text:
 10.1.2009
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 6/4
 Решение на Съда (голям състав) от 18 ноември 2008 г. (преюдициално запитване от Centrale Raad van Beroep — Нидерландия) — Jacqueline Förster/Hoofddirectie van de Informatie Beheer Groep
 (Дело C-158/07) (1)
 (Свободно движение на хора - Студент, който е гражданин на държава-членка, отишъл в друга държава-членка, за да се обучава там - Стипендия за издръжка на студенти - Гражданство на Съюза - Член 12 ЕО - Правна сигурност)
 (2009/C 6/06)
 Език на производството: нидерландски
 Препращаща юрисдикция
 Centrale Raad van Beroep
 Страни в главното производство
 Жалбоподателка: Jacqueline Förster
 Ответник: Hoofddirectie van de Informatie Beheer Groep
 Предмет
 Преюдициално запитване — Centrale Raad van Beroep — Тълкуване на член 12 ЕО и на член 7 от Регламент (ЕИО) No 1251/70 на Комисията от 29 юни 1970 година относно правото на работници да останат на територията на държава-членка след като са били наети в същата държава (ОВ L 142, стр. 24; Специално издание на български език за 2007 г., глава 5, том 1, стр. 23), както и на член 3 от Директива 93/96/ЕИО на Съвета от 29 октомври 1993 година относно правото на пребиваване на студентите (ОВ L 317, стр. 59) — Студент, който е гражданин на държава-членка, пристигнал в друга държава-членка, за да завърши образованието си там и едновременно упражнява дейност като наето лице в тази държава-членка, но междувременно е преустановил професионалната си дейност
 Диспозитив
 1.
 Студент, който се намира в положението на жалбоподателката по главното производство, не може да се позовава на член 7 от Регламент (ЕИО) No 1251/70 на Комисията от 29 юни 1970 година относно правото на работници да останат на територията на държава-членка след като са били наети в същата държава, за да получи стипендия за издръжка.
 2.
 Студент, който е гражданин на държава-членка и отива в друга държава-членка, за да завърши образованието си там, може да се позовава на член 12, първа алинея ЕО, за да получи стипендия за издръжка, при положение че е пребивавал през определен период от време в приемащата държава-членка. Член 12, първа алинея ЕО допуска прилагането спрямо гражданите на други държави-членки на условие за предходно пребиваване от пет години.
 3.
 При обстоятелства като тези по делото в главното производство общностното право, и по-специално принципът на правна сигурност, допуска прилагането на условие за пребиваване, което поставя правото на студентите, които произхождат от други държави-членки, на стипендия за издръжка в зависимост от приключването на периоди на пребиваване, предхождащи въвеждането на това условие.
 (1) ОВ C 117, 26.5.2007 г.


text:
 18.1.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 16/31
 Решение на Общия съд от 25 ноември 2015 г. — Masafi/СХВП — Hd1 (JUICE masafi)
 (Дело T-248/14) (1)
 ((Марка на Общността - Производство по възражение - Заявка за фигуративна марка на Общността „JUICE masafi“ - По-ранна национална словна марка „masafi“ - Относително основание за отказ - Вероятност от объркване - Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) No 207/2009))
 (2016/C 016/38)
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: Masafi Co. LLC (Дубай, Обединени арабски емирства) (представител: G. Hinarejos Mulliez, адвокат)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представител: G. Schneider)
 Друга страна в производството пред апелативния състав на СХВП: Hd1 Ltd (Хъдърсфийлд, Обединено кралство)
 Предмет
 Жалба за отмяна на решението на четвърти апелативен състав на СХВП от 10 февруари 2014 г. (преписка R 119/2013-4), постановено в производство по възражение със страни Hd1 Ltd и Masafi Co. LLC
 Диспозитив
 1)
 Отхвърля жалбата.
 2)
 Masafi Co. LLC понася направените от него съдебни разноски, както и тези, направени от Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП).
 (1) ОВ C 235, 21.7.2014 г.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 26.1.2015
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 26/16
 Жалба, подадена на 20 ноември 2014 г от Европейската комисия срещу решението, постановено от Общия съд (трети състав) на 9 септември 2014 г. по дело T-461/12, Hansestadt Lübeck/Европейска комисия
 (Дело C-524/14 P)
 (2015/C 026/21)
 Език на производството: немски
 Страни
 Жалбоподател: Европейска комисия (представители: T. Maxian Rusche, R. Sauer, Bevollmächtigte)
 Друга страна в производството: Hansestadt Lübeck, правоприемник на Flughafen Lübeck GmbH
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят моли Съда:
 —
 да отмени обжалваното съдебно решение;
 —
 да обяви първоинстанционната жалба за недопустима;
 —
 при условията на евентуалност: да обяви първоинстанционната жалба за безпредметна;
 —
 при условията на евентуалност: да обяви четвъртото правно основание в частта му относно нарушение на член 107, параграф 1 ДФЕС с оглед на критерия за селективност за неоснователно и да върне делото на Общия съд относно четвъртото правно основание в останалите му части, относно първото до третото правни основания, както и относно петото правно основание;
 —
 да осъди жалбоподателя в първоинстанционното производство да заплати съдебните разноски, възникнали в първоинстанционното производство и в производството по обжалване, съответно при условията на евентуалност, в случай, че делото бъде върнато на Общия съд — да се произнесе относно разпределянето на съдебните разноски в първоинстанционното производство и в производството по обжалване в окончателното решение.
 Основания и основни доводи
 Първо основание: липса на лично засягане.
 Според Общия съд Hansestadt Lübeck в качеството му на правоприемник на публичното предприятие, което до 1 януари 2013 г. е управлявало летище Любек, e лично засегнато от оспорваното решение, тъй като чрез предоставянето на държавни помощи това предприятие е упражнявало правомощия, които са били изключително предоставени. В основата на този извод били следните факти и обстоятелства: публичното предприятие предлагало правилник за летищните такси на регулаторен орган на провинцията, който има правомощието да одобри или отхвърли правилника за летищните такси (т. 29 — 34 от обжалваното съдебно решение).
 Според Комисията действително Общият съд правилно е установил фактите и обстоятелствата по делото, но погрешно е приел, че публичното предприятие, което до 1 януари 2013 г. е управлявало летище Любек, е компетентен да издава разрешителни орган, който има собствени, изрично предоставени му правомощия. Според практиката на Съда, за да се провери дали обществен или частен орган, който получава държавни помощи (както публичното предприятие, което до 1 януари 2013 г. управлява летище Любек), е лично засегнат, от значение е дали то самото или държавата може да определи управлението и политиката му (1). Установените от Общия съд факти и обстоятелства по делото сочат, че държавата е имала това правомощие, при това поради две причини. Правилникът за летищните такси се нуждае от предходно одобрение от страна на регулаторния орган на провинцията. Регулаторният орган от своя страна бил обвързан от правния режим на летищните такси във Федерална република Германия. Ето защо единствено фактът, че управляващият летището орган трябва да предложи правилник за летищните такси не означава, че той можел сам да определи управлението си и преследваните с правилника за летищните такси цели.
 Като констатира, че правомощието по изпълняване на подготвителна стъпка към предоставянето на държавни помощи (в случая предложение на правилник за летищните такси до регулаторния орган) представлява изпълнение на собствено правомощие за предоставяне на държавни помощи, Общият съд допуснал грешка при прилагане на правото, като е разтълкувал понятието „лично засегнат“ твърде широко.
 Второ основание: липса на правен интерес
 Общият съд приема, че Hansestadt Lübeck в качеството му на правоприемник на публичното предприятие, което до 1 януари 2013 г. е управлявало летище Любек, има правен интерес и след продажбата на летище Любек на частен инвеститор. Общият съд не приел за необходимо да установи дали задължението за спиране на държавните помощи е приключило на 1 януари 2013 г., тъй като правилникът за летищните такси не представлявал повече държавна помощ поради обстоятелството, че вече не се използват държавни средства. Дори случаят да бил такъв, според Общия съд жалбоподателят в първоинстанционното производство имал правен интерес, тъй като официалната процедура по разследване все още не била приключила, поради което оспорваното решение имало правно действие.
 Първият довод на Общия съд бил погрешен, защото дори при липса на окончателно решение за приключване на официалната процедура по разследване на оспореното решение правното му действие, а именно задължението за спиране на мярката за отпускане на държавни помощи, може да бъде загубено, когато мярката за отпускане на държавни помощи е приключила по причини, които нямат никаква връзка с официална процедура по разследване (в случая приватизацията на летището).
 Вторият довод на Общия съд противоречал на съдебната практика, която изисква съществуващ и настоящ интерес. В настоящия случай рискът от спиране на мярката преди 1 януари 2013 г. не се бил осъществил, защото летището било приватизирано. Hansestadt Lübeck не доказало, че има интерес от запазване на право на иск/жалба след приватизацията на летището.
 Поради тези причини Общият съд неправилно констатирал, че жалбоподателят в първоинстанционното производство има настоящ интерес.
 Трето основание: неправилно тълкуване на понятието за селективност по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС
 За да може да се установи дали правилникът за летищните такси на публично предприятие е селективен, според Общия съд трябвало да се провери дали той не е дискриминационен спрямо всички клиенти и спрямо потенциалните клиенти на предоставените от това публично предприятие стоки или услуги (т. 53 от решението на Общия съд).
 Това твърдение било в явно противоречие с практиката на Съда, според която мярка, която не е от вида общи мерки на данъчната или фискалната политика и поради това е селективна, ако важи само за определен икономически сектор или само за определени предприятия от този сектор (2). Ето защо Съдът приел, че установените от публичните предприятия привилегировани такси за стоки и услуги са селективни, дори когато могат да бъдат претендирани от всички клиенти и от потенциалните клиенти (3). В заключението си по решение Deutsche Lufthansa генералният адвокат Mengozzi приложил тази съдебна практика към положение, което съответства на настоящия случай, а именно ценови тарифи с намаления за определени големи клиенти, потвърждавайки селективността на мярката (4).
 Четвърто основание: липса на мотиви и противоречиви такива
 Мотивите на Общия съд били неправилни. На първо място, липсвала съществена част от проверката за селективност, а именно определянето на целта, преследвана с правилника за летищните такси. При съобразяването на тази система трябвало да се разследва кое предприятие се намира в сравнимо правно и фактическо положение. На второ място, мотивите на Общия съд били противоречиви, тъй като най-напред приложил съдебната практика за селективността на данъчните мерки (т. 51 и т. 53 от обжалваното съдебно решение), а впоследствие установил, че тя била неприложима (т. 57 от обжалваното съдебно решение).
 Пето основание: неприлагане на строг критерий за съдебен контрол на решение за откриване на официална процедура по разследване
 Общият съд действително посочва правилния правен критерий, но напълно пропуска в мотивите си, че в настоящия случай става въпрос за решение за откриване на официална процедура по разследване, което подлежи на незначителен съдебен контрол, в частност на контрол във връзка с мотивите (5). В обжалваното съдебно решение обаче липсва обяснение защо правилникът за летищните такси толкова явно не бил селективен, че на Комисията било забранено да открие официална процедура по разследване.
 (1) Решение DEFI/Комисия, 282/85, Recueil, 1986 г., 2649, т. 18.
 (2) Решения Италия/Комисия, C-66/02, Recueil, 2005, I-10901, т. 99 и Unicredito, C-148/04, Recueil, 2005, I-11137, т. 45.
 (3) Вж. по-специално решение GEMO, C-126/01, Recueil, 2003, I-13769, т. 35 — 39.
 (4) Заключение по решение Deutsche Lufthansa, C-284/12, Сборник, 2013 г., I-00000, т. 47 — 55.
 (5) Вж. последно определение Bous/Комисия, T-172/14 R, Сборник, 2014 г., II-0000, т. 39 — 78 и цитираната там съдебна практика.


