text:
16.5.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 113/26
 Appel iværksat den 10. marts 2009 af Anheuser-Busch, Inc. til prøvelse af dom afsagt den 16. december 2008 af Retten i Første Instans (Første Afdeling) i de forenede sager T-225/06, T-255/06, T-257/06 og T-309/06, Budějovický Budvar, národní podnik mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design), Anheuser-Busch, Inc
 (Sag C-96/09 P)
 2009/C 113/49
 Processprog: engelsk
 Parter
 Appellant: Anheuser-Busch, Inc. (ved Rechtsanwältin V. von Bomhard og Rechtsanwalt B. Goebel)
 De andre parter i appelsagen: Budějovický Budvar, národní podnik og Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 Appellanten har nedlagt følgende påstande
 —
 Dom afsagt den 16. december 2008 af De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans i de forenede sager T-225/06, T-255/06, T-257/06 og T-309/06 — dog ikke hvad angår domskonklusionens punkt 1 — ophæves.
 —
 Der træffes endelig afgørelse i sagen ved at de påstande, der blev nedlagt i første instans, forkastes, subsidiært hjemvises sagen til Retten i Første Instans.
 —
 Sagsøgeren i første instans betaler sagens omkostninger.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 Appellanten har gjort følgende anbringender gældende:
 1.
 Retten i Første Instans begik en retlig fejl, da den i realiteten frakendte Harmoniseringskontoret kompetence til at afgøre, at Budvar ikke havde løftet bevisbyrden for sine rettigheder i henhold til artikel 8, stk. 4 (1), når der herskede alvorlig tvivl om gyldigheden af disse rettigheder (de påståede oprindelsesbetegnelser »BUD«).
 2.
 Retten i Første Instans fejlfortolkede det kvalitative og det kvantitative kriterium i fællesskabsrettens krav om i henhold til artikel 8, stk. 4, at være »erhvervsmæssigt anvendt«. Retten fastslog for det første, at dette krav skulle fortolkes som enhver erhvervsmæssig anvendelse, der finder sted uden for rent private forhold, idet den navnlig fastslog, at der ikke var krav om reelt at bruge den påståede rettighed i henhold til artikel 8, stk. 4, sådan som det ville være tilfældet med varemærker. I denne forbindelse tillod Retten, at leveringer »Free of charge« blev anset for »erhvervsmæssigt anvendt« samt brug i anden egenskab (varemærkebrug i stedet for oprindelsesbetegnelsesbrug). For det andet tillod den appellerede afgørelse med urette, at der blev taget hensyn til brug efter datoen for ansøgning om det varemærke, der var rejst indsigelse mod, og Retten tog dermed ikke hensyn til det forhold, at for at en ældre rettighed skal være egnet som indsigelsesgrund i henhold til artikel 8, skal alle betingelser for denne indsigelsesgrund være opfyldt på det tidspunkt, da den ansøgning, der rejses indsigelse imod, indgives. For det tredje fejlfortolkede Retten artikel 8, stk. 4, idet den under fravigelse af territorialitetsprincippet fastslog, at der kunne tages hensyn til brug, der havde fundet sted i andre lande end de lande, hvor den påståede rettighed i henhold til artikel 8, stk. 4, eksisterer.
 3.
 Retten i Første Instans fejlfortolkede også kravet om »ikke kun [at have] lokal betydning«. Retten mente i det væsentlige, at dette krav var opfyldt ved den omstændighed, at den påståede rettighed i henhold til artikel 8, stk. 4, havde sin oprindelse i et tredjeland og blev udvidet til to medlemsstater i Den Europæiske Union. Retten rejste ikke spørgsmålet, om der var tale om en rettighed, som ikke kun havde lokal betydning i de to faktiske medlemsstater, hvor rettigheden blev gjort gældende, og Retten åbnede dermed mulighed for at etablere rettigheder i henhold til artikel 8, stk. 4, fra lande uden for Den Europæiske Union.
 4.
 Det andet appelanbringende vedrører en tilsidesættelse af artikel 8, stk. 4, litra b), sammenholdt med artikel 74, stk. 1. Artikel 8, stk. 4, litra b), kræver, at den nationale ret giver Budvar ret til at forbyde anvendelsen af det varemærke, der er rejst indsigelse imod. Appelkammeret havde på grundlag af de beviser, parterne havde fremlagt, og under anvendelse af den faste regel om, at bevisbyrden i indsigelsessager for Harmoniseringskontoret påhviler indsigeren, afgjort, at Budvar ikke havde godtgjort, at selskabet i henhold til national ret i enten Frankrig eller Østrig var i stand til at forbyde brugen af varemærket »BUD«. I strid med artikel 74, stk. 1, og artikel 8, stk. 4, litra b), fastslog Retten imidlertid, at Harmoniseringskontoret ex officio og ud over de af parterne fremsatte anbringender skulle undersøge retstilstanden og den retlige udvikling til støtte for den påståede rettighed i henhold til artikel 8, stk. 4, i stedet for at forkaste indsigelsen, fordi Budvar ikke havde godtgjort sine påståede rettigheder.
 5.
 Sammenfattende har Retten i Første Instans i den appellerede dom fortolket artikel 8, stk. 4, på en måde, som er svær at forene med ordlyden af denne bestemmelse og umulig at forene med formålet med forordning nr. 40/94 om at skabe en velfungerende fælles EF-varemærkerettighed, med henblik på at fremme den interne handel i Fællesskabet.
 6.
 Hver af disse retskrænkelser fra Retten i Første Instans førte til annullationen af Andet Appelkammers afgørelser, og retskrænkelserne er derfor — hver for sig — grund til at ophæve den appellerede dom.
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 40/94 af 20.12.1993 om EF-varemærker, EFT 1994 L 11, s. 1.


text:
12.9.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 220/37
 Sag anlagt den 10. juli 2009 — Pineapple Trademarks mod KHIM — Dalmau Salmons (KUSTOM)
 (Sag T-272/09)
 2009/C 220/79
 Stævningen er affattet på engelsk
 Parter
 Sagsøger: Pineapple Trademarks Pty Ltd (Burleigh Heads, Australien) (ved barrister N. Saunders)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: Angel Custodio Dalmau Salmons (Barcelona, Spanien)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelse truffet den 5. marts 2009 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 383/2008-1) annulleres, og ansøgningen om EF-varemærket hjemvises til Harmoniseringskontoret med henblik på videre behandling.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Ansøger om EF-varemærket: Pineapple Trademarks Pty Ltd
 Det omhandlede EF-varemærke: Ordmærket »KUSTOM« for varer i klasse 18, 25 og 28
 Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Angel Custodio Dalmau Salmons
 Det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: EF-varemærkeregistrering af ordmærket »CUSTO« for varer i klasse 18 og 25
 Indsigelsesafdelingens afgørelse: Medhold i indsigelsen vedrørende alle de omhandlede varer
 Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen
 Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i Rådets forordning (EF) nr. 207/2009, da appelkammeret fejlagtigt fastslog, at der består en risiko for forveksling mellem de pågældende varemærker, samt tilsidesættelse af sagsøgerens ret til at blive hørt, idet appelkammeret foretog konstateringer vedrørende fonetiske og begrebsmæssige ligheder mellem de pågældende varemærker, hvilket sagsøgeren ikke fik lejlighed til at fremsætte sine bemærkninger til, og hvilket ikke blev understøttet af relevante beviser.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
1.12.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 431/25
 Kendelse afsagt af Rettens præsident den 4. september 2014 — Klemme mod Kommissionen
 (Sag T-294/14 R)
 ((Særlige rettergangsformer - statsstøtte - national fremme af produktion af el fra vedvarende energikilder - Kommissionens afgørelse om at indlede den formelle undersøgelsesprocedure på statsstøtteområdet - begæring om udsættelse af gennemførelse - fumus boni juris))
 (2014/C 431/43)
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: Klemme AG (Lutherstadt Eisleben, Tyskland) (ved advokaterne T. Volz og B. Wißmann)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (ved T. Maxian Rusche og R. Sauer, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Begæring om udsættelse af retsvirkningerne af den afgørelse, hvorved Kommissionen indledte en formel undersøgelsesprocedure på statsstøtteområdet vedrørende den tyske lov om vedvarende energi
 Konklusion
 1)
 Begæringen om foreløbige forholdsregler tages ikke til følge.
 2)
 Afgørelsen om sagens omkostninger udsættes.


text:
20.6.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 141/20
 Domstolens kendelse af 20. januar 2009 — Mebrom NV mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 (Sag C-374/07 P) (1)
 (Appel - Kommissionens ansvar uden for kontraktforhold - sikker og reel skade - fordrejning af de faktiske omstændigheder og beviser - bevisbyrde)
 2009/C 141/35
 Processprog: engelsk
 Parter
 Appellant: Mebrom NV (ved avocats K. Van Maldegem og C. Mereu)
 Den anden part i appelsagen: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved X. Lewis, som befuldmægtiget)
 Sagens genstand
 Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans (Anden Afdeling) den 22. maj 2007 i sag T-198/05, Mebrom mod Kommissionen, hvorved Retten forkastede en påstand om erstatning for den skade, sagsøgeren angiveligt har lidt, som følge af den omstændighed, at Kommissionen undlod at etablere en ordning, der gjorde det muligt for virksomheden at importere methylbromid til Den Europæiske Union i henhold til artikel 6 og 7 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2037/2000 af 29. juni 2000 om stoffer, der nedbryder ozonlaget (EFT L 244, s. 1)
 Konklusion
 1)
 Appellen forkastes.
 2)
 Mebrom NV betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 247 af 20.10.2007.


text:
8.1.2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 6/11
 — Undladelse af at give adgang til kontradiktion: Kommissio- Sag anlagt den 7. oktober 1999 af Kommissionen for
 nen har, endog på trods af et i mellemtiden givet tilsagn, De Europæiske Fællesskaber mod Forbundsrepublikken
 ikke gjort det muligt for sagsøgeren at tage stilling til en Tyskland
 rapport, som Kommissionen i det væsentlige støtter sin
 beslutning på. Sagsøgeren har heller ikke fået indsigt i
 bilag, som Bundesverband deutscher Banken har tilstillet
 Kommissionen. (Sag C-378/99)
 — Mangelfuld begrundelse: Kommissionen har ikke i fornø-
 (2000/C 6/21)
 dent omfang redegjort for sine informationskilder, og
 specielt fremlægges der kun enkelte af udsagnene fra den
 rapport, som Kommissionen anvender, men ikke deres
 samlede sammenhæng. Endelig påberåber Kommissionen Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 7. okto-
 sig egne relevante erfaringer, uden i virkeligheden at have ber 1999 anlagt sag mod Forbundsrepublikken Tyskland af
 sådanne erfaringer. Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved juridisk
 konsulent Marie Wolfcarius og Gerald Braun, som befuldmæg-
 tigede, Kommissionens Juridiske Tjeneste, og med valgt adresse
 — Overtrædelse af traktaten eller af retsregler vedrørende i Luxembourg hos Carlos Gómez de la Cruz, Kommissionens
 dens gennemførelse: Kommissionen har anvendt begrebet Juridiske Tjeneste, Wagnercentret, Kirchberg.
 statsstøtte ukorrekt og for så vidt overtrådt artikel 87 EF.
 At Wohnungsbauförderungsanstalt des Landes Nordrein-
 Westfalen (Wfa) er blevet overtaget af Westdeutsche Lan-
 desbank Girozentrale (WestLB), udgør ikke en statsstøtte. Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 Den godtgørelse på 1,1 % før skat, henholdsvis 0,6 % efter
 skat, som WestLB skal betale Land Nordrein-Westfalen,
 er rimelig. Det for så vidt relevante princip om en 1. Det fastslås, at Forbundsrepublikken Tyskland har tilsidesat
 markedsøkonomisk investor er udelukkende blevet an- sine forpligtelser efter EF-traktaten og Rådets direktiv
 vendt i Domstolens hidtidige praksis i sager om virksom- 96/53/EF af 25. juli 1996(1) om fastsættelse af de største
 hedsrekonstruktioner og saneringer. Da WestLB er en sund tilladte dimensioner i national og international trafik
 virksomhed, der afkaster et overskud, er det tvivlsomt, om og største tilladte vægt i international trafik for visse
 princippet om en markedsøkonomisk investor overhove- vejkøretøjer i brug i Fællesskabet ved ikke inden den
 det finder anvendelse i den foreliggende sag. Selv hvis fastsatte frist at sætte de nødvendige love og administrative
 dette skulle være tilfældet, er Kommissionens beslutning bestemmelser i kraft for at gennemføre dette direktiv i
 mangelfuld i faktisk og retlig henseende, idet den er i national ret.
 modstrid med de kriterier, som efter Domstolens praksis
 gælder for princippet om en markedsøkonomisk investor.
 Ved at fastsætte et gennemsnitsafkast ser Kommissionen 2. Forbundsrepublikken Tyskland betaler sagens omkost-
 bort fra det vide spektrum af andre lovlige og i praksis ninger.
 sædvanlige bevæggrunde for en offentlig og/eller privat
 investors investeringer. I modstrid med hidtidig praksis og
 Domstolens afgørelser sætter Kommissionen sig dermed i
 en privat investors sted og gør sig til en planlægningsmyn-
 dighed, som fastsætter en bestemt afkastforventning for Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 offentlige investeringer. Dermed fratager den en offentlig
 investor muligheden for at handle som en privat investor
 på markedet. Desuden kan princippet om en markedsøko-
 nomisk investor ikke — som der er sket — uden videre Den bindende karakter af bestemmelserne i artikel 249, stk. 3,
 anvendes på investeringer i en overskudsgivende virksom- og artikel 10, stk. 1, i EF-traktaten forpligter medlemsstaterne
 hed som i den foreliggende sag. Den anfægtede beslutning til at gennemføre bestemmelserne i et direktiv, der er rettet til
 er også i henseende til de faktiske omstændigheder mangel- dem, i national ret således, at disse bestemmelser får fuld
 fuld. Den afkastforventning på »12 % efter skat«, der lægges virkning efter udløbet af fristen for gennemførelse. Den i
 til grund, er ukorrekt. Den savner ethvert faktisk grundlag. direktivets artikel 11 fastsatte frist er udløbet den 17. septem-
 Endelig er der heller ikke tale om en konkurrencedrejning ber 1997, uden at Tyskland indtil nu har sat samtlige
 eller en påvirkning af samhandelen. nødvendige bestemmelser i kraft.
 (1) EFT L 235 af 17.9.1996, s. 59.
 (1) EFT C 366 af 18.12.1999, s. 14.


