text:
 12.5.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 138/5
 Преюдициално запитване, отправено от Bundesfinanzhof (Германия) на 29 февруари 2012 г. — Finanzamt Köln-Nord/Wolfram Becker
 (Дело C-104/12)
 2012/C 138/08
 Език на производството: немски
 Запитваща юрисдикция
 Bundesfinanzhof
 Страни в главното производство
 Жалбоподател в производството по ревизионно обжалване: Finanzamt Köln-Nord
 Ответник в производството по ревизионно обжалване: Wolfram Becker
 Преюдициални въпроси
 1.
 Следва ли пряката и непосредствена връзка, която в практиката на Съда се приема за решаваща при тълкуването на израза „за нуждите на неговите облагаеми сделки“ по смисъла на член 17, параграф 2, буква а) от Директива 77/388/ЕИО (1) да се определя в зависимост
 —
 от обективното съдържание на получената доставка от данъчнозадълженото лице (в конкретния случай — предоставяните услуги от защитник в наказателното производство, с които се цели дадено физическо лице да не бъде осъдено с присъда за извършено престъпление) или
 —
 от причината за възникване на необходимостта за получената доставка (в конкретния случай — икономическата дейност на данъчнозадълженото лице, в рамките на която се твърди, че дадено физическо лице е извършило престъпление)?
 2.
 В случай че от решаващо значение е причината за възникване на необходимостта за получената доставка, данъчнозадължено лице, възложило съвместно с негов служител извършването на конкретна доставка, има ли право на пълно или на частично приспадане на платения ДДС по получената доставка съгласно член 17, параграф 2, буква а) от Директива 77/388/ЕИО и в случай че доставката е получена от няколко лица, какви изисквания се поставят при издаването на фактурата с оглед на член 22, параграф 3, буква б), пето тире от Директива 77/388/ЕИО?
 (1) Шеста директива 77/388/ЕИО на Съвета от 17 май 1977 година относно хармонизиране на законодателствата на държавите членки относно данъците върху оборота — обща система на данъка върху добавената стойност: единна данъчна основа (ОВ L 145, стp. 1).


text:
 3.4.2017
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 104/58
 Жалба, подадена на 3 февруари 2017 г. — Constantin Film Produktion/EUIPO (Fack Ju Göhte)
 (Дело T-69/17)
 (2017/C 104/81)
 Език на производството: немски
 Страни
 Жалбоподател: Constantin Film Produktion GmbH (Мюнхен, Германия) (представители: E. Saarmann и P. Baronikians, Rechtsanwälte)
 Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)
 Данни за производството пред EUIPO
 Спорна марка: словна марка на Европейския съюз „Fack Ju Göhte“ — заявка за регистрация No 13 971 163
 Обжалвано решение: решение на пети апелативен състав на EUIPO от 1 декември 2016 г. по преписка R 2205/2015-5
 Искания
 Жалбоподателят моли Общия съд:
 —
 да отмени обжалваното решение,
 —
 да отмени решение No 013971163 на Службата на Европейския съюз за интелектуална собственост от 25 септември 2015 г.,
 —
 да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски.
 Изложени основания
 —
 Нарушение на член 7, параграф 1, буква е) от Регламент No 207/2009,
 —
 Нарушение на член 7, параграф 1, буква б) от Регламент No 207/2009.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 15.2.2014
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 45/19
 Жалба, подадена на 27 ноември 2013 г. от Zucchetti Rubinetteria SpA срещу решението, постановено от Общия съд (четвърти състав) на 16 септември 2013 г. по дело T-396/13, Zucchetti Rubinetteria/Европейска комисия
 (Дело C-618/13 P)
 2014/C 45/35
 Език на производството: италиански
 Страни
 Жалбоподател: Zucchetti Rubinetteria SpA (представители: M. Condinanzi, P. Ziotti и N. Vasile, avvocati)
 Друга страна в производството: Европейска комисия
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят моли Съда:
 —
 да отмени обжалваното съдебно решение, доколкото с него Общият съд отхвърля жалбата по дело T-396/10 в частта, в която [жалбоподателят] иска отмяната или намаляването на глобата, наложена с член 2 от спорното Решение C(2010) 4185 окончателен от 23 юни 2010 година относно производство по член 101 ДФЕС и член 53 от Споразумението за ЕИП (преписка COMP/39.092 — Оборудване за баня),
 —
 и като се произнесе окончателно по спора по смисъла на член 61 от Статута на Съда на Европейския съюз, да отмени или поне да намали, при упражняване на своето правомощие за пълен съдебен контрол, наложената глобата с посоченото решение на Комисията,
 —
 във всеки случай да осъди Комисията да заплати съдебните разноски, направени както в настоящото производство, така и в производството по дело T-396/10.
 Правни основания и основни доводи
 Нарушение на правото на Европейския съюз що се отнася до изчисляването на глобите и преценката на тежестта на нарушението, противоречие и липса на мотиви, както и непълен съдебен контрол. По-специално, нарушение на член 23, параграфи 2 и 3 от Регламент (ЕО) No 1/2003 (1) и на принципите на лична отговорност, пропорционалност и равно третиране при прилагането на санкциите в областта на конкуренцията.
 В обжалваното съдебно решение Общият съд констатирал противоречието и незаконосъобразността на спорното решение, доколкото се приема, че извършеното от Zucchetti Rubinetteria S.p.A. нарушение не е толкова тежко като това на участващите в картела мултинационални предприятия, без да е участвало, нито да е съзнавало разширяването на обхвата на картела в пазари, различни от италианските, без обаче да направи необходимите изводи от това за определяне на размера на санкцията. Следователно прилагането на същите коефициенти за умножение и изключването на смекчаващите обстоятелства, довело до отхвърлянето на жалбата и относно отмяната или намаляването на наложената санкция, представлявало нарушение на горепосочените основни принципи и на разпоредбите, предвидени в точки 25 и 29 от Насоките относно метода за определяне на глобите, но и на член 23, параграф 2 от Регламент No 1/2003.
 (1) Регламент (ЕО) No 1/2003 на Съвета от 16 декември 2002 година относно изпълнението на правилата за конкуренция, предвидени в членове 81 и 82 от Договора (ОВ L 1, 2003 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 167).