text:
 21.11.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 428/12
 Жалба, подадена на 11 септември 2016 г. от Telefónica S.A. срещу решението, постановено от Общия съд (втори състав) на 28 юни 2016 г. по дело T-216/13, Telefónica/Комисия
 (Дело C-487/16 P)
 (2016/C 428/13)
 Език на производството: испански
 Страни
 Жалбоподател: Telefónica S.A. (представители: J. Folguera Crespo и P. Vidal Martínez, адвокати)
 Друга страна в производството: Европейска комисия
 Искания
 —
 да се отмени решението на Общия съд и съответно решението на Комисията (1) поради изложените във второто основание причини, като се обяви, че поведението на Telefónica не представлява ограничение с оглед на целта.
 —
 при условията на евентуалност, да се отмени решението на Общия съд поради изложените в първото основание причини, като делото се върне на Общия съд, който да извърши отказаното събиране на свидетелски показания и се произнесе по същество по подадената до него от Telefónica жалба за отмяна предвид резултата от събирането на доказателства.
 —
 при условията на евентуалност спрямо предходното искане и поради изложените в третото основание причини,
 —
 да се отмени точка първа от диспозитива на решението на Общия съд;
 —
 да се обяви, че тежестта на извършеното деяние от Telefónica е по-малка и че са налице смекчаващите обстоятелства, посочени в третото основание в настоящата жалба; и
 —
 да се определи намаление на размера на глобата с процент, отразяващ въпросната по-малка тежест и посочените смекчаващи обстоятелства, в съответствие с изложените съображения в рамките на същото основание.
 —
 Комисията да бъда осъдена да заплати направените съдебни разноски от Telefónica, както в първоинстанционното производство, така и в настоящото производство пред Съда.
 —
 да се допусне по-голямата дължина на настоящата жалба, която малко надхвърля препоръчаната в практическите указания на Съда, като се отчете финансовото значение на делото за жалбоподателя и сложността на изложените доводи.
 Основания и основни доводи
 1.
 Нарушение на член 47 и член 48, параграф 2 от Хартата на основните права на Европейския съюз и на член 68 от Процедурния правилник на Общия съд, допуснато с отхвърлянето на искането за изслушване на свидетели. — Отхвърлянето от Общия съд на искането за изслушване на свидетели лишава Telefónica от защита, тъй като се отхвърля доказателствено средство със съществено и решаващо значение за правилното разглеждане на делото. Срещу подхода на Общия съд могат да се направят четири основни оплаквания, а именно (i) за телеологично противоречие; (ii) за непропорционалност на тежестта на доказване; (iii) за предопределяне на резултата от събирането на свидетелски показания; и (iv) за дисбаланс при преценката.
 2.
 Нарушение на член 101 ДФЕС, допуснато с неправилното прилагане на съдебната практика относно ограниченията с оглед на целта, както и на изискването за мотивиране и презумпцията за невиновност.
 При условията на евентуалност:
 3.
 Грешка при преценката на по-малката тежест на нарушението и относно наличието смекчаващи обстоятелства в поведението на Telefónica. — Според Telefónica при преценката си Общият съд не е отчел допълнителни фактори, които разкриват по-малката тежест на деянието и които биха довели до намаляване на допълнителната глоба към вече наложената от Комисията глоба.
 (1) Решение C (2013) 306 окончателен на Комисията от 23 януари 2013 година относно производство по член 101 ДФЕС (преписка COMP/39.839 — Telefónica/Portugal Telecom)


text:
 28.9.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 284/4
 Жалба, подадена на 25 юли 2013 г. от Luigi Marcuccio срещу определението, постановено на 14 май 2013 г. от Съда на публичната служба по дело F-4/12, Marcuccio/Комисия
 (Дело T-385/13 P)
 2013/C 284/04
 Език на производството: италиански
 Страни
 Жалбоподател: Luigi Marcuccio (Триказе, Италия) (представител: G. Cipressa, avvocato)
 Друга страна в производството: Европейска комисия
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Общия съд:
 —
 да отмени изцяло и без изключения обжалваното определение.
 —
 да върне настоящото дело пред Съда на публичната служба.
 Правни основания и основни доводи
 Правните основания и основните доводи са тези, които вече са изложени по дело T-203/13 P, Marcuccio/Комисия.


text:
 7.11.2009
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 267/36
 Жалба, подадена на 10 август 2009 г. от ArchiMEDES срещу решението, постановено от Първоинстанционния съд (пети състав) на 10 юни 2009 г. по съединени дела T-396/05 и Т-397/05, ArchiMEDES/Комисия
 (Дело C-317/09 P)
 2009/C 267/67
 Език на производството: френски
 Страни
 Жалбоподател: Architecture, Microclimat, Énergies Douces Europe et Sud, sarl (ArchiMEDES) (представител: P.-P. Van Gehuchten, avocat)
 Друга страна в производството: Комисия на Европейските общности
 Искания на жалбоподателя
 ArchiMEDES иска от Съда да отмени решение, постановено от Първоинстанционния съд на Европейските общности на 10 юни 2009 г. по съединени дела T-396/05 и Т-397/05 и да уважи направените искания от жалбоподателя в първоинстанционното производство, а именно:
 —
 да се отмени решение на Комисията, съдържащо се в писмо от 5 октомври 2005 г., съобщено на жалбоподателя на 10 октомври 2005 г., за компенсиране на насрещни вземания, както и
 —
 да се отмени решението за възстановяване на авансово платени суми, съдържащо се в писма от 30 август 2005 г. и в дебитно известие No 3240705638 от 23 август 2005 г., съобщени на жалбоподателя на 2 септември 2005 г.,
 —
 да се обезсили решението на Комисията за прекратяване на договора от 30 август 2005 г.
 —
 да се осъди Комисията да заплати сумата от 125 906 EUR заедно със законна мораторна лихва, считано от 12 февруари 2002 г.,
 —
 при условията на евентуалност, да се осъди Комисията да заплати сумата от 103 551,90 EUR заедно със законна мораторна лихва, считано от 12 февруари 2002 г.,
 и да се осъди Комисията да заплати всички разноски за двете съдебни инстанции.
 Правни основания и основни доводи
 ArchiMEDES посочва четири правни основания в подкрепа на своята жалба. С първото си правно основание относно искането за отмяна на решението за компенсиране на вземанията, съдържащо се в писмо от 5 октомври 2005 г., жалбоподателят се позовава на нарушение от страна на Първоинстанционния съд на чл. 230 ЕО, на чл. 1291 от френския Граждански кодекс (Code civil), както и на грешка в мотивите или недостатъчност на мотивите на обжалваното съдебно решение. Според жалбоподателя решението за компенсация всъщност било обжалваем акт по смисъла на член 230 ЕО и решението на Комисията в случая било прието при нарушение на условията, предвидени в член 1291 от Френския граждански кодекс, уреждащ договора, сключен между ArchiMEDES и Комисията, според който при оспорване на вземане последното придобива характер на установено само след постановяване на съдебното решение, с което длъжникът се осъжда да заплати на кредитора посоченото вземане. Ето защо Първоинстанционният съд бил нарушил горепосочените разпоредби, като е постановил, че жалбоподателят вече нямал интерес да иска отмяна на решението от 5 октомври 2005 г., тъй като то представлявало неправомерен едностранен акт.
 С второто си правно основание жалбоподателят се позовава на нарушение на член 6 от Европейската конвенция за защита на правата на човека, на член 64 от Процедурния правилник на Първоинстанционния съд, на общия принцип litis denuntiatio, на правото на защита, и на правото на справедлив съдебен процес, тъй като Първоинстанционният съд, без да излага мотиви, бил отказал да уважи искането, целящо да бъдат призовани другите страни по договора и съдебното решение да бъде постановено общо за всички страни по договора. Този отказ на практика нарушавал равенството между страните по договор, обвързващ Комисията и множество партньори, тъй като Комисията би могла евентуално да насочи иска си към всичките си съдоговорители, докато тази възможност не съществувала в хипотезата, при която искът е подаден от един от съдоговорителите ѝ.
 С третото си правно основание, което се състои от две части, жалбоподателят се позовава на нарушение от страна на Първоинстанционния съд на членове 1134 и 1165 от Code civil, на принципа на доказателствената сила на актовете, на членове 1.1 и 10 от договор BU/209/95, на членове 2.1, 2.2, 21.1 и 21.4 от приложение II към същия договор, както и на недостатъчност или грешка в мотивите на обжалваното съдебно решение. Жалбоподателят твърди, че Първоинстанционният съд е нарушил горепосочените разпоредби, от една страна, като е разгледал отделно правата и задълженията на отделните съдоговорители, въпреки че те са общо и солидарно задължени за изпълнението на договор BU/209/95 и, от друга страна, като е преценил, че жалбоподателят има качеството на трета страна по отношение на договора, поради статута му на подизпълнител, макар той в действителност да е бил страна по договора.
 С четвъртото си правно основание жалбоподателят се позовава на нарушение от страна на Първоинстанционния съд на членове 1134 и 1184 от Code civil, на принципа на доказателствената сила на актовете, на член 5 от приложение II към договор BU/209/95, както и на недостатъчност и противоречивост на мотивите на обжалваното съдебно решение, доколкото Първоинстанционният съд признал правото на Комисията да прекрати едностранно посочения договор към 30 август 2005 г., въпреки че той бил посочил, че окончателният доклад е приет мълчаливо от Комисията повече от три години по-рано.


text:
 29.5.2017
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 168/13
 Решение на Съда (шести състав) от 6 април 2017 г. (преюдициално запитване от Nejvyšší správní soud — Чешка република) — Eko-Tabak s.r.o./Generální ředitelství cel
 (Дело C-638/15) (1)
 ((Преюдициално запитване - Директива 2011/64/ЕС - Член 2, параграф 1, буква в) - Член 5, параграф 1, буква а) - Понятия за „тютюн за пушене“, „тютюн, който е нарязан или раздробен по друг начин“ и „индустриална обработка))
 (2017/C 168/15)
 Език на производството: чешки
 Запитваща юрисдикция
 Nejvyšší správní soud
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: Eko-Tabak s.r.o.
 Ответник: Generální ředitelství cel
 Диспозитив
 Член 2, параграф 1, буква в) и член 5, параграф 1 от Директива 2011/64/ЕС на Съвета от 21 юни 2011 година относно структурата и ставките на акциза върху обработен тютюн трябва да се тълкуват в смисъл, че изсушени, плоски, с неправилна форма, частично обезжилени тютюневи листа, преминали процес на изсушаване и контролирано овлажняване, които съдържат глицерин и са годни за пушене след проста манипулация посредством смачкване или ръчно нарязване, спадат към понятието „тютюн за пушене“ по смисъла на тези разпоредби.
 (1) ОВ C 98, 14.3.2016 г.


text:
 21.12.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 377/13
 Решение на Общия съд от 12 ноември 2013 г. — Gamesa Eólica/СХВП — Enercon (Преливащи се зелени цветове)
 (Дело T-245/12) (1)
 (Марка на Общността - Производство за обявяване на недействителност - Абсолютно основание за отказ - Заявка за марка на Общността, състояща се в преливащи се зелени цветове - Отличителен характер - Член 7, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) No 207/2009 - Недобросъвестност - Член 52, параграф 1, буква б) от Регламент No 207/2009 - Член 62 от Регламент No 207/2009)
 2013/C 377/31
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: Gamesa Eólica, SL (Sarriguren, Испания) (представители: E. Armijo Chávarri и A. Sanz Cerralbo, avocats)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП) (представител: A. Folliard-Monguiral)
 Друга страна в производството пред апелативния състав на СХВП, встъпила в производството пред Общия съд: Enercon GmbH (Aurich, Германия)
 Предмет
 Жалба за отмяна на решението на първи апелативен състав на СХВП от 1 март 2012 г. (преписка R 260/2011-1) относно производство за обявяване на недействителност между Gamesa Eólica SL и Enercon GmbH.
 Диспозитив
 1.
 Отменя решението на първи апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП) от 1 март 2012 г. (преписка R 260/2011-1).
 2.
 СХВП понася наред с направените от нея съдебни разноски и тези, направени от Gamesa Eólica, SL.
 (1) ОВ C 243, 11.8.2012 г.