text:
26.1.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 22/14
 Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 29. november 2007 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Storhertugdømmet Luxembourg
 (Sag C-34/07) (1)
 (Traktatbrud - direktiv 2003/109/EF - fastboende tredjelandsstatsborgere - manglende gennemførelse inden for den fastsatte frist)
 (2008/C 22/26)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved M. Condou-Durande, som befuldmægtiget)
 Sagsøgt: Storhertugdømmet Luxembourg (ved C. Schiltz, som befuldmægtiget)
 Sagens genstand
 Traktatbrud — manglende vedtagelse inden for den fastsatte frist af de nødvendige bestemmelser for at efterkomme Rådets direktiv 2003/109/EF af 25. november 2003 om tredjelandsstatsborgeres status som fastboende udlænding (EFT L 16, s. 44)
 Konklusion
 1)
 Storhertugdømmet Luxembourg har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 2003/109/EF af 25. november 2003 om tredjelandsstatsborgeres status som fastboende udlænding, idet det ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme direktivet.
 2)
 Storhertugdømmet Luxembourg betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 69 af 24.3.2007.


text:
31.3.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 98/12
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af College van Beroep voor het bedrijfsleven (Nederlandene) den 4. januar 2012 — Maatschap L.A., D.A.B. Langestraat og P. Langestraat-Troost mod Staatssecretaris van Economische Zaken, Landbouw en Innovatie
 (Sag C-11/12)
 2012/C 98/17
 Processprog: nederlandsk
 Den forelæggende ret
 College van Beroep voor het bedrijfsleven
 Parter i hovedsagen
 Sagsøgere: Maatschap L.A., D.A.B. Langestraat og P. Langestraat-Troost
 Sagsøgt: Staatssecretaris van Economische Zaken, Landbouw en Innovatie
 Præjudicielt spørgsmål
 Skal artikel 23, stk. 1, i forordning (EF) nr. 73/2009 (1) fortolkes således, at en landbruger, der har indgivet en støtteansøgning, skal pålægges en nedsættelse eller udelukkelse, på samme måde som det ville være tilfældet i forhold til den person, der faktisk har begået den konstaterede misligholdelse, og til eller fra hvem landbrugsjorden er blevet overdraget, såfremt denne selv havde indgivet ansøgningen? Eller betyder bestemmelsen blot, at den konstaterede manglende overholdelse skal tilregnes støtteansøgeren, hvorved det ved afgørelsen af spørgsmålet om (størrelsen af) nedsættelsen eller om udelukkelse også skal afgøres, i hvilket omfang landbrugeren selv har udvist uagtsomhed, culpa eller forsæt?
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 73/2009 af 19.1.2009 om fælles regler for den fælles landbrugspolitiks ordninger for direkte støtte til landbrugere og om fastlæggelse af visse støtteordninger for landbrugere, om ændring af forordning (EF) nr. 1290/2005, (EF) nr. 247/2006, (EF) nr. 378/2007 og om ophævelse af forordning (EF) nr. 1782/2003 (EUT L 30, s. 16).


text:
28.5.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 132/6
 DOMSTOLENS DOM
 (Anden Afdeling)
 af 14. april 2005
 i sag C-157/03, Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Kongeriget Spanien (1)
 (Traktatbrud - direktiv 68/360/EØF, 73/148/EØF, 90/365/EØF og 64/221/EØF - opholdsret - opholdstilladelse - statsborgere fra tredjelande, der er familiemedlemmer til en fællesskabsborger - frist for udstedelse af opholdstilladelse)
 (2005/C 132/11)
 Processprog: spansk
 I sag C-157/03, angående et traktatbrudssøgsmål i henhold til artikel 226 EF, anlagt den 7. april 2003, Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (befuldmægtigede: C. O'Reilly og L. Escobar Guerrero) mod Kongeriget Spanien (befuldmægtiget: N. Díaz Abad), har Domstolen (Anden Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, C.W.A. Timmermans, og dommerne C. Gulmann, J. Makarczyk (refererende dommer), P. Kūris og J. Klučka; generaladvokat: C. Stix-Hackl; justitssekretær: R. Grass, den 14. april 2005 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 1)
 —
 Kongeriget Spanien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 68/360/EØF af 15. oktober 1968 om afskaffelse af restriktioner om rejse og ophold inden for Fællesskabet for medlemsstaternes arbejdstagere og deres familiemedlemmer, Rådets direktiv 73/148/EØF af 21. maj 1973 om ophævelse af rejse- og opholdsbegrænsninger inden for Fællesskabet for statsborgere i medlemsstaterne med hensyn til etablering og udveksling af tjenesteydelser og Rådets direktiv 90/365/EØF af 28. juni 1990 om opholdsret for lønmodtagere og selvstændige, der er ophørt med erhvervsaktivitet,
 —
 idet det ikke har foretaget en korrekt gennemførelse af disse direktiver i sin nationale retsorden, og navnlig idet det stiller krav om opholdsvisum for at udstede opholdstilladelse til statsborgere fra tredjelande, der er familiemedlemmer til en fællesskabsborger, som har udnyttet sin ret til fri bevægelighed, og
 idet det i strid med Rådets direktiv 64/221/EØF af 25. februar 1964 om samordning af de særlige foranstaltninger, som gælder for udlændinge med hensyn til rejse og ophold, og som er begrundet i hensynet til den offentlige orden, sikkerhed og sundhed, ikke har udstedt opholdstilladelsen hurtigst muligt og senest seks måneder efter ansøgningens indgivelse.
 2)
 Kongeriget Spanien betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 135 af 7.6.2003.


text:
3.6.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 131/15
 Domstolens dom (Anden Afdeling) af 9. marts 2006 — Beemsterboer Coldstore Services BV mod Inspecteur der Belastingdienst — Douanedistrict Arnhem (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Gerechtshof te Amsterdam)
 (Sag C-293/04) (1)
 (Efteropkrævning af import- eller eksportafgifter - artikel 220, stk. 2, litra b), i forordning (EØF) nr. 2913/92 - tidsmæssig anvendelse - ordning vedrørende administrativt samarbejde med myndighederne i et tredjeland - begrebet »ukorrekt certifikat« - bevisbyrde)
 (2006/C 131/27)
 Processprog: nederlandsk
 Den forelæggende ret
 Gerechtshof te Amsterdam
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Beemsterboer Coldstore Services BV
 Sagsøgt: Inspecteur der Belastingdienst — Douanedistrict Arnhem
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Gerechtshof te Amsterdam — fortolkning af artikel 220, stk. 2, litra b), i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks (EFT L 302, s. 1), som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2700/2000 af 16. november 2000 (EFT L 311, s. 17) — efteropkrævning af afgifter, som følger af en toldskyld, der er opstået, før forordning (EF) nr. 2700/2000 trådte i kraft, over for en importør, der har fremlagt EUR.1 oprindelsescertifikater med angivelse af en oprindelse af varerne, som ikke har kunnet fastslås ved en efterfølgende kontrol
 Konklusion
 1)
 Artikel 220, stk. 2, litra b), i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2700/2000 af 16. november 2000, finder anvendelse på en toldskyld, som er opstået, og hvis efterfølgende opkrævning er blevet iværksat forud for sidstnævnte forordnings ikrafttræden.
 2)
 Et EUR.1-varecertifikat, som er udstedt for varer, hvis oprindelse fremgår af certifikatet, men på grundlag af en efterfølgende kontrol ikke længere kan bekræftes, er et »ukorrekt certifikat« som omhandlet i artikel 220, stk. 2, litra b), i forordning nr. 2913/92, som ændret ved forordning nr. 2700/2000.
 3)
 Det tilkommer den, som påberåber sig artikel 220, stk. 2, litra b), tredje afsnit, i forordning nr. 2913/92, som ændret ved forordning nr. 2700/2000, at fremlægge de relevante beviser til støtte for sin påstand. Det tilkommer derfor i princippet de toldmyndigheder, som gør den nævnte artikel 220, stk. 2, litra b), tredje afsnit, indledningen, gældende med henblik på efterfølgende opkrævning af told, at bevise, at udstedelsen af de ukorrekte certifikater skyldes eksportørens urigtige fremstilling af de faktiske forhold. Når det imidlertid grundet en fejl, som ene og alene skyldes eksportørens mangel på omhu, er umuligt for toldmyndighederne at føre det krævede bevis for, at EUR.1-varecertifikatet blev udstedt på basis af eksportørens korrekte eller ukorrekte fremstilling af de faktiske forhold, tilkommer det toldskyldneren at bevise, at certifikatet, der var blevet udstedt af tredjelandets myndigheder, var baseret på en korrekt fremstilling af de faktiske forhold.
 (1) EUT C 228 af 11.9.2004.


text:
30.1.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 30/45
 Rettens dom af 13. december 2016 — Guiral Broto mod EUIPO — Gastro & Soul (CAFE DEL SOL)
 (Sag T-549/15) (1)
 ((EU-varemærker - indsigelsessag - ansøgning om registrering af EU-figurmærket CAFE DEL SOL - det ældre nationale figurmærke Café del Sol - manglende fremlæggelse af beviser på sagsbehandlingssproget i indsigelsessagen - artikel 75 og 76 i forordning (EF) nr. 207/2009 - regel 19 og 20 i forordning (EF) nr. 2868/95 - ret til forsvar))
 (2017/C 030/50)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Ramón Guiral Broto (Marbella, Spanien) (ved advokat J.L. de Castro Hermida)
 Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) (ved H. O’Neill, som befuldmægtiget)
 Den anden part i sagen for appelkammeret ved EUIPO og intervenient ved Retten: Gastro & Soul GmbH (Hildesheim, Tyskland)
 Sagens genstand
 Søgsmål anlagt til prøvelse af afgørelse truffet den 16. juli 2015 af Femte Appelkammer ved EUIPO (sag R 1888/2014-5) vedrørende en indsigelsessag mellem Guiral Broto og Gastro & Soul.
 Konklusion
 1)
 Afgørelse truffet den 16. juli 2015 af Femte Appelkammer ved Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) (sag R 1888/2014-5) vedrørende en indsigelsessag mellem Ramón Guiral Broto og Gastro & Soul GmbH annulleres.
 2)
 I øvrigt frifindes EUIPO.
 3)
 EUIPO og Guiral Broto afholder hver deres egne omkostninger.
 (1) EUT C 381 af 16.11.2015.


