. 1153/97 og forordning (EF) nr. 2086/97 af 4. november (EFT L 145, s. 1), har Domstolen (Sjette Afdeling), sammensat
 1997 om ændring af bilag I til forordning nr. 2658/87 (EFT af afdelingsformanden, C. Gulmann, og dommerne V. Skouris,
 L 312, s. 1), har Domstolen (Femte Afdeling), sammensat af R. Schintgen, F. Macken og N. Colneric (refererende dommer);
 afdelingsformanden, A. La Pergola, og dommerne generaladvokat: J. Mischo; justitssekretær: afdelingschef
 D.A.O. Edward (refererende dommer), P. Jann, L. Sevón og D. Louterman-Hubeau, den 29. maj 2001 afsagt Dom, hvis
 C.W.A. Timmermans; generaladvokat: A. Tizzano; justitssekre- konklusion lyder således:
 tær: assisterende justitssekretær H. von Holstein, den 7. juni
 2001 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 Artikel 11, punkt A, stk. 3, litra b), og artikel 11, punkt C, stk. 1, i
 Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonise-
 Sammensatte elektroniske kredsløb, som sætter automatiske databe- ring af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter —
 handlingsmaskiner og enheder dertil i stand til at behandle lydsignaler
 Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag skal
 (lydkort), skal henføres under position 8471 i den kombinerede fortolkes således, at beskatningsgrundlaget for goder, der leveres pr.
 nomenklatur som affattet ved Kommissionens forordning (EF) postordre fra et katalog til en kunde til eget brug, når leverandøren
 nr. 1153/97 af 24. juni 1997 om ændring af bilag I til Rådets
 indrømmer kunden en bonus i forhold til katalogprisen, idet
 forordning (EØF) nr. 2658/87 om told- og statistiknomenklaturen bonusbeløbet godskrives en særskilt konto til fordel for kunden, når
 og den fælles toldtarif. denne betaler afdrag til leverandøren — hvorefter bonusen straks kan
 hæves eller bruges på anden måde af kunden — er den fulde
 (1) EFT C 63 af 4.3.2000.
 katalogpris for de goder, der er solgt til kunden, nedsat med
 bonusbeløbet, når dette hæves eller bruges på anden måde af kunden.
 (1) EFT C 160 af 5.6.1999.
 DOMSTOLENS DOM
 (Sjette Afdeling)
 af 29. maj 2001
 DOMSTOLENS DOM
 i sag C-86/99, Freemans plc mod Commissioners of
 Customs & Excise (anmodning om præjudiciel afgørelse (Sjette Afdeling)
 fra VAT and Duties Tribunal, London) (1)
 af 29. maj 2001
 (»Sjette momsdirektiv — beskatningsgrundlag — bonus,
 som opnås på det tidspunkt, hvor transaktionen finder sted
 — afslag i prisen efter det tidspunkt, hvor transaktionen har i sag C-263/99, Kommissionen for De Europæiske Fælles-
 fundet sted«) skaber mod Den Italienske Republik (1)
 (2001/C 200/40) (»Traktatbrud — etableringsfrihed — fri udveksling af
 tjenesteydelser — virksomhed som færdselskonsulent«)
 (Processprog: engelsk) (2001/C 200/41)
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig- (Processprog: italiensk)
 gjort i Samling af Afgørelser)
 I sag C-86/99, angående en anmodning, som VAT and Duties (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 Tribunal, London (Det Forenede Kongerige), i medfør af EF- gjort i Samling af Afgørelser)
 traktatens artikel 177 (nu artikel 234 EF) har indgivet til
 Domstolen for i den for nævnte ret verserende sag, Freemans
 plc mod Commissioners of Customs & Excise, at opnå en I sag C-263/99, Kommissionen for De Europæiske Fællesska-
 præjudiciel afgørelse vedrørende fortolkningen af artikel 11, ber (befuldmægtigede: først A. Aresu og M. Patakia, derefter
 ---pagebreak--- C 200/24 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 14.7.2001
 M. Patakia og G. Bisogni) mod Den Italienske Republik Sadam Castiglionese SpA, Bologna, Sadam Abruzzo SpA,
 (befuldmægtigede: U. Leanza, bistået af O. Fiumara), angående Bologna, Zuccherificio del Molise SpA, Termoli (Italien) og
 en påstand om, at det fastslås, at Den Italienske Republik har Società Fondiaria Industriale Romagnola SpA (SFIR), Cesena
 tilsidesat sine forpligtelser efter EF-traktatens artikel 52 og 59 (Italien) ved avvocati V. Cerulli Irelli, G. Pittalis og G. Fanzini,
 (efter ændring nu artikel 43 EF og 49 EF) ved at indføre angående appel af kendelse afsagt den 8. december 1998 af De
 restriktioner, der hindrer udøvelsen af virksomhed som færd- Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans (Fjerde Udvidede
 selskonsulent, har Domstolen (Sjette Afdeling), sammensat af Afdeling) i sag T-39/98, Sadam Zuccherifici m.fl. mod Rådet
 afdelingsformar C. Gulmann, og dommerne V. Skouris, R. (Sml. II, s. 4207), som berigtiget ved kendelse af 29. januar
 Schintgen (refererende dommer), N. Colneric og J.N. Cunha 1999 (ikke trykt i Samling af Afgørelser), hvori der er nedlagt
 Rodrigues; generaladvokat: S. Alber; justitssekretær: R. Grass, påstand om ophævelse af den første kendelse — den anden
 den 29. maj 2001 afsagt dom, hvis konklusion lyder således: part i appelsagen: Rådet for Den Europæiske Union (befuld-
 mægtigede: J. Carbery og I. Dı́ez Parra) — har Domstolen
 1) Den Italienske Republik har tilsidesat de forpligtelser, der (Fjerde Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, A. La
 påhviler den i medfør af EF-traktatens artikel 52 og 59 (efter Pergola, og dommerne D.A.O. Edward og C.W.A. Timmermans
 aendring nu artikel 43 EF og 49 EF), ved i henhold til (refererende dommer); generaladvokat: C. Stix-Hackl; justits-
 legge no 264/91, disciplina dell’actività di consulenza per la sekretær: fuldmægtig L. Hewlett, den 31. maj 2001 afsagt
 circolazione dei mezzi di trasporto (lov nr. 264 om virksomhed dom, hvis konklusion lyder således:
 som færdselskonsulent) af 8. august 1991, under strafansvar
 at betinge udøvelsen af virksomhed som færdselskonsulent af 1) Appellen forkastes.
 besiddelsen af en administrativ tilladelse og ved at betinge
 udstedelsen af denne af, at statsborgere fra de andre medlemssta- 2) Sadam Zuccherifici, divisione della SECI — Società Esercizi
 ter har bopæl i Italien og stiller en kaution. Commerciali Industriali SpA, Sadam Castiglionese SpA,
 Sadam Abruzzo SpA, Zuccherificio del Molise SpA og Società
 2) Den Italienske Republik betaler sagens omkostninger. Fondiaria Industriale Romagnola SpA (SFIR) betaler sagens
 omkostninger.
 (1) EFT C 281 af 2.10.1999.
 (1) EFT C 100 af 10.4.1999.
 DOMSTOLENS DOM DOMSTOLENS DOM
 (Fjerde Afdeling) af 31. maj 2001
 af 31. maj 2001 i sag C-43/99, Ghislain Leclere og Alina Deaconescu mod
 Caisse nationale des prestations familiales [anmodning om
 i sag C-41/99 P, Sadam Zuccherifici, divisione della SECI præjudiciel afgørelse fra Conseil supérieur des assurances
 — Società Esercizi Commerciali Industriali SpA m.fl. mod sociales (Luxembourg)] (1)
 Rådet for Den Europæiske Union (1)
 (»Forordning (EØF) nr. 1408/71 og nr. 1612/68 — moder-
 skabs- barsels- og børnepasningsydelse fra Luxembourg —
 (»Appel — sukker — forordning (EF) nr. 2613/97 —
 bopælskrav — rettighederne for en pensionist, der ikke er
 støtte til producenter af sukkerroesukker — indstilling
 bosat i den medlemsstat, der er kompetent med hensyn til
 — produktionsåret 2001/2002 — annullationssøgsmål —
 pensionen — familieydelser og børnetilskud — begrebet
 fysiske eller juridiske personer — afvisning«)
 »arbejdstager« og »social fordel««)
 (2001/C 200/42) (2001/C 200/43)
 (Processprog: italiensk) (Processprog: fransk)
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig- (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 gjort i Samling af Afgørelser) gjort i Samling af Afgørelser)
 I sag C-41/99 P, Sadam Zuccherifici, divisione della SECI — I sag C-43/99, angående en anmodning, som Conseil supérieur
 Società Esercizi Commerciali Industriali SpA, Bologna (Italien), des assurances sociales (Luxembourg) i medfør af EF-traktatens


text:
18.12.2004
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 314/1
 DOMSTOLENS DOM
 (Femte Afdeling)
 af 26. oktober 2004
 i sag C-406/03, Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Irland (1)
 (Traktatbrud - forordning (EF) nr. 2037/2000 - stoffer, der nedbryder ozonlaget - ufuldstændig gennemførelse)
 (2004/C 314/02)
 Processprog: engelsk
 I sag C-406/03, angående et traktatbrudssøgsmål i henhold til artikel 226 EF, anlagt den. 29. september 2003, Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (befuldmægtigede: U. Wölker og M. Shotter) mod Irland (befuldmægtigede: F. O'Dubhghaill og D. O'Hagan, bistået af D. McGrath), har Domstolen (Femte Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, R. Silva de Lapuerta (refererende dommer), og dommerne C. Gulmann og J. Makarczyk; generaladvokat: A. Tizzano; justitssekretær: R. Grass, den 26. oktober 2004 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 1)
 Irland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 16, stk. 5 og 6, og artikel 17, stk. 1 og 2, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2037/2000 af 29. juni 2000 om stoffer, der nedbryder ozonlaget, idet Irland ikke har fremsendt de meddelelser, der er omhandlet i nævnte forordnings artikel 16, stk. 5 og 6, og artikel 17, stk. 1, og idet Irland ikke i henhold til samme forordnings artikel 17, stk. 2, har truffet alle praktisk gennemførlige sikkerhedsforanstaltninger for at undgå og minimere udsivning af methylbromid, samt for at fastsatte niveauet for de minimumskvalifikationer, som det pågældende personale skal være i besiddelse af.
 2)
 Irland betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 289 af 29.11.2003.