text:
 25.1.2014
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 24/21
 Жалба, подадена на 27 септември 2013 г. — Izsák и Dabis/Комисия
 (Дело T-529/13)
 2014/C 24/38
 Език на производството: унгарски
 Страни
 Жалбоподатели: Balázs-Árpád Izsák (Marosvásárhely, Румъния) и Attila Dabis (Будапеща, Унгария) (представител: J. Tordáné Petneházy, адвокат)
 Ответник: Европейска комисия
 Искания на жалбоподателите
 Жалбоподателите искат от Общия съд:
 —
 да отмени Решение на Европейската комисия от 25 юли 2013 г. (C(2013) 4975, окончателен), с който се отхвърля искането за регистриране на предложение за гражданска инициатива, наречена „политика на сближаване за равенство на регионите и за запазване на регионалните култури“,
 —
 да задължи Комисията да регистрира посочената инициатива и да вземе всички предвидени в закона мерки,
 —
 да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 В подкрепа на жалбата си жалбоподателите излагат следните правни основания.
 1.
 Първото правно основание, изведено от нарушение на член 4, параграф 2 от Регламент (ЕО) No 211/2011 (1)
 В рамките на първото правно основание жалбоподателите посочват, че тяхното предложение отговаря на всички условия, предвидени за регистрацията. Освен това те считат за неоснователно твърдението на Комисията, че предложението за инициатива е очевидно извън правомощията на Комисията, съгласно които последната може да прави предложения за правни актове на Съюза за целите на прилагането на Договорите. Според жалбоподателите предложението за инициатива попада в областите на компетентност, предвидени в член 4, параграф 2, буква в) ДФЕС (икономическо, социално и териториално сближаване).
 2.
 Второто правно основание, изведено от нарушението на член 174, трета алинея ДФЕС
 В рамките на това правно основание жалбоподателите посочват, че обратно на твърдението на Комисията, списъкът на неблагоприятните условия, поради които на даден район трябва задължително да се обръща специално внимание, така както е предвиден в член 174, трета алинея ДФЕС, не е изчерпателен, а има указателен характер.
 3.
 Третото правно основание, изведено от нарушение на член 174 ДФЕС и на Регламент (ЕО) No 1059/2003 (2)
 Жалбоподателите считат също така, че районите с национални, етнически, културни, религиозни или езикови особености във всички случаи принадлежат към категорията на регионите, до които се отнася политиката на сближаване на Съюза, посочени в член 174 ДФЕС, тъй като съгласно вторичното право на Съюза културата е важен елемент от териториалното, социалното и икономическото сближаване. Тази теза се подкрепя от член 3, параграф 5 от Регламент No 1059/2003, както и от съображение 10 от същия регламент.
 4.
 Четвъртото правно основание, изведено от нарушение на член 4, параграф 1 от Регламент No 211/2011 и на член 167 ДФЕС
 Жалбоподателите твърдят, че обратно на посоченото от Комисията, организаторите не трябва да посочват правното основание на предложението за правен акт, а съгласно член 4, параграф 1 от Регламент No 211/2011 разпоредбите от Договорите, които считат за релевантни за предложеното действие. Освен това съгласно член 167 ДФЕС Съюзът допринася за разцвета на културите на държавите членки, като зачита тяхното национално и регионално многообразие.
 5.
 Петото правно основание, изведено от нарушение на член 19, параграф 1 ДФЕС
 Жалбоподателите считат, че в обжалваното решение Комисията неправилно посочва, че макар институциите на Съюза да са длъжни да зачитат културното и езиково многообразие и да не дискриминират малцинствата, никоя от тези разпоредби обаче не представлява правно основание за извършването на каквото и да е действие от страна на тези институции. Според жалбоподателите това твърдение противоречи по-специално на член 19, параграф 1 ДФЕС.
 6.
 Шестото правно основание, изведено от нарушението на член 174, втора алинея ДФЕС
 Според жалбоподателите Комисията разбира погрешно предложението за инициатива, посочвайки, че подобряването на положението на малцинствата не може да допринесе за намаляването на неравенствата между нивата на развитие на различните райони и изостаналостта на някои от тях, както е предвидено в член 174, втора алинея ДФЕС. Жалбоподателите посочват, че организаторите не предлагат подобряване на положението на националните малцинства, а политиката на сближаване на Съюза да не може да се използва за заличаването или намаляването на националните, езиковите и културните особености на районите, както и икономическите средства и цели на Съюза да не могат да се превръщат в инструменти, било то и непреки, на политика срещу малцинствата.
 (1) Регламент (ЕС) No 211/2011 на Европейския парламент и на Съвета от 16 февруари 2011 година относно гражданската инициатива (ОВ L 65, стр. 1).
 (2) Регламент (ЕО) No 1059/2003 на Европейския парламент и на Съвета от 26 май 2003 година за установяване на обща класификация на териториалните единици за статистически цели (NUTS) (ОВ L 154, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 14, том 1, стр. 101).


text:
 27.3.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 80/4
 Решение на Съда (втори състав) от 4 февруари 2010 г. (преюдициално запитване от Verwaltungsgericht Berlin, Германия) — Hava Genc/Land Berlin
 (Дело C-14/09) (1)
 (Споразумение за асоцииране между ЕИО и Турция - Решение No 1/80 на Съвета за асоцииране - Член 6, параграф 1 - Понятие за работник - Извършване на дейност като наето лице при минимална заетост - Условия за загубване на придобитите права)
 2010/C 80/07
 Език на производството: немски
 Запитваща юрисдикция
 Verwaltungsgericht Berlin
 Страни в главното производство
 Ищец: Hava Genc
 Ответник: Land Berlin
 Предмет
 Преюдициално запитване — Verwaltungsgericht Berlin — Тълкуване на член 6, параграф 1 от Решение No 1/80 на Съвета за асоцииране ЕИО/Турция — Право на пребиваване в приемащата държава членка на турски гражданин, чието влизане на територията на тази държава членка е обосновано с мотив, който междувременно е отпаднал и който упражнява единствено трудова дейност при минимална заетост, характеризираща се с работно време от 5,5 часа на седмица — Минимално изискуеми характеристики на трудово правоотношение, за да може то да се счита за „легална заетост“ по смисъла на Решение No 1/80
 Диспозитив
 1.
 Лице, което се намира в положението на жалбоподателката по главното производство, е работник по смисъла на член 6, параграф 1 от Решение No 1/80 от 19 септември 1980 година относно развитието на асоциирането — решение, прието от Съвета по асоцииране, създаден със Споразумението за асоцииране между Европейската икономическа общност и Турция, доколкото разглежданата дейност като наето лице има реален и ефективен характер. Запитващата юрисдикция следва да направи необходимите фактически проверки, за да прецени дали такъв е случаят в разглежданото от нея дело.
 2.
 Турски работник по смисъла на член 6, параграф 1 от Решение No 1/80 може да се позове на правото на свободно движение, което черпи от Споразумението за асоцииране между Европейската икономическа общност и Турция, въпреки че е отпаднала целта, с която е влязъл в приемащата държава членка. След като даден турски работник отговаря на посочените в член 6, параграф 1 условия, неговото право на пребиваване в приемащата държава членка не може да бъде поставяно в зависимост от допълнителни условия, свързани с наличието на интерес, който да може да оправдае пребиваването, или с естеството на трудовата дейност.
 (1) ОВ C 102, 1.5.2009 г.


text:
 31.8.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 252/44
 Решение на Съда на публичната служба (трети състав) от 26 юни 2013 г. — BU/EMA
 (Съединени дела F-135/11, F-51/12, F-110/12) (1)
 (Публична служба - Срочно нает служител - Неподновяване на срочен договор - Увреждащ акт - Искане по смисъла на член 90, параграф 1 от Правилника - Искане за промяна в квалификацията на договор - Разумен срок - Административна жалба срещу решение за отхвърляне на административна жалба - Член 8 от УРДС - Задължение за полагане на грижа)
 2013/C 252/75
 Език на производството: френски
 Страни
 Жалбоподател: BU (Лондон, Обединено кралство) (представители: S. Orlandi, J.-N. Louis и D. Abreu Caldas, avocats)
 Ответник: Европейска агенция по лекарствата (EMA) (представители: по дело F-135/11, първоначално г-н S. Vincenzo, впоследствие г-н T. Jablonski и г-жа G. Gavrilidou, подпомагани от D. Waelbroeck и A. Duron, avocats, по дело F-51/12, г-н T. Jablonski и г-жа G. Gavrilidou, подпомагани от D. Waelbroeck и A. Duron, avocats, и по дело F-110/12, г-н T. Jablonski и г-жа Rampal Olmedo)
 Предмет
 Искане за отмяна на решението на Европейската агенция по лекарствата за неподновяване на договора на жалбоподателя като срочно нает служител
 Диспозитив
 1.
 Отменя решението на Европейската агенция по лекарствата за неподновяване на договора на BU, за което решение е изпратено уведомление с писмо от 30 май 2011 г.
 2.
 Отхвърля жалбата по дело F-135/11 в останалата ѝ част.
 3.
 Отхвърля жалбите по дела F-51/12 и F-110/12.
 4.
 Европейската агенция по лекарствата понася направените от нея съдебни разноски, както и разноските, направени от BU по дела F-135/11 и F-51/12.
 5.
 BU понася направените от него съдебни разноски, както и разноските, направени от Европейската агенция по лекарствата по дело F-110/12.
 (1) ОВ C 65, 3.3.2012 г., стр. 24; ОВ C 209, 14.7.2012 г., стр. 14; ОВ C 379, 8.12.2012 г., стр. 34.


text:
 1.8.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 279/13
 Преюдициално запитване от Tribunale Amministrativo Regionale per le Marche (Италия), постъпило на 28 април 2016 г. — Nerea SpA/Regione Marche
 (Дело C-245/16)
 (2016/C 279/18)
 Език на производството: италиански
 Запитваща юрисдикция
 Tribunale Amministrativo Regionale per le Marche
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: Nerea SpA
 Ответник: Regione Marche
 Преюдициални въпроси
 1)
 На първо място, отнася ли се член 1, параграф 7, буква в) от Регламент No 800/2008 (1) единствено до производства, които могат да се образуват служебно от административните и съдебните органи на държавите членки (като например в Италия производството по несъстоятелност), или се отнасят и до производствата, които могат да се образуват по искане на заинтересования търговец (какъвто е случаят в националното право с предпазния конкордат)? Въпросът възниква, тъй като в разпоредбата се използва изразът „прилагане“ (*) на общо производство по несъстоятелност[?]
 2)
 Ако трябва да се приеме, че Регламент No 800/2008 се отнася до всички производства по несъстоятелност, трябва ли член 1, параграф 7, буква в) от Регламент No 800/2008 да се тълкува — по-специално що се отнася до института на предпазния конкордат при продължаване на дейността на предприятието, предвиден в член 186-bis от R.D. n. 267/1942 [Кралски указ No 267/1942] — в смисъл, че самото наличие на предпоставки за откриване на общо производство по несъстоятелност срещу търговеца, който иска да получи средства от структурните фондове, е пречка за предоставянето на финансиране, или задължава националния управляващ орган да отмени вече предоставено финансиране, или пък, напротив, затруднението трябва да бъде проверено конкретно, като се вземат предвид например сроковете за откриване на производството, обстоятелството дали търговецът е изпълнил поетите задължения, както и всякакви други релевантни обстоятелства?
 (1) Регламент (ЕО) No 800/2008 на Комисията от 6 август 2008 година относно деклариране на някои категории помощи за съвместими с общия пазар в приложение на членове 87 и 88 от Договора (Общ регламент за групово освобождаване) (ОВ L 214, стр. 3).
 (*) Бел. прев. В текста на посочената разпоредба на български език не е преведена частта „nei loro confronti“ („[спрямо тях]“) от цитирания от запитващата юрисдикция израз.