text:
21.4.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 118/11
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Østre Landsret (Danmark) den 31. januar 2012, The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs mod Sunico ApS, M & B Holding ApS, Sunil Kumar Harwani
 (Sag C-49/12)
 2012/C 118/17
 Processprog: dansk
 Den forelæggende ret
 Østre Landsret
 Parter
 Sagsøger: The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs
 Sagsøgte: Sunico ApS, M & B Holding ApS, Sunil Kumar Harwani
 Præjudicielt spørgsmål
 Skal artikel 1 i Rådets forordning 44/2001 (1) af 22. december 2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område fortolkes således, at den inden for sit anvendelsesområde omfatter en sag, hvor myndighederne i en medlemsstat fremsætter et erstatningskrav over for virksomheder og fysiske personer, der har hjemsted i en anden medlemsstat, baseret på et anbringende om — i henhold til den første medlemsstats nationale ret — ansvarspådragende sammensværgelse om at begå bedrageri ved deltagelse i unddragelse af moms, der skal betales til den første medlemsstat?
 (1) EFT L 12, s. 1


text:
5.3.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 72/36
 Sag anlagt den 15. december 2010 — Bömcke mod BEI
 (Sag F-127/10)
 2011/C 72/58
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Eberhard Bömcke (Athus, Belgien) (ved advokat D. Lagasse)
 Sagsøgt: Den Europæiske Investeringsbank
 Søgsmålets genstand og beskrivelse af tvisten
 Annullation af valget af BEI's personalerepræsentant som meddelt af Investeringsbankens valgkontor den 8. december 2010
 Sagsøgerens påstande
 —
 Annullation af valget af repræsentanten for hele BEI's personale som meddelt af Investeringsbankens valgkontor den 8. december 2010 og af valgkontorets afgørelse af 10. december 2010 om at meddele afslag på den klage, som sagsøgeren havde indgivet den 9. december 2010 i medfør af artikel 17 i bilag IV til overenskomsten om personalerepræsentation ved BEI.
 —
 BEI tilpligtes at betale sagens omkostninger.


text:
14.11.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 419/30
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (Rumænien) den 8. august 2016 — SMS group GmbH mod Direcţia Generală Regională a Finanțelor Publice a Municipiului București
 (Sag C-441/16)
 (2016/C 419/39)
 Processprog: rumænsk
 Den forelæggende ret
 Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: SMS group GmbH
 Sagsøgt: Direcţia Generală Regională a Finanțelor Publice a Municipiului București
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Skal artikel 2, 3, 4 og 5 i direktiv 79/1072/EØF (1), sammenholdt med artikel 17, stk. 2 og 3, litra a), i direktiv 77/388/EØF (2), fortolkes således, at de er til hinder for en praksis ved en national skattemyndighed, hvorefter der ikke foreligger objektive forhold, der bestyrker den afgiftspligtige persons erklærede hensigt om at benytte de indførte goder inden for rammerne af dennes økonomiske virksomhed, såfremt gennemførelsen af den aftale, i kraft af hvilken den afgiftspligtige person købte og indførte goderne, på tidspunktet for den faktiske indførsel var udsat, hvilket indebærer en alvorlig risiko for, at den efterfølgende levering/transaktion, hvortil de indførte goder var erhvervet, ikke længere udføres?
 2)
 Udgør beviset for den efterfølgende omsætning af de indførte goder, dvs. fastlæggelsen af, at de indførte goder faktisk er blevet anvendt til den afgiftspligtige persons afgiftspligtige transaktioner, og på hvilken måde, en supplerende betingelse for tilbagebetaling af merværdiafgift, ud over de i direktiv 79/1072/EØF’s artikel 3 og 4 nævnte, der således er forbudt i medfør af direktivets artikel 6, eller en nødvendig oplysning om den materielle betingelse for tilbagebetaling — dvs. at de indførte goder benyttes inden for rammerne af afgiftspligtige transaktioner — som skatteorganet kan anmode om i henhold til direktivets artikel 6?
 3)
 Kan artikel 2, 3, 4 og 5 i direktiv 79/1072/EØF, sammenholdt med artikel 17, stk. 2 og 3, litra a), i direktiv 77/388/EØF, fortolkes således, at retten til tilbagebetaling af merværdiafgift kan nægtes, såfremt den forventelige efterfølgende transaktion, inden for rammerne af hvilken de indførte goder skulle benyttes, ikke længere udføres? Er godernes faktiske anvendelse — nærmere bestemt hvorvidt, på hvilken måde og på hvilket område, dvs. i den medlemsstat, hvor merværdiafgiften er blevet betalt, eller uden for denne medlemsstat, de alligevel er blevet benyttet — under disse omstændigheder relevant?
 (1) Rådets ottende direktiv 79/1072/EØF af 6.12.1979 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — foranstaltninger til tilbagebetaling af merværdiafgift til afgiftspligtige personer, der ikke er etableret i indlandet (EFT L 331, s. 11).
 (2) Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17.5.1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (EFT L 145, s. 1).


text:
17.4.2004
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 94/30
 Sag anlagt den 1. marts 2004 af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Franske Republik
 (Sag C-104/04)
 (2004/C 94/68)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 1. marts 2004 anlagt sag mod Den Franske Republik af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved J.-F. Pasquier og M. Shotter, som befuldmægtigede, og med valgt adresse i Luxembourg.
 Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
 1.
 Det fastslås, at Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henholdt til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/13/EF af 10. april 1997 (1), idet den ikke har sat de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme direktivets artikel 3, stk. 2, og artikel 8, stk. 1, sammenholdt med bilaget til direktivet.
 2.
 Den Franske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 De ændringer, der er foretaget i den franske lov om telekommunikation, bringer ikke klagepunktet om, at det obligatoriske bidrag til forskning og udvikling ikke er i overensstemmelse med direktivets bestemmelser, til ophør. I henhold til den franske lov er de berørte opererende selskaber forpligtet til at bidrage til forsknings- og udviklingsopgaver på telekommunikationsområdet inden for Fællesskabet med et årligt beløb, der udgør mindst 5 % af deres investeringer. En sådan forpligtelse er imidlertid ikke indeholdt i den udtømmende liste over vilkår, der kan knyttes til tilladelserne, og er ikke omfattet af nogen af de kategorier af vilkår, der er opregnet i bilaget til direktivet.
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/13/EF af 10.4.1997 om ensartede principper for generelle tilladelser og individuelle tilladelser for teletjenester (EFT L 117 af 7.5.1997, s. 15).


text:
5.2.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 31/12
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved afgørelse afsagt den 26. november 2004 af Hoge Raad der Nederlanden i sagen A.C. Smits-Koolhoven mod Inspecteur (Afgiftsmyndigheden)
 (Sag C-495/04)
 (2005/C 31/23)
 Processprog: nederlandsk
 Ved afgørelse afsagt den 26. november 2004, indgået til Domstolens Justitskontor den 1. december 2004, har Hoge Raad der Nederlanden i sagen A.C. Smits-Koolhoven mod Inspecteur (Afgiftsmyndigheden) forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 Skal urtecigaretter som de i hovedsagen omhandlede, der ikke indeholder stoffer med medicinsk virkning, men som efter godkendelse fra Keuringsraad Openlijke Aanprijzing Geneesmiddelen/Keuringsraad aanprijzing gezondheidsproducten sælges under betegnelsen »urtecigaretter til medicinsk brug« som hjælpemiddel til rygestop, anses for at være omfattet af undtagelsen i henhold til artikel 7, stk. 2, i direktiv 95/59 (1) vedrørende produkter, der udelukkende benyttes til medicinske formål?
 (1) EFT L 291 af 6.12.1995, s. 40-45.


text:
26.6.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 202/4
 Domstolens dom (Første Afdeling) af 27. april 2017 — A-Rosa Flussschiff GmbH mod Union de recouvrement des cotisations de sécurité sociale et d’allocations familiales d’Alsace (Urssaf), som er indtrådt i de rettigheder, der tilkommer Urssaf du Bas-Rhin og Sozialversicherungsanstalt des Kantons Graubünden (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Cour de cassation — Frankrig)
 (Sag C-620/15) (1)
 ((Præjudiciel forelæggelse - vandrende arbejdstagere - social sikring - lovgivning, der finder anvendelse - forordning (EØF) nr. 1408/71 - artikel 14, stk. 2, litra a) - forordning (EØF) nr. 574/72 - artikel 12a, stk. 1a - aftale mellem Det Europæiske Fællesskab og Det Schweiziske Forbund - sejlende personel - arbejdstagere, der er udstationeret i en anden medlemsstat - schweizisk filial - E 101-attest - beviskraft))
 (2017/C 202/06)
 Processprog: fransk
 Den forelæggende ret
 Cour de cassation
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: A-Rosa Flussschiff GmbH
 Sagsøgte: Union de recouvrement des cotisations de sécurité sociale et d’allocations familiales d’Alsace (Urssaf), som er indtrådt i de rettigheder, der tilkommer Urssaf du Bas-Rhin og Sozialversicherungsanstalt des Kantons Graubünden
 Konklusion
 Artikel 12a, stk. 1a, i Rådets forordning (EØF) nr. 574/72 af 21. marts 1972 om regler til gennemførelse af Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, som ændret og ajourført ved Rådets forordning (EF) nr. 118/97 af 2. december 1996, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 647/2005 af 13. april 2005, skal fortolkes således, at en E 101-attest, som i medfør af artikel 14, stk. 2, litra a), i forordning nr. 1408/71, som ændret og ajourført ved forordning nr. 118/97, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 647/2005 af 13. april 2005, er udstedt af den institution, der er udpeget af en medlemsstats kompetente myndighed, er bindende for såvel socialsikringsinstitutionerne i den medlemsstat, hvor arbejdet udføres, som denne medlemsstats domstole, selv hvis disse har fastslået, at betingelserne for den pågældende arbejdstagers virksomhed åbenbart ikke er omfattet af det materielle anvendelsesområde for nævnte bestemmelse i forordning nr. 1408/71.
 (1) EUT C 48 af 8.2.2016.


text:
11.8.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 261/38
 Sag anlagt den 30. maj 2014 — Pshonka mod Rådet
 (Sag T-381/14)
 2014/C 261/63
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Viktor Pavlovych Pshonka (Moskva, Rusland) (ved advokaterne C. Constantina og J.-M. Reymond)
 Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union
 Sagsøgerens påstande
 —
 Rådets afgørelse 2014/119/FUSP af 5. marts 2014 og Rådets forordning nr. 208/2014 af 5. marts 2014 annulleres delvist på grundlag af artikel 263 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF), for så vidt som de vedrører sagsøgeren, og nærmere bestemt:
 —
 Sagsøgerens navn fjernes fra bilag I til Rådets forordning nr. 208/2014 af 5. marts 2014.
 —
 Sagsøgerens navn fjernes fra bilag I til Rådets afgørelse 2014/119/FUSP af 5. marts 2014.
 —
 Rådets afgørelse 2014/119/FUSP af 5. marts 2014 og Rådets forordning nr. 208/2014 af 5. marts 2014 annulleres delvist på grundlag af artikel 263 TEUF, for så vidt som de ikke er i overensstemmelse med det fælles forslag.
 —
 Rådet tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført tre anbringender, der i det væsentlige er identiske med eller svarer til anbringenderne i sag T-380/14, Pshonka mod Rådet.


text:
7.2.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 32/42
 Sag anlagt den 14. november 2008 — Ryanair mod Kommissionen
 (Sag T-497/08)
 (2009/C 32/81)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Ryanair Ltd (Dublin, Irland) (ved lawyers E. Vahida, I. Metaxas-Maragkidis)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Sagsøgerens påstande
 —
 I overensstemmelse med artikel 230 EF og 231 EF fastslås det, at Kommissionens stiltiende beslutning om afslag på aktindsigt i de dokumenter, som sagsøgeren ved anmodning af 25. juni 2008 begærede at få aktindsigt i, er ugyldig.
 —
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber tilpligtes at betale de af sagsøgeren afholdte omkostninger i forbindelse med sagen.
 —
 Der træffes sådanne yderligere foranstaltninger, som Retten måtte finde passende.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Sagsøgeren har med dette søgsmål nedlagt påstand om annullation af Kommissionens stiltiende beslutning om afslag på sagsøgerens anmodning i henhold til forordning nr. 1049/2001 (1) om aktindsigt i dokumenter vedrørende statsstøtteprocedurer i forhold til den påståede statsstøtte, som skulle være tildelt gennem en aftale med det selskab, der driver lufthavnen Frankfurt Hahn.
 De af sagsøgeren påberåbte søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter er identiske med dem, der er påberåbt i sag T-494/08, Ryanair mod Kommissionen.
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1049/2001 af 30.5.2001 om aktindsigt i Europa-Parlamentets, Rådets og Kommissionens dokumenter (EFT L 145, s. 43).