text:
4.4.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 118/34
 Sag anlagt den 28. januar 2016 — Cyprus Turkish Chamber of Industry m.fl. mod Kommissionen
 (Sag T-41/16)
 (2016/C 118/39)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøgere: Cyprus Turkish Chamber of Industry (Nicosia, Cypern), Animal Breeders Association (Nicosia), Milk and Oil Products Production and Marketing Cooperative Ltd. (Nicosia), Süt Urünleri İmalatçulari Birliği Milk Processors Association (Nicosia) og Fatma Garanti (Güzelyurt, Cypern) (ved solicitor B. O’Connor og advokaterne S. Gubel og E. Bertolotto)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgernes påstande
 —
 Kommissionens afgørelse Ares (2015) 5171539 af 18. november 2015 og Kommissionens afgørelse Ares (2016) 220922 af 15. januar 2016 om indsigelsesprocedurer vedrørende ansøgningen om registrering af »ΧΑΛΛΟΥΜΙ« (HALLOUMI)/»HELLIM« (ΠΟΠ) (CY-PDO-0005-01243) annulleres.
 —
 Artikel 49, 50, 51 og 52 i forordning (EU) nr. 2251/2012 erklæres ulovlige og anvendes ikke i den foreliggende sag, for så vidt som disse bestemmelser ikke foreskriver en ordning, der sikrer overholdelse af sagsøgernes grundlæggende rettigheder.
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat tre anbringender.
 1.
 Første anbringende, om at de anfægtede kommissionsafgørelser er ulovlige, for så vidt som de udelukker sagsøgerne fra proceduren for registrering af Halloumi/Hellim som en beskyttet oprindelsesbetegnelse i Den Europæiske Union.
 2.
 Andet anbringende om, at de anfægtede kommissionsafgørelser er ulovlige, for så vidt som de tilsidesætter princippet om ligebehandling og ikke-diskrimination.
 3.
 Tredje anbringende om, at artikel 49, 50, 51 og 52 i forordning (EU) nr. 1151/2012 (1) er retsstridige og skal erklæres uanvendelige, for så vidt som de ikke foreskriver en ordning, der sikrer overholdelse af sagsøgernes grundlæggende rettigheder.
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1151/2012 af 21.11.2012 om kvalitetsordninger for landbrugsprodukter og fødevarer (EUT L 343, s. 1).


text:
9.11.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 371/25
 Sag anlagt den 20. august 2015 — KV mod EACEA
 (Sag T-484/15)
 (2015/C 371/28)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: KV (Athen, Grækenland) (ved advokat S. Pappas)
 Sagsøgt: Forvaltningsorganet for Undervisning, Audiovisuelle Medier og Kultur
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelse EACEA/MH/OG/OKRAPF15D013150 truffet af kontorchef ved Forvaltningsorganet for Undervisning, Audiovisuelle Medier og Kultur (EACEA) vedrørende finansieringen af aftale nr. 519177-LLP-1-2011-1-GR-KA3-KA3NW med hensyn til projektet »Støtte til og fremme af digital kompetence gennem volontørprojekt« annulleres.
 —
 EACEA tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført to anbringender.
 1.
 Første anbringende om et åbenlyst fejlskøn
 —
 Den anfægtede afgørelse er behæftet med et åbenlyst fejlskøn ved sondringen mellem »almindelige« og »supplerende« tjenester ydet af sagsøgerens partnere/aktionærer under det omhandlede projekt, idet EACEA åbenlyst så bort fra karakteren af de tjenester, partnerne leverede, sagsøgerens generalforsamlings klare vilje til at tage stilling til og regulere sådanne tjenester, idet den anså dem for at udgøre en særskilt kategori, som ikke var omfattet af vedtægternes bestemmelser, og den omstændighed, at de tjenester, der blev leveret af partnerne i det omhandlede projekt, opfyldte alle kravene i henhold til den ovennævnte generalforsamlingsbeslutning.
 2.
 Andet anbringende om et andet åbenlyst fejlskøn
 —
 Den anfægtede afgørelse er behæftet med et åbenlyst fejlskøn for så vidt angår afgørelsens argumentation i forbindelse med underordnelsesforholdet mellem partnerne/aktionærerne og sagsøgeren, hvorved eksistensen af dette forhold blev klart godtgjort ved de beviser, der blev indgivet til EACEA.


text:
5.12.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 297/20
 Dom afsagt af Retten i Første Instans den 28. oktober 2009 — Juwel Aquarium mod KHIM — Potschak (Panorama)
 (Sag T-339/07) (1)
 (EF-varemærker - ugyldighedssag - EF-ordmærket Panorama - absolut registreringshindring - beskrivende karakter - artikel 7, stk. 1, litra c), og artikel 51, stk. 1, litra a), i forordning (EF) nr. 40/94 (nu artikel 7, stk. 1, litra c), og artikel 52, stk. 1, litra a), i forordning (EF) nr. 207/2009))
 2009/C 297/27
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: Juwel Aquarium GmbH & Co. KG (Rotenburg, Tyskland) (ved avocats P. Mes, C. Graf von der Groeben, G. Rother, J. Bühling, A. Verhauwen, J. Künzel, D. Jestaedt og M. Bergermann)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (ved G. Schneider, som befuldmægtiget)
 Den anden part i sagen for appelkammeret ved Harmoniseringskontoret og intervenient ved Retten: Christian Potschak (Bobingen, Tyskland) (ved avocat D. Donath)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelse truffet den 28. juni 2007 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 214/2006-1) vedrørende en ugyldighedssag mellem Christian Potschak og Juwel Aquarium GmbH & Co. KG.
 Konklusion
 1)
 Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
 2)
 Juwel Aquarium GmbH & Co. KG betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 269 af 10.11.2007.


text:
31.3.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 98/27
 Sag anlagt den 13. februar 2012 — Oil Turbo Compressor mod Rådet
 (Sag T-63/12)
 2012/C 98/44
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: Oil Turbo Compressor Co. (Private Joint Stock) (Teheran, Iran) (ved advokat K. Kleinschmidt)
 Sagsøgte: Rådet for Den Europæiske Union
 Sagsøgerens påstande
 —
 Rådets afgørelse 2011/783/FUSP af 1. december 2011 om ændring af afgørelse 2010/413/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Iran (1) annulleres, for så vidt som denne retsakt vedrører sagsøgeren.
 —
 Der træffes foranstaltninger med henblik på sagens tilrettelæggelse i medfør af artikel 64 i Rettens procesreglement med henblik på at pålægge sagsøgte at fremlægge alle dokumenter vedrørende den anfægtede afgørelse, for så vidt som de vedrører sagsøgeren.
 —
 Sagsøgte tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført følgende anbringender.
 1)
 Første anbringende: Et åbenbart urigtigt skøn med hensyn til de faktiske omstændigheder, der ligger til grund for afgørelsen
 Sagsøgeren gør her gældende, at den anfægtede afgørelse tager udgangspunkt i fejlagtige faktiske omstændigheder. Dette er i særdeleshed tilfældet med hensyn til den anfægtede afgørelses bilag I, nr. 48, hvor sagsøgte antager, at sagsøgeren skulle være tilknyttet det af EU nævnte foretagende Sakhte Turbopomp va Kompressor (SATAK) (alias Turbo Manufacturer, TCMFG). Sagsøgeren deltager hverken direkte eller indirekte gennem en deltagende virksomhed i spredningsfølsomme nukleare aktiviteter og/eller i udvikling af atomvåbenfremføringsmidler eller af andre våbensystemer. Der foreligger således ingen faktiske omstændigheder, der kunne begrunde sagsøgtes afgørelse og det dermed forbundne indgreb i sagsøgerens grundlæggende rettigheder, som er sikrede ved Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (grundrettighedschartret).
 Sagsøgeren påberåber sig i denne sammenhæng en tilsidesættelse af sin i grundrettighedschartrets artikel 16 sikrede frihed til at oprette og drive egen virksomhed, den i grundrettighedschartrets artikel 17 sikrede ret til at anvende lovligt erhvervet ejendom i Den Europæiske Union og frit at træffe dispositioner derover, samt de i grundrettighedschartrets artikel 20 og 21 forankrede principper om ligebehandling og forbud mod forskelsbehandling.
 2)
 Andet anbringende: Tilsidesættelse af retten til en retfærdig rettergang og retten til effektiv domstolsbeskyttelse
 Sagsøger påberåber sig på dette sted, at den i den anfægtede afgørelses bilag I, nr. 48, anførte begrundelse ikke er tilstrækkelig konkret, og at den ikke i sig selv kan begrunde det omfattende indgreb i grundrettighederne. Sagsøgte nævner hverken de angiveligt foreliggende faktiske omstændigheder eller de angiveligt foreliggende beviser. Sagsøgeren er ikke selv bekendt med nogen faktiske omstændigheder og/eller beviser, som kan begrunde den anfægtede afgørelse.
 3)
 Tredje anbringende: Tilsidesættelse af det retsstatslige proportionalitetsprincip
 Det er sagsøgerens opfattelse, at den anfægtede afgørelse også tilsidesætter proportionalitetsprincippet, da opførelsen af sagsøgeren i bilag II til afgørelse 2010/413/FUSP ikke står i nogen meningsfyldt sammenhæng med afgørelsens målsætning om at forhindre Den Islamiske Republik Irans spredningsfølsomme nukleare aktiviteter og/eller udvikling af fremføringsmidler til kernevåben eller andre våbensystemer. Sagsøgte har heller ikke godtgjort, at udelukkelsen af sagsøgeren fra samhandel med den Europæiske Union er rimelig, herunder særligt at det er den mindst restriktive foranstaltning til at opnå det forfulgte mål. Sagsøgeren anfører derudover, at der åbenbart ikke er foretaget nogen afvejning af det omfattende indgreb i sagsøgerens grundrettigheder i forhold til det af sagsøgte angiveligt forfulgte mål.
 4)
 Fjerde anbringende: Tilsidesættelse af det retsstatslige princip om retten til at blive hørt
 I denne sammenhæng gøres det gældende, at sagsøgte har forsømt at give tilstrækkelige begrundelser for opførelsen af sagsøgeren i bilag II til afgørelse 2010/413/FUSP. Dermed har sagsøgte tilsidesat den retsstatslige forpligtelse til at forelægge sagsøgeren de faktiske og enkelte grunde, der angiveligt begrunder den anfægtede afgørelse. Den anfægtede afgørelse er ikke blevet tilsendt sagsøgeren, og der er ikke blevet foretaget nogen høring. Sagsøgerens anmodning om aktindsigt i den foreliggende sag er indtil videre ikke blevet imødekommet.
 (1) Rådets afgørelse 2011/783/FUSP af 1.12.2011 om ændring af afgørelse 2010/413/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Iran (EFT L 319, s. 71).