text:
 9.6.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 165/2
 Решение на Съда (осми състав) от 19 април 2012 г. — Европейска комисия/Кралство Нидерландия
 (Дело C-141/10) (1)
 (Неизпълнение на задължения от държава членка - Членове 39 ЕО–42 ЕО - Свободно движение на хора - Регламент (ЕИО) No 1408/71 - Социална сигурност на работниците мигранти - Отказ за изплащане на определени обезщетения - Работници на нефтени платформи в Нидерландия - Допустимост на иска)
 2012/C 165/03
 Език на производството: нидерландски
 Страни
 Ищец: Европейска комисия (представители: V. Kreuschitz и M. van Beek)
 Ответник: Кралство Нидерландия (представител: C.M. Wissels)
 Страна, встъпила в подкрепа на ищеца: Португалска република (представители: L. Inez Fernandes и E. Silveira)
 Предмет
 Неизпълнение на задължения от държава членка — Нарушение на член 3, параграф 1 и член 13, параграф 2, буква а) от Регламент (ЕИО) No 1408/71 на Съвета от 14 юни 1971 година за прилагането на схеми за социално осигуряване на заети лица и членове на техните семейства, които се движат в рамките на Общността (ОВ L 149, стр. 2; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 1, стр. 26) и на членове 45—48 от ДФЕС — Отказ за изплащане на определени обезщетения на работещи на нефтени платформи в Нидерландия граждани на други държави — членки на Европейския съюз
 Диспозитив
 1.
 Отхвърля иска като недопустим.
 2.
 Осъжда Европейската комисия да заплати съдебните разноски.
 3.
 Португалската република понася направените от нея съдебни разноски.
 (1) ОВ C 161, 19.6.2010 г.


text:
 23.2.2015
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 65/12
 Решение на Съда (голям състав) от 18 декември 2014 г. (преюдициално запитване от Cour constitutionnelle — Белгия) — Mohamed M'Bodj/État belge
 (Дело C-542/13) (1)
 ((Преюдициално запитване - Харта на основните права на Европейския съюз - Член 19, параграф 2 - Директива 2004/83/ЕО - Минимални стандарти относно условията за предоставяне на статут на бежанец или статут на субсидиарна закрила - Лице, което може да получи субсидиарна закрила - Член 15, буква б) - Изтезание или нечовешко или унизително отнасяне или наказание, наложени на молител в страната му на произход - Член 3 - По-благоприятни стандарти - Молител с тежко заболяване - Липса на подходящо лечение в страната на произход - Член 28 - Социално подпомагане - Член 29 - Медицински грижи))
 (2015/C 065/16)
 Език на производството: френски
 Запитваща юрисдикция
 Cour constitutionnelle
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: Mohamed M'Bodj
 Ответник: État belge
 Диспозитив
 Членове 28 и 29 от Директива 2004/83/ЕО на Съвета от 29 април 2004 година относно минималните стандарти за признаването и правното положение на гражданите на трети страни или лицата без гражданство като бежанци или като лица, които по други причини се нуждаят от международна закрила, както и относно съдържанието на предоставената закрила, във връзка с член 2, буква д) и членове 3, 15 и 18 от нея трябва да се тълкуват в смисъл, че дадена държава членка няма задължение да предостави предвидените в тях социално подпомагане и медицински грижи на гражданин на трета страна с разрешение за пребиваване на нейна територия съгласно национално законодателство като разглежданото в главното производство, предвиждащо в посочената държава членка да се разреши пребиваването на чужденец, страдащ от заболяване, създаващо реална опасност за живота или физическото му здраве, или реална опасност от нечовешко или унизително отнасяне, когато в страната му на произход или в третата страна, където е пребивавал по-рано, няма подходящо лечение, без да е налице лишаване от грижи, което е причинено умишлено на този чужденец в посочената страна.
 (1) ОВ C 367, 14.12.2013 г.


text:
 19.6.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 161/9
 Решение на Съда (първи състав) от 22 април 2010 г. (преюдициално запитване от Landesgericht Innsbruck, Австрия) — Zentralbetriebsrat der Landeskrankenhäuser Tirols/Land Tirol
 (Дело C-486/08) (1)
 (Социална политика - Рамкови споразумения за работа при непълно работно време и за срочната работа - Неблагоприятни разпоредби, предвидени в националната правна уредба за договорно наетите служители, работещи при непълно работно време, наемани за определени случаи или със срочен договор - Принцип на равно третиране)
 (2010/C 161/11)
 Език на производството: немски
 Запитваща юрисдикция
 Landesgericht Innsbruck
 Страни в главното производство
 Ищец: Zentralbetriebsrat der Landeskrankenhäuser Tirols
 Ответник: Land Tirol
 Предмет
 Преюдициално запитване — Landesgericht Innsbruck — Тълкуване на клауза 4, точки 1 и 2 от приложението към Директива 97/81/ЕО на Съвета от 15 декември 1997 година относно Рамково споразумение за работа при непълно работно време, сключено между Съюза на конфедерациите на индустриалците и на работодателите в Европа (UNICE), Европейския център на предприятията с държавно участие (CEEP) и Европейската конфедерация на профсъюзите (ЕКП) (ОВ L 14, 1998 г., стp. 9; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 5, стр. 35), на клауза 4 от приложението към Директива 1999/70/ЕО на Съвета от 28 юни 1999 година относно Рамково споразумение за срочната работа, сключено между Европейската конфедерация на профсъюзите (CES), Съюза на индустриалците в Европейската общност (UNICE) и Европейския център на предприятията с държавно участие (CEEP) (ОВ L 175, стp. 43; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 5, стр. 129), както и на член 14, параграф 1, буква в) от Директива 2006/54/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 5 юли 2006 година за прилагането на принципа на равните възможности и равното третиране на мъжете и жените в областта на заетостта и професиите (ОВ L 204, стp. 23; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 8, стр. 262) — Национална правна уредба относно договорно наетите служители, която изключва от приложното си поле някои категории лица, работещи на непълно работно време, лица, които работят само в отделни случаи или лица с договор за определено време — Неблагоприятни разпоредби, предвидени по отношение на правото на годишен отпуск за служителите, които преминават от режим на пълно работно време към режим на непълно работно време, и за служителите, които взимат родителски отпуск от две години — Принципи на равно третиране на работниците от мъжки и от женски пол, на работници на непълно работно време и работници на пълно работно време, както и на работници с договор за определено време и работници с договор за неопределено време
 Диспозитив
 1.
 Приложимото право на Съюза, и по-конкретно клауза 4, точка 2 от Рамковото споразумение за работа при непълно работно време, сключено на 6 юни 1997 г., което се намира в приложение към Директива 97/81/ЕО на Съвета от 15 декември 1997 година относно Рамково споразумение за работа при непълно работно време, сключено между Съюза на конфедерациите на индустриалците и на работодателите в Европа (UNICE), Европейския център на предприятията с държавно участие (CEEP) и Европейската конфедерация на профсъюзите (ЕКП), изменена с Директива 98/23/ЕО на Съвета от 7 април 1998 година, трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска национална разпоредба като член 55, параграф 5 от Закона на провинция Тирол за договорно наетите служители (Tiroler Landes-Vertragsbedienstetengesetz) от 8 ноември 2000 г. в неговата редакция в сила до 1 февруари 2009 г., според която при промяна в работното време на работник неизползваният отпуск се адаптира така, че за работника, който преминава от работа при пълно работно време на работа при непълно работно време, правото на платен годишен отпуск, което той е придобил, без да е имал възможността да упражни през периода на своята заетост при пълно работно време, се намалява или този отпуск може да се ползва само при получаване на по-малко по размер обезщетение за платен отпуск.
 2.
 Клауза 4 от Рамковото споразумение за срочната работа, сключено на 18 март 1999 г., което се намира в приложение към Директива 1999/70/ЕО на Съвета от 28 юни 1999 година относно Рамково споразумение за срочната работа, сключено между Европейската конфедерация на профсъюзите (CES), Съюза на индустриалците в Европейската общност (UNICE) и Европейския център на предприятията с държавно участие (CEEP), трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска национална разпоредба като член 1, параграф 2, буква m) от Закона на провинция Тирол за договорно наетите служители от 8 ноември 2000 г. в неговата редакция в сила до 1 февруари 2009 г., която изключва от приложното поле на този закон работниците с трудов договор със срок най-много шест месеца или наемани само за определени случаи.
 3.
 Клауза 2, точка 6 от Рамковото споразумение за родителския отпуск, сключено на 14 декември 1995 г., което се намира в приложение към Директива 96/34/ЕО на Съвета от 3 юни 1996 година относно рамковото споразумение за родителския отпуск, сключено между Съюза на конфедерациите на индустриалците и на работодателите в Европа (UNICE), Европейския център на предприятията с държавно участие (CEEP) и Европейската конфедерация на профсъюзите (ЕКП), изменена с Директива 97/75/ЕО на Съвета от 15 декември 1997 година, трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска национална разпоредба като член 60, последно изречение от Закона на провинция Тирол за договорно наетите служители от 8 ноември 2000 г. в неговата редакция в сила до 1 февруари 2009 г., според която работниците, ползващи правото си на родителски отпуск за период от две години, в края на този отпуск изгубват правото на платен годишен отпуск, придобито през годината, предхождаща раждането на детето им.
 (1) ОВ C 44, 21.02.2009 г.


text:
 12.4.2008
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 92/28
 Определение на Първоинстанционния съд от 31 януари 2008 г. — Aluminium Silicon Mill Products/Комисия
 (Дело T-151/06) (1)
 („Дъмпинг - Възстановяване на антидъмпингово мито - Отмяна на регламента за налагане на окончателно антидъмпингово мито - Липса на основание за постановяване на съдебно решение по същество - Възлагане на съдебните разноски“)
 (2008/C 92/56)
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: Aluminium Silicon Mill Products GmbH (Zug, Швейцария) (представители: L. Ruessmann и A. Willems, avocats)
 Ответник: Комисия на Европейските общности (представители: P. Stancanelli и T. Scharf)
 Предмет
 Искане за отмяна на Решение C(2006) 1183 окончателен на Комисията от 3 април 2006 г., с което частично се отхвърлят исканията за възстановяване на антидъмпингово мито, платено върху вноса на силиций с произход от Русия.
 Диспозитив
 1)
 Основанието за постановяване на решение по същество по жалбата е отпаднало.
 2)
 Осъжда Комисията да заплати съдебните разноски.
 (1) ОВ C 178, 29.7.2006 г.


text:
 12.9.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 335/36
 Преюдициално запитване от Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg te Brussel (Белгия), постъпило на 27 юни 2016 г. — Наказателно производство срещу Wamo BVBA, Luc Cecile Jozef Van Mol
 (Дело C-356/16)
 (2016/C 335/49)
 Език на производството: нидерландски
 Запитваща юрисдикция
 Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg te Brussel
 Страни в главното производство
 Wamo BVBA,
 Luc Cecile Jozef Van Mol
 Преюдициален въпрос
 Трябва ли Директива 2005/29/ЕО (1) на Европейския парламент и на Съвета от 11 май 2005 година относно нелоялни търговски практики от страна на търговци към потребители на вътрешния пазар да се тълкува в смисъл, че не допуска национален закон, който — както член 20/1 от Wet tot regeling van de vereiste kwalificaties om ingrepen van niet-heelkundige esthetische geneeskunde en esthetische heelkunde uit te voeren en tot regeling van de reclame en informatie betreffende die ingrepen (Закон за регламентиране на професионалните квалификации, изисквани за извършването на нехирургични естетични интервенции и естетични хирургични интервенции, и за регламентиране на рекламата и информацията за такива интервенции) от 23 май 2013 г. (Moniteur belge от 2 юли 2013 г.), въведен с Wet houdende diverse bepalingen inzake gezondheid (Закон за приемане на разни разпоредби в областта на здравеопазването) от 10 [април] 2014 г. (Moniteur belge от 30 април 2014 г.) — забранява на физическите или юридическите лица да разпространяват реклама, отнасяща се до естетични хирургични интервенции или нехирургични естетични интервенции?
 (1) Директива 2005/29/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 11 май 2005 година относно нелоялни търговски практики от страна на търговци към потребители на вътрешния пазар и изменение на Директива 84/450/ЕИО на Съвета, Директиви 97/7/EО, 98/27/EО и 2002/65/EО на Европейския парламент и на Съвета, и Регламент (EО) No 2006/2004 на Европейския парламент и на Съвета (ОВ L 149, стр. 22; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 14, стр. 260).