text:
14.9.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 302/4
 Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 16. juli 2015 — Coty Germany GmbH mod Stadtsparkasse Magdeburg (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesgerichtshof — Tyskland)
 (Sag C-580/13) (1)
 ((Præjudiciel forelæggelse - intellektuel og industriel ejendomsret - direktiv 2004/48/EF - artikel 8, stk. 3, litra e) - salg af varemærkeforfalskede varer - ret til oplysning i forbindelse med en sag om en krænkelse af en intellektuel ejendomsrettighed - ordning i en medlemsstat, der tillader pengeinstitutter at nægte at imødekomme en anmodning om oplysning vedrørende en bankkonto (bankhemmelighed)))
 (2015/C 302/04)
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Bundesgerichtshof
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Coty Germany GmbH
 Sagsøgt: Stadtsparkasse Magdeburg
 Konklusion
 Artikel 8, stk. 3, litra e), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/48/EF af 29. april 2004 om håndhævelsen af intellektuelle ejendomsrettigheder skal fortolkes således, at den er til hinder for en national ordning som den i hovedsagen omhandlede, der ubegrænset og ubetinget giver et pengeinstitut ret til under påberåbelse af princippet om bankhemmelighed at nægte at give oplysning i henhold til direktivets artikel 8, stk. 1, litra c), om en kontoindehavers navn og adresse.
 (1) EUT C 31 af 1.2.2014.


text:
23.11.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 344/34
 Domstolens dom (Tiende Afdeling) af 3. oktober 2013 — État belge mod GIMLE SA (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Cour de cassation — Belgien)
 (Sag C-322/12) (1)
 (Fjerde direktiv 78/660/EØF - artikel 2, stk. 3 - princippet om et pålideligt billede - artikel 2, stk. 5 - undtagelsespligt - artikel 32 - værdiansættelsesmåde på grundlag af den historiske anskaffelsespris - anskaffelsespris, der er åbenbart lavere end den faktiske værdi)
 2013/C 344/58
 Processprog: fransk
 Den forelæggende ret
 Cour de cassation
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: État belge
 Sagsøgt: GIMLE SA
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Cour de cassation — fortolkning af artikel 2, stk. 3, 4 og 5 i Rådets fjerde direktiv 78/660/EØF af 25. juli 1978 på grundlag af traktatens artikel 54, stk. 3, litra g), om årsregnskaberne for visse selskabsformer — årsregnskaberne for visse selskabsformer (EFT L 222, s. 11) — princippet om et retvisende billede — anskaffelsesprisen for formuegoderne svarer ikke til deres reelle værdi og giver et misvisende billede af selskabets formue — forpligtelse til at fravige princippet om at bogføre aktiver til anskaffelsesprisen og straks bogføre til videresalgsprisen
 Konklusion
 Princippet om et pålideligt billede i artikel 2, stk. 3-5, i Rådets fjerde direktiv 78/660/EØF af 25. juli 1978 på grundlag af artikel [44, stk. 2, litra g), EF] om årsregnskaberne for visse selskabsformer tillader ikke, at der gøres undtagelse fra princippet om værdiansættelse af aktiver på grundlag af deres anskaffelses- eller kostpris, som er indeholdt i nævnte direktivs artikel 32, til fordel for en værdiansættelse på grundlag af deres faktiske værdi, når anskaffelses- eller kostprisen for de nævnte aktiver er åbenbart lavere end deres faktiske værdi.
 (1) EUT C 287 af 22.9.2012.


text:
6.12.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 313/18
 Sag anlagt den 3. oktober 2008 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Portugisiske Republik
 (Sag C-438/08)
 (2008/C 313/27)
 Processprog: portugisisk
 Parter
 Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved E. Traversa og M. Teles Romão, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Den Portugisiske Republik
 Sagsøgerens påstande
 —
 Det fastslås, at Den Portugisiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 43 EF, idet den i henhold til bl.a. artikel 3, stk. 2, artikel 6, stk. 1, og artikel 7 i lovdekret nr. 550/99 af 15. december 1999, samt nr. 1, litra e), i bekendtgørelse nr. 1165/2000 af 9. december 2000 har indført restriktioner for etableringsfriheden for virksomheder fra andre medlemsstater, som ønsker at drive bilsynsvirksomhed i Portugal, navnlig ved at betinge udstedelse af tilladelse, at den er af almen interesse, af et krav om en selskabskapital på minimum 100 000 EUR, af begrænsning af virksomhedernes selskabsformål og af regler om uforenelighed med andre former for virksomhed for selskabsdeltagere, forretningsførere og administratorer.
 —
 Den Portugisiske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Betingelsen for udstedelse af nye tilladelser om, at de er af almen interesse, udgør en restriktion for etableringsfriheden, idet juridiske personer fra andre medlemsstater, som ønsker at udøve bilsynsvirksomhed i Portugal, undergives de kompetente nationale myndigheders skønsmæssige beføjelser, hvilket medfører en væsentlig retsusikkerhed med hensyn til omfanget af deres rettigheder.
 Kravet om en selskabskapital på minimum 100 000 EUR må anses for en restriktion for etableringsfriheden, idet det hindrer en EF-erhvervsdrivende med en selskabskapital, der er mindre end det minimumsbeløb, der kræves i henhold til den portugisiske lovgivning, i at oprettet et datterselskab eller en filial på det portugisiske område.
 Begrænsningen af virksomhedernes selskabsformål til udøvelse af bilsynsvirksomhed udgør en restriktion for etableringsfriheden, idet EF-erhvervsdrivende, der samtidig også leverer andre tjenesteydelser (inspektion, reparation og kontrol af køretøjer) i etableringsmedlemsstaten, tvinges til at ændre selskabets formål og muligvis endog sin interne struktur for at kunne udvide sin bilsynsvirksomhed til Portugal. Hertil bemærkes, at denne betingelse ikke kan anses for nødvendig for at sikre, at leverandørerne af denne tjenesteydelse er selvstændige og uvildige.
 Reglerne om uforenelighed, der pålægges selskabets selskabsdeltagere, forretningsførere og administratorer, som beskæftiger sig med fremstilling, reparation, udlejning, import eller forhandling af biler, komponenter eller tilbehør hertil, eller med udøvelse af transportvirksomhed kan have restriktive virkninger svarende til begrænsningen af selskabsformålet og kan skabe betydelige restriktioner for etableringsfriheden for virksomheder fra andre medlemsstater, som ønsker at udøve bilsynsvirksomhed i Portugal, idet leverandører af bilsynsydelser, der allerede lovligt er etableret i en anden medlemsstat, og som har selskabsdeltagere, forretningsførere eller administratorer, som beskæftiger sig med andre former for virksomhed i etableringsmedlemsstaten, vil skulle ændre deres interne struktur, skille sig af med disse selskabsdeltagere eller få dem til at opgive de uforenelige former for virksomhed.


text:
23.10.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 357/2
 Appel iværksat den 20. marts 2017 af QuaMa Quality Management GmbH til prøvelse af dom afsagt af Retten (Anden Afdeling) den 17. januar 2017 i sag T-225/15, QuaMa Quality Manangement GmbH mod Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret
 (Sag C-139/17 P)
 (2017/C 357/02)
 Processprog: tysk
 Parter
 Appellant: QuaMa Quality Management GmbH (ved Rechtsanwalt C. Russ)
 De andre parter i appelsagen: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret og Microchip Technology, Inc.
 Appellanten har nedlagt følgende påstande
 —
 Dom afsagt af Retten den 17. januar 2017 ophæves.
 —
 Afgørelse truffet den 19. februar 2015 af Fjerde Appelkammer ved EUIPO (forenede sager R 1809/2014-4 og R 1680/2014-4) annulleres.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 Appellanten støtter sin appel til prøvelse af Rettens dom på følgende overvejelser:
 I appelskriftet gøres det gældende, at der foreligger en tilsidesættelse af artikel 41, stk. 1, i forordning nr. 207/2009 (1). Retten lagde fejlagtigt til grund, at intervenienten den 9. april 2013 indgav den rigtige ansøgning om registrering af ejerskifte og alene anvendte en forkert formular hertil. Det forholdt sig faktisk således, at ansøgningen om »ændring af navnet eller en indehavers adresse« vedrørte alle varemærker (14), der tilhørte SMSC Europe GmbH, og ansøgningen blev også opfattet således af EUIPO, jf. skrivelsen af 14. april 2013. Dermed står det fast, at EUIPO gav fuldstændigt afslag på ansøgningen af 9. april 2013 og alene imødekom den efter udløbet af indsigelsesfristen indgivne ansøgning af 14. juni 2013.
 Derudover gøres det i appelskriftet gældende, at der foreligger en tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009. Hverken indsigelsesafdelingen eller appelkammeret beskæftigede sig blot tilnærmelsesvist i tilstrækkelig grad med fastlæggelsen af den relevante kundekreds. Der kan ikke foretages en bedømmelse af risikoen for forveksling, uden at den relevante kundekreds og det individuelle særpræg for de forskellige enkelte varer og tjenesteydelser er blevet fastlagt. Dette gælder så meget desto mere ud fra Rettens antagelse om, at ligheden mellem de pågældende tegn for en specialiseret kundekreds — som Retten ikke tilhører — er »ringe«.
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 af 26.2.2009 om EF-varemærker (EUT 2009, L 78, s. 1).


text:
13.6.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 211/64
 Sag anlagt den 22. april 2016 — Mema mod CPVO (Braeburn 78 (11078))
 (Sag T-177/16)
 (2016/C 211/79)
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: Mema GmbH 1.G (Terlano, Italien) (ved advokaterne B. Breitinger og S. Kirschstein-Freund)
 Sagsøgt: EF-Sortsmyndigheden (CPVO)
 Oplysninger vedrørende sagen for EF-Sortsmyndigheden
 Ansøgningen om EF-sortsbeskyttelse vedrører: Braeburn 78 (11078) — registreringsansøgning nr. 2009/0954
 Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 12. februar 2016 af Appelkammeret ved EF-Sortsmyndigheden i sag nr. A001/2015
 Påstande
 —
 Den anfægtede afgørelse annulleres og sagen hjemvises til videre behandling ved appelkammeret, der tilpligtes at annullere den påklagede afgørelse og at pålægge EF-Sortsmyndigheden at foretage en supplerende afprøvning i henhold til artikel 57, stk. 3, i forordning nr. 2100/94.
 —
 Subsidiært annulleres afgørelsen vedtaget den 12. februar 2016 af appelkammeret ved EF-Sortsmyndigheden (sag A 001/2015).
 —
 Subsidiært i forhold til påstand nr. 1 og 2 udsættes sagen i henhold til artikel 69, litra d), i Rettens procesreglement, der har været i kraft siden den 1. juli 2015 (herefter »procesreglementet«), indtil der foreligger en retskraftig afgørelse i sagen i henhold til artikel 21, stk. 1, i forordning nr. 2100/94 om ophævelse af sortsbeskyttelse for referencesorten »Royal Braeburn« (ansøgning nr. 1998/1082, sort nr. 11960). Sidstnævnte afgørelse er foregribende, idet referencesorten herved enten vil bortfalde, eller det vil blive fastslået, at Angers-Beaucouzé var og er uegnet som afprøvningssort (jf. punkt 12) og dermed om en supplerende afprøvning var påkrævet eller ej.
 —
 EF-Sortsmyndigheden tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Anbringender
 —
 Magtfordrejning — tilsidesættelse af artikel 57, stk. 3, i forordning nr. 2100/94
 —
 Tilsidesættelse af en ved gennemførelsen af forordning nr. 2100/94 anvendelig retsnorm
 —
 Tilsidesættelse af punkt 57 i EF-Sortsmyndighedens protokol for æblesorter
 —
 Tilsidesættelse af afsnit IV i EF-Sortsmyndighedens protokol for æblesorter
 —
 Tilsidesættelse af artikel 75, andet punktum, i forordning nr. 2100/94 — retten til at blive hørt
 —
 Tilsidesættelse af artikel 75, første punktum, i forordning nr. 2100/94 — utilstrækkelig begrundelse.