text:
27.7.2002 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 180/23
 KENDELSE AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS (Tyskland), ved avocat N. Lhoëst, og med valgt adresse i
 Luxembourg, mod Kommissionen for De Europæiske Fælles-
 den 29. april 2002 skaber (befuldmægtigede: J. Currall, C. Berardis-Kayser og
 F. Clotuche-Duvieusart), angående en påstand om annullation
 af Kommissionens afgørelse af 8. januar 1998 om afslag på
 i sag T-68/98, Stefan Jung mod Kommissionen for De sagsøgerens anmodning om ændret indplacering i lønklasse,
 Europæiske Fællesskaber (1) har Retten (Første Afdeling), sammensat af præsidenten,
 B. Vesterdorf, og dommerne N.J. Forwood og H. Legal;
 (Tjenestemænd — anmodning om ændret indplacering i justitssekretær: H. Jung, den 29. april 2002 afsagt kendelse,
 lønklasse — søgsmål — ny faktisk omstændighed — rimelig hvis konklusion lyder således:
 frist — afvisning)
 1) Sagen afvises.
 (2002/C 180/38)
 2) Hver part bærer sine egne omkostninger.
 (Processprog: fransk)
 (1) EFT C 209 af 4.7.1998.
 I sag T-68/98, Stefan Jung, tjenestemand ved Kommissionen
 for De Europæiske Fællesskaber, med bopæl i Luxembourg,
 ved avocat N. Lhoëst, og med valgt adresse i Luxembourg,
 mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (befuld-
 mægtigede: J. Currall, C. Berardis-Kayser og F. Clotuche-
 Duvieusart), angående en påstand om annullation af Kommis-
 sionens afgørelse af 17. december 1997 om afslag på sagsøge-
 rens anmodning om ændret indplacering i lønklasse, har Retten KENDELSE AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 (Første Afdeling), sammensat af præsidenten, B. Vesterdorf, og
 dommerne N.J. Forwood og H. Legal; justitssekretær: H. Jung, den 12. april 2002
 den 29. april 2002 afsagt kendelse, hvis konklusion lyder
 således:
 i sag T-7/00, Hyper Srl mod Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber (1)
 1) Sagen afvises.
 2) Hver part bærer sine egne omkostninger. (Annullationssøgsmål — import af fjernsyn fra Tyrkiet —
 ufornødent at træffe afgørelse)
 (1) EFT C 209 af 4.7.1998.
 (2002/C 180/40)
 (Processprog: tysk)
 KENDELSE AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS I sag T-7/00, Hyper Srl, Limena (Italien), ved avocats D. Ehle
 og D. Ehle og med valgt adresse i Luxembourg, mod Kommis-
 den 29. april 2002 sionen for De Europæiske Fællesskaber (befuldmægtiget: G. zur
 Hausen) angående påstand om annullation af Kommissionens
 beslutning af 30. september 1999 (REM 2/98) om at fastslå, at
 i sag T-70/98, Wolfgang Hilden mod Kommissionen for
 der skulle meddeles afslag på fritagelse for told med hensyn til
 De Europæiske Fællesskaber (1)
 import af fjernsyn fra Tyrkiet, har Retten (Tredje Afdeling),
 sammensat af afdelingsformanden, M. Jaeger, og dommerne
 (Tjenestemænd — anmodning om ændret indplacering i K. Lenaerts og J. Azizi; justitssekretær: H. Jung, den 12. april
 lønklasse — søgsmål — ny faktisk omstændighed — rimelig 2002 afsagt kendelse, hvis konklusion lyder således:
 frist — afvisning)
 1) Det er ufornødent at træffe afgørelse i sagen.
 (2002/C 180/39)
 2) Kommissionen betaler sagens omkostninger.
 (Processprog: fransk)
 (1) EFT C 149 af 27.5.2000.
 I sag T-70/98, Wolfgang Hilden, tjenestemand ved Kommissio-
 nen for De Europæiske Fællesskaber, med bopæl i Trierweiler


text:
13.5.2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 135/29
 — Tilsidesættelse af subsidiaritetsprincippet, idet sagsøgerens Sag anlagt den 20. marts 2000 af »B« mod Kommissionen
 mulighed for at opnå en sådan tjenestefrihed forudsætter for De Europæiske Fællesskaber
 en ændring af den relevante danske lovgivning.
 (Sag T-66/00)
 (2000/C 135/51)
 (Processprog: fransk)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 Sag anlagt den 2. marts 2000 af Angeliki Ioannou mod den 20. marts 2000 anlagt sag mod Kommissionen for
 Rådet for Den Europæiske Union De Europæiske Fællesskaber af »B«, Tervueren (Belgien) ved
 advokaterne Jean-Noël Louis, Greta-Françoise Parmentier og
 Véronique Peere, Bruxelles.
 (Sag T-65/00)
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 (2000/C 135/50)
 — Afgørelsen af 4. marts 1999 kendes ugyldig og sagsøgeren
 genindsætte i hendes rettigheder.
 (Processprog: fransk) — Subsidiært, annullation af afgørelserne om at ophæve
 børnetilskuddet for sagsøgerens søn og nedsætte udlands-
 tillægget med virkning fra 1. september 1997.
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 den 20. marts 2000 anlagt sag mod Rådet for Den Europæiske — Subsidiært, annullation af afgørelsen om at ophæve uddan-
 Union af Angeliki Ioannou, Bruxelles, ved advokat Jean van nelsesgodtgørelsen for samme barn med virkning fra
 Rossum, Bruxelles. 1. september 1997.
 — Sagsøgte tilpligtes at afholde sagens omkostninger.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 — Annullation af Rådets afgørelse af 21. maj 1999 om ikke Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 at udnævne sagsøgeren til tjenestemand på prøve ved
 institutionen. Sagsøgeren anfægter tilbagetrækningen af tilskuddet for »børn,
 over for hvem der består forsørgerpligt«, og for »uddannelse«
 — Sagsøgte tilpligtes at afholde sagens omkostninger. samt ansættelsesmyndighedens afgørelse om at tilbagesøge en
 vis del heraf. Tilbagesøgningen er baseret på konklusion
 nr. 188/89 af 30. januar 1990 fra administrationscheferne,
 som sagsøgeren først fik kendskab til i februar 1999, og som
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter fastsætter en indtægtsgrænse, over hvilken et barn ikke længere
 kan anses for et barn, over for hvem en forælder, der er
 tjenestemand, har forsørgerpligt.
 Sagsøgeren, som er tidligere ansat ved Den Økonomiske
 Union for Benelux, og som gør tjeneste ved Sekretariatet til Sagsøgeren har til støtte for sine påstande anført følgende:
 gennemførelse af Schengen-aftalen, anfægter ansættelsesmyn-
 dighedens afslag på at udnævne hende til tjenestemand på — Tilsidesættelse af afgørelsen af 21. januar 1998 om udøvel-
 prøve ved henførelsen af Schengen-sekretariatet under Rådets se af de beføjelser, som vedtægten indrømmer ansættelses-
 Generalsekretariat. myndigheden, for så vidt som afgørelserne om tildeling og
 tilbagetrækning af de omtvistede tillæg ikke blev truffet af
 samme myndighed som den, der anvendte vedtægtens
 Sagsøgeren har til støtte for sine påstande fremført følgende:
 artikel 85.
 — Tilsidesættelse af vedtægtens artikel 25, stk. 2, og af — Tilsidesættelse af artikel 2 i vedtægtens bilag VII.
 princippet om retten til forsvar.
 — Konklusion 188/89 fra administrationscheferne er ugyldig
 — Rådet har anlagt et åbenbart fejlskøn. og subsidiært retsstridig.
 — Tilsidesættelse af vedtægtens artikel 85.
 — Tilsidesættelse af begrundelsespligten samt
 ---pagebreak--- C 135/30 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 13.5.2000
 — et åbenbart fejlskøn. bemyndigede Kommissionens egne tjenestemænd til at
 gennemføre deres egen undersøgelse, selv om det var klart,
 at EFTA-Tilsynsmyndigheden var enekompetent i denne
 sag. Dokumentationen, der var opnået som følge af en
 ulovlig beslutning, burde have været holdt ude af sagen.
 For det andet burde Kommissionen ikke have benyttet den
 Sag anlagt den 23. marts 2000 af Nippon Steel Corpora- dokumentation, som den har påberåbt sig, idet denne
 tion mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber dokumentation var fremskaffet på vegne af EFTA-Tilsyns-
 myndigheden, som foretog en undersøgelse med et andet
 formål end det, der forfulgtes med Komissionens proce-
 (Sag T-68/00)
 dure.
 (2000/C 135/52) — Subsidiært bør bøden, annulleres eller i det mindste
 nedsættes væsentligt blandt andet på grund af Kommissio-
 nens faktiske vildfarelse ved fastsættelsen af varigheden af
 (Processprog: engelsk) den påståede overtrædelse. Kommissionen gør gældende,
 at under hensyn til aftalerne mellem EF og Japan om
 frivillige begrænsninger er der tale om en overtrædelse fra
 Ved De Europæiske Fællesskabers ret i Første Instans er der og med 1990. Kommissionen tager imidlertid fejl af den
 den 23. marts 2000 anlagt sag mod Kommissionen for De faktiske omstændighed, at aftalerne mellem EF og Japan
 Europæiske Fællesskaber af Nippon Steel Corporation, Tokyo, om frivillige begrænsninger først udløb den 31. december
 ved advokaterne Jean-François Bellis og Kris Van Hove. 1990 og dermed dækkede hele året 1990.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 — Kommissionens beslutning af 8. december 1999 vedrøren-
 de en procedure i henhold til EF-traktatens artikel 81
 (sag IV/E-1/35.860-B sømløse stålrør) annulleres, for så
 vidt angår sagsøgeren.
 Sag anlagt den 23. marts 2000 af Fiamm SpA og Fiamm
 — Den bøde, der er pålagt sagsøgeren, annulleres, eller i det Technologies Inc. mod Kommissionen for De Europæiske
 mindste nedsættes den. Fællesskaber og Rådet for Den Europæiske Union
 — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger. (Sag T-69/00)
 (2000/C 135/53)
 Søgsmålsgrund og væsentligste argumenter
 I beslutningen af 8. december 1999 pålagde Kommissionen (Processprog: italiensk)
 sagsøgeren en bøde for en påstået deltagelse i en postuleret
 aftale om i strid med EF-traktatens artikel 81, stk. 1, at afstå
 fra at markedsføre sømløse standard røremner til udvinding af Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 olie (OCTG-rør) og rør til olierørledninger (pipeline-rør) i den 23. marts 2000 anlagt sag mod Kommissionen for De
 Tyskland, Italien, Frankrig og Det Forenede Kongerige. Sagsø- Europæiske Fællesskaber og Rådet for Den Europæiske Union
 geren har gjort følgende tre anbringender gældende: af Fiamm SpA og Fiamm Technologies Inc. ved advokaterne
 Ivo Van Bael, Bruxelles, Andrea Cevese, Vicenza, og Fabrizio
 Di Gianni, Rom.
 — Kommissionen har ikke godtgjort eksistensen af den
 påståede overtrædelse for sagsøgerens vedkommende.
 Kommissionens vurdering er mangelfuld, idet den ikke Sagsøgerne har nedlagt følgende påstande:
 tager hensyn til den voldsomme konkurrence, som sagsø-
 geren møder på Det Forenede Kongeriges offshore-marked — Det fastslås, at Fiamm har krav på erstatning fra De
 samt de store hindringer, der er for japansk forsyning af de Europæiske Fællesskaber, hvilket beløb kan fastsættes til
 europæiske onshore-markeder med relevante produkter. 20 835 81 027,16 ITL eller til et andet efter Rettens skøn
 Desuden støtter Kommissionens dokumentation ikke dens passende beløb, idet sagsøgerne forbeholder sig ret til at
 påstand om, at aftalen eksisterede, og endnu mindre, at ændre beløbet, så længe forpligtelsen til betaling af den
 sagsøgeren deltog i denne aftale. forhøjede told består, med renter efter loven, beregnet med
 virkning fra det tidspunkt, hvor Fiamm faktisk har måttet
 — Den anfægtede beslutning er ulovlig, idet den bygger på betale 96,5 % i forhøjet told til de amerikanske toldmyndig-
 ulovligt tilvejebragt og anvendt dokumentation. For det heder, indtil betaling af saldobeløbet, samt morarente 8 %,
 første var beslutningen af 25. november 1994, der autori- således som det fremgår af fast retspraksis, såfremt det
 serede undersøgelserne på stedet den 1. og 2. december krævede beløb betales for sent efter afsigelsen af den dom,
 1994, ulovlig, idet den i strid med artikel 56 i EØS-aftalen hvorved det fastslås, at der er tale om erstatningspligt.