text:
 28.1.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 25/62
 Жалба, подадена на 28 ноември 2011 г. — Al-Chihabi/Съвет
 (Дело T-593/11)
 (2012/C 25/119)
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: Fares Al-Chihabi (Aleppo, Сирия) (представители: L. Ruessmann и W. Berg, lawyers)
 Ответник: Съвет на Европейския съюз
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Общия съд:
 —
 да отмени Регламент (ЕС) No 878/2011 на Съвета от 2 септември 2011 година (1) и Регламент (ЕС) No 1011/2011 на Съвета от 13 октомври 2011 година (2), както и Решение 2011/522/ОВППС на Съвета от 2 септември 2011 година (3) и Решение 2011/684/ОВППС на Съвета от 13 октомври 2011 година (4), както и всеки по-късно приет законодателен акт, доколкото той оставя в сила и/или заменя ограничителните мерки, в частта, в която те се отнасят до жалбоподателя и
 —
 да осъди ответника да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага четири правни основания.
 1.
 Първото правно основание е изведено от нарушение на правото на добра администрация, по-конкретно на задължението за мотивиране, съдържащо се в член 216 ДФЕС и в член 14, параграф 2 от Регламент (ЕС) No 442/2011 (5).
 2.
 Второто правно основание е изведено от правото на защита на жалбоподателя, по-конкретно на правото да бъде изслушан и на правото на ефективна съдебна защита на тези права.
 3.
 Третото правно основание е изведено от необосновано и непропорционално нарушение на основните права на жалбоподателя, по-конкретно на правото на собственост, правото на зачитане на доброто име и репутация, правото на труд, свободата да осъществява стопанска дейност, както и правото да се ползва от презумпцията за невиновност.
 4.
 Четвъртото правно основание е изведено от нарушаване на правото на зачитане на личния живот на жалбоподателя, тъй като мерките по замразяване на финансови средства и ограничаване на свободата на движение също засягат непропорционално основното право на жалбоподателя на зачитане на личния живот, както и от нарушаване на основния принцип на пропорционалност.
 (1) Регламент (ЕС) No 878/2011 на Съвета от 2 септември 2011 година за изменение на Регламент (ЕС) No 442/2011 относно ограничителни мерки с оглед на положението в Сирия (ОВ L 228, стр. 1).
 (2) Регламент (ЕС) No 1011/2011 на Съвета от 13 октомври 2011 година за изменение на Регламент (ЕС) No 442/2011 относно ограничителни мерки с оглед на положението в Сирия (ОВ L 269, стр. 18).
 (3) Решение 2011/522/ОВППС на Съвета от 2 септември 2011 година за изменение на Решение 2011/273/ОВППС относно ограничителни мерки срещу Сирия (ОВ L 228, стр. 16).
 (4) Решение 2011/684/ОВППС на Съвета от 13 октомври 2011 година за изменение на Решение 2011/273/ОВППС относно ограничителни мерки срещу Сирия (ОВ L 269, стр. 33).
 (5) Регламент (ЕС) No 442/2011 на Съвета от 9 май 2011 година относно ограничителни мерки с оглед на положението в Сирия (ОВ L 121, стр. 1).


text:
 26.1.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 26/26
 Преюдициално запитване, отправено от Tribunale di Tivoli (Италия) на 7 ноември 2012 г. — Antonella Pedone/Maria Adele Corrao
 (Дело C-498/12)
 2013/C 26/50
 Език на производството: италиански
 Запитваща юрисдикция
 Tribunale di Tivoli
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: Antonella Pedone
 Ответник: Maria Adele Corrao
 Преюдициални въпроси
 1.
 Съответства ли член 130 от Президентски указ No 115 от 30.5.2002 г. относно уредбата на правната помощ в италианското законодателство — в частта му, в която се посочва, че хонорарите, които следва да се заплащат на защитника, на съдебния помощник и на вещото лице, посочено от страната, трябва да се намалят наполовина — на член 47, алинея 3 от Хартата на основните права на Европейския съюз, който предвижда, че на лицата, които не разполагат с достатъчно средства, се предоставя правна помощ, доколкото тази помощ е необходима, за да се осигури реален достъп до правосъдие?
 2.
 Съответства ли член 130 от Президентски указ No 115 от 30.5.2002 г. относно уредбата на правната помощ в италианското законодателство — в частта му, в която се посочва, че хонорарите, които следва да се заплащат на защитника, на съдебния помощник и на вещото лице, посочено от страната, трябва да се намалят наполовина — на член 6 от Европейската конвенция за защита правата на човека, както е транспониран в правото на Общността съгласно член 52, параграф 3 от Хартата на основните права на Европейския съюз и член 6 [ДФЕС]?


text:
 30.7.2011
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 226/4
 Решение на Съда (трети състав) от 9 юни 2011 г. (преюдициално запитване от Supremo Tribunal de Justiça — Португалия) — José Maria Ambrósio Lavrador, Maria Cândida Olival Ferreira Bonifácio/Companhia de Seguros Fidelidade-Mundial SA
 (Дело C-409/09) (1)
 (Застраховка „Гражданска отговорност“ при използването на моторни превозни средства - Директиви 72/166/ЕИО, 84/5/ЕИО и 90/232/ЕИО - Право на обезщетение от задължителната застраховка „Гражданска отговорност“ при използването на моторни превозни средства - Условия за ограничаване - Принос на пострадалото лице в собственото му увреждане - Отговорност за риск - Разпоредби, приложими за пострадало от произшествие трето лице, ненавършило пълнолетие)
 2011/C 226/06
 Език на производството: португалски
 Запитваща юрисдикция
 Supremo Tribunal de Justiça
 Страни в главното производство
 Ищец: José Maria Ambrósio Lavrador, Maria Cândida Olival Ferreira Bonifácio
 Ответник: Companhia de Seguros Fidelidade-Mundial SA
 Предмет
 Преюдициално запитване — Supremo Tribunal de Justiça — Тълкуване на член 1 от Трета директива 90/232/ЕИО на Съвета от 14 май 1990 година за сближаване на законодателствата на държавите членки относно застраховките „Гражданска отговорност“ при използването на моторни превозни средства (ОВ L 129, стр. 33; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 1, стр. 240) — Обхват на покритието на задължителната застраховка в полза на трети лица — Разпоредби, приложими за пострадало от произшествие трето лице, ненавършило пълнолетие
 Диспозитив
 Директива 72/166/ЕИО на Съвета от 24 април 1972 година относно сближаване на законодателствата на държавите членки относно застраховката „Гражданска отговорност“ при използването на моторни превозни средства и за прилагане на задължението за сключване на такава застраховка, Втора директива 84/5/ЕИО на Съвета от 30 декември 1983 година относно сближаването на законодателствата на държавите членки, свързани със застраховките „Гражданска отговорност“ при използването на моторни превозни средства (МПС) и Трета директива 90/232/ЕИО на Съвета от 14 май 1990 година за сближаване на законодателствата на държавите членки относно застраховките „Гражданска отговорност“ при използването на моторни превозни средства трябва да се тълкуват в смисъл, че допускат национални разпоредби в областта на правото на гражданската отговорност, които позволяват да се изключи или да се ограничи правото на пострадалото от произшествие лице да търси обезщетение на основание застраховката „Гражданска отговорност“ на участвалото в произшествието моторно превозно средство, въз основа на индивидуална преценка на изключителния или частичен принос на това пострадало лице в собственото му увреждане.
 (1) ОВ C 11, 16.1.2010 г.


text:
 9.11.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 325/40
 Жалба, подадена на 20 август 2013 г. от Европейската агенция по лекарствата (ЕАЛ) срещу решението, постановено на 26 юни 2013 г. от Съда на публичната служба по съединени дела F-135/11, F-51/12 и F-110/12, BU/EMA
 (Дело T-444/13 P)
 2013/C 325/67
 Език на производството: френски
 Страни
 Жалбоподател: Европейска агенция по лекарствата (ЕАЛ) (представители: T. Jabłoński и N. Rampal Olmedo, подпомагани от адв. D. Waelbroeck и адв. A. Duron)
 Друга страна в производството: BU (Лондон, Обединено кралство)
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Общия съд:
 —
 Да отмени решението на Съда на публичната служба по дела F-135/11, F-51/12 и F-110/12 в частта му, с която се отменя решението на ЕАЛ да не поднови договора на ответника по жалбата и се осъжда ЕАЛ да понесе съдебните разноски на BU по дела F-135/11 и F-51/12;
 —
 да уважи исканията, направени от жалбоподателя в първоинстанционното производство по обжалване, тоест жалбата да се отмени като напълно неоснователна;
 —
 да осъди ответника в производството по обжалване да заплати съдебните разноски, направени в настоящото производство и в производството пред Съда на публичната служба.
 Правни основания и основни доводи
 Жалбоподателят излага четири правни основания в подкрепа на жалбата си.
 1.
 Първото правно основание е изведено от нарушение от СПС на забраната да се произнася ultra vires, доколкото той е приел, че е компетентен да провери дали основанията, на които администрацията е отказала да поднови договора, могат да поставят под съмнение основните критерии и условия, предвидени от законодателя в Правилника за длъжностните лица на Европейския съюз и целящи да гарантират на договорно наетия персонал възможността дългосрочно да се ползват от известна последователност в работата (относно точки 57—62 от обжалваното решение). ЕАЛ изтъква, че компетентността, на която се позовава СПС, е лишена от всякаква правна основа.
 2.
 Второто правно основание е изведено от грешки при прилагане на правото, допуснати от СПС при тълкуването на член 8, първа алинея от Условията за работа на другите служители (УРДС), доколкото СПС е приел, че компетентният орган е длъжен да провери дали има позиция, на която срочно наетият служител, чийто договор изтича, би могъл да бъде правомерно нает или оставен на работа.
 3.
 Третото правно основание е изведено от грешка при прилагане на правото, доколкото даденото от СПС тълкуване на понятието за интерес на службата било неправилно и създавало презумпция, според която заинтересованото лице се оставя на длъжност, освен ако компетентният орган не успее да докаже, че няма позиция, на която срочно наетият служител, чийто договор изтича, би могъл да бъде правомерно нает или оставен на работа.
 4.
 Четвъртото правно основание е изведено от грешка при прилагане на правото във връзка с осъждането на ЕАЛ да заплати съдебните разноски по дело F-51/12, по което жалбата е била отхвърлена като недопустима.


text:
 8.12.2007
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 297/19
 Решение на Съда (седми състав) от 27 септември 2007 г. — Комисия на Европейските общности/Ирландия
 (Дело C-66/07) (1)
 (Неизпълнение на задължения от държава-членка - Директива 2004/27/ЕО - Лекарствени продукти за хуманна употреба - Нетранспониране в предписания срок)
 (2007/C 297/30)
 Език на производството: английски
 Страни
 Ищец: Комисия на Европейските общности (представители: B. Stromsky и D. Lawunmi, agents)
 Ответник: Ирландия (представител: D. O'Hagan, agents)
 Предмет
 Неизпълнение на задължения от държава-членка — Неприемане в предписания срок на всички необходими разпоредби за съобразяване с Директива 2004/27/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 31 март 2004 година за изменение на Директива 2001/83/EО за утвърждаване на кодекс на Общността относно лекарствените продукти за хуманна употреба (ОВ L 136, стp. 34)
 Диспозитив
 1)
 Тъй като не е приела в предписания срок законовите, подзаконови и административни разпоредби, необходими за съобразяване с Директива 2004/27/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 31 март 2004 година за изменение на Директива 2001/83/EО за утвърждаване на кодекс на Общността относно лекарствените продукти за хуманна употреба, Ирландия не е изпълнила задълженията, които й се възлагат по силата на тази директива.
 2)
 Осъжда Ирландия да заплати съдебните разноски.
 (1) ОВ C 69, 24.3.2007 г.