text:
18.10.2003 DA Den Europæiske Unions Tidende C 251/1
 I
 (Meddelelser)
 DOMSTOLEN
 DOMSTOLEN
 DOMSTOLENS KENDELSE 2) Bernhard Schulte betaler sagens omkostninger.
 (Anden Afdeling)
 (1) EFT C 144 af 15.6.2002.
 af 4. april 2003
 i sag C-128/02 P: Bernhard Schulte (1)
 (»Erstatningssøgsmål — ansvar uden for kontraktforhold —
 mælk — tillægsafgift — referencemængde — forordning
 (EØF) nr. 2187/93 — erstatning til producenter —
 arving og hermed ligestillet person — national retsakt — KENDELSE AFSAGT AF DOMSTOLEN
 forældelse — åbenbart, at appellen delvis skal afvises og
 delvis skal forkastes«) (Første Afdeling)
 (2003/C 251/01) den 10. juli 2003
 (Processprog: tysk) i sag C-427/02 P, Giuseppe Di Pietro mod Revisionsretten
 for De Europæiske Fællesskaber (1)
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive trykt i
 Samling af Afgørelser) (»Appel — tjenestemænd — forudgående administrativ pro-
 cedure — ingen klage — åbenbart, at sagen må afvises —
 appellen delvist afvist og delvist forkastet«)
 I sag C-128/02 P, Bernhard Schulte, Delbrück (Tyskland), ved (2003/C 251/02)
 avocat R. Freise, angående appel af dom afsagt den 7. februar
 2002 af De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans (Processprog: italiensk)
 (Fjerde Afdeling) i sag T-261/94, Schulte mod Rådet og
 Kommissionen, Sml. II, s. 441, hvori der er nedlagt påstand (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 om ophævelse af denne dom — de andre parter i appelsagen gjort i Samling af Afgørelser)
 er Rådet for den Europæiske Union (befuldmægtiget:
 A.-M. Colaerts, bistået af M. Núñez Müller) og
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 (befuldmægtiget: M. Niejahr, bistået af M. Núñez Müller) — I sag C-427/02 P, Giuseppe Di Pietro, Mesina (Italien)
 har Domstolen (Anden Afdeling), sammensat af afdelingsfor- (befuldmægtiget: avocat G. Monforte), angående appel af ken-
 manden R. Schintgen, og dommerne V. Skouris og N. Colneric delse afsagt den 27. september 2002 af De Europæiske
 (refererende dommer); generaladvokat: A. Tizzano; Fællesskabers Ret i Første Instans (Tredje Afdeling) i sag
 justitssekretær: R. Grass, den 4. april 2003 afsagt kendelse, T-254/01, Di Pietro mod Revisionsretten (Sml.Pers. I-A, s. 177
 hvis konklusion lyder således: og II, s. 929), hvorved Retten afviste det af Di Pietro anlagte
 søgsmål, hvorunder denne påstod annullation af Revisionsrettens
 afgørelse af 22. februar 2001 om udnævnelse af Michel Hervé til
 stillingen som Revisionsrettens generalsekretær — den anden
 part i appelsagen: Revisionsretten for De Europæiske
 1) Appellen forkastes. Fællesskaber (befuldmægtigede: J.-M. Stenier, samt
 ---pagebreak--- C 251/2 DA Den Europæiske Unions Tidende 18.10.2003
 M. Bavendamm og I. Ní Riagáin Düro) — har Domstolen (Første trafikken med tredjelande og om at skabe overensstem-
 Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, M. Wathelet, og melse mellem afgifts- og toldfritagelser i rejsetrafikken?
 dommerne P. Jann og A. Rosas (refererende dommer); general-
 advokat: F.G. Jacobs; justitssekretær: R. Grass, den 10. juli 2003
 afsagt kendelse, hvis konklusion lyder således:
 ( 1) EFT L 350, s. 12.
 ( 2) EFT L 345, s. 9.
 ( 3) EFT L 105, s. 1.
 1) Appellen forkastes. ( 4) EFT L 133, s. 6.
 2) Giuseppe di Pietro betaler sagens omkostninger.
 (1) EFT C 19 af 25.1.2003.
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved dom
 afsagt den 26. juni 2003 af College van Beroep vor het
 bedrijfsleven i sagen 1. Cindu Chemicals B.V., 2. Rütgers
 VFT AG, 3. Touwen & Co. B.V., 4. Pearl Paint Holland B.V.,
 5. Elf Atochem Nederland B.V., 6. Zijlstra & Co. Verf B.V.,
 og 7. B.V. Chemische Producten Struyk & Co. mod
 College voor de toelating van bestrijdingsmiddelen
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved ken-
 delse afsagt den 30. september 2002 af Landesgericht für (Sag C-281/03)
 Zivilrechtssachen Wien i sagen DLD Trading Company
 Import-Export, spol. s.r.o. mod Republikken Østrig (2003/C 251/04)
 (Sag C-216/03)
 Ved dom afsagt den 26. juni 2003, indgået til Domstolens
 (2003/C 251/03) Justitskontor den 30. juni 2003, har College van Beroep vor
 het bedrijfsleven i sagen 1. Cindu Chemicals B.V., 2. Rütgers
 VFT AG, 3. Touwen & Co. B.V., 4. Pearl Paint Holland B.V.,
 5. Elf Atochem Nederland B.V., 6. Zijlstra & Co. Verf B.V., og
 7. B.V. Chemische Producten Struyk & Co. mod College voor
 de toelating van bestrijdingsmiddelen forelagt De Europæiske
 Ved kendelse afsagt den 30. september 2002, indgået til Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse
 Domstolens Justitskontor den 19. maj 2003, har Landesgericht af følgende spørgsmål:
 für Zivilrechtssachen Wien i sagen DLD Trading Company
 Import-Export, spol. s.r.o. mod Republikken Østrig forelagt De Tillader direktivet om farlige stoffer, at en medlemsstat
 Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel fastsætter yderligere betingelser for markedsføring og anven-
 afgørelse af følgende spørgsmål: delse af et biocidholdigt produkt, hvis aktive stof er opført i
 bilag I til direktivet?
 1. Er bestemmelserne i forordning (EF) nr. 3316/94 (1) og
 forordning (EF) nr. 2744/98 (2) forenelige med
 fællesskabsbestemmelserne om toldfritagelse, særlig for-
 ordning (EØF) nr. 918/83 (3) og princippet om toldunion?
 2. Såfremt spørgsmål 1 besvares bekræftende:
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved dom
 afsagt den 26. juni 2003 af College van Beroep voor het
 blev retssikkerhedsprincippet og princippet om beskyt- bedrijfsleven i sagen Arch Timber Protection B.V. mod
 telse af den berettigede forventning tilsidesat som følge College voor de toelating van bestrijdingsmiddelen,
 af, at forordning (EF) nr. 2744/98 havde tilbagevirkende intervenient: Stichting Behoud Leefmilieu en Natuur
 kraft? Maas en Waal
 (Sag C-282/03)
 3. Er bestemmelserne i artikel 5, stk. 8, i direktiv
 69/169/EØF (4) og de hertil på nationalt plan udstedte (2003/C 251/05)
 gennemførelsesbestemmelser i § 3a i forordningen om
 fritagelse for forbrugsafgifter og i forordning om
 omsætningsafgift (BGBl. II, nr. 326/1997), i strid med Ved dom afsagt den 26. juni 2003, indgået til Domstolens
 målet om harmonisering af omsætnings- og punktafgifter Justitskontor den 30. juni, har College van Beroep voor het
 i medlemsstaterne, om liberalisering og lettelser for rejse- bedrijfslevensagen i sagen Arch Timber Protection B.V. mod


text:
3.7.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 179/24
 Sag anlagt den 30. april 2010 — Europa-Kommissionen mod Den Portugisiske Republik
 (Sag C-208/10)
 2010/C 179/39
 Processprog: portugisisk
 Parter
 Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved A. Nijenhuis og M. Teles Romão, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Den Portugisiske Republik
 Sagsøgerens påstande
 —
 Det fastslås, at Den Portugisiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2007/44/EF af 5. september 2007 om ændring af Rådets direktiv 92/49/EØF og direktiv 2002/83/EF, 2004/39/EF, 2005/68/EF og 2006/48/EF (1) hvad angår procedurereglerne og kriterierne for tilsynsmæssig vurdering af erhvervelser og forøgelse af kapitalandele i den finansielle sektor, idet den ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet, eller under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom.
 —
 Den Portugisiske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Fristen for gennemførelse af direktivet udløb den 20. marts 2009.
 (1) EUT L 247, s. 1.


text:
1.5.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 113/58
 Sag anlagt den 22. februar 2010 — Regione Puglia mod Kommissionen
 (Sag T-84/10)
 2010/C 113/89
 Processprog: italiensk
 Parter
 Sagsøger: Regione Puglia (Bari, Italien) (ved avvocati F. Brunelli og A. Aloia)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgerens påstande
 —
 Den anfægtede beslutning annulleres.
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Dette søgsmål tilsigter en annullation af Europa-Kommissionens beslutning K(2009) 10350 af 22. december 2009 om ophævelse af en del af Den Europæiske Fond for Regionaludviklings (EFRU) støtte til det operative program POR Puglia Mål 1 2000 — 2006, hvorved alene dens artikel 4 opretholdes.
 Der er nedlagt påstand herom på baggrund af Regione Puglias præcise konstatering om rigtigheden af og begrundelsen for de af Kommissionen fremsatte kritikpunkter over for regionen, samt om, at den metode, Kommissionen har anvendt til sin vurdering af revisionen udført i 2007 og 2009, er retsstridig og urigtig.
 Regione Puglia har nærmere bestemt gjort gældende, at beslutningen blev truffet på følgende baggrund:
 —
 EF-inspektørernes kontroller, der ligger til grund for beslutningen, er ikke blevet behørigt og præcist udført.
 —
 Resultaterne, som disse er nået til for hver akse og hver foranstaltning samt for alle de gennemførte kontroller stemmer ikke overens med og finder ikke støtte i den undersøgte og forelagte dokumentation, og de er i visse tilfælde blevet lagt til grund uden en vurdering af lovgivningen på området.
 —
 Under alle omstændigheder er de udførte kontroller ud fra et metodologisk synspunkt ikke egnede til at bekræfte og underbygge Kommissionens endelige konklusioner, som i øvrigt er uimodsigelige, da de ikke er passende begrundet og/eller bevist.
 Kommissionen har heller ikke taget hensyn til følgende:
 —
 De forskellige resultater af revisionerne udført af Den Europæiske Revisionsret og Den Italienske Republiks økonomi- og finansministerium.
 —
 De bemærkninger og indsigelser, som regionen hver gang har fremsat detaljeret, bevist og præcist som svar på Kommissionens fremsatte kritikpunkter og anmodninger, ligesom
 —
 Kommissionen har tilsidesat samarbejdspligten, som skal begunstige forholdet mellem Kommissionen og støttemodtageren, idet den har truffet afgørelse og fremsat bedømmelser, endnu inden den havde modtaget og undersøgt de svar og afklaringer, den havde anmodet Regione Puglia om.


text:
6.8.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 193/8
 DOMSTOLENS DOM
 (Sjette Afdeling)
 af 16. juni 2005
 i sag C-349/04, Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Storhertugdømmet Luxembourg (1)
 (Traktatbrud - direktiv 2002/77/EF - markederne for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester - manglende gennemførelse inden for den fastsatte frist)
 (2005/C 193/12)
 Processprog: fransk
 I sag C-349/04, Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (befuldmægtigede: E. Gippini Fournier og K. Mojzesowicz) mod Storhertugdømmet Luxembourg (befuldmægtiget: S. Schreiner), har Domstolen (Sjette Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, A. Borg Barthet, og dommerne S. von Bahr og J. Malenovský (refererende dommer), generaladvokat: D. Ruiz-Jarabo Colomer, justitssekretær: R. Grass, den 16. juni 2005 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 1.
 Storhertugdømmet Luxembourg har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 9 i Kommissionens direktiv 2002/77/EF af 16. september 2002 om konkurrence på markederne for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester, idet det ikke har fremsendt Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber alle de oplysninger, der er nødvendige for bekræftelse af, at direktivets bestemmelser er overholdt.
 2.
 Storhertugdømmet Luxembourg betaler sagens omkostninger.
 (1) EFT C 239 af 25.9.2004.