text:
3.9.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 217/17
 DOMSTOLENS DOM
 (Første Afdeling)
 af 14. juli 2005
 i sag C-114/04, Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Forbundsrepublikken Tyskland (1)
 (Traktatbrud - artikel 28 EF - foranstaltninger med tilsvarende virkning - tilbagekaldelse af en markedsføringstilladelse vedrørende et plantebeskyttende referenceprodukt - manglende overgangsperiode til fordel for parallelimportørerne med henblik på afvikling af disses lagerbeholdninger)
 (2005/C 217/32)
 Processprog: tysk
 I sag C-114/04, angående et traktatbrudssøgsmål i henhold til artikel 226 EF, anlagt den 3. marts 2004, Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (befuldmægtiget: B. Schima) mod Forbundsrepublikken Tyskland (befuldmægtigede: W.-D. Plessing og M. Lumma), har Domstolen (Første Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, P. Jann, og dommerne N. Colneric, J.N. Cunha Rodrigues, M. Ilesic og E. Levits (refererende dommer); generaladvokat: P. Léger; justitssekretær: R. Grass, den 14. juli 2005 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 1.
 Forbundsrepublikken Tyskland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 28 EF, idet den ikke har indrømmet parallelimportørerne en passende frist til at afvikle deres lagerbeholdninger i forbindelse med tilbagekaldelse af en markedsføringstilladelse vedrørende et plantebeskyttende referenceprodukt.
 2.
 Forbundsrepublikken Tyskland betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 106 af 30.4.2004.


text:
10.11.2007
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 269/25
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Monomeles Protodikio Rethymnis (Grækenland) den 8. august 2007 — Chariklia Giannoudi mod Dimos Geropotamou (Geropotamou kommune)
 (Sag C-379/07)
 (2007/C 269/48)
 Processprog: græsk
 Den forelæggende ret
 Monomeles Protodikio Rethymnis
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Chariklia Giannoudi
 Sagsøgt: Dimos Geropotamou (Geropotamou kommune)
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Skal § 5 og § 8, stk. 1 og 3, i rammeaftalen om tidsbegrænset ansættelse, som er indgået af EFS, UNICE og CEEP og udgør en uadskillelig del af Rådets direktiv 1999/70/EF (EFT L 175 af 10.7.1999), fortolkes således, at fællesskabsretten (som en følge af anvendelsen af denne rammeaftale) er til hinder for, at en medlemsstat indfører retsregler,
 a)
 når der i national ret allerede før direktivets ikrafttræden findes retsregler med tilsvarende virkning, jf. rammeaftalens § 8, stk. 1, og
 b)
 de indførte retsregler til gennemførelse af rammeaftalen medfører, at det generelle niveau for beskyttelse af arbejdstagere med tidsbegrænset ansættelse forringes i national ret?
 2)
 Såfremt det første spørgsmål besvares bekræftende, og eftersom der i national ret allerede før direktiv 1999/70/EF's ikrafttræden har eksisteret retsregler med tilsvarende virkning som omhandlet i rammeaftalens § 5, stk. 1, såsom den i hovedsagen omtvistede artikel 8, stk. 3, i lov nr. 2112/1920, er det da en utilladelig forringelse af det generelle niveau for beskyttelse af arbejdstagere med tidsbegrænset ansættelse i national ret, jf. rammeaftalens § 8, stk. 1 og 3, hvis der indføres retsregler, som er begrundet i anvendelsen af rammeaftalen, såsom den i hovedsagen omtvistede artikel 11 i præsidentdekret nr. 164/2004:
 a)
 når de pågældende retsregler til gennemførelse af rammeaftalen er indført efter udløbet af fristen for gennemførelse af direktiv 1999/70/EF, men deres tidsmæssige anvendelsesområde, kun omfatter tidsbegrænsede ansættelseskontrakter og -forhold, som løb indtil dekretets ikrafttræden eller udløb en vis tid inden dekretets ikrafttræden, men efter udløbet af fristen for gennemførelse af direktivet, mens anvendelsesområdet for de tidligere eksisterende tilsvarende retsregler ikke har nogen tidsmæssig begrænsning og omfatter alle de tidsbegrænsede ansættelseskontrakter, der var indgået, som løb eller var udløbet på tidspunktet for direktivets ikrafttræden og ved udløbet af fristen for dets gennemførelse?
 b)
 når anvendelsesområdet for de pågældende retsregler til gennemførelse af rammeaftalen kun omfatter tidsbegrænsede ansættelseskontrakter og -forhold, som for at kunne anses for flere på hinanden følgende i de pågældende reglers forstand skal opfylde følgende kumulative betingelser:
 (1)
 der må højst være forløbet tre måneder mellem dem, og derudover
 (2)
 skal de have en samlet varighed på 24 måneder før de pågældende reglers ikrafttræden, uanset antallet af fornyelser af kontrakterne, eller den samlede beskæftigelsestid på grundlag af kontrakterne skal have været på mindst 18 måneder inden for en periode på 24 måneder fra den oprindelige kontrakt, forudsat at der er mindst tre fornyelser ud over den oprindelige kontrakt, hvorimod de tidligere eksisterende tilsvarende retsregler ikke stiller sådanne betingelser, men omfatter samtlige (på hinanden følgende) tidsbegrænsede ansættelseskontrakter, uden hensyn til en samlet mindstebeskæftigelsestid og et mindsteantal fornyelser?
 c)
 når de pågældende retsregler til gennemførelse af rammeaftalen bestemmer som en retsvirkning, der skal beskytte arbejdstagere med tidsbegrænset ansættelse og forhindre misbrug i den forstand, hvori udtrykket »tidsbegrænset ansættelse« er anvendt i rammeaftalen, at tidsbegrænsede ansættelseskontrakter skal kvalificeres som tidsubegrænsede fremover (ex nunc), mens de tidligere eksisterende tilsvarende retsregler bestemmer, at tidsbegrænsede ansættelseskontrakter skal kvalificeres som tidsubegrænsede fra tidspunktet for indgåelsen af de oprindelige kontrakter (ex tunc)?
 3)
 Såfremt det første spørgsmål besvares bekræftende, og eftersom der i national ret allerede før direktiv 1999/70/EF's ikrafttræden har eksisteret retsregler med tilsvarende virkning som omhandlet i § 5, stk. 1, i rammeaftalen om tidsbegrænset arbejde, der udgør en uadskillelig del af direktivet, såsom den i hovedsagen omtvistede artikel 8, stk. 3, i lov nr. 2112/1920, er det da en utilladelig forringelse i national ret af det generelle niveau for beskyttelse af arbejdstagere med tidsbegrænset ansættelse, jf. rammeaftalens § 8, stk. 1 og 3, at der er indført en retsregel, begrundet i gennemførelsen af rammeaftalen, såsom den i hovedsagen omtvistede artikel 7 i præsidentdekret nr. 164/2004, når denne artikel som eneste middel til beskyttelse af arbejdstagere med tidsbegrænset ansættelse mod misbrug fastsætter en forpligtelse for arbejdsgiveren til at betale løn og afskedigelsesgodtgørelse i tilfælde af ulovlig beskæftigelse ved flere på hinanden følgende tidsbegrænsede ansættelseskontrakter, når følgende tages i betragtning:
 a)
 at den nationale lovgivning indeholder en forpligtelse til at betale løn og afskedigelsesgodtgørelse i ethvert ansættelsesforhold og ikke særskilt tager sigte på at forhindre misbrug i rammeaftalens forstand, og
 b)
 at anvendelsen af de tidligere eksisterende tilsvarende retsregler har den retsvirkning, at flere på hinanden følgende tidsbegrænsede ansættelseskontrakter anerkendes som tidsubegrænsede?
 4)
 Såfremt de ovenstående spørgsmål besvares bekræftende, skal den nationale retsinstans da ved fortolkningen af de nationale regler i overensstemmelse med direktiv 1999/70/EF lade de bestemmelser ude af betragtning, som ikke er forenelige med direktivet, i de retsregler, der blev indført med henblik på gennemførelse af rammeaftalen, men som fører til en forringelse i national ret af det generelle niveau for beskyttelse af arbejdstagere med tidsbegrænset ansættelse, såsom bestemmelserne i artikel 7 og 11 i præsidentdekret 164/2004, og i stedet anvende bestemmelserne i de før direktivets ikrafttræden eksisterende retsregler med tilsvarende virkning, såsom bestemmelserne i artikel 8, stk. 3, i lov nr. 2112/1920?
 5)
 Såfremt den nationale retsinstans finder, at der i en tvist vedrørende tidsbegrænset arbejde — i princippet — skal anvendes en bestemmelse (i den foreliggende sag artikel 8, stk. 3, i lov nr. 2112/1920), som udgør en retsregel med tilsvarende virkning som omhandlet i § 5, stk. 1, i rammeaftalen om tidsbegrænset arbejde, der udgør en uadskillelig del af direktiv 1999/70/EF, og hvis det på grundlag af denne bestemmelse fastslås, at der er indgået på hinanden følgende tidsbegrænsede ansættelseskontrakter, uden at det ydede arbejdes natur, art og karakteristika giver nogen objektiv begrundelse herfor, og dette medfører, at disse kontrakter skal anerkendes som tidsubegrænsede ansættelseskontrakter:
 a)
 Er det da foreneligt med fællesskabsretten, når en national retsinstans fortolker og anvender de nationale regler således, at det ifølge fortolkningen under alle omstændigheder udgør en objektiv begrundelse for at indgå tidsbegrænsede ansættelseskontrakter, at der som retsgrundlag for udformningen af dem er anvendt en lovbestemmelse om beskæftigelse med tidsbegrænsede ansættelseskontrakter til dækning af sæsonafhængige, periodiske, midlertidige eller ekstraordinære behov, selv om de behov, der dækkes, i virkeligheden er »faste og varige«?
 b)
 Er det da foreneligt med fællesskabsretten, når en national retsinstans fortolker og anvender nationale regler således, at en bestemmelse, som forbyder ændring af tidsbegrænsede ansættelseskontrakter i den offentlige sektor til tidsubegrænsede ansættelseskontrakter, ifølge denne fortolkning skal forstås således, at det i den offentlige sektor er helt og aldeles forbudt at konvertere en tidsbegrænset ansættelseskontrakt eller et tidsbegrænset arbejdsforhold til tidsubegrænset, også selv om kontrakten uretmæssigt er indgået som tidsbegrænset, eller når de behov, der dækkes, i virkeligheden er »faste og varige«, og at der i et sådant tilfælde ikke er overladt den nationale retsinstans nogen mulighed for at fastslå den sande karakter af det omtvistede retsforhold vedrørende arbejdet og den korrekte kvalificering af dette som tidsubegrænset ansættelseskontrakt? Eller skal det pågældende forbud begrænses til kun at gælde de tidsbegrænsede ansættelseskontrakter, som reelt er indgået med henblik på dækning af midlertidige, uforudsete, uopsættelige, ekstraordinære eller tilsvarende særlige behov, men ikke i de tilfælde, hvor de i virkeligheden er indgået til dækning af »faste og varige« behov?