text:
 5.3.2011
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 72/10
 Жалба, подадена на 16 декември 2010 г. от Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия срещу решението, постановено от Общия съд (седми състав) на 30 септември 2010 г. по дело T-85/09, Yassin Abdullah Kadi/Европейска комисия
 (Дело C-595/10 P)
 2011/C 72/17
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия (представители: E. Jenkinson, D. Beard, Barrister и M. Wood, Barrister)
 Други страни в производството: Yassin Abdullah Kadi, Европейска комисия, Съвет на Европейския съюз, Френска република
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят моли Съда:
 —
 да отмени изцяло решението на Общия съд по дело T-85/09,
 —
 да отхвърли искането на г-н Yassin Abdullah Kadi за отмяна на Регламент No 881/2002 (1), в частта, която се отнася до него,
 —
 да осъди г-н Yassin Abdullah Kadi да заплати съдебните разноски, направени от Обединеното кралство в производството пред Съда.
 Правни основания и основни доводи
 Заключението на Общия съд, че пълният съдебен контрол е подходящ за мерките на ЕС, с които точно се изпълняват резолюциите на Съвета за сигурност на ООН, противоречи на Договорите на ЕС и на практиката на съдилищата на ЕС. Той противоречи пряко на историята и на целта на ЕС и по-конкретно на развитието на компетентността в областта на общата външна политика и политика на сигурност.
 Хартата на ООН изисква държавите членки, които са страни по нея, да изпълняват поетите съгласно хартата задължения. Тези задължения имат предимство пред задълженията, които биха могли да произтичат от което и да е друго международно споразумение. Тези задължения включват наложените съгласно резолюциите на Съвета за сигурност, които имат за цел борба с международния тероризъм.
 Като се има предвид по-специално член 3, параграф 5, член 21 ДЕС и член 351 ДФЕС задължението на държавите членки на ЕС да спазват решенията на Съвета за сигурност има предимство пред което и да е задължение, което може да възникне съгласно Договорите на ЕС.
 ЕС трябва да се счита за обвързан с разпоредбите на Хартата на ООН и приетите съгласно нея решения на Съвета за сигурност на ООН.
 Пълният контрол от страна на съдилищата на Съюза върху марките на ЕС, които целят изпълнението на решенията на Съвета за сигурност, е несъвместим със задължителното действие на решенията на Съвета за сигурност на ООН.
 Доколкото е подходящ какъвто и да е контрол върху мерките на ЕС, с които точно се изпълняват резолюциите на Съвета за сигурност, съдилищата на Съюза трябва да вземат предвид надлежно естеството и целта на Хартата на ООН и ролята на Съвета за сигурност като основен орган, отговарящ за осигуряването на международния мир и сигурност. Предвид естеството на Съвета за сигурност и важната роля, която изпълнява, като се отчита създаването и функционирането на службата на омбутсмана, и като се вземат предвид надлежно изложените накратко съображения от Комисията и г-н Yassin Abdullah Kadi, не е налице основание за отмяна на Регламент 881/2002, в частта, която се отнася до г-н Yassin Abdullah Kadi.
 (1) ОВ L 139, стр. 9


text:
 20.10.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 319/13
 Жалба, подадена на 20 август 2012 г. — American Express Marketing & Development/СХВП (EUROPE IP ZONE)
 (Дело T-369/12)
 2012/C 319/24
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: American Express Marketing & Development Corp (Ню Йорк, Съединени щати) (представители: V. Spitz, A. Gaul, T. Golda и S. Kirschstein-Freund, lawyers)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Общия съд:
 —
 отмяна на решението на втори апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 12 юни 2012 г. по преписка R 1451/2011-2;
 —
 при условията на евентуалност, да измени решението на втори апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 12 юни 2012 г. по преписка R 1451/2011-2 и да обяви жалбата за обоснована;
 —
 да осъди ответника да заплати съдебните разноски в производството по обжалване и производството пред Съда.
 Правни основания и основни доводи
 Марка на Общността, предмет на спора: словната марка „EUROPE IP ZONE“ за услуги от клас 42 — заявка за марка на Общността No 9488032
 Решение на проверителя: отхвърля заявката за марка на Общността.
 Решение на апелативния състав: отхвърля жалбата.
 Изложени правни основания: нарушение на член 7, параграф 1, букви б) и в) от Регламент No 207/2009 на Съвета.


text:
 21.3.2009
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 69/49
 Жалба, подадена на 19 януари 2009 г. — Johnson & Johnson/СХВП — Simca (YourCare)
 (Дело T-25/09)
 (2009/C 69/108)
 Език на жалбата: английски
 Страни
 Жалбоподател: Johnson & Johnson GmbH (Дюселдорф, Германия) (представител: A. Gérard, lawyer)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни)
 Друга страна в производството пред апелативния състав: Simca Srl (Cesano Boscone (MI), Италия)
 Искания на жалбоподателя
 —
 да се отмени Решение на първи апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни) от 6 ноември 2008 г. — по преписка No R 175/2008-1,
 —
 да се уважи възражението и да се отхвърли заявката за регистрация на марка на Общността No 4 584 587 за фигуративна марка „YourCare“, и
 —
 да се осъди ответникът да заплати разноските.
 Правни основания и основни доводи
 Заявител на марката на Общността: Другата страна в производството пред апелативния състав
 Марка на Общността, предмет на спора: Фигуративна марка „YourCare“ за стоки от класове 3, 8 и 21
 Притежател на марката или знака, на която/който е направено позоваване в процедурата по възражението: Жалбоподателят
 Марка или знак, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението регистрация в Германия No 2 913 574 на словната марка „Young Care“ за стоки от класове 3 и 5, регистрация в Германия No 30 416 018 на фигуративната марка „bebe young care“ за стоки и услуги от класове 3, 21 и 44; и регистрация в Германия No 30 414 452 на словната марка „Young Care“ за стоки от клас 21.
 Решение на отдела по споровете: Уважава изцяло възражението и отхвърля заявката за регистрация на марка на Общността
 Решение на апелативния състав: Отменя оспореното решение
 Изложени правни основания: Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент No 40/94 на Съвета, тъй като апелативният състав неправилно е преценил, че не съществува вероятност от объркване между разглежданите марки; нарушение на член 74, параграф 1 от Регламент No 40/94 на Съвета, тъй като апелативният състав не е взел предвид представени от жалбоподателя фактически обстоятелства.


text:
 15.6.2015
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 198/17
 Преюдициално запитване от Landgericht Köln (Германия), постъпило на 9 март 2015 г. — Reha Training Gesellschaft für Sport- und Unfallrehabilitation mbH/Gesellschaft für musikalische Aufführungs- und mechanische Vervielfältigungsrechte (GEMA)
 (Дело C-117/15)
 (2015/C 198/23)
 Език на производството: немски
 Запитваща юрисдикция
 Landgericht Köln
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: Reha Training Gesellschaft für Sport- und Unfallrehabilitation mbH
 Ответник: Gesellschaft für musikalische Aufführungs- und mechanische Vervielfältigungsrechte (GEMA)
 Преюдициални въпроси
 1)
 Следва ли въпросът дали е налице „публичното разгласяване“ по смисъла на член 3, параграф 1 от Директива 2001/29 (1) или „публично съобщаване“ по смисъла на член 8, параграф 2 от Директива 2006/115 (2) да се преценява винаги въз основата на едни и същи критерии, а именно че:
 —
 е налице ползвател, който, съзнавайки изцяло последиците от своето поведение, извършва действия по осигуряване на достъп на трети лица до защитено произведение, какъвто достъп те не биха имали без неговите действия;
 —
 „публика“ означава неопределен кръг потенциални получатели на услугата, които освен това трябва да са доста голям брой лица, като е налице „неопределеност“ на техния брой, при положение че става въпрос за „лица по принцип“, а не за спадащи към дадена частна група лица; изразът „доста голям брой лица“ означава, че трябва да бъде надвишен определен минимален праг, с което твърде малкият или дори незначителен брой на засегнатите лица не изпълнява този критерий, като във връзка с това преценката е в зависимост не само от обстоятелството колко лица имат едновременно достъп до същото произведение, но и колко от тях един след друг имат достъп до произведението;
 —
 става въпрос за нова публика, пред която се възпроизвежда произведението, тоест за публика, която авторът на произведението не е имал предвид, когато е дал разрешение за използването му чрез публично разгласяване или публично съобщаване, освен ако следващото излъчване не се извършва по друг технически начин, различен от този при първоначалното излъчване, и
 —
 не е без значение обстоятелството дали въпросното действие по използване на произведението е с търговска цел, както и дали публиката е готова да възприема излъчваното предаване, а не просто е случайно „достигната“ от него, като това не е задължително условие за публично разгласяване или публично съобщаване?
 2)
 Следва ли — в случаите като разглеждания в главното производство, в които операторът на център за рехабилитация е монтирал телевизори в търговските си помещения и е отвел телевизионен сигнал до тях, с което е създал възможност за пациентите да възприемат телевизионни предавания — въпросът дали е налице публично разгласяване или публично съобщаване да се преценява в съответствие с понятието „публично разгласяване“ по член 3, параграф 1 от Директива 2001/29 или „публично съобщаване“ по член 8, параграф 2 от Директива 2006/115, когато със създадената възможност за възприемане на телевизионните предавания се засягат авторски и сродни на тях права на голям брой заинтересовани лица, и по-специално на композитори, на автори на текстове и на музикални продуценти, а също и на артисти изпълнители, на продуценти на звукозаписи и на автори на езикови произведения, както и на техните издателства?
 3)
 Дали в случаите като разглеждания в главното производство, в които операторът на център за рехабилитация е монтирал телевизори в своите търговски помещения и е отвел телевизионен сигнал до тях, с което е създал възможност за пациентите да възприемат телевизионни предавания, е налице „публично разгласяване“ по член 3, параграф 1 от Директива 2001/29 или „публично съобщаване“ по член 8, параграф 2 от Директива 2006/115?
 4)
 Ако в случаите като разглеждания в главното производство бъде прието, че е налице публично разгласяване или публично съобщаване, разбирани в посочения смисъл, поддържа ли Съдът практиката си, съгласно която излъчването на защитени звукозаписи от радиопредавания, предназначено за пациентите в зъболекарски кабинет (вж. решение SCF от 15 март 2012 г., C-135/10 (3)) или в други подобни заведения, не съставлява публично съобщаване?
 (1) Директива 2001/29/ЕО на Европейския Парламент и на Съвета от 22 май 2001 година относно хармонизирането на някои аспекти на авторското право и сродните му права в информационното общество (OB L 167, стр. 10; Специално издание на български език, 2007 г, глава 17 том 01 стр. 230).
 (2) Директива 2006/115/EО на Европейския парламент и Съвета от 12 декември 2006 година за правото на отдаване под наем и в заем, както и за някои права, свързани с авторското право в областта на интелектуалната собственост (ОВ L 376, стр. 28; Специално издание на български език, 2007 г, глава 17 том 3, стр. 14).
 (3) EU:C:2012:140.


text:
 28.4.2007
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 95/37
 Решение на Първоинстанционния съд от 15 март 2007 г. — Dascalu/Комисия
 (Дело T-430/03) (1)
 („Длъжностни лица - Назначаване - Преразглеждане на класирането в степен и в стъпка - Прилагане на съдебната практика на Съда - Член 5, член 31, параграф 2, член 32, алинея втора, членове 45 и 62 от Правилника“)
 (2007/C 95/73)
 Език на производството: френски
 Страни
 Ищец: Iosif Dascalu (Kraainem, Белгия) (представител: N. Lhoëst, адвокат)
 Ответник: Комисия на Европейските общности (представители: първоначално C. Berardis-Kayser, L.Lozano Palacios и H. Krämer, впоследствие C. Berardis-Kayser и H. Krämer)
 Предмет
 От една страна, искане за отмяна на решенията на Комисията от 23 декември 2002 г. и от 14 април 2003 г., с които се променя класирането на ищеца в степен, доколкото те определят класирането му в стъпка към датата на назначаване в степен А6, първа стъпка, доколкото определят 5 октомври 1995 г. като дата на настъпване на финансовите им последици и доколкото не са възстановили степента на ищеца, и субсидиарно, искане за отмяна на решенията, с които се отхвърлят жалбите на ищеца и, от друга страна, искане за обезщетение на вредата, за която се твърди, че е настъпила като последица от тези решения.
 Диспозитив
 1)
 Решението на Комисията от 14 април 2003 г. се отменя, доколкото определя 5 октомври 1995 г. като начален момент, от който настъпват финансовите му последици.
 2)
 Комисията трябва да направи сравнително съпоставяне на заслугите на ищеца и на длъжностните лица, повишени в степен А5, считано от 16 април 1993 г., а след това и на повишените в степен А4, считано от 16 януари 1998 г.
 3)
 Ако след това съпоставяне Комисията не е в състояние да предостави на ищеца приетото за обосновано повишение в степен, страните се приканват да се споразумеят за подходящо обезщетение, като взимат предвид, субсидиарно, искането за обезщетение, направено от ищеца.
 4)
 Страните трябва да уведомят Първоинстанционния съд в срок от три месеца, считано от произнасянето на настоящото съдебно решение, за съдържанието на постигнатото споразумение, а при липса на такова — за исканията си в паричен израз относно оценка на претърпяната вреда.
 5)
 Искът се отхвърля в останалата част.
 6)
 Първоинстанционният съд не се произнася по разноските.
 (1) ОВ C 47, 21.2.2004 г.