text:
 6.11.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 301/17
 Жалба, подадена на 3 септември 2010 г. от Volker Mauerhofer срещу решението, постановено от Общия съд (трети състав) на 29 юни 2010 г. по дело T-515/08: Volker Mauerhofer/Европейска комисия
 (Дело C-433/10 P)
 ()
 2010/C 301/24
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: Volker Mauerhofer (представител: J. Schartmüller, Rechtsanwalt)
 Друга страна в производството: Европейска комисия
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят моли Съда:
 —
 да отмени обжалваното решение;
 —
 да се произнесе окончателно по същество и да отмени спорния акт или, при условията на евентуалност, да върне делото на Общия съд за повторно произнасяне и
 —
 да упражни неограничената си компетентност и да му присъди обезщетение в размер на 5 500 EUR за имуществени вреди, претърпени в резултат от неправомерното поведение, изразяващо се в приемането на спорния акт и в липсата на подходящи указания за ръководителя на екипа (експерт 1);
 —
 да разпореди на екипа за подпомагане във връзка с рамковия договор да представи формуляра за оценка на изпълнителите относно проекта, който е предмет на спора;
 —
 да осъди ответника да заплати разноските както в производството пред Общия съд, така и в производството по обжалване.
 Правни основания и основни доводи
 Жалбоподателят изтъква следните правни основания в подкрепа на искането си за отмяна на спорното решение:
 —
 Изопачаване на фактите, отнасящи се до езиковата проверка на частта от окончателния доклад, изготвената от жалбоподателя;
 —
 Неправилен анализ на правните основания на обжалваното решение, отнасящи се до езиковата проверка;
 —
 Неправилен анализ на въпроса, засягащ действията на ответника;
 —
 Незаконосъобразно приемане, че спорното решение не засяга положението на жалбоподателя като трета страна;
 —
 Незаконосъобразно приемане, че спорният акт не води до явна промяна на правното положение на жалбоподателя;
 —
 Незаконосъобразно приемане, че спорният акт не е приет от ответника при упражняване на правомощията му на публичноправен орган;
 —
 Незаконосъобразно приемане, че спорният акт е оформен правилно и своевременно;
 —
 Незаконосъобразно засягане на интересите на жалбоподателя поради неспазването на предвидените процедури;
 —
 Нарушение на общия принцип на общностното право на равно третиране и засягане на основните права на жалбоподателя;
 —
 Незаконосъобразно приемане на „несъществено изменение в разпределението на работните дни между експертите“;
 —
 Нарушение на общото общностно право на справедлив процес.