text:
C 184/6 DA Den Europæiske Unions Tidende 2.8.2003
 DOMSTOLENS DOM DOMSTOLENS DOM
 (Sjette Afdeling)
 (Sjette Afdeling)
 af 5. juni 2003
 af 12. juni 2003
 i sag C-145/01, Kommissionen for De Europæiske Fælles-
 skaber mod Den Italienske Republik (1)
 i sag C-130/01, Kommissionen for De Europæiske Fælles-
 (»Traktatbrudssøgsmål — undladelse af at fremsende en
 skaber mod Den Franske Republik (1)
 forskriftsmæssig åbningsskrivelse — afvisning«)
 (»Traktatbrud — direktiv 76/464/EØF — forurening af (2003/C 184/11)
 vandmiljø — programmer vedrørende formindskelse af
 forurening, som omfatter kvalitetsmålsætninger for visse (Processprog: italiensk)
 farlige stoffer«)
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 gjort i Samling af Afgørelser)
 (2003/C 184/10)
 I sag C-145/01, Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 (Processprog: fransk) (befuldmægtiget: A. Aresu) mod Den Italienske Republik
 (befuldmægtiget: U. Leanza bistået af D. Del Gaizo), angående
 en påstand om, at det fastslås, at Den Italienske Republik har
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig- tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 77/187/
 gjort i Samling af Afgørelser) EØF af 14. februar 1977 om tilnærmelse af medlemsstaternes
 lovgivning om varetagelse af arbejdstagernes rettigheder i
 forbindelse med overførsel af virksomheder, bedrifter eller dele
 af bedrifter (EFT L 61, s. 26), navnlig artikel 3 og 4, da den
 har opretholdt bestemmelserne i artikel 47, stk. 5 og 6, i lov
 I sag C-130/01, Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber nr. 428 af 29. december 1990 om bestemmelser til opfyldelse
 (befuldmægtigede: G. Valero Jordana og J. Adda) mod Den af forpligtelser som følge af Italiens medlemskab af De Euro-
 Franske Republik (befuldmægtigede: D. Colas og G. de pæiske Fællesskaber (fællesskabslov for 1990) (GURI, supple-
 Bergues), angående en påstand om, at det fastslås, at Den mento ordinario nr. 10 af 12.1.1991, s. 5),
 Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til
 EF-traktaten, idet den ikke har vedtaget programmer med
 — der umuliggør en automatisk overførsel af samtlige
 kvalitetsmålsætninger med henblik på at formindske forure-
 arbejdskontrakter eller arbejdsforhold fra overdrageren til
 ningen med de 99 farlige stoffer, der er anført i bilaget til
 den nye ejer i virksomheder, der er under en godkendt
 stævningen, og ikke i sammenfattet form har meddelt Kommis-
 konkurslignende procedure, hvorved aktiverne skal reali-
 sionen de pågældende programmer og resultaterne af deres
 seres, og virksomheder, der er omfattet af ordningen om
 gennemførelse, hvilket er i strid med artikel 7 i Rådets direktiv
 særlig administration, når disse virksomheder fortsætter
 76/464/EØF af 4. maj 1976 om forurening, der er forårsaget af
 deres aktivitet efter overførslen, og
 udledning af visse farlige stoffer i Fællesskabets vandmiljø (EFT
 L 129, s. 23), har Domstolen (Sjette Afdeling), sammensat af
 — som ikke for så vidt angår i virksomheder, der officielt
 afdelingsformanden, J.-P. Puissochet, og dommerne
 befinder sig i en »økonomisk krisesituation«, afgiver
 C. Gulmann, V. Skouris (refererende dommer), F. Macken og
 hjemmel for overførsel af arbejdstagerne og skyldforhold,
 N. Colneric; generaladvokat: J. Mischo; justitssekretær: R. Grass,
 der er stiftet ved en arbejdskontrakt eller et arbejdsfor-
 den 12. juni 2003 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 hold, fra overdrageren til den nye ejer,
 1) Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold har Domstolen (Sjette Afdeling), sammensat af afdelingsfor-
 til Rådets direktiv 76/464/EØF af 4. maj 1976 om forure- manden, J.-P. Puissochet (refererende dommer), og dommerne
 ning, der er forårsaget af udledning af visse farlige stoffer i R. Schintgen, C. Gulmann, F. Macken og J.N. Cunha Rodrigues;
 Fællesskabets vandmiljø, idet den ikke har vedtaget programmer generaladvokat: P. Léger; justitssekretær: R. Grass, den 5. juni
 med kvalitetsmålsætninger med henblik på at formindske forure- 2003 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 ningen med de 99 farlige stoffer, der er anført i bilaget til
 stævningen, i overensstemmelse med dette direktivs artikel 7. 1) Sagen afvises.
 2) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber betaler sagens
 2) Den Franske Republik betaler sagens omkostninger. omkostninger.
 (1) EFT C 150 af 19.5.2001. (1) EFT C 173 af 16.6.2001.