text:
 9.11.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 325/25
 Решение на Общия съд от 16 септември 2013 г. — Mamoli Robinetteria/Комисия
 (Дело T-376/10) (1)
 (Конкуренция - Картели - Белгийски, германски, френски, италиански, нидерландски и австрийски пазар за санитарни инсталации за баня - Решение, с което се установява нарушение на член 101 ДФЕС и на член 53 от Споразумението за ЕИП - Съгласуване на повишението на цени и размяна на чувствителна търговска информация - Право на защита - Известие относно сътрудничеството от 2002 г. - Възражение за незаконосъобразност - Понятие за картел - Изчисляване на размера на глобата - Насоки за изчисляване на глобите (2006 г.) - Тежест - Коефициент на допълнителния размер)
 2013/C 325/42
 Език на производството: италиански
 Страни
 Жалбоподател: Mamoli Robinetteria SpA (Милано, Италия) (представители: F. Capelli и M. Valcada, avocats)
 Ответник: Европейска комисия (представители: F. Castillo de la Torre, A. Antoniadis и L. Malferrari, подпомагани първоначално от F. Ruggeri Laderchi и A. De Matteis, впоследствие от F. Ruggeri Laderchi, avocats)
 Предмет
 Жалба с главно искане — отмяна на Решение C(2010) 4185 окончателен на Комисията от 23 юни 2010 г. относно производство за прилагане на член 101 от ДФЕС и член 53 от Споразумението за ЕИП (Дело COMP/39.092 — Санитарни инсталации за баня) в частта, в която то засяга жалбоподателя, и при условията на евентуалност — отмяна или намаляване на наложената му глоба.
 Диспозитив
 1.
 Отхвърля жалбата.
 2.
 Mamoli Robinetteria SpA понася направените от него съдебни разноски, както и тези на Европейската комисия.
 (1) ОВ C 288, 23.10.2010 г.


text:
 22.2.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 68/34
 Жалба, подадена на 12 декември 2015 г. — Klyuyev/Съвет
 (Дело T-731/15)
 (2016/C 068/44)
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: Sergiy Klyuyev (Донецк, Украйна) (представители: R. Gherson, Solicitor, B. Kennelly, Barrister, и T. Garner, Solicitor)
 Ответник: Съвет на Европейския съюз
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Общия съд:
 —
 да отмени Решение (ОВППС) 2015/1781 на Съвета от 5 октомври 2015 година за изменение на Решение 2014/119 на Съвета от 5 март 2014 година относно ограничителни мерки, насочени срещу определени лица, образувания и органи с оглед на ситуацията в Украйна, и Регламент за изпълнение (ЕС) 2015/1777 на Съвета за прилагане на Регламент (ЕС) No 208/2014 на Съвета от 5 март 2014 година относно ограничителни мерки, насочени срещу определени лица, образувания и органи с оглед на положението в Украйна, в частта относно жалбоподателя, и
 —
 да осъди ответника да заплати съдебните разноски, направени от жалбоподателя.
 Основания и основни доводи
 В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага шест основания.
 1.
 Първо основание, с което се твърди, че Съветът не е определил подходящо правно основание. Член 29 ДЕС не е подходящо правно основание за обжалваното решение, защото оплакването, направено срещу жалбоподателя, не го определя като лице, което подкопава правовата държава или правата на човека в Украйна (по смисъла на член 21, параграф 2 и член 23 ДЕС). Поради това, че решението е невалидно, Съветът не е могъл да се позове на член 215, параграф 2 ДФЕС, за да приеме обжалвания регламент. Към момента на налагане на ограничителните мерки не е имало обвинение срещу жалбоподателя в рамките на съдебно производство, че неговите действия са представлявали заплаха да подкопаят правовата държава или са нарушили правата на човека в Украйна. Всъщност ограничителните мерки са в подкрепа на нарушение на принципите на правовата държава от украинските власти, що се отнася до начина, по който са третирали жалбоподателя.
 2.
 Второ основание, изведено от явна грешка в преценката, допусната от Съвета, когато е приел, че жалбоподателят отговаря на критерия за вписване в списъка. Обвиненията, представени на Съвета от службата на Главния прокурор са били изключително общи и неподкрепени с никакви (а още по-малко „конкретни“) доказателства за каквото и да е съдебно производство срещу жалбоподателя. Последният е изтъкнал грешките в обвиненията преди ограничителните мерки, а Съветът не се е снабдил с отговори и необходимите доказателства от украинските власти. Съветът е допуснал грешка, приемайки обвиненията за чиста монета, не на последно място поради липсата на съдебно производство в Украйна, което да отговаря на европейските стандарти.
 3.
 Трето основание, изведено от нарушаване от Съвета на правото на защита на жалбоподателя и на правото му ефективна съдебна защита. В случай на редовен преглед Съветът има подсилено задължение да направи пълни разследвания на запитващите органи и да предостави информация на лицето, включено в списъка. Това задължение е нарушено в случая.
 4.
 Четвърто основание, изведено от твърдение, че Съветът не е представил на жалбоподателя достатъчни мотиви за неговото включване. Дадените мотиви били недостатъчно подробни и точни.
 5.
 Пето основание, изведено от тежко нарушение от Съвета на основните права на жалбоподателя на собственост и добро име. Ограничителните мерки били наложени без надлежни гаранции, позволяващи на жалбоподателя да бъде действително изслушан от Съвета. Ограничителните мерки не се ограничават до какъвто и да е конкретен предмет на собственост, за който да се твърди, че представлява присвоени публични финансови средства или дори не се ограничават до размера на средствата, за които се твърди, че са били присвоени.
 6.
 Шесто основание, с което се твърди, че доколкото Съветът правилно приема, че критериите за вписване могат да обхванат всяко разследване, което не е свързано със съдебно производство, същите са непропорционални и незаконни.


text:
 23.10.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 288/41
 Определение на Общия съд от 2 септември 2010 г. — Schemaventotto/Комисия
 (Дело T-58/09) (1)
 (Жалба за отмяна - Концентрации - Отказване от проект за концентрация - Решение за прекратяване на производството, образувано по член 21, параграф 4 от Регламент (ЕО) No 139/2004 - Акт, който не подлежи на обжалване - Недопустимост)
 (2010/C 288/78)
 Език на производството: италиански
 Страни
 Жалбоподател: Schemaventotto SpA (Милано, Италия) (представители: M. Siragusa, G. Scassellati Sforzolini, G. Rizza и M. Piergiovanni, avvocati)
 Ответник: Европейска комисия (представители: V. Di Bucci и É. Gippini Fournier)
 Встъпила в полза на жалбоподателя страна: Abertis Infraestructuras, SA (Барселона, Испания) (представители: M. Roca Junyent и P. Callol García, avocats)
 Предмет
 Искане за отмяна на решението или на решенията, за които се твърди, че се съдържат в писмо на Комисията от 13 август 2008 г. относно производство образувано по член 21, параграф 4 от Регламент (ЕО) No 139/2004 на Съвета от 20 януари 2004 година относно контрола върху концентрациите между предприятия (ОВ L 24, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 201), във връзка с концентрация между встъпилата страна и Autostrade SpA (преписка COMP/M.4388 — Abertis/Autostrade)
 Диспозитив
 1.
 Отхвърля жалбата като недопустима.
 2.
 Осъжда Schemaventotto SpA да заплати направените от него, както и направените от Европейската комисия съдебни разноски.
 3.
 Осъжда Abertis Infraestructuras, SA да заплати направените от него съдебни разноски.
 (1) ОВ C 82, 4.4.2009 г.


text:
 11.2.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 39/19
 Жалба, подадена на 5 декември 2011 г. — SinnLeffers/Комисия
 (Дело T-621/11)
 2012/C 39/36
 Език на производството: немски
 Страни
 Жалбоподател: SinnLeffers GmbH (Хаген, Германия) (представители: C. Rupp и H. Wunderlich)
 Ответник: Европейска комисия
 Искания
 Жалбоподателят иска:
 —
 да се отмени Решение С(2011) 275 окончателен на Европейската комисия от 26 януари 2011 г. относно държавна помощ C 7/10 (ex CP 250/09 и NN 5/10), приведена в действие от Германия — схема за пренасяне на данъчни загуби в случай на преструктуриране на предприятия в затруднение („Sanierungsklausel“),
 —
 ответникът да бъде осъден да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага две правни основания.
 1.
 Първо правно основание: нарушение на член 107, параграф 1 ДФЕС поради липсата на селективност на мярката.
 —
 Грешка относно меродавната референтна система: жалбоподателят твърди, че при преценката на селективността на оздравителната клауза („Sanierungsklausel“) по член 8c, параграф 1a от германския закон за корпоративното подоходно облагане (Körperschaftsteuergesetz, наричан по-нататък „KStG“) Комисията е взела предвид неправилно определена референтна система. Според жалбоподателя, ако анализът се основе на принципа за облагане на обективните нетни доходи, който се явява правилната референтна система, става ясно, че оздравителната клауза не е изключение от референтната система, а всъщност възстановява действието ѝ.
 —
 Несъобразяване с липсата на селективност на общите режими: жалбоподателят изтъква, че предвид общата приложимост на законовия режим също следва да се приеме, че оздравителната клауза по член 8c, параграф 1a KStG не е селективна.
 —
 Несъобразяване с обосноваността на мярката предвид естеството и цялостната структура на германската система на корпоративното подоходно облагане: жалбоподателят поддържа, че като се вземе предвид правилната референтна система, а именно принципът за облагане на обективните нетни доходи като израз на принципа за съобразяване на данъците с възможностите на лицата, оздравителната клауза по член 8c, параграф 1a KStG при всички случаи е обоснована с оглед на естеството и цялостната структура на германската система на корпоративното подоходно облагане.
 2.
 Второ правно основание: нарушение на правни норми от по-висш ранг — нарушение на принципа за защита на оправданите правни очаквания.
 В това отношение жалбоподателят твърди, че преди образуването на официалната процедура по разследване във връзка с оздравителната клауза по член 8c, параграф 1a KStG Комисията никога не е изразявала съмнения в съвместимостта на старата оздравителна клауза по член 8, параграф 4, трето изречение KStG или на сходните уредби в други държави членки с изискванията в областта на държавните помощи. Поради това поведение на Комисията в миналото жалбоподателят не можел да предвиди издаването на обжалваното решение, дори да действа с цялата грижа на благоразумен и предпазлив търговец. Ето защо жалбоподателят имал основание да очаква, че подобни съмнения няма да са налице и по отношение на новата оздравителна клауза по член 8c, параграф 1a KStG.