text:
23.10.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 357/30
 Sag anlagt den 6. september 2017 — ICL IP Turneen og ICL Europe Coöperatief mod Kommissionen
 (Sag T-610/17)
 (2017/C 357/39)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøgere: ICL-IP Turneen, BV (Turneen, Nederlandene) og ICL Europe Coöperatief UA (Amsterdam, Nederlandene) (ved advokaterne R. Cana og E. Mullier)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgernes påstande
 —
 Sagen antages til realitetsbehandling, og sagsøgerne gives medhold.
 —
 Kommissionens forordning (EU) 2017/999 af 13. juni 2017 om ændring af bilag XIV til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1907/2006 om registrering, vurdering og godkendelse af samt begrænsninger for kemikalier (REACH) (EUT 2017, L 150, s. 7) annulleres, for så vidt som den optager nPB i bilag XIV til REACH-forordningen.
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.
 —
 Der træffes sådanne andre eller yderligere foranstaltninger, som findes påkrævet.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat seks anbringender.
 1.
 Med det første anbringende gøres gældende, at Europa-Kommissionen anlagde et åbenbart fejlagtigt skøn, da den undlod at tage hensyn til alle de relevante faktiske omstændigheder og tilsidesatte princippet om god forvaltningsskik.
 —
 Sagsøgerne har anført, at Europa-Kommissionen foretog et åbenbart urigtigt skøn, da den undlod at foretage en omhyggelig og upartisk vurdering af de relevante oplysninger, som sagsøgerne havde indleveret til Europa-Kommissionen, der viste, at stoffet ikke opfyldte kriterierne for prioritering og optagelse i bilag XIV til REACH-forordningen. Hvis Europa-Kommissionen havde taget hensyn til disse oplysninger ville det resultat, som stoffet opnåede, ifølge sagsøgerne have været lavere eller lig med resultatet for andre stoffer, som ikke blev prioriteret i den samme prioriteringsrunde, og stoffet ville ikke ved den anfægtede forordning være blevet optaget i bilag XIV til REACH-forordningen.
 2.
 Med det andet anbringende gøres gældende, at den anfægtede forordning tilsidesætter artikel 55 i REACH-forordningen, er i strid med REACH-forordningens konkurrenceevnemål og udgør indgreb i handelsretten.
 —
 Sagsøgerne har anført, at den anfægtede forordning er i strid med REACH-forordningens konkurrenceevnemål, navnlig med afsnit VII om godkendelse, og påvirker dermed sagsøgernes konkurrencemæssige stilling samt er til hinder for sagsøgerens handelsret, idet den prioriterer stoffet til trods for de oplysninger, der viste, at stoffet ikke opfyldte kriterierne for prioritering og optagelse i bilag XIV.
 3.
 Med det tredje anbringende gøres gældende, at Europa-Kommissionen tilsidesatte sagsøgernes ret til forsvar og tilsidesatte sin begrundelsespligt.
 —
 Sagsøgerne har anført, at Europa-Kommissionen tilsidesatte deres ret til forsvar og sin begrundelsespligt, da den ikke angav grundene for at »gruppere« stoffet med trichlorethylen, til trods for den omstændighed, at Det Europæiske Kemikalieagenturs udtrykkeligt har anerkendt (i vejledningen til fremgangsmåde for prioritering), at i tilfælde, hvor der tages hensyn til faktorer så som »gruppering«, hvilket ikke er en del af det formelle kriterium i henhold til artikel 58, stk. 3, skal grundene for prioriteringen klart angivet og være i overensstemmelse med rollen og formålet med anbefalingsdelen i godkendelsesprocessen.
 4.
 Med det fjerde anbringende gøres gældende, at den anfægtede forordning tilsidesætter sagsøgerens berettigede forventning.
 —
 Sagsøgerne har anført, at vedtagelsen af den anfægtede forordning tilsidesætter deres berettigede forventning, for så vidt som den ikke er i overensstemmelse med vejledningen om prioritering. Sagsøgerne har nærmere bestemt anført, at prioriteringen og optagelsen af nPB i bilag XIV tilsidesatte deres berettigede forventning om, at mængdekriteriet og overvejelserne om gruppering skulle finde anvendelse, således som de er fastsat i vejledningen til fremgangsmåde for prioritering og vejledningen om den generelle fremgangsmåde.
 5.
 Med det femte anbringende gøres gældende, at den anfægtede forordning tilsidesætter proportionalitetsprincippet.
 —
 Sagsøgerne har anført, at Europa-Kommissionen burde have fundet det hensigtsmæssigt at udsætte optagelsen af nPB i bilag XIV til den anfægtede forordning, og at dette ville have været mindre byrdefuldt, eftersom sagsøgerne ikke ville have været udsat for konsekvenserne af optagelsen i bilag XIV på nuværende tidspunkt, men først når nPB var blevet korrekt optaget i bilag XIV på baggrund af en reel høj relativ prioritering.
 6.
 Med det sjette anbringende gøres gældende, at den anfægtede forordning tilsidesætter lighedsprincippet og princippet om forbud mod forskelsbehandling.
 —
 Sagsøgerne har anført, at den anfægtede forordning tilsidesætter lighedsprincippet, idet den — ved at optage stoffet i bilag XIV i REACH-forordning — behandler det anderledes end andre stoffer, herunder antimonblygul. Ifølge sagsøgerne var begge stoffer i en sammenlignelig situation: De blev begge opfattet som en del af den samme prioriteringsrunde, de modtog begge (eller skulle have modtaget) et samlet prioriteringsresultat på 17, og i begge tilfælde involverede deres prioriteringsvurdering overvejelser om gruppering. Ikke desto mindre blev de ifølge sagsøgerne behandlet forskelligt af ECHA og Europa-Kommissionen, idet stoffet blev anbefalet og efterfølgende optaget i bilag XIV, mens antimonblygul ikke blev anbefalet til optagelse og derfor ikke blev optaget i bilag XIV.


text:
7.4.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 102/29
 Kendelse afsagt af Domstolens præsident den 18. december 2013 — Europa-Kommissionen mod Republikken Finland, intervention: Kongeriget Sverige, Den Tjekkiske Republik, Forbundsrepublikken Tyskland, Republikken Polen, Kongeriget Nederlandene, Den Franske Republik, Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland samt Republikken Estland
 (Sag C-111/13) (1)
 2014/C 102/42
 Processprog: finsk
 Domstolens præsident har besluttet, at sagen skal slettes af registeret.
 (1) EUT C 123 af 27.4.2014.


text:
5.6.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 148/28
 Rettens dom af 22. april 2010 — Italien mod Kommissionen
 (Forenede sager T-274/08 og T-275/08) (1)
 (EGFL - afslutning af regnskaberne for medlemsstaternes betalingsorganer over de udgifter, der finansieres af EGFL - beløb, der kan tilbagesøges hos Den Italienske Republik, hvis de ikke er blevet inddrevet inden for de fastsatte frister - begrebet finansielle konsekvenser - hensyntagen til renter - artikel 32, stk. 5, i forordning (EF) nr. 1290/2005)
 2010/C 148/49
 Processprog: italiensk
 Parter
 Sagsøger: Den Italienske Republik (ved avvocato dello Stato S. Fiorentino)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (ved F. Jimeno Fernández og P. Rossi, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Påstand i sag T-274/08 om delvis annullation af Kommissionens beslutning 2008/396/EF af 30. april 2008 om afslutning af regnskaberne for medlemsstaternes betalingsorganer over de udgifter, der finansieres af Den Europæiske Garantifond for Landbruget (EGFL), for regnskabsåret 2007 (EUT L 139, s. 33), for så vidt som den beregner renter af de beløb, der er pålagt den italienske stats budget i henhold til artikel 32, stk. 5, i Rådets forordning (EF) nr. 1290/2005 af 21. juni 2005 om finansiering af den fælles landbrugspolitik (EUT L 209, s. 1), og i sag T-275/08 om delvis annullation af Kommissionens beslutning 2008/394/EF af 30. april 2008 om afslutning af regnskaberne for visse betalingsorganer i Tyskland, Italien og Slovakiet over udgifter, der for regnskabsåret 2006 blev finansieret af Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL), Garantisektionen (EUT L 139, s. 22), for så vidt som den beregner renter af de beløb, der er pålagt den italienske stats budget i henhold til artikel 32, stk. 5, i forordning nr. 1290/2005
 Konklusion
 1)
 Sagerne T-274/08 og T-275/08 forenes med henblik på dommen.
 2)
 Europa-Kommissionen frifindes.
 3)
 Den Italienske Republik betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 223 af 30.8.2008.


text:
8.2.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 39/26
 Sag anlagt den 9. december 2013 — Enercon mod KHIM (nuancer af farven grøn)
 (Sag T-655/13)
 2014/C 39/47
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: Enercon GmbH (Aurich, Tyskland) (ved advokat R. Böhm))
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelse truffet den 11. september 2013 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (sag R 0247/2013-1) annulleres.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Det omhandlede EF-varemærke: Et figurmærke, der forestiller nuancer af farven grøn, for varer i klasse 7, 16 og 28 — EF-varemærkeansøgning nr. 11 055 811
 Undersøgerens afgørelse: Afslag på ansøgningen
 Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen
 Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 207/2009.


text:
27.5.2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 149/25
 forordning også finder anvendelse i den situation, hvor varer Sag anlagt den 15. marts 2000 af Kommissionen for De
 af den i forordningen nærmere angivne art, som er under Europæiske Fællesskaber mod Den Hellenske Republik
 transit fra en stat, der ikke hører til Det Europæiske Fællesskab,
 til en stat, der heller ikke hører til Det Europæiske Fællesskab,
 på anmodning af en rettighedshaver — hvis virksomhed ikke (Sag C-98/00)
 har hjemsted i en EF-medlemsstat, hvorved der imidlertid
 foreligger en varemærkeregistrering i en EF-medlemsstat —
 som gør gældende, at hans rettigheder er blevet krænket, (2000/C 149/46)
 foreløbig standses i en medlemsstat af medlemsstatens told-
 myndigheder under henvisning til den nævnte forordning?
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 15.
 (1) EFT 1999 L 27, s. 1. marts 2000 anlagt sag mod Den Hellenske Republik af
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved ledende
 juridisk konsulent Richard Wainwright, Kommissionens Juridi-
 ske Tjeneste, og Panayiotis Panayiotopoulos, der er udstatione-
 ret som national ekspert ved Kommissionens Juridiske Tjene-
 ste, og med valgt adresse i Luxembourg hos Carlos Gómez de
 la Cruz, Wagnercentret, Kirchberg.
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel-
 se afsagt den 15. februar 2000 af Oberster Gerichtshof i Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber har nedlagt
 sagen Rudolf Gabriel følgende påstande:
 (Sag C-96/00)
 — Det fastslås, at Den Hellenske Republik har tilsidesat de
 forpligtelser, der påhviler den i henhold til traktaten og
 (2000/C 149/45) Rådets direktiv 92/13/EØF (1) af 25. februar 1992 om
 samordning af love og administrative bestemmelser vedrø-
 Ved kendelse afsagt den 15. februar 2000, indgået til Domstol- rende anvendelse af EF-reglerne for fremgangsmåden ved
 ens Justitskontor den 13. marts 2000, har Oberster Gerichtshof tilbudsgivning inden for vand- og energiforsyning samt
 i sagen Rudolf Gabriel forelagt De Europæiske Fællesskabers transport og telekommunikation, idet den ikke inden for
 Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende den fastsatte frist har vedtaget de love og administrative
 spørgsmål: bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direkti-
 vet, eller subsidiært ikke har givet Kommissionen meddelel-
 se herom.
 Er indtaling af den ret, der er indrømmet forbrugerne i § 5j i
 Konsumentenschutzgesetz (den østrigske lov om forbrugerbe-
 skyttelse, KSchG, BGBl 1979/140), som affattet ved artikel I, — Den Hellenske Republik tilpligtes at betale sagens omkost-
 nr. 2, i Fernabsatz-Gesetz (den østrigske lov om fjernsalg, ninger.
 BGBl I 1999/185) til at afkræve erhvervsdrivende en tilsynela-
 dende vundet gevinst gennem sagsanlæg, når de erhvervsdri-
 vende sender (eller har sendt) gevinsttilsagn eller andre lignende
 meddelelser til bestemte forbrugere og på grund af forsendel-
 sernes udformning giver (eller har givet) indtryk af, at forbruge- Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 ren har vundet en bestemt gevinst, i den forstand, hvori
 udtrykkene er benyttet i Bruxelles-konventionen af 27. septem-
 ber 1968 om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af Artikel 249, stk. 3, EF og artikel 10 EF (tidligere EF-traktatens
 retsafgørelser i borgerlige sager, herunder handelssager artikel 189 og 5) forpligter medlemsstaterne til at træffe de
 foranstaltninger, som er nødvendige til gennemførelse af
 1) en sag om en kontrakt som omhandlet i artikel 13, stk. 1, direktiver i national ret inden udløbet af den frist, der er fastsat
 nr. 3, herfor, og straks at give Kommissionen meddelelse herom.
 Den fastsatte frist udløb den 1. januar 1998, uden at Den
 eller Hellenske Republik havde givet Kommissionen meddelelse om
 foranstaltninger til gennemførelse af det nævnte direktiv i
 2) en sag om kontraktforhold som omhandlet i artikel 5, national ret.
 nr. 1,
 eller
 (1) EFT L 76 af 23.3.1992, s. 14.
 3) en sag om erstatning uden for kontrakt som omhandlet i
 artikel 5, nr. 3?