text:
26 . 10 . 96 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr . C 318 / 19
 Sag anlagt den 22 . august 1996 af RWE Energie Aktienge Sagen angår spørgsmålet om, hvorvidt Kommissionen kan
 sellschaft mod Kommissionen for De Europæiske Fælles nægte at behandle en begæring om en negativattest,
 skaber subsidiært en anmeldelse med henblik på fritagelse i medfør
 ( Sag T-131 /96 ) af EF-traktatens artikel 85 , stk. 3 , når en national konkur
 rencemyndighed parallelt hermed har indledt en selvstændig
 ( 96/C 318/35 )
 procedure og har udstedt forbud alene i henhold til
 EF-traktatens artikel 85 , stk. 1 , og der som følge heraf
 (Processprog: tysk) verserer sag for de nationale domstole .
 Det er sagsøgerens opfattelse , at Kommissionen med urette
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der har afvist at behandle begæringen om en netagivattest.
 den 22 . august 1996 anlagt sag mod Kommissionen for De Ifølge artikel 9, stk . 1 , i forordning nr . 17/62 har Kommis
 Europæiske Fællesskaber af RWE Energie Aktiengesells sionen enekompetence til at erklære EF-traktatens arti
 chaft, Essen ( Forbundsrepublikken Tyskland ), ved advoka kel 85 , stk . 1 uanvendelig i medfør af artikel 85 , stk . 3 .
 terne Gerhard Wiedemann og Jens Fleischhauer, Düssel Kommissionen har således et » fritagelsesmonopol «. Dette
 dorf, og med valgt adresse i Luxembourg hos advokat Luc monopol medfører ud fra en almindelig betragtning en pligt
 Frieden, advokatfirmaet Bonn & Schmitt, 62, Avenue for Kommissionen til at undersøge og træffe afgørelse
 Guillaume . vedrørende anmeldelser med henblik på fritagelse . Der er
 således ikke plads til en decentral anvendelse af artikel 85 .
 Hertil kommer, at Bundeskartellamts beføjelse til at
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande : anvende EF-traktatens artikel 85 , stk . 1 , ikke fritager
 Kommissionen for at undersøge elkoncessionsaftalen , der
 1 ) Det fastslås, at Kommissionen har tilsidesat EF-trakta var behørigt anmeldt, i henhold til artikel 85 , stk . 1 og
 3.
 ten, idet den nægtede at behandle sagsøgerens begæring
 af 26 . oktober 1995 om en negativattest i henhold til
 artikel 2 i Rådets forordning nr. 17, eller subsidiært om Sagsøgeren har endvidere anført, at det er Kommissionens
 fritagelse i henhold til EF-traktatens artikel 85 , stk . 3 , opgave at udvikle en selvstændig konkurrencepolitik og at
 for den mellem sagsøgeren og byen Nordhorn den 20 . anvende denne . Det er ikke foreneligt med kompetencefor
 og 21 . april 1995 indgåede elkoncessionsaftale ( Az . delingen ifølge Fællesskabets kartelregler, såfremt denne
 IV/E- 3/35 . 800 ), opgave overføres til en national konkurrencemyndighed .
 subsidiært Kommissionens passivitet indebærer endvidere risiko for, at
 Bundeskartellamt i medfør af tyske konkurrenceregler vil
 fastsætte administrative sanktioner over for sagsøgeren, når
 for det tilfælde, at Kommissionens skrivelse af 18 . juni den nationale procedure er afsluttet . Såfremt det af Bundes
 1996 , som blev meddelt sagsøgerens advokat den kartellamt udstedte forbud opretholdes, er sagsøgeren
 25 . juni 1996 , måtte blive anset for en beslutning, at nemlig, uanset om den anmeldte elkoncessionsaftale ville
 denne erklæres ugyldig, og således at det pålægges kunne opnå fritagelse , retligt forhindret i at gennemføre
 Kommissionen at behandle og træffe afgørelse vedrø denne . I tiden indtil Kommissionen måtte træffe en formel
 rende sagsøgerens begæring af 26 . oktober 1995 . beslutning, ville sagsøgeren således være underlagt et
 administrativt fastsat forbud mod gennemførelse , der ikke
 2 ) Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostnin er forudset i de fællesskabsretlige konkurrenceregler om
 ger . anmeldte aftaler .
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Sagsøgeren har behørigt anmeldt en eneretsaftale, der er
 indgået mellem sagsøgeren og byen Nordhorn (vedrørende
 brug af vejrettigheder med henblik på strømforsyning ) til Sag anlagt den 30. august 1996 af M. Boessen mod Det
 Kommissionen . Senere udstedte Bundeskartellamt i medfør Økonomiske og Sociale Udvalg
 af artikel 85 , stk . 1 , sammenholdt med § 47 i GWB ( den
 ( Sag T-133/96 )
 tyske konkurrencelov ), forbud mod gennemførelse af visse
 bestemmelser i aftalen . Forinden havde Kommissionen i en ( 96/C 318 /36 )
 skrivelse meddelt Bundeskartellamt, at den » for tiden « ikke
 påtænkte » at indlede en procedure i henhold til artikel 9 , (Processprog: nederlandsk)
 stk . 2 , i forordning nr. 17 med de retsfølger, som forord
 ningens artikel 9 , stk . 3 , medfører «. Efter Kommissionens
 opfattelse giver » den decentrale anvendelse af de fælles Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 skabsretlige konkurrenceregler « mulighed for at » undlade « den 30 . august 1996 anlagt sag mod Det Økonomiske og
 at behandle en ansøgning om fritagelse i medfør af Sociale Udvalg af M. Boessen, Lanaken ( Belgien ), ved
 EF-traktatens artikel 85 , stk . 3 , så længe » den igangværende advokat Ch . M. E. M. Paulussen , Maastricht ( Nederlan
 nationale procedure endnu ikke har ført til et endeligt dene ), og med valgt adresse i Luxembourg hos advokat M.
 resultat «. Loesch , Rue Goethe 11 .


text:
C 247/4 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 12.10.2002
 2. I bekræftende fald spørges: Har afsendelsesstedets myn- Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel-
 digheder i lighed med bestemmelsesstedets myndigheder se afsagt den 26. juni 2002 af Tribunale di Treviso —
 kompetence til at gøre en sådan indsigelse? Første Afdeling — i sagen Società Bellio F.lli Srl mod
 Prefettura di Treviso
 3. I bekræftende fald spørges: Kan myndighederne på afsen-
 delsesstedet ved vurderingen af de sundheds- og miljø-
 mæssige virkninger af den planlagte nyttiggørelse på
 bestemmelsesstedet også lægge de normer, der gælder i (Sag C-286/02)
 afsendelsesstaten, til grund for det tilfælde, at disse
 normer er strengere end de, som er gældende i bestemmel-
 sesstaten?
 4. Kan der med hjemmel i artikel 7, stk. 4, litra a), andet led, (2002/C 247/08)
 i affaldsoverførselsforordningen gøres indsigelse mod
 overførsel af affald til nyttiggørelse med den begrundelse,
 at den påtænkte overførsel ikke er i overensstemmelse
 med nationale love eller andre retsforskrifter om miljøbe-
 skyttelse, offentlig orden, offentlig sikkerhed eller sund-
 hedsbeskyttelse?
 Ved kendelse afsagt den 26. juni 2002, indgået til Domstolens
 5. I bekræftende fald spørges: Kan myndighederne på afsen- Justitskontor den 5. august 2002, har Tribunale di Treviso —
 delsesstedet gøre en sådan indsigelse med den begrundel- Første Afdeling — i sagen Società Bellio F.lli Srl mod Prefettura
 se, at nyttiggørelsen ikke er i overensstemmelse med de di Treviso forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en
 nationale love eller andre retsforskrifter, der er gældende anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 på afsendelsesstedet?
 1. Skal artikel 2, stk. 2, første tankestreg, i Rådets beslutning
 2000/766 ( 1) og artikel 1, stk. 1, i Kommissionens
 beslutning 2001/9 (2) i forbindelse med de øvrige EF-
 regler, i hvilke de nævnte bestemmelser har hjemmel,
 fortolkes således, at det skal antages, at der i fiskemel
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel- anvendt til fremstilling af foder til andre dyr end drøvtyg-
 se afsagt den 26. juli 2002 af Verwaltungsgericht Minden gere retligt og faktisk kan accepteres en uheldsbetinget
 i sagen Edeltraud Elsner-Lakeberg mod Land Nordrhein- forekomst af ikke forudsete stoffer eller stoffer, der ikke
 Westfalen er tilladt, med en heraf følgende anerkendelse af, at
 den erhvervsdrivende har ret til at nyde en rimelig
 tolerancegrænse?
 (Sag C-285/02)
 (2002/C 247/07)
 2. I tilfælde af en bekræftende besvarelse af første spørgsmål
 spørges: Bør det antages — i lyset af proportionalitets-
 princippet og princippet om forsigtighed samt i betragt-
 ning af de gældende EF-bestemmelser på de områder, på
 Ved kendelse afsagt den 26. juli 2002, indgået til Domstolens
 Justitskontor den 2. august 2002, har Verwaltungsgericht hvilke der henvises til uheldsbetingede kontaminationer
 Minden i sagen Edeltraud Elsner-Lakeberg mod Land Nord- af fødevareprodukter fra landbrugssektoren ved angivelse
 rhein-Westfalen forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol af de relative tolerancegrænser — at en uheldsbetinget
 en anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål: kontamination lig med 0,1 % eller i hvert fald ikke over
 0,5 %, bestående i knoglerester fra pattedyr, der er fundet
 i en mængde fiskemel bestemt til fremstilling af foder til
 Er det foreneligt med artikel 141 EF, sammenholdt med Rådets andre dyr end drøvtyggere, er af en sådan karakter, at det
 direktiv 75/117/EØF af 10. februar 1975 ( 1) om indbyrdes kan legitimere pålæggelse af en så drastisk sanktion som
 tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivninger om gennemfø- den fuldstændige destruktion af den samlede mængde
 relse af princippet om lige løn til mænd og kvinder, at fiskemel?
 deltidsansatte — i lighed med fuldtidsansatte — lærere (m/k)
 med status af tjenestemænd i delstaten Nordrhein-Westfalen
 ikke får godtgørelse for overarbejde, såfremt overarbejdet ikke 3. Kan kravet om at udelukke enhver form for tolerance-
 overstiger tre undervisningstimer pr. kalendermåned? grænse med henvisning til tilstedeværelsen af de i de
 foregående spørgsmål nævnte stoffer være ensbetydende
 med at indføre en teknisk forskrift i den betydning, der
 ( 1) EFT L 45, s. 19.
 forudsættes i direktiv 83/189 (3) (med senere ændringer),
 som forinden skulle have været meddelt til Europa-
 Kommissionen?