text:
 18.7.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 260/44
 Жалба, подадена на 17 май 2016 г. — Съвместно предприятие „Чисто небе 2“/Scouring Environnement
 (Дело T-238/16)
 (2016/C 260/55)
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: Съвместно предприятие „Чисто небе 2“ (CSJU) (представители: B. Mastantuono, подпомаган от M. Velardo, lawyer)
 Ответник: Scouring Environnement SARL (Ториак, Франция)
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Общия съд:
 —
 да осъди ответника да заплати на CSJU сумата 60 000,00 EUR във връзка със Споразумение за безвъзмедна финансова помощ No 287071 „BiMed – Bicarbonate media blasting for paint-varnish removal and dry surface treatment“, ведно със сумата 3 600,00 EUR, представляваща лихва за забава, изчислена при лихвен процент от 3,65 % за периода между 12 септември 2014 г. и 3 май 2016 г., и
 —
 да осъди ответника да заплати съдебните разноски.
 Основания и основни доводи
 В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага следните основания.
 Жалбоподателят твърди, че ответникът е нарушил договорните си задължения, като не е представил изискуемите доклади, финансови отчети и резултати за период 1, в съответствие с член 3 oт Споразумението за безвъзмездна финансова помощ, член II.2, параграф 3 и член II.4 от приложение II към Споразумението за безвъзмездна финансова помощ. Поради това жалбоподателят е прекратил Споразумението за безвъзмездна финансова помощ на основание член II.38 от приложение II към Споразумението за безвъзмездна финансова помощ и е издал дебитно известие за предварителното финансиране в размер на 60 000,00 EUR, което вече е било платено на координатора в съответствие с клаузите на Споразумението за безвъзмездна финансова помощ. В резултат на това жалбоподателят е издал дебитно известие за възстановяване на предварителното финансиране, което остава в притежание на жалбоподателя до окончателното плащане.
 Фактите, въз основа на които възникват задълженията на Scouring Environnement SARL като координатор, в голямата си част не се оспорват по настоящото дело, тъй като не са повдигнати възражения от ответника във връзка с прекратяването и с изчисляването на сумата, която да бъде възстановена на жалбоподателя.
 В съответствие с това жалбоподателят има право да поиска възстановяване на платената на ответника като предварително финансиране сума, ведно с лихвата за забава.


text:
 22.3.2014
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 85/14
 Преюдициално запитване, отправено от Fővárosi Törvényszék Gazdasági Kollégiuma (Унгария) на 17 декември 2013 г. — OTP Bank Nyrt./Magyar Állam, Magyar Államkincstár
 (Дело C-672/13)
 2014/C 85/25
 Език на производството: унгарски
 Запитваща юрисдикция
 Fővárosi Törvényszék Gazdasági Kollégiuma
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: OTP Bank Nyrt.
 Ответници: Magyar Állam, Magyar Államkincstár
 Преюдициални въпроси
 1.
 Държавна гаранция, предоставена преди присъединяването на Унгария към Европейския съюз в рамките на Правителствен указ No 12/2001 от 31 януари 2001 г., съставлява ли държавна помощ и при утвърдителен отговор, съвместима ли е с вътрешния пазар?
 2.
 В случай че държавната гаранция, предоставена в рамките на посочения указ, е несъвместима с вътрешния пазар, как съгласно общностното право могат да бъдат поправени евентуалните вреди, нанесени на интересите на засегнатите лица?


text:
 30.1.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 24/47
 Решение на Първоинстанционния съд от 30 ноември 2009 г. — Esber/СХВП — Coloris Global Coloring Concept (COLORIS)
 (Дело T-353/07) (1)
 (Марка на Общността - Процедура по възражение - Заявка за фигуративна марка на Общността COLORIS - По-ранна национална словна марка COLORIS - Относително основание за отказ - Реално използване на по-ранната марка - Член 15, параграф 2, буква a) и член 43, параграфи 2 и 3 от Регламент (ЕО) No 40/94 (понастоящем член 15, параграф 1, буква a) и член 42, параграфи 2 и 3 от Регламент (ЕО) No 207/2009)
 2010/C 24/81
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: Esber, SA (Burceña-Baracaldo, Испания) (представители: T. Villate Consonni, J. Calderón Chavero и M. Yañez Manglano, avocats)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представител: A. Folliard-Monguiral)
 Друга страна в производството пред апелативния състав на СХВП, встъпила в производството пред Първоинстанционния съд: Coloris Global Coloring Concept (Villeneuve Loubet, Франция) (представител: K. Manhaeve, avocat)
 Предмет
 Жалба срещу решението на първи апелативен състав на СХВП от 28 юни 2007 г. (преписка No R 1060/2006-1) относно процедура по възражение между Coloris Global Coloring Concept и Esber, SA.
 Диспозитив
 1.
 Отхвърля жалбата.
 2.
 Осъжда Esber, SA да заплати съдебните разноски.
 (1) ОВ C 269, 10.11.2007 г.


text:
 18.12.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 346/8
 Решение на Съда (трети състав) от 21 октомври 2010 г. (преюдициално запитване от Anotato Dikastirio Kyprou, Република Кипър) — Symvoulio Apochetefseon Lefkosias/Anatheoritiki Archi Prosforon
 (Дело C-570/08) (1)
 (Обществени поръчки - Директива 89/665/ЕИО - Член 2, параграф 8 - Несъдебен орган, отговорен за производствата по обжалване - Отмяна на решението на възложител за приемане на оферта - Възможност за възложителя да обжалва тази отмяна пред съд)
 2010/C 346/12
 Език на производството: гръцки
 Запитваща юрисдикция
 Anotato Dikastirio Kyprou
 Страни в главното производство
 Ищец: Symvoulio Apochetefseon Lefkosias
 Ответник: Anatheoritiki Archi Prosforon
 Предмет
 Преюдициално запитване — Anotato Dikastirio Kyprou (Кипър) — Тълкуване на член 2, параграф 8 от Директива 89/665/ЕИО на Съвета от 21 декември 1989 година относно координирането на законовите, подзаконовите и административните разпоредби, отнасящи се до прилагането на производства по обжалване при възлагането на обществени поръчки за доставки и за строителство (ОВ L 395, стр. 33; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 1, стр. 237) — Право на възложителя на съдебно обжалване на решенията на отговорен орган по смисъла на тази разпоредба, който не е съдебен орган
 Диспозитив
 Член 2, параграф 8 от Директива 89/665/ЕИО на Съвета от 21 декември 1989 година относно координирането на законовите, подзаконовите и административните разпоредби, отнасящи се до прилагането на производства по обжалване при възлагането на обществени поръчки за доставки и за строителство, изменена с Директива 92/50/ЕИО на Съвета от 18 юни 1992 година, следва да се тълкува в смисъл, че той не създава задължение за държавите членки да предвидят в полза и на възложителите способ за обжалване по съдебен ред на първоначалните решения на несъдебни органи, отговорни за производствата по обжалване в областта на възлагането на обществени поръчки. Въпреки това тази разпоредба не ограничава държавите членки евентуално да предвидят в своя правен ред подобен способ за обжалване в полза на възложителите.
 (1) ОВ C 55, 7.3.2009 г.


text:
 31.3.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 98/14
 Преюдициално запитване, отправено от Krajský súd v Prešove (Словакия) на 17 януари 2012 г. — Katarína Hassová/Rastislav Petrík, Blanka Holingová
 (Дело C-22/12)
 2012/C 98/22
 Език на производството: словашки
 Запитваща юрисдикция
 Krajský súd v Prešove
 Страни в главното производство
 Ищец: Katarína Hassová
 Ответници: Rastislav Petrík, Blanka Holingová
 Преюдициални въпроси
 1.
 Дали член 1, параграф 1 от Директива 90/232/ЕИО на Съвета от 14 май 1990 година за сближаване на законодателствата на държавите членки относно застраховките „Гражданска отговорност“ при използването на моторни превозни средства (1), във връзка с член 3, параграф 1 от Директива 72/166/ЕИО (2), трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска разпоредба от националното право (като член 4 от Закон No 381/2001 относно договора за задължителна застраховка за вреди, причинени при използването на моторни превозни средства, и като член 6 от Закон No 168/1999 [на Чешката република] относно застраховката за отговорност за вреда, причинена при използването на превозно средство) в смисъл, че гражданската отговорност, произтичаща от използването на моторни превозни средства, не покрива изразената в парична форма неимуществена вреда, претърпяна от преживелите близки на жертвите от пътно произшествие, което е причинено от използването на моторни превозни средства?
 2.
 Ако на първия въпрос се отговори, че горепосочената разпоредба от вътрешното право не противоречи на общностното право, трябва ли член 4, параграфи 1, 2 и 4 от Закон No 381/2001 относно договора за задължителна застраховка за вреди, причинени при използването на моторни превозни средства, и член 6 от Закон No 168/1999 [на Чешката република] относно застраховката за отговорност за вреда, причинена при използването на превозно средство, да се тълкуват в смисъл, че не създават пречка националния съд — в съответствие с член 1, параграф 1 от Директива 90/232/ЕИО на Съвета [...], във връзка с член 3, параграф 1 от Директива 72/166/ЕИО, — да признае на преживелите близки на жертвите от пътно произшествие, което е причинено от използването на моторни превозни средства, в качеството им на увредени субекти, правото на обезщетяване на неимуществената вреда и в парична форма?
 (1) ОВ L 129, стр. 33; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 1, стр. 240.
 (2) Директива 72/166/ЕИО на Съвета от 24 април 1972 година относно сближаване на законодателствата на държавите членки относно застраховката „Гражданска отговорност“ при използването на моторни превозни средства и за прилагане на задължението за сключване на такава застраховка (ОВ L 103, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 1, стр. 10).


text:
 21.9.2015
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 311/56
 Жалба, подадена на 20 юли 2015 г. — Morgan & Morgan/СХВП — Grupo Morgan & Morgan („Morgan & Morgan“)
 (Дело T-399/15)
 (2015/C 311/61)
 Език на жалбата: английски
 Страни
 Жалбоподател: Morgan & Morgan International Insurance Brokers S.r.l. (Конеляно, Италия) (представители: F. Gatti и F. Caricato, lawyers)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП)
 Друга страна в производството пред апелативния състав: Grupo Morgan & Morgan (Панàма, Панама)
 Данни за производството пред СХВП
 Заявител: жалбоподателят
 Спорна марка: фигуративна марка на Общността със словните елементи „Morgan & Morgan“ — заявка за регистрация No 11 596 087
 Производство пред СХВП: производство по възражение
 Обжалвано решение: решение на първи апелативен състав на СХВП от 7 май 2015 г. по преписка R 1657/2014-1
 Искания
 Жалбоподателят иска от Общия съд:
 —
 да признае и да обяви, че подадената от жалбоподателя жалба е допустима и основателна;
 —
 да измени обжалваното решение;
 —
 да постанови да бъде извършена регистрация по заявление за марка на Общността No 11 596 087 на името на Morgan & Morgan International Insurance Brokers s.r.l. за клас 36;
 —
 да осъди СХВП да заплати съдебните разноски в трите производства.
 Изложено основание
 —
 Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент No 207/2009.


text:
 12.4.2008
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 92/5
 Решение на Съда (трети състав) от 21 февруари 2008 г. (преюдициално запитване от Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio — Италия) — Telecom Italia SpA/Ministero dell'Economia e delle Finanze, Ministero delle Comunicazioni
 (Дело C-296/06) (1)
 (Далекосъобщителни услуги - Директива 97/13/ЕО - Членове 6, 11, 22 и 25 - Такси и налози, приложими към генералните разрешителни и индивидуалните лицензии - Задължение, наложено на бившия титуляр на изключително право - Временно запазване)
 (2008/C 92/07)
 Език на производството: италиански
 Препращаща юрисдикция
 Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio
 Страни в главното производство
 Ищец: Telecom Italia SpA
 Ответник: Ministero dell'Economia e delle Finanze, Ministero delle Comunicazioni
 Предмет
 Преюдициално запитване — Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio — Тълкуване на членове 11, 22 и 25 от Директива 97/13/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 10 април 1997 година относно общата рамка за генералните разрешителни и индивидуалните лицензии в областта на далекосъобщителните услуги (ОВ L 117, стр. 15) — Възможност за налагане на такси и налози, различни от разрешените такива с директивата
 Диспозитив
 Членове 6, 11, 22 и 25 от Директива 97/13/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 10 април 1997 година относно общата рамка за генералните разрешителни и индивидуалните лицензии в областта на далекосъобщителните услуги не допускат държава-членка да изисква от оператор — бивш титуляр на изключително право върху обществените далекосъобщителни услуги, впоследствие станал титуляр на генерално разрешително — плащането на парично задължение, каквото е разглежданият в главното производство налог, съответстващ на сумата, изисквана по-рано в замяна на предоставянето на посоченото изключително право, в продължение на една година, считано от крайната дата, предвидена за транспониране на тази директива в националното право, а именно до 31 декември 1998 г.
 (1) ОВ C 224, 16.9.2006 г.