text:
C 63/20 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 4.3.2000
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel- Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 se afsagt den 23. december 1999 af Oberlandesgericht
 Düsseldorf i sagen Michael Hölterhoff mod Dr. Ulrich
 Freiesleben EF-traktatens artikel 189 (nu artikel 249 EF), hvorefter et
 direktiv med hensyn til det tilsigtede mål er bindende for
 enhver medlemsstat, indebærer en forpligtelse for medlems-
 (Sag C-2/00) staterne til at overholde de frister for gennemførelsen, der er
 fastsat i direktivet. Denne frist udløb den 17. september 1997,
 (2000/C 63/36) uden at Irland har fastsat de bestemmelser, der er nødvendige
 for at efterkomme det direktiv, der er nævnt i Kommissionens
 Ved kendelse afsagt den 23. december 1999, indgået til påstande.
 Domstolens Justitskontor den 5. januar 2000, har Oberlandes-
 gericht Düsseldorf — 20. civilafdeling — i sagen Michael
 Hölterhoff mod Dr. Ulrich Freiesleben forelagt De Europæiske (1) EFT L 235 af 17.9.1996, s. 59.
 Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse
 af følgende spørgsmål:
 Foreligger der en varemærkekrænkelse i henhold til artikel 5,
 stk. 1, litra a) og b), i Rådets første direktiv 89/104/EØF (1) af
 21. december 1988 om indbyrdes tilnærmelse af medlemssta-
 ternes lovgivning om varemærker, når sagsøgte angiver, at
 varen stammer fra hans egen produktion, og han alene
 anvender sagsøgerens beskyttede varemærke til beskrivelse af Sag anlagt den 14. januar 2000 af Kommissionen for De
 den af ham udbudte vares særlige egenskaber, således at det Europæiske Fællesskaber mod Irland
 uden for enhver tvivl er udelukket, at det anvendte mærke i
 handelen opfattes som en betegnelse for, hvilken virksomhed
 varen stammer fra? (Sag C-13/00)
 (1) EFT 1989 L 40, s. 1, berigtiget i EFT 1989 L 159, s. 60. (2000/C 63/38)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 14. ja-
 nuar 2000 anlagt sag mod Irland af Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber ved juridisk konsulent Karen Banks
 og Manuel Desantes, der er udstationeret som national ekspert
 ved Kommissionens Juridiske Tjeneste, og med valgt adresse i
 Sag anlagt den 11. januar 2000 af Kommissionen for De Luxembourg hos Carlos Gómez de la Cruz, Kommissionens
 Europæiske Fællesskaber mod Irland Juridiske Tjeneste, Wagnercentret.
 (Sag C-8/00) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber har nedlagt
 følgende påstande:
 (2000/C 63/37)
 a) Det fastslås, at Irland har tilsidesat sine forpligtelser i
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 11. ja- henhold til EF-traktatens artikel 300, stk. 7, sammenholdt
 nuar 2000 anlagt sag mod Irland af Kommissionen for med artikel 5 i protokol 28 til aftalen om Det Europæiske
 De Europæiske Fællesskaber ved juridisk konsulent Marie Økonomiske Samarbejdsområde, idet det ikke inden den
 Wolfcarius som befuldmægtiget, og med valgt adresse i 1. januar 1995 har tiltrådt Paris-akten om Berner-konven-
 Luxembourg hos Carlos Gómez de la Cruz, Wagnercentret, tionen til værn for litterære og kunstneriske værker.
 Kirchberg.
 b) Irland tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 1. Det fastslås, at Irland ikke har overholdt sine forpligtelser i Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 henhold til Rådets direktiv 96/93/EF (1) af 25. juli 1996
 om fastsættelse af de største tilladte dimensioner i national
 og international trafik og største tilladte vægt i international I henhold til artikel 5 i protokol 28 til aftalen om Det
 trafik for visse vejkøretøjer i brug i Fællesskabet, idet det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (herefter
 ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, »EØS-aftalen«) var Irland forpligtet til — inden den 1. januar
 der er nødvendige for at efterkomme direktivet, eller i 1995 — at tiltræde Berner-konventionen til værn for litterære
 hvert fald ikke har givet Kommissionen meddelelse om og kunstneriske værker (Paris-akten 1971). Denne forpligtelse
 dem. følger også af artikel 300, stk. 7, EF (tidligere EF-traktatens
 artikel 228, stk. 7), hvorefter internationale aftaler, der indgås
 2. Irland tilpligtes at betale sagens omkostninger. af Fællesskabet, er bindende for medlemsstaterne.


text:
2.2.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 32/17
 Rettens kendelse af 12. december 2012 — Evonik Industries mod KHIM — Bornemann (EVONIK)
 (Sag T-390/11) (1)
 (EF-varemærker - indsigelse - tilbagetagelse af indsigelsen - ufornødent at træffe afgørelse)
 2013/C 32/27
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: Evonik Industries AG (Essen, Tyskland) (ved advokat J. Albrecht)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (ved A. Pohlmann og R. Pethke, som befuldmægtigede)
 Den anden part i sagen for appelkammeret ved Harmoniseringskontoret og intervenient ved Retten: Johann Heinrich Bornemann GmbH — Geschäftsbereich Kunststofftechnik Obernkirchen (Obernkirchen, Tyskland) (ved advokat A. Oldekop)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelse truffet den 19. april 2011 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1802/2010-2) vedrørende en indsigelsessag mellem Johann Heinrich Bornemann GmbH — Geschäftsbereich Kunststofftechnik Obernkirchen og Evonik Industries AG.
 Konklusion
 1)
 Det er ufornødent at træffe afgørelse i sagen.
 2)
 Evonik Industries AG og Johann Heinrich Bornemann GmbH — Geschäftsbereich Kunststofftechnik Obernkirchen bærer deres egne omkostninger og betaler hver halvdelen af omkostningerne afholdt af Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design).
 (1) EUT C 269 af 10.9.2011.


text:
26.1.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 22/45
 Dom afsagt af Retten i Første Instans den 13. december 2007 — Cabrera Sánchez mod KHIM — Industrias Cárnicas Valle (el charcutero artesano)
 (Sag T-242/06) (1)
 (EF-varemærker - indsigelsessag - ansøgning om »el charcutero artesano« som EF-figurmærke - ældre nationalt figurmærke »El Charcutero« - relativ registreringshindring - ingen risiko for forveksling - manglende lighed mellem tegnene - artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 40/94)
 (2008/C 22/83)
 Processprog: spansk
 Parter
 Sagsøger: Miguel Cabrera Sánchez (Móstoles, Spanien) (ved advokaterne J. Calderón Chavero og T. Villate Consonni)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (ved J. García Murillo, som befuldmægtiget)
 Den anden part i sagen for appelkammeret ved Harmoniseringskontoret: Industrias Cárnicas Valle, SA (Madrid, Spanien)
 Sagens genstand
 Sag anlagt til prøvelse af afgørelse truffet den 15. juni 2006 af Første Appelkammer ved Harmoniseringskontoret (sag R 790/2005-1) vedrørende en indsigelsessag mellem Miguel Cabrera Sánchez og Industrias Cárnicas Valle, SA.
 Konklusion
 1.
 Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design).
 2.
 Miguel Cabrera Sánchez bærer sine egne omkostninger og betaler Harmoniseringskontorets omkostninger.
 (1) EUT C 261 af 28.10.2006.


text:
Nr. C 54/2 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 22 . 2 . 97
 tens artikel 177 har indgivet til Domstolen for i den for DOMSTOLENS DOM
 nævnte ret verserende sag, The Queen mod Secretary of (Femte Afdeling)
 State for Tråde and Industry, ex parte : British Telecommu
 af 12 . december 1996
 nications plc, at opnå en præjudiciel afgørelse vedrørende
 fortolkningen af Rådets direktiv 90/387/EØF af 28 . juni i sag C-3/95 , Reisebüro Broede mod Gerd Sandker ( an
 1990 om oprettelse af det indre marked for teletjenester modning om præjudiciel afgørelse fra Landgericht Dort
 ved gennemførelse af tilrådighedsstillelse af åbne net ONP mund ) H
 ( Open Network Provision — tilrådighedsstillelse af åbne
 net) ( EFT nr. L 192 af 24 . 7. 1990 , s. 1 ) og vedrørende (Fri udveksling af tjenesteydelser — retslig inkasso — tilla
 fortolkningen og gyldigheden af Rådets direktiv 92/44/ delse — EF-traktatens artikel 59)
 EØF af 5 . juni 1992 om etablering af ONP-vilkår for faste ( 97/C 54/03 )
 kredsløb ( EFT nr. L 165 af 19 . 6 . 1992 , s . 27), har Dom
 stolen, sammensat af præsidenten, G. C. Rodríguez Iglesi (Processprog: tysk)
 as, afdelingsformændene G. F. Mancini og J. C. Moitinho
 de Almeida samt dommerne C. N. Kakouris, C. Gulmann,
 D. A. O. Edward, J.-P. Puissochet ( refererende dommer), (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive
 P. Jann og H. Ragnemalm; generaladvokat: G. Tesauro; ju offentliggjort i Samling af Afgørelser)
 stitssekretær: fuldmægtig L. Flewlett, den 12 . december
 1996 afsagt dom, hvis konklusion lyder således : I sag C-3/95 , angående en anmodning, som Landgericht
 Dortmund ( Tyskland ) i medfør af EF-traktatens artikel 177
 har indgivet til Domstolen for i den for nævnte ret verse
 rende sag Reisebüro Broede mod Gerd Sandker at opnå en
 præjudiciel afgørelse vedrørende fortolkningen af EF-trak
 1 ) Rådets direktiv 92/44/EØF af 5. juni 1992 om etable tatens bestemmelser om fri udveksling af tej enesteydelser,
 ring af ONP-vilkår for faste kredsløb finder anven navnlig artikel 59, har Domstolen ( Femte Afdeling), sam
 delse på » teleselskaber«, som defineret i artikel 2, nr. 1 , mensat af afdelingsformanden, J. C. Moitinho de Almeida ,
 i Rådets direktiv 90/387/EØF af 28. juni 1990 om op og dommerne L. Sevón, D. A. O. Edward ( refererende
 rettelse af det indre marked for teletjenester ved gen dommer), P. Jann og M. Wathelet; generaladvokat: N.
 nemførelse af tilrådighedsstillelse af åbne net ONP Fennelly; justitiessekretær: ekspeditionssekretær H. A.
 (Open Network Provision — tilrådighedsstillelse af Rühl , den 12 . december 1996 afsagt dom, hvis konklusion
 åbne net). Under begrebet » teleselskaber« i denne be lyder således :
 stemmelses forstand falder bl.a. de to virksomheder,
 som en medlemsstat efter andre kriterier end objektive, EF-traktatens artikel 59 er ikke til hinder for nationale be
 proportionale og ikke-diskriminerende kriterier har gi stemmelser, hvorefter en virksomhed med hjemsted i en
 vet eneret til at drive internationale telekommunika anden medlemsstat ikke ad rettens vej må inddrive fordrin
 tionsforbindelser, navnlig forbindelser inden for Fælles ger for andre, fordi denne form for virksomhed kun kan
 skabet, og den virksomhed, som en medlemsstat på udøves erhvervsmæssigt af advokater.
 samme betingelser har givet eneret til at drive et of
 fentligt telenet i en del af sit område. En medlemsstat H EFT nr. C 54 af 4 . 3 . 1995 .
 kan bestemme, at forpligtelserne i henhold til artikel 7
 i direktiv 92/44/EØF kun skal gælde for bestemte » te
 leselskaber«, såfremt dette er tilstrækkeligt til at give
 brugerne adgang til et minimum af faste kredsløb, der
 opfylder de i direktivet fastlagte specifikationer, i hele
 landet. En medlemsstat kan navnlig bestemme, at for
 pligtelserne i henhold til bestemmelsen kun skal gælde DOMSTOLENS DOM
 for de » teleselskaber«, der er de største operatører af (Første Afdeling)
 telekommunikationskredsløb i hvert enkelt område i
 det pågældende land. af 12 . december 1996
 i sag C-38/95 , Ministero delle Finanze mod Foods Import
 Sri ( anmodning om præjudiciel afgørelse fra Corte d'ap
 pello di Ancona) (')
 (Fælles toldtarif — toldpositioner — fisk af typen »Molva
 2 ) Gennemgangen af de præjudicielle spørgsmål har ikke molva «)
 frembragt forhold, der kan have betydning for gyldig
 heden af direktiv 92/44/EØF. ( 97/C 54/04
 (Processprog: italiensk)
 (') EFT nr. C 380 af 31 . 12 . 1994 .
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive
 offentliggjort i Samling af Afgørelser)
 I sag C-38/95 , angående en anmodning, som Corte d'ap
 pello di Ancona i medfør af EØF-traktatens artikel 177