text:
24.6.2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 176/19
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter adresse i Luxembourg hos Carlos Gómez de la Cruz, Kommis-
 sionens Juridiske Tjeneste, Wagnercentret, Kirchberg.
 Ifølge Kommissionen er Irland forpligtet til i god tid at træffe Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
 de nødvendige foranstaltninger med henblik på at gennemføre
 direktiv 96/24/EF, 96/25/EF og 98/67/EF i irsk ret inden for — Det fastslås, at Den Hellenske Republik har tilsidesat sine
 forpligtelser i henhold til traktaten og i henhold til
 de fastlagte frister, og at underrette Kommissionen herom.
 Kommissionens direktiv 98/22/EF (1) af 15. april 1998 om
 fastsættelse af minimumskravene gældende for plantesund-
 Irland har endnu ikke truffet foranstaltningerne vedrørende hedskontrol i EF på andre kontrolsteder end kontrolsteder-
 ovennævnte direktiver og har under alle omstændigheder ikke ne på bestemmelsesstedet af planter, planteprodukter eller
 underrettet Kommissionen om disse. andre objekter fra tredjelande, idet Den Hellenske Republik
 ikke har udstedt de love eller administrative bestemmelser,
 der er nødvendige for at efterkomme dette direktiv.
 (1) EFT L 125 af 23.5.1996, s. 33.
 (2) EFT L 125 af 23.5.1996, s. 35. — Den Hellenske Republik tilpligtes at bære sagens omkost-
 (3) EFT L 261 af 24.9.1998, s. 10. ninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 I henhold til artikel 249, stk. 3, i traktaten om oprettelse af
 Det Europæiske Fællesskab er et direktiv med hensyn til det
 tilsigtede mål bindende for enhver medlemsstat, som det
 rettes til. I henhold til traktatens artikel 10, stk. 1, skal
 medlemsstaterne træffe alle almindelige eller særlige foranstalt-
 Sag anlagt den 5. maj 2000 af Kommissionen for De ninger, som er egnede til at sikre opfyldelsen af de forpligtelser,
 Europæiske Fællesskaber mod Den Hellenske Republik som følger af denne traktat eller af retsakter fra Fællesskabets
 institutioner.
 (Sag C-163/00) Den Hellenske Republik har ikke bestridt, at den ikke har
 truffet foranstaltninger til at efterkomme det omhandlede
 direktiv.
 (2000/C 176/32)
 Kommissionen har gjort gældende, at Den Hellenske Republik
 ikke endnu har truffet de nødvendige foranstaltninger til fuldt
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 5. maj
 ud at gennemføre det omhandlede direktiv i national ret.
 2000 anlagt sag mod Den Hellenske Republik af Kommissio-
 nen for De Europæiske Fællesskaber ved Maria Kontua-
 Durande, Kommissionens Juridiske Tjeneste, og med valgt (1) EFT L 126 af 28.4.1998, s. 26.


text:
22.5.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 134/8
 Domstolens dom (Anden Afdeling) af 25. marts 2010 — Europa-Kommissionen mod Kongeriget Nederlandene
 (Sag C-79/09) (1)
 (Traktatbrud - merværdiafgift - direktiv 2006/112/EF - artikel 13 og 132 - offentligretlige organer - egenskab af offentlig myndighed - virksomhed - ikke undergivet afgiftspligt - afgiftsfritagelse - den sociokulturelle sektor, sundheds- og uddannelsessektoren - »euroregioner« - fremme af jobmobilitet - tilrådighedsstillelse af personale - bevisbyrde)
 2010/C 134/12
 Processprog: nederlandsk
 Parter
 Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved D. Triantafyllou og W. Roels, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Kongeriget Nederlandene (ved C.M. Wissels, D.J.M. de Grave og Y. de Vries, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Traktatbrud — tilsidesættelse af artikel 2, stk. 1, litra c), artikel 13, artikel 24, stk. 1, og artikel 132 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (EUT L 347, s. 1) — tilrådighedsstillelse af personale inden for sundhedssektoren, undervisningssektoren og den sociokulturelle sektor — fremme af jobmobilitet — euroregion
 Konklusion
 1)
 Kongeriget Nederlandene frifindes.
 2)
 Europa-Kommissionen betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 129 af 6.6.2006.


text:
11.2.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 36/29
 Dom afsagt af Retten i Første Instans den 29. november 2005 — SNCZ mod Kommissionen
 (Sag T-52/02) (1)
 (»Konkurrence - artikel 81 EF - kartel - markedet for zinkphosphat - bøde - artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 - proportionalitetsprincippet og ligebehandlingsprincippet - annullationssøgsmål«)
 (2006/C 36/61)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Société nouvelle des couleurs zinciques SA (SNCZ) (Bouchain, Frankrig) [ved: avocats R. Saint-Esteben og H. Calvet]
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber [først ved: F. Castillo de la Torre og F. Lelievre, derefter ved F. Castillo de la Torre og O. Beynet, som befuldmægtigede]
 Sagens genstand
 Angående en påstand om annullation af artikel 3 i Kommissionens beslutning 2003/437/EF af 11. december 2001 om en procedure i henhold til EF-traktatens artikel 81 og EØS-aftalens artikel 53 (sag COMP/E-1/37.027 — Zinkphosphat) (EUT 2003 L 153, s. 1), subsidiært en påstand om nedsættelse af den bøde, der er pålagt sagsøgeren.
 Domskonklusion
 1)
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes.
 2)
 Sagsøgeren betaler sagens omkostninger.
 (1) EFT C 109 af 4.5.2002.


text:
28.8.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 234/33
 Rettens dom af 8. juli 2010 — Freistaat Sachsen og Land Sachsen-Anhalt mod Kommissionen
 (Sag T-396/08) (1)
 (Statsstøtte - uddannelsesstøtte - beslutning, hvorved støtten erklæres delvis forenelig og delvis uforenelig med fællesmarkedet - nødvendigheden af støtten - positive virkninger - begrundelsespligt)
 2010/C 234/58
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøgere: Freistaat Sachsen (Tyskland) og Land Sachsen Anhalt (Tyskland) (ved avocats T. Müller-Ibold og T. Graf)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (ved F. França, K. Gross og B. Martenczuk, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Påstand om delvis annullation af Kommissionens beslutning 2008/878/EF af 2. juli 2008 om statsstøtte, som Tyskland påtænker at yde til DHL (EUT L 312, s. 31).
 Konklusion
 1)
 Europa-Kommissionen frifindes.
 2)
 Freistaat Sachsen og Land Sachsen-Anhalt bærer deres egne omkostninger og betaler Europa-Kommissionens omkostninger.
 (1) EUT C 327 af 20.12.2008.


text:
17.10.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 383/12
 Rettens dom af 8. september 2016 — Merck mod Kommissionen
 (Sag T-470/13) (1)
 ((Konkurrence - karteller - markedet for antidepressive lægemidler indeholdende det virksomme lægemiddelstof citalopram - begrebet »konkurrencebegrænsende formål« - potentiel konkurrence - generiske lægemidler - hindringer for adgang til markedet som følge af patenter - aftaler indgået mellem en patentindehaver og en generisk lægemiddelvirksomhed - retlig fejl - urigtigt skøn - tilregnelse af overtrædelser - et moderselskabs ansvar for de overtrædelser af konkurrencereglerne, der begås af et af dets datterselskaber - retssikkerhed - rimelig frist - bøder))
 (2016/C 383/16)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Merck KGaA (Darmstadt, Tyskland) (først ved advokaterne B. Bär-Bouyssière, K. Lillerud, L. Voldstad, B. Marschall, P. Sabbadini, R. De Travieso, M. Holzhäuser og S. O, solicitor M. Marelus og barristers R. Kreisberger og L. Osepciu, derefter ved advokaterne B. Bär-Bouyssière, L. Voldstad, M. Holzhäuser, A. Cooke, M. Gampp, solicitor M. Marelus og barristers R. Kreisberger og L. Osepciu)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (først ved J. Bourke, F. Castilla Contreras og T. Vecchi, derefter ved F. Castilla Contreras, T. Vecchi, B. Mongin og C. Vollrath, som befuldmægtigede, bistået af barrister S. Kingston)
 Intervenient til støtte for sagsøgte: Generics (UK) Ltd (Potters Bar, Det Forenede Kongerige) (først ved advokaterne G. Drauz, M. Rosenthal og B. Record, derefter ved G. Drauz og M. Rosenthal)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af Kommissionens afgørelse C(2013) 3803 final af 19. juni 2013 om en procedure i henhold til artikel 101 TEUF og EØS-aftalens artikel 53 (sag COMP/39.226 — Lundbeck) og påstand om nedsættelse af den bøde, der er blevet pålagt sagsøgeren ved denne afgørelse
 Konklusion
 1)
 Europa-Kommissionen frifindes.
 2)
 Merck KGaA bærer sine egne omkostninger og betaler Kommissionens omkostninger.
 3)
 Generics (UK) Ltd bærer sine egne omkostninger.
 (1) EUT C 325 af 9.11.2013.


text:
18.12.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 346/57
 Sag anlagt den 20. oktober 2010 — Manufacturing Support & Procurement Kala Naft mod Rådet
 (Sag T-509/10)
 ()
 2010/C 346/111
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Manufacturing Support & Procurement Kala Naft Co., Tehran (Teheran, Iran) (ved advokaterne F. Esclatine og S. Perrotet)
 Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union
 Sagsøgerens påstande
 —
 Rådets afgørelse af 26. juli 2010 annulleres.
 —
 Samtidig annulleres Rådets gennemførelsesforordning nr. 668/2010 af 26. juli 2010.
 —
 Rådet tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Sagsøgeren, som er et handelsselskab, der driver virksomhed inden for olieindustrien, har nedlagt påstand om annullation af Rådets afgørelse 2010/413/FUSP (1) og Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 668/2010 om gennemførelse af artikel 7, stk. 2, i forordning (EF) nr. 423/2007 (2) om restriktive foranstaltninger over for Iran med det formål at undgå nuklear spredning, for så vidt som sagsøgerens navn er optaget på listen over personer, enheder og organer, hvis pengemidler og økonomiske ressourcer indefryses i medfør af denne bestemmelse.
 Sagsøgeren har til støtte herfor fremsat otte søgsmålsgrunde vedrørende:
 —
 tilsidesættelse af begrundelsespligten, idet Rådet har henvist til vage og upræcise oplysninger, som ikke kan verificeres
 —
 tilsidesættelse af sagsøgerens grundlæggende rettigheder, for så vidt som i) sagsøgeren for at forsvare sig skulle føre et »negativt« bevis for, at selskabet ikke har bidraget til det iranske nukleare program, ii) sagsøgeren fik en meget kort frist til at fremsætte sin anmodning om en fornyet undersøgelse, og iii) sagsøgeren er blevet frataget retten til en effektiv domstolsbeskyttelse og sin ejendomsret, idet selskabet ikke har haft adgang til oplysningerne i sin sagsmappe
 —
 manglende kompetence, idet Rådet udelukkende havde kompetence til at vedtage ledsageforanstaltninger til De Forenede Nationers Sikkerhedsråds resolution 1929(2010), og denne ikke foreskriver nogen foranstaltninger over for olieindustrien
 —
 magtfordrejning, idet den anfægtede afgørelse lammer alle sagsøgerens transaktioner på Den Europæiske Unions område, herunder erhvervelse af udstyr, der ikke er nøgleudstyr, og derved går langt ud over det i artikel 4 i den anfægtede afgørelse fastsatte
 —
 en retlig fejl, idet forhandling af varer, der kan anvendes til flere formål, ikke kan begrunde en foranstaltning bestående i indefrysning af midler over for en enhed, når denne ikke faktisk bidrager til det iranske nukleare program
 —
 urigtig fastlæggelse af faktum, eftersom sagsøgeren ikke har erhvervet nogen varer, der ville kunne være af betydning for det iranske nukleare program
 —
 et åbenbart urigtigt skøn, idet begrænsningerne af sagsøgerens ejendomsret og ret til at udøve erhvervsvirksomhed ikke er begrundet i noget alment hensyn og ikke står i forhold til det mål, der forfølges
 —
 manglende hjemmel for den anfægtede forordning som følge af annullationen af den anfægtede afgørelse.
 (1) Rådets afgørelse 2010/413/FUSP af 26.7.2010 om restriktive foranstaltninger over for Iran og om ophævelse af fælles holdning 2007/140/FUSP (EUT L 195, s. 39).
 (2) Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 668/2010 af 26.7.2010 om gennemførelse af artikel 7, stk. 2, i forordning (EF) nr. 423/2007 om restriktive foranstaltninger over for Iran (EUT L 195, s. 25).