text:
 4.6.2009
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 124/17
 РЕШЕНИЕ НА СЪДА
 от 19 декември 2008 година
 по съединени дела E-11/07 и Е-1/08 между Olga Rindal (Дело E-11/07); Therese Slinning, представлявана от законния си настойник Olav Slinning (Дело E-1/08) и Норвегия, представлявана от Отдела за освобождавания и искания за лечение в чужбина;
 (социално осигуряване — свобода на предоставяне на услуги — национални здравноосигурителни системи — разходи за болнично лечение в друга държава от ЕИП — експериментално и пробно лечение)
 2009/C 124/07
 По Съединени дела Е-11/07 и Е-1/08 между Olga Rindal (Дело E-11/07) и Therese Slinning (Дело E-1/08), от една страна, и Норвегия, представлявана от Отдела за освобождавания и искания за лечение в чужбина, от друга страна, по ИСКАНЕ до Съда от Borgarting lagmannsrett (Апелативен съд на Borgarting) и Oslo tingrett (Районен съд на Осло) относно тълкуването на правилата, отнасящи се до свободното движение на услуги в Европейското икономическо пространство, и по-специално тълкуването на членове 36 и 37 от Споразумението за ЕИП и на член 22 от Регламент (ЕИО) No 1408/71 на Съвета за прилагането на схеми за социално осигуряване на заети лица и членове на техните семейства, които се движат в рамките на Общността, адаптиран към Споразумението за ЕИП с протокол 1 към него, Съдът, в състав Carl Baudenbacher, председател и съдия-докладчик, Henrik Bull и Thorgeir Örlygsson, съдии, излезе с решение на 19 декември 2008 г., чийто диспозитив постановява:
 1.
 Отказът за възстановяването на разходите за лечение в чужбина, което съгласно международната медицина трябва да се счита за експериментално или пробно, в случаите когато лицето няма право на ползване на такова лечение в собствената си държава, може да се счита за съвместим с членове 36 и 37 от Споразумението за ЕИП. На първо място, такъв е случаят, ако системата за възстановяване на разходи за лечение в чужбина не изисква по-големи вноски от лицата, които получават лечение в чужбина, в сравнение с тези, получаващи болнично лечение в рамките на социалноосигурителната система на собствената им държава. На второ място, това ще е така, ако подобни по-високи вноски са резултат единствено от необходими и умерени средства, използвани за постигането на цели, които могат основателно да оправдаят ограничения върху свободното движение на болнични услуги.
 2.
 Без значение е, че самият метод на лечение е международно признат и документирано използван за медицински симптоми, различни от тези на въпросния пациент.
 Без значение за отговора на първия въпрос е, че въпросният метод на лечение трябва да се счита за използван в държавата, която го прилага само под формата на изследователски проекти или по изключение в зависимост от всеки отделен случай. Нито е от значение, че собствената държава на пациента смята да използва този метод в бъдеще.
 3.
 Отказът за възстановяване на разходите за болнично лечение в чужбина може да се счита за съвместим с членове 36 и 37 от Споразумението за ЕИП, ако пациентът може да получи в собствената си държава оферта за адекватно медицинско обслужване, оценено съгласно приети международни стандарти в рамките на оправдан от медицинска гледна точка срок.
 Без значение за отговора на третия въпрос е, че пациентът, който е решил да се подложи на лечение в чужбина, вместо на адекватно лечение в собствената си държава, не получава възстановяване на разходите на лечението в чужбина в същата степен, в която би струвало лечението в собствената държава.
 4.
 Без значение за отговорите на първия въпрос и на първия абзац от третия въпрос е, че:
 —
 собствената държава в действителност не предлага лечението, предоставено в чужбина;
 —
 на пациента в действителност не му е било предложено въпросното лечение в собствената му държава, защото не му е бил направен преглед за това лечение, въпреки че самото лечение се предлага в държавата;
 —
 на пациента е направен преглед в собствената му държава, но не му е направена оферта за по-нататъшно хирургично лечение, тъй като не се е счело, че той ще получи документирана полза от лечението;
 —
 лечението, на което е бил подложен пациентът в чужбина, е имало за резултат действително подобрение на здравословното състояние на пациента.
 За отговора на първия абзац от третия въпрос обаче може да е от значение, че в действителност на въпросния пациент не е било предложено адекватно лечение в собствената му държава в рамките на оправдан от медицинска гледна точка срок. Това е така, когато собствената държава на пациента откаже да възстанови разходите за лечение в чужбина, когато не е могла в приемлив от медицинска гледна точка срок, да изпълни задължение по собственото си социалноосигурително законодателство да предложи лечение на пациента в една от собствените си болници.


text:
 3.3.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 65/9
 Преюдициално запитване, отправено от Augstākās tiesas Senāta (Република Латвия) на 4 януари 2012 г. — Nadežda Riežniece/L
 (Дело C-7/12)
 2012/C 65/17
 Език на производството: латвийски
 Запитваща юрисдикция
 Augstākās tiesas Senāta
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: Nadežda Riežniece
 Ответник: Zemkopības ministrija (Република Латвия), Lauku atbalsta dienests
 Преюдициални въпроси
 1.
 Трябва ли разпоредбите на Директива 2002/73/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 23 септември 2002 г. (1) за изменение на Директива 76/207/ЕИО на Съвета за прилагането на принципа на равно третиране на мъжете и жените по отношение на достъпа до заетост, професионално обучение и повишаване, и условията на труд, и тези на Рамковото споразумение за родителския отпуск, включено в приложение към Директива 96/34/ЕО на Съвета от 3 юни 1996 г. (2) относно рамковото споразумение за родителския отпуск, сключено между Съюза на конфедерациите на индустриалците и на работодателите в Европа (UNICE), Европейския център на предприятията с държавно участие (CEEP) и Европейската конфедерация на профсъюзите (ЕКП), да се тълкуват в смисъл, че не допускат работодател да предприеме каквото и да е действие (в частност, оценяване на работник в негово отсъствие), вследствие на което жена, ползваща родителски отпуск, може да загуби длъжността си след връщането си на работа ?
 2.
 Отговорът на първия въпрос ще бъде ли различен, ако посоченото действие на работодателя е мотивирано от факта, че поради икономическата рецесия в страната се извършва оптимизиране на броя на държавните служители и съкращение на работни места във всички държавни администрации?
 3.
 Трябва ли да се счита за непряка дискриминация оценката на работата и квалификацията на жалбоподателката, която взема предвид последната ѝ годишна оценка на резултатите от нейната работа като държавен служител преди родителския отпуск, спрямо оценката, дадена в съответствие с нови критерии, на работата и квалификацията на други държавни служители, които са продължили да работят ефективно (което освен това им е позволило да се възползват от възможността да повишават квалификацията си)?
 (1) ОВ L 269, стр. 15; Специално издание на български език, глава 5, том 6, стр. 143.
 (2) ОВ L 145, стр. 4; Специално издание на български език, глава 5, том 3, стр. 160.