text:
C 289/30 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 23.11.2002
 Sag anlagt den 23. september 2002 af Gemeinschaftskern- selskabet arbejdede for Kommissionen uden på forhånd at
 kraftwerk Neckar GmbH mod Kommissionen for De have indgået en aftale. Kommissionen har ved i sidste ende
 Europæiske Fællesskaber ikke at have indfriet denne forventning tilsidesat princippet
 om beskyttelse af den berettigede forventning. Endvidere har
 Kommissionen forårsaget sammenbruddet i kontraktforhand-
 (Sag T-283/02) lingerne og således tilsidesat princippet om god forvaltnings-
 skik. Tilsidesættelsen af disse principper har påført sagsøgeren
 en skade i den størrelsesorden, som er anført i stævningen.
 (2002/C 289/55)
 (Processprog: tysk)
 Sag anlagt den 10. september 2002 af Triantafyllia Dionys-
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der sopoulou mod Rådet for Den Europæiske Union
 den 23. september 2002 anlagt sag mod Kommissionen for
 De Europæiske Fællesskaber af Gemeinschaftskernkraftwerk
 (Sag T-284/02)
 Neckar GmbH, Neckarwestheim (Tyskland), ved Rechtsanwalt
 S. Zickgraf.
 (2002/C 289/56)
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande: (Processprog: fransk)
 — Kommissionen tilpligtes at betale sagsøgeren
 332 083,60 EUR med tillæg af renter 5,25 % af Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 328 782,43 EUR fra den 12. juni 2000 og 5,25 % af den 10. september 2002 anlagt sag mod Rådet for Den
 3 301,17 EUR fra den 21. august 2000. Europæiske Union af Triantafyllia Dionyssopoulou, Bruxelles,
 ved avocat Jean A. Martin.
 — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 — Rådets afgørelse om ikke at forfremme sagsøgeren til
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter lønklasse C2 i forfremmelsesåret 2001 annulleres.
 — Rådet tilpligtes at betale sagsøgeren 300 000,00 EUR til
 Som led i Tacis-programmet udførte sagsøgeren tjenesteydelser erstatning af alle skadesårsager under et.
 på det ukrainske kernekraftværk Saporoshje fra september
 1994 til juli 1998. Parterne havde i den forbindelse indgået — Rådet tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 direkte underhåndsaftaler. Sagsøgeren beskæftigede forskellige
 sagkyndige med henblik på aftalens opfyldelse og ansatte en
 projektleder.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Det fremgår af stævningen, at projektlederen fra august 1998 Sagsøger påberåber sig til støtte for søgsmålet en åbenbar
 til december 1999 ydede lokal bistand på kernekraftværket vildfarelse, idet sagsøgte ikke — end ikke subsidiært — har
 Saporoshje, selv om sagsøgeren fra august 1998 ikke længere taget hensyn til sagsøgers anciennitet i sin lønklasse. Sagsøger
 var forpligtet til at have en projektleder ansat. De sagkyndige påberåber sig derudover en tilsidesættelse af vedtægtens arti-
 fortsatte ligeledes med at arbejde på enkeltstående projekter i kel 5, idet der er uoverensstemmelse mellem sagsøgers kvalifi-
 Saporoshje. Parterne havde allerede fra april 1998 forhandlet kationer og det forhold, at hun fastholdes i sin lønklasse. Ifølge
 om indgåelse af en fjerde aftale, men denne blev imidlertid sagsøger har sagsøgte heller ikke respekteret Det Paritetiske
 aldrig indgået. Samarbejdsudvalgs beslutninger af 16. juli 1993, idet sagsøgte
 har taget hensyn til den periode, hvor sagsøger faktisk har
 arbejdet, og det antal dage, hvor sagsøger har være fraværende
 Det sagsøgende selskab har gjort gældende, at det har lidt en på grund af sygdom. Endeligt anfører sagsøgte, at vedtægten
 skade uden for kontraktforhold svarende til det i stævningen bestemmer, at en tjenestemand skal respekteres og hjælpes
 anførte beløb, og at Kommissionen i henhold til artikel 288, hvis nødvendigt, og at der endog skal drages omsorg for
 stk. 2, EF er forpligtet til at erstatte denne skade. Kommissionen tjenestemanden. I det foreliggende tilfælde er sagsøger offer
 har ved at have givet tilsagn om, at der ville blive indgået en for en chikane, der medfører en bremsning af hendes karriere.
 aftale med sagsøgeren eller på anden vis ydet sagsøgeren en
 godtgørelse, skabt sådanne forventninger hos sagsøgeren, at


text:
21.2.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 44/7
 Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 18. december 2008 — Coop de France Bétail et Viande, tidligere Fédérations nationales de la coopération bétail et viande (FNCBV), Fédération nationale des syndicats d'exploitants agricoles (FNSEA), Fédération nationale bovine (FNB), Fédération nationale des producteurs de lait (FNPL), Jeunes agriculteurs (JA) mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, Den Franske Republik
 (Forenede sager C-101/07 P og C-110/07 P) (1)
 (Appel - konkurrence - oksekødsmarkedet - aftale indgået mellem nationale sammenslutninger af opdrættere og slagterier vedrørende ophævelse af indførsel af oksekød og fastsættelse af en minimumskøbspris - bøder - forordning nr. 17 - artikel 15, stk. 2 - hensyntagen til de i sammenslutningen deltagende virksomheders omsætning)
 (2009/C 44/11)
 Processprog: fransk
 Parter
 Appellanter: Coop de France Bétail et Viande, tidligere Fédérations nationales de la coopération bétail et viande (FNCBV) (ved avocat M. Ponsard) (sag C-101/07 P), Fédération nationale des syndicats d'exploitants agricoles (FNSEA), Fédération nationale bovine (FNB), Fédération nationale des producteurs de lait (FNPL), Jeunes agriculteurs (JA) (ved avocats V. Ledoux og B. Neouze) (sag C-110/07)
 De øvrige parter i appelsagen: Den Franske Republik (ved G. de Bergues og S. Ramet, som befuldmægtigede) og Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved A. Bouquet og X. Lewis, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans (Første Afdeling) den 13. december 2006 i de forenede sager T-217/03 og T-245/03, FNCBV m.fl. mod Kommissionen, hvorved sagsøgeren ikke fik medhold i en principal påstand om annullation af Kommissionens beslutning 2003/600/EF af 2. april 2003 om en procedure i henhold til artikel 81 EF (EUT L 209, s. 12) og subsidiært en påstand om ophævelse eller nedsættelse af de ved denne beslutning pålagte bøder — elementer, der udgør et kartel — nødvendigheden af parternes tilsagn — metoden til beregning af bøder — muligheden for at tage omsætningen for medlemmerne af en sammenslutning i betragtning, når denne formelt ikke har beføjelse til at handle på medlemmernes vegne — begrundelsespligt og tilsidesættelse af retten til forsvar.
 Konklusion
 1)
 Appellerne forkastes.
 2)
 Coop de France bétail et viande, tidligere Fédération nationale de coopération bétail et viande (FNCBV) samt Fédération nationale des syndicats d'exploitants agricoles (FNSEA), Fédération nationale bovine (FNB), Fédération nationale des producteurs de lait (FNPL) og Jeunes agriculteurs (JA) betaler sagens omkostninger.
 3)
 Den Franske Republik bærer sine egne omkostninger.
 (1) EUT C 95 af 28.4.2007.


text:
14.5.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 145/27
 Rettens dom af 24. marts 2011 — CheckMobile mod KHIM (carcheck)
 (Sag T-14/10) (1)
 (EF-varemærker - ansøgning om EF-ordmærket »carcheck« - absolut registreringshindring - beskrivende karakter - artikel 7, stk. 1, litra c), i forordning (EF) nr. 207/2009)
 2011/C 145/45
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøgere: CheckMobile GmbH — The Process Solution Company (Hamburg, Tyskland) (ved advokat K. Lodigkeit)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (ved G. Schneider, som befuldmægtiget)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelse truffet den 18. november 2009 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 595/2009-4) vedrørende en ansøgning om registrering af ordmærket »carcheck« som EF-varemærke
 Konklusion
 1)
 Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
 2)
 CheckMobile GmbH — The Process Solution betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 80 af 27.3.2010.


text:
13.10.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 361/22
 Sag anlagt den 11. august 2014 — Drex Technologies mod Rådet
 (Sag T-605/14)
 2014/C 361/33
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Drex Technologies SA (Tortola, De Britiske Jomfruøer) (ved advokaterne E. Ruchat og C. Cornet d’Elzius)
 Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union
 Sagsøgerens påstande
 —
 Sagsøgerens søgsmål antages til realitetsbehandling, og sagsøgeren gives medhold.
 —
 Som følge heraf annulleres afgørelse 2014/309/FUSP af 28. maj 2014 samt de efterfølgende retsakter til gennemførelse heraf, for så vidt som de angår sagsøgeren.
 —
 Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført tre anbringender, der i det væsentlige er identiske med eller svarer til dem, der er blevet påberåbt i sag T–432/11, Makhlouf mod Rådet (1).
 (1) EUT C 290, s. 13.


text:
21.5.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 152/10
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Supremo (Spanien) den 22. februar 2011 — Asociación Nacional de Grandes Empresas de Distribución (ANGED) mod Federación de Asociaciones Sindicales (FASGA) m.fl.
 (Sag C-78/11)
 2011/C 152/18
 Processprog: spansk
 Den forelæggende ret
 Tribunal Supremo
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Asociación Nacional de Grandes Empresas de Distribución (ANGED)
 Sagsøgte: Federación de Asociaciones Sindicales (FASGA) Federación de Trabajadores Independientes de Comercio (FETICO), Federación Estatal de Trabajadores del Comercio, Hostelería, Turismo y Juego de UGT og Federación del Comercio, Hostelería y Turismo de CC.OO.
 Præjudicielt spørgsmål
 Er artikel 7, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/88/EF af 4. november 2003 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden (1) til hinder for en fortolkning af den nationale lovgivning, hvorefter en ferieperiode ikke kan afbrydes med henblik på efterfølgende at afholde den fulde eller resterende periode, hvis årsagen til den midlertidige uarbejdsdygtighed opstår uventet under afholdelsen af ferien?
 (1) EUT L 299, s. 9.


text:
1.7.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 154/10
 Sag anlagt den 12. april 2006 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Kongeriget Belgien
 (Sag C-187/06)
 (2006/C 154/22)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved J.-P. Keppenne og H. Van Vliet, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Kongeriget Belgien
 Sagsøgerens påstande
 —
 Det fastslås, at Kongeriget Belgien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EF-traktatens artikel 249, stk. 4, og artikel 2 og 3, i Kommissionens beslutning (K(2002) 1341 endelig udg.) af 24. april 2002 om Belgiens statsstøtte til fordel for Beaulieu-koncernen (Ter Leembek International) (Statsstøtte C 36/01, ex NN 73/00) (1), idet det ikke inden for den fastsatte frist har gennemført den nævnte beslutning.
 —
 Kongeriget Belgien tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Der er gået næsten fire år, siden beslutningen blev meddelt de belgiske myndigheder, uden at støttemodtageren endnu reelt har tilbagebetalt den anfægtede støtte. Den begunstigede bevarer således de fordele, som rådigheden over midlerne tildeler ham, hvilket netop var det, beslutningen havde til formål at bringe til ophør.
 (1) EFT L 296, s. 60.