text:
12.5.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 138/38
 Sag anlagt den 21. marts 2012 — ZZ mod Parlamentet
 (Sag F-41/12)
 2012/C 138/90
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: ZZ (ved advokaterne R. Adam og P. Ketter)
 Sagsøgt: Europa-Parlamentet
 Søgsmålets genstand og beskrivelse af tvisten
 Påstand om annullation af Parlamentets afgørelse om at opsige sagsøgerens kontrakt som midlertidigt ansat på ubestemt tid og påstand om erstatning.
 Sagsøgerens påstande
 —
 Annullation af Parlamentets afgørelse af 20. juni 2011 om at opsige sagsøgerens kontrakt som midlertidigt ansat på ubestemt tid.
 —
 Om fornødent annullation af Europa-Parlamentets udtrykkelige afgørelse om afslag på klagen.
 —
 Det fastslås, at sagsøgeren forflyttes inden for Europa-Parlamentet.
 —
 Subsidiært, og hvis Retten mod forventning skulle nå frem til, at der ikke er grundlag for at genansætte sagsøgeren, henholdsvis at en sådan genansættelse ikke vil være i sagsøgerens eller i Europa-Parlamentets interesse, tilpligtes Europa-Parlamentet at betale en erstatning for økonomisk skade på 36 måneders løn, eller på et andet beløb, som fastsættes efter ret og billighed, samt en erstatning for ikke-økonomisk skade på 15 000 EUR.
 —
 Under alle omstændigheder tilpligtes Parlamentet til at betale et beløb på 15 000 EUR i erstatning for ikke-økonomisk skade.
 —
 Sagsøgeren forbeholder sig alle øvrige rettigheder, retsmidler, anbringender og søgsmålsmuligheder, herunder muligheden for at nedlægge påstand om yderligere erstatning for den skade, der er lidt som følge af Parlamentets ansvarspådragende adfærd, og at fremlægge andre beviser eller indkalde relevante vidner.
 —
 Europa-Parlamentet tilpligtes at betale sagens omkostninger, herunder de af sagsøgeren afholdte advokatomkostninger.


text:
14.4.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 109/26
 Sag anlagt den 17. februar 2012 — Zavvar mod Rådet
 (Sag T-69/12)
 2012/C 109/55
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Seyed Hadi Zavvar (Dubai, De Forenede Arabiske Emirater) (ved solicitors S. Zaiwalla, P. Reddy og F. Zaiwalla, D. Wyatt, QC, og barrister R. Blakeley)
 Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union
 Sagsøgerens påstande
 —
 Punkt 22 i afsnit A i bilaget til afgørelse 2011/783/FUSP (1) annulleres, for så vidt som det vedrører sagsøgeren.
 —
 Punkt 22 i afsnit A i bilaget til gennemførelsesforordning (EU) nr. 1245/2011 (2) annulleres, for så vidt som det vedrører sagsøgeren.
 —
 Det fastslås, at artikel 20, stk. 1, litra b), i afgørelse 2010/413/FUSP, som ændret ved afgørelse 2011/783/FUSP, ikke finder anvendelse på sagsøgeren.
 —
 Det fastslås, at artikel 16, stk. 2, i forordning nr. 961/2010, som gennemført ved forordning nr. 1245/2011, ikke finder anvendelse på sagsøgeren.
 —
 Rådet tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren gjort fire anbringender gældende.
 1)
 Det første anbringende, hvorefter
 —
 kriterierne for optagelse på listen i medfør af afgørelse 2010/413/FUSP og forordning nr. 961/2010 ikke er opfyldt for så vidt angår sagsøgeren
 2)
 Det andet anbringende, hvorefter
 —
 pålæggelsen af restriktive foranstaltninger over for sagsøgeren er en åbenbar tilsidesættelse af sagsøgerens menneskerettigheder og grundlæggende rettigheder og er i strid med proportionalitetsprincippet
 3)
 Det tredje anbringende, hvorefter
 —
 Rådet har pålagt sagsøgeren de restriktive foranstaltninger i strid med Rådets proceduremæssige forpligtelser og i strid med sagsøgerens ret til forsvar
 4)
 Det fjerde anbringende, hvorefter
 —
 sagsøgerens egen optagelse på listen skal annulleres, for så vidt som de på listen opførte banker gives medhold i deres søgsmål vedrørende annullation af deres respektive optagelser.
 (1) Rådets afgørelse 2011/783/FUSP af 1.12.2011 om ændring af afgørelse 2010/413/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Iran (EUT L 319, s. 71).
 (2) Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 1245/2011 af 1.12.2011 om gennemførelse af forordning (EU) nr. 961/2010 om restriktive foranstaltninger over for Iran (EUT L 319, s. 11).


text:
12.11.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 281/27
 Sag anlagt den 11. august 2005 — Thierry/Kommissionen
 (Sag T-327/05)
 (2005/C 281/51)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Michel Thierry (Howald, Luxembourg) [ved: avocats G. Bounéou og F. Frabetti]
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Sagsøgerens påstande
 —
 Annullation af listen over tjenestemænd forfremmet i forfremmelsesåret 2004, for så vidt som sagsøgeren ikke er opført herpå, samt følgelig af de aktstykker, der dannede grundlag for denne afgørelse.
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Sagsøgeren har med søgsmålet anfægtet Kommissionens afgørelse om ikke at forfremme ham til lønklasse A5 i forfremmelsesåret 2004. Han har anført, at det nye forfremmelsessystem på grundlag af de prioritetspoints, som tildeles tjenestemændene, der i det foreliggende tilfælde er anvendt af Kommissionen, tillægger ancienniteten for stor betydning som forfremmelseskriterium. Som følge heraf er det sagsøgerens opfattelse, at der i hans tilfælde ikke er foretaget en sammenligning af fortjenesterne, hvilket er i strid med vedtægtens artikel 45, de almindelige gennemførelsesbestemmelser til denne artikel, Vejledning i bedømmelse og forfremmelse af tjenestemænd, samt princippet om forbud mod forskelsbehandling. Sagsøgeren har på samme grundlag ligeledes anført, at der er sket tilsidesættelse af princippet om forbud mod usaglig sagsbehandling, af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning og af reglen »patere legem quam ipse fecisti«, samt at der foreligger magtmisbrug.


text:
19.10.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 304/3
 Domstolens kendelse (Ottende Afdeling) af 11. juli 2013 — Elena Luca mod Casa de Asigurări de Sănătate Bacău (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Curtea de Apel Bacău — Rumænien)
 (Sag C-430/12) (1)
 (Procesreglementets artikel 99 - social sikring - fri udveksling af tjenesteydelser - forordning (EØF) nr. 1408/71 - artikel 22 - sygeforsikring - hospitalsbehandling i en anden medlemsstat - forhåndsgodkendelse - refusion af beløb til den socialt forsikrede)
 2013/C 304/04
 Processprog: rumænsk
 Den forelæggende ret
 Curtea de Apel Bacău
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Elena Luca
 Sagsøgt: Casa de Asigurări de Sănătate Bacău
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Curtea de Apel Bacau — fortolkning af artikel 56 TEUF og artikel 22 i Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet (EFT L 149, s. 2), som senere ændret — national lovgivning, der kræver en forhåndsgodkendelse for at opnå refusion af de samlede udgifter til lægebehandling i udlandet — fastsættelse af størrelsen af godtgørelsen for udgifter afholdt i en anden medlemsstat uden forhåndsgodkendelse efter forsikringsmedlemsstatens kriterier
 Konklusion
 Artikel 49 EF og artikel 22 i Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, som senere ændret og ajourført af Rådets forordning (EF) nr. 118/97 af 2. december 1996, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 592/2008 af 17. juni 2008, er i princippet ikke til hinder for en medlemsstats lovgivning, der kræver forhåndsgodkendelse for fuldstændig refusion af udgifter til hospitalsbehandling i en anden medlemsstat. De nævnte artikler er derimod til hinder for en sådan lovgivning, der fortolkes således, at den i alle tilfælde udelukker fuldstændig refusion fra den kompetente institution af udgifterne til sådanne hospitalsydelser, der er ydet uden forhåndsgodkendelse.
 Når et afslag — alene på grund af manglende forhåndsgodkendelse — på refusion af udgifter, afholdt af den socialt forsikrede til hospitalsbehandling i en anden medlemsstat, ikke er begrundet når henses til de særlige omstændigheder, skal de nævnte udgifter refunderes til den socialt forsikrede af den kompetente institution op til det beløb, der er fastsat i denne medlemsstats lovgivning. Såfremt dette beløb er lavere end det, der ville have fulgt af anvendelsen af den gældende lovgivning i bopælsmedlemsstatens ved hospitalsindlæggelser i denne stat, skal den kompetente institution desuden tildele den socialt forsikrede en supplerende godtgørelse svarende til forskellen mellem disse to beløb inden for grænserne af de reelt afholdte udgifter.
 Når et sådan afslag er begrundet, kan den socialt forsikrede i henhold til artikel 49 EF alene kræve refusion af udgifter til hospitalsbehandling inden for de grænser, der er fastsat i den sygesikringsordning som den pågældende er tilknyttet.
 (1) EUT C 399 af 22.12.2012.