text:
 26.2.2011
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 63/11
 Решение на Съда (трети състав) от 22 декември 2010 г. (преюдициално запитване от Cour de cassation du Grand-Duché de Luxembourg — Luxembourg) — État du Grand-duché de Luxembourg, Administration de l'enregistrement et des domaines/Pierre Feltgen (синдик на Bacino Charter Company SA), Bacino Charter Company SA
 (Дело C-116/10) (1)
 (Шеста директива ДДС - Случаи на освобождаване - Член 15, точка 4, буква а) и точка 5 - Освобождаване на сделки по наемане на морски плавателни съдове - Обхват)
 2011/C 63/20
 Език на производството: френски
 Запитваща юрисдикция
 Cour de cassation du Grand-Duché de Luxembourg
 Страни в главното производство
 Ищци: État du Grand-duché de Luxembourg, Administration de l'enregistrement и des domaines
 Ответници: Адв. Pierre Feltgen (синдик на Bacino Charter Company SA), Bacino Charter Company SA
 Предмет
 Преюдициално запитване — Cour de cassation du Grand-Duché de Luxembourg — Тълкуване на член 15, точка 4, буква а) и точка 5 от Шеста директива 77/388/ЕИО на Съвета от 17 май 1977 г. относно хармонизиране на законодателствата на държавите членки относно данъците върху оборота — обща система за данъка върху добавената стойност: единна данъчна основа (ОВ L 145, стр. 1) — Освобождаване на сделки по наемане на морски плавателни съдове — Освобождаване, подчинено на условието морските плавателни съдове да се използват за плаване в открито море и платен превоз на пътници или за извършване на търговски, промишлени или риболовни дейности.
 Диспозитив
 Член 15, точка 5 от Шеста директива 77/388/ЕИО на Съвета от 17 май 1977 година относно хармонизиране на законодателствата на държавите членки относно данъците върху оборота — обща система за данъка върху добавената стойност: единна данъчна основа, изменена с Директива 91/680/ЕИО на Съвета от 16 декември 1991 г., трябва да се тълкува в смисъл, че предвиденото в тази разпоредба освобождаване от данък върху добавената стойност не се прилага за доставките на услуги, при които плавателен съд се предоставя възмездно заедно с екипаж на разположение на физически лица за пътувания с развлекателна цел в открито море.
 (1) ОВ C 113, 1.5.2010 г.


text:
 24.3.2007
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 69/17
 Решение на Първоинстанционния съд от 31 януари 2007 г. — С/Комисия
 (Дело T-166/04) (1)
 („Длъжностни лица - Изпълнение на решение на Първоинстанционния съд - Иск за отмяна - Липса на основание за постановяване на решение - Иск за обезщетение на вреди - Служебно нарушение - Загуба на възможност“)
 (2007/C 69/40)
 Език на производството: френски
 Страни
 Ищец: С (Брюксел, Белгия) (представители: J. Sambon, P.-P. Van Gehuchten и P. Reyniers, aдвокати)
 Ответник: Комисия на Европейските общности (представители: C. Berardis-Kayser и L. Lozano Palacios)
 Предмет
 От една страна искане за отмяна на мълчаливия отказ относно искането на ищеца за изпълнение на решението на Първоинстанционния съд, постановено на [поверително] (2) по дело [поверително], както и, доколкото е необходимо, на решението за отхвърляне на жалбата му от 12 февруари 2004 г., а от друга страна, искане за поправяне на материалните и морални вреди, за които се твърди, че са претърпени.
 Диспозитив
 1)
 Основанието за произнасяне по искането за отмяна е отпаднало.
 2)
 Комисията се осъжда да заплати на ищеца, г-н С, сумата от 15 000 еуро.
 3)
 Комисията се осъжда да заплати съдебните разноски.
 (1) ОВ C 179, 10.7.2004 г.
 (2) Неотбелязани поверителни данни.


text:
 29.9.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 295/3
 Решение на Съда (трери състав) от 19 юли 2012 г. (преюдициално запитване от Sozialgericht Würzburg — Германия) — Doris Reichel-Albert/Deutsche Rentenversicherung Nordbayern
 (Дело C-522/10) (1)
 (Социална сигурност на работниците мигранти - Регламент (ЕО) No 987/2009 - Член 44, параграф 2 - Разглеждане на правото на пенсия за старост - Отчитане на периодите за гледане на малко дете, завършени в друга държава членка - Приложимост - Член 21 ДФЕС - Свободно движение на граждани)
 2012/C 295/05
 Език на производството: немски
 Запитваща юрисдикция
 Sozialgericht Würzburg
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: Doris Reichel-Albert
 Ответник: Deutsche Rentenversicherung Nordbayern
 Предмет
 Преюдициално запитване — Sozialgericht Würzburg — Тълкуване на член 44, параграф 2 от Регламент (ЕО) No 987/2009 на Европейския парламент и на Съвета от 16 септември 2009 година за установяване процедурата за прилагане на Регламент (ЕО) No 883/2004 за координация на системите за социална сигурност (ОВ L 284, стр. 1) — Условия за отчитане на периодите за гледане на малко дете, завършени в друга държава членка, във връзка с правото на пенсия за старост — Национална правна уредба, която във връзка с отчитането на такива периоди поставя условието съответното лице по време на отглеждането или непосредствено преди раждането на детето да е плащало задължителни осигурителни вноски като заето или самостоятелно заето лице и която има за резултат периодът за гледане на малко дете да не бъде отчетен нито в държавата членка по пребиваване при отглеждането на детето, нито в компетентната държава членка
 Диспозитив
 В случай като разглеждания в главното производство член 21 ДФЕС трябва да се тълкува в смисъл, че задължава компетентната институция на първата държава членка да отчете за целите на предоставяне на пенсия за старост периодите за гледане на малко дете, завършени във втората държава членка, като завършени на нейна територия от лице, което е упражнявало професионална дейност единствено в първата държава членка и което в момента на раждането на децата му временно е преустановило работа и се е установило да живее поради строго семейни причини на територията на втората държава членка.
 (1) ОВ C 30, 29.1.2011 г.


text:
 28.1.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 25/50
 Решение на Общия съд от 7 декември 2011 г. — HTTS/Съвет
 (Дело T-562/10) (1)
 (Обща външна политика и политика на сигурност - Ограничителни мерки срещу Иран с цел предотвратяване на разпространението на ядрено оръжие - Замразяване на средства - Жалба за отмяна - Задължение за мотивиране - Неприсъствено производство - Молба за встъпване - Липса на основание за постановяване на съдебно решение по същество)
 (2012/C 25/96)
 Език на производството: немски
 Страни
 Жалбоподател: HTTS Hanseatic Trade Trust & Shipping GmbH (Хамбург, Германия) (представители: J. Kienzle и M. Schlingmann, avocats)
 Ответник: Съвет на Европейския съюз (представители: M. Bishop и Z. Kupčová)
 Предмет
 Искане за отмяна на Регламент (ЕС) No 961/2010 на Съвета от 25 октомври 2010 година относно ограничителни мерки срещу Иран и за отмяна на Регламент (ЕО) No 423/2007 (ОВ L 281, стр. 1) в частта, която засяга жалбоподателя
 Диспозитив
 1.
 Липсва основание за произнасяне по молбите за встъпване на Европейската комисия и на Федерална република Германия.
 2.
 Отменя Регламент (ЕС) No 961/2010 на Съвета от 25 октомври 2010 година относно ограничителни мерки срещу Иран и за отмяна на Регламент (ЕО) No 423/2007 в частта, която засяга HTTS Hanseatic Trade Trust & Shipping GmbH.
 3.
 Действието на Регламент No 961/2010 в частта, която засяга HTTS Hanseatic Trade Trust & Shipping, се запазва за период, не по-дълъг от два месеца, считано от датата на постановяване на настоящото решение.
 4.
 Съветът на Европейския съюз понася направените от него съдебни разноски, както и съдебните разноски, направени от HTTS Hanseatic Trade Trust & Shipping.
 (1) ОВ C 46, 12.2.2011 г.


text:
 6.11.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 301/34
 Жалба, подадена на 3 септември 2010 г. — Bloufin Touna Ellas Naftiki Etaireia и др./Комисия
 (Дело T-367/10)
 ()
 2010/C 301/58
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподатели: Bloufin Touna Ellas Naftiki Etaireia (Атина, Гърция), Chrisderic (St Cyprien, Франция), André Sébastien Fortassier (Grau D’Agde, Франция) (представители: V. Akritidis и E. Petritsi, lawyers)
 Ответник: Европейска комисия
 Искания на жалбоподателите
 —
 да се отмени Регламент (ЕС) No 498/2010 на Комисията от 9 юни 2010 година за забрана на риболовни дейности от страна на кораби с мрежи гъргър под флага на Франция или Гърция или регистрирани във Франция или Гърция, извършващи риболов на червен тон в Атлантическия океан, на изток от 45° западна дължина, и в Средиземно море (1),
 —
 да се осъди Комисията да заплати направените от жалбоподателите разноски по настоящото производство.
 Правни основания и основни доводи
 В подкрепа на жалбата си жалбоподателите изтъкват три правни основания.
 На първо място те считат, че обжалваният регламент е приет в нарушение на принципите на равно третиране и на недопускане на дискриминация, установени в член 18 ДФЕС за забрана на дискриминацията на основание гражданство и член 40, параграф 2 ДФЕС за забрана на дискриминацията между производители и потребители в селскостопанския сектор, както и в нарушение на общия принцип на правото на Европейския съюз по смисъла на член 21, параграф 2 от Хартата на основните права на Европейския съюз.
 Във връзка с това жалбоподателите твърдят, че Комисията е допуснала дискриминация на две основания. На първо място тя е забранила на Гърция, Франция и Испания (2) да извършват по-нататъшни риболовни дейности преди края на риболовния сезон, въпреки че квотата на Гърция е изчерпана в значително по-малка степен в сравнение с тази на Испания. На второ място, въпреки че Комисията е уведомила трите държави членки за предстоящото прекратяване на риболовните дейности, тя е публикувала два различни пораждащи задължително правно действие регламента за прекратяване — първият за Гърция и Франция, а вторият за Испания, като с последния на практика се разрешава на испанската флота да продължи риболова до края на риболовния сезон. Жалбоподателите твърдят, че доколкото им е известно, не съществува обективна причина, която да обосновава подобно различно третиране.
 На второ място жалбоподателите твърдят, че Комисията е нарушила установения в член 5, параграф 4 ДФЕС и в приложения към този договор Протокол No 2 общ принцип на пропорционалност, който е признат в постоянната съдебна практика за правна норма от по-висок ранг за защита на частноправните субекти. Според жалбоподателите Комисията е могла да приеме по-пропорционална мярка, за да гарантира, че държавите — членки на ЕС, спазват установения с Регламент (ЕО) No 1224/2009 (3) режим, и да забрани риболова на червен тон, когато националните квоти достигнат по-критично, близко до пълно изчерпване ниво. Комисията е могла също така да забрани тази дейност от една и съща дата за всички засегнати държави членки.
 На трето място жалбоподателите считат, че обжалваният регламент е приет в нарушение на общия принцип на добра администрация и/или задължението за полагане на грижа, установени в постоянната съдебна практика и предвидени в член 41 от Хартата за основните права на Европейския съюз.
 (1) OB L 142, 2010 г., стр. 1.
 (2) Регламент (ЕС) No 508/2010 на Комисията от 14 юни 2010 година относно забрана за риболовна дейност за кораби с мрежи гъргър под флага на или регистрирани в Испания, извършващи риболов на червен тон в Атлантическия океан, на изток от 45° западна дължина, и в Средиземно море (OB L 149, 2010 г., стр. 7).
 (3) Регламент (ЕО) No 1224/2009 на Съвета от 20 ноември 2009 година за създаване на система за контрол на Общността за гарантиране на спазването на правилата на общата политика в областта на рибарството, за изменение на регламенти (ЕО) No 847/96, (ЕО) No 2371/2002, (ЕО) No 811/2004, (ЕО) No 768/2005, (ЕО) No 2115/2005, (ЕО) No 2166/2005, (ЕО) No 388/2006, (ЕО) No 509/2007, (ЕО) No 676/2007, (ЕО) No 1098/2007, (ЕО) No 1300/2008, (ЕО) No 1342/2008 и за отмяна на регламенти (ЕИО) No 2847/93, (ЕО) No 1627/94 и (ЕО) No 1966/2006 (OB L 343, 2009 г., стр. 1)


text:
 22.5.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 134/15
 Преюдициално запитване, отправено от Tribunale di Trani (Italia) на 13 януари 2010 г. — Vino Cosimo Damiano/Poste Italiane SpA
 (Дело C-20/10)
 2010/C 134/24
 Език на производството: италиански
 Запитваща юрисдикция
 Tribunale di Trani
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: Vino Cosimo Damiano
 Ответник: Poste Italiane SpA
 Преюдициални въпроси
 1.
 Допуска ли клауза 8, точка 3 от Рамковото споразумение, което е част от Директива 1999/70/ЕО (1) национална правна уредба (като съдържащата се в член 2, параграф 1 bis от законодателния декрет 368/2001), която при транспонирането на Директива 1999/70/ЕО на Съвета от 28 юни 1999 година относно Рамково споразумение за срочната работа, сключено между Европейската конфедерация на профсъюзите (CES), Съюза на индустриалците в Европейската общност (UNICE) и Европейския център на предприятията с държавно участие (CEEP), въвежда във вътрешния правен ред хипотеза за наемане на работа на срочен трудов договор на работници и служители в SpA Poste Italiane (режим, въведен в Италия с член 2, параграф 1 bis от законодателен декрет 368/2001), без да уточнява причината за това ?
 2.
 Достатъчно ли е, за да се обоснове „reformatio in pejus“ на предходната правна уредба в областта на срочните трудови договори и за да не се прибегне до забраната, предвидена в точка 3 от клауза 8 от утвърденото с Директива 1999/70/ЕО Рамково споразумение, вътрешният законодател да преследва всякаква друга цел, с изключение на целта за прилагане на посочената по-горе директива, или е необходимо тази цел не само да подлежи най-малкото на равностойна защита в сравнение с целта, за която са наложени санкциите, но също така и да бъде изрично „заявена“ ?
 3.
 Допуска ли клауза 3, точка 1 от Рамковото споразумение, което е част от Директива 1999/70/ЕО, национална правна уредба (като съдържащата се в член 2, параграф 1 bis, от законодателния декрет 368/2001), която при транспонирането на Директива 1999/70/ЕО на Съвета от 28 юни 1999 година относно Рамково споразумение за срочната работа, сключено между Европейската конфедерация на профсъюзите (CES), Съюза на индустриалците в Европейската общност (UNICE) и Европейския център на предприятията с държавно участие (CEEP), въвежда във вътрешния правен ред хипотеза за наемане на работа на срочен трудов договор на работници и служители в SpA Poste Italiane (режим, въведен в Италия с член 2, параграф 1 bis от законодателен декрет 368/2001), без да уточнява причината за това?
 4.
 Допуска ли основният принцип на недопускане на дискриминация и на равенство, прогласен в общностното право национална правна уредба (като съдържащата се в член 2, параграф 1 bis, от законодателния декрет 368/2001), която при транспонирането на Директива 1999/70/ЕО на Съвета от 28 юни 1999 година относно Рамково споразумение за срочната работа, сключено между Европейската конфедерация на профсъюзите (CES), Съюза на индустриалците в Европейската общност (UNICE) и Европейския център на предприятията с държавно участие (CEEP), въвежда в италианския правен ред хипотеза, без да посочва причината за нея, която поставя работниците и служителите на SpA Poste Italiane в неизгодно положение както по отношение на това дружество, така и по отношение на други предприятия от същия или от друг сектор?
 5.
 Допускат ли членове 82, параграф 1 и 86, параграфи 1 и 2 ЕО национална правна уредба (като съдържащата се в член 2, параграф 1 bis, от законодателния декрет 368/2001), която при транспонирането на Директива 1999/70/ЕО на Съвета от 28 юни 1999 година относно Рамково споразумение за срочната работа, сключено между Европейската конфедерация на профсъюзите (CES), Съюза на индустриалците в Европейската общност (UNICE) и Европейския център на предприятията с държавно участие (CEEP), въвежда в италианския правен ред хипотеза, без да уточнява причината за това, единствено в полза на SpA Poste Italiane (предприятие изцяло с публичен капитал), като по този начин създава възможност за възползване от господстващо положение?
 6.
 Ако отговорът на предходните въпроси е утвърдителен, има ли задължение националният съд да не взема под внимание (или да не прилага) националната правна уредба, която е в противоречие с общностното право?
 (1) ОВ L 175, стр.43; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 5, стр.129


text:
 29.3.2008
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 79/5
 Решение на Съда (четвърти състав) от 14 февруари 2008 г. (преюдициално запитване от Tribunal du travail de Bruxelles — Белгия) — Sophiane Gysen/Groupe S-Caisse d'Assurances sociales pour indépendants
 (Дело C-449/06) (1)
 (Длъжностни лица - Заплата - Правилник - Семейни надбавки - Определяне на размера на националните семейни надбавки - Определяне на ранг на децата - Дете, което предоставя право на установените в Правилника семейни надбавки)
 (2008/C 79/08)
 Език на производството: френски
 Препращаща юрисдикция
 Tribunal du travail de Bruxelles
 Страни в главното производство
 Ищец: Sophiane Gysen
 Ответник: S-Caisse d'Assurances sociales pour indépendants
 Предмет
 Преюдициално запитване — Tribunal du travail de Bruxelles — Тълкуване на член 67 от Регламент (ЕИО, Евратом, ЕОВС) No 259/68 на Съвета от 29 февруари 1968 година относно определяне на Правилника за длъжностните лица на Европейските общности и Условията за работа на другите служители на тези Общности и относно постановяване на специални мерки, временно приложими за длъжностните лица на Комисията (Правилник за длъжностните лица) (ОВ L 56, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 8, стр. 12) — Семейни надбавки — Допустимост на национален режим на семейни надбавки, който при изчисляване на ранг на децата изключва децата, които предоставят право на установените в Правилника семейни надбавки — Правна квалификация на Правилника за длъжностните лица по националното право
 Диспозитив
 Регламент (ЕИО, Евратом, ЕОВС) No 259/68 на Съвета от 29 февруари 1968 година относно определяне на Правилника за длъжностните лица на Европейските общности и Условията за работа на другите служители на тези Общности и относно постановяване на специални мерки, временно приложими за длъжностните лица на Комисията, изменен с Регламент (ЕИО, Евратом, ЕОВС) No 2074/83 на Съвета от 21 юли 1983 година, е акт с общо приложение, задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави-членки. Предвид на пряката приложимост на посочения регламент в правния ред на държавите-членки, детето, което предоставя право на семейни надбавки по Правилника за длъжностните лица на Европейските общности, трябва да се приравни на дете, което предоставя право на такива надбавки по вътрешното право или по международна конвенция за социална сигурност в сила в съответната държава-членка.
 (1) ОВ C 326, 30.12.2006 г.


text:
 24.8.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 245/8
 Решение на Общия съд от 9 юли 2013 г. — Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro/Комисия
 (Дело T-552/11) (1)
 (Жалба за отмяна - Договор за финансова помощ от Съюза за проект в областта на медицинското сътрудничество - Дебитно известие - Договорен характер на спора - Акт, който не подлежи на обжалване - Недопустимост - Насрещен осъдителен иск)
 2013/C 245/11
 Език на производството: гръцки
 Страни
 Жалбоподател: Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro AE (Атина, Гърция) (представител: E. Tzannini, avocat)
 Ответник: Европейска комисия (представители: M. Condou-Durande и S. Lejeune, подпомагани от E. Petritsi, avocat)
 Предмет
 Искане за отмяна на дебитно известие, издадено от Комисията на 9 септември 2011 г., за да си възстанови сумата от 83 001,09 EUR, изплатена на жалбоподателя като финансова помощ за определен проект, и насрещен иск жалбоподателят да бъде осъден да плати посочената сума заедно с лихвите
 Диспозитив
 1.
 Отхвърля жалбата за отмяна като недопустима.
 2.
 Осъжда Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro AE да плати на Европейската комисия сумата от 83 001,09 EUR главница и 11,37 EUR на ден лихва за забава, считано от 25 октомври 2011 г. до пълното изплащане на главницата.
 3.
 Осъжда Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro да заплати съдебните разноски, включително по обезпечителното производство.
 (1) ОВ C 6, 7.1.2012 г.


text:
 26.9.2009
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 233/6
 Иск, предявен на 8 юли 2009г. — Комисия на Европейските общности/Република Унгария
 (Дело C-253/09)
 2009/C 233/10
 Език на производството: унгарски
 Страни
 Ищец: Комисия на Европейските общности (представители: R. Lyal и K. Ritzné Talabér)
 Ответник: Република Унгария
 Искания на ищеца
 —
 да се установи, че Република Унгария не е изпълнила задълженията си по членове 18 ЕО, 39 ЕО и 43 ЕО, и по членове 28 и 31 от Споразумението за ЕИП, като прилага към покупката на жилище, разположено в Унгария, в замяна на жилище, разположено в друга държава, по-неблагоприятно третиране отколкото прилаганото към покупката на разположено в Унгария жилище вместо жилище, разположено в същата тази държава.
 —
 да се осъди Република Унгария да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 Предмет на настоящия иск е унгарската данъчна норма, по силата на която при определянето на данъчната основа за данъка, дължим към момента на придобиване на собственост на жилище, разположено на територията на страната, е позволено да се приспадне от стойността на придобитото жилище цената на продаденото жилище, само ако последното се намира на територията на страната.
 Тази разпоредба противоречи на свободното движение на хора и на свободата на установяване съгласно членове 18 ЕО, 39 ЕО и 43 ЕО и членове 28 и 32 от Споразумението за ЕИП.
 Целта на цитираните разпоредби на общностното право е да се улеснят гражданите на държавите-членки при упражняването на каквато и да е професионална дейност където и да е в Общността и в същото време да се забрани всяка мярка, в резултат на която гражданите на една държава — членка на Общността, които, ползвайки се от правото си на свободно движение, желаят да упражняват икономическа дейност на територията на друга държава членка, могат да попаднат в по-неблагоприятно положение. Постоянна съдебна практика е, че разпоредби, които възпрепятстват или възпират гражданин на една държава членка да напусне страната си по произход, за да упражнява правото си на свободно движение, съставляват препятствия пред посочената свобода, макар да се прилагат независимо от гражданството на засегнатите лица.
 Въпреки това, унгарският данъчен закон, предмет на настоящия иск представлява норма с описаните характеристики. Действително, поради изключването от посоченото данъчно предимство на чуждестранните или унгарски граждани, които, ползвайки се от правото си на свободно движение, пребивават в продължение на известно време в друга държава членка и придобиват жилище там, биха получили по-малко стимули за придобиване на жилище в Унгария, отколкото тези, които пребивават в Унгария и са придобили ново жилище вместо това, което са имали на територията на страната. По този начин унгарското законодателство може очевидно да има възпиращ ефект за установяването на гражданите на други държави-членки в Унгария. Комисията счита, че тези лица, които евентуално вече са платили данъци в подобен размер в държавата по предходното си пребиваване, когато са придобивали жилището си, ще бъдат поставени в същото положение като тези, които са придобили предишното си жилище в Унгария. Следователно посочените лица трябва да бъдат третирани по същия начин. Същевременно, понеже унгарското законодателство поставя в по-неблагоприятно положение тези, които придобиват в Унгария жилище вместо жилището, разположено в която и да е друга държава членка, в сравнение с тези, които също са придобили жилище, но вече са разполагали с жилище на територията на страната, то третира обективно еднакви положения по различен начин и поради това е дискриминационно.
 Единственият довод, формулиран от правителството на Република Унгария, не е от естество да обоснове такова нарушение на правото.
 На първо място, що се отнася до възражението, свързано с необходимостта да се гарантира съгласуваност на данъчната система, трябва да се отбележи, че по настоящото дело не може да се открие никаква пряка връзка между данъчното предимство, за което става въпрос, и компенсирането на посоченото предимство посредством определена данъчна основа, което пък представлява изискване, за да може споменатата необходимост да се гарантира съгласуваност на данъчната система да представлява оправдано ограничение на упражняването на основните свободи. От икономическа гледна точка не съществува пряка връзка между придобиването на друго жилище и задължението за плащане на данъка, и продажбата на първото жилище и платените към онзи момент данъци; това са елементи, които само унгарският законодател свързва помежду им.
 Накрая, относно изтъкнатия от унгарското правителство довод, че нуждата да се вземат предвид имотите, продадени в друга държава членка, и платените към момента на придобиването им данъци, и предотвратяването на евентуални злоупотреби във връзка с тези сделки би породила сериозни административни затруднения, Комисията посочва, че потенциалните административни затруднения не могат в никакъв случай да оправдаят нарушаването на основните свободи, гарантирани от общностното право. Република Унгария със сигурност има възможността да налага определени изисквания, за да получи необходимата информация, но тези изисквания не могат да бъдат непропорционални спрямо преследваната цел.


text:
 26.6.2017
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 202/16
 Решение на Общия съд от 4 май 2017 г. — Schräder/CPVO — Hansson (SEIMORA)
 (Съединени дела T-425/15, T-426/15 и T-428/15) (1)
 ((Сортове растения - Искане за отнемане на правната закрила на Общността на сортовете растения, предоставена за сорта „SEIMORA“ - Заявка за правна закрила на Общността на сортовете растения за сорта „SUMOST 02“ - Състав на отделението по жалбите на CPVO - Принцип на безпристрастност))
 (2017/C 202/28)
 Език на производството: немски
 Страни
 Жалбоподател: Ralf Schräder (Людингхаузен, Германия) (представител: T. Leidereiter, адвокат)
 Ответник: Служба на Общността за сортовете растения (CPVO) (представители: M. Ekvad и F. Mattina, подпомагани от A. von Mühlendahl и H. Hartwig, адвокати)
 Друга страна в производството пред отделението по жалбите на CPVO, встъпила в производството пред Общия съд: Jørn Hansson (Сьондерсьо, Дания) (представители: G. Würtenberger и R. Kunze, адвокати)
 Предмет
 По дело T-425/15, жалба срещу решението на отделението по жалбите на CPVO от 24 февруари 2015 г. (преписка A 003/2010), постановено по искане за отнемане на правната закрила на Общността на сортовете растения, предоставена за сорта „SEIMORA“; по дело T-426/15, жалба срещу решението на отделението по жалбите на CPVO от 24 февруари 2015 г. (преписка A 002/2014), постановено по искане за обявяване на нищожност на правната закрила на Общността на сортовете растения, предоставена за сорта „SEIMORA“; и по дело T-428/15, жалба срещу решението на отделението по жалбите на CPVO от 24 февруари 2015 г. (преписка A 007/2009), постановено п заявка за правна закрила на Общността на сортовете растения за сорта „SUMOST 02“
 Диспозитив
 1)
 Отхвърля жалбите.
 2)
 Осъжда г-н Ralf Schräder да заплати съдебните разноски.
 (1) ОВ C 328, 5.10.2015 г.


text:
 4.8.2007
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 183/18
 Жалба, подадена на 14 май 2007 г. от Derya Beyatli срещу Определение на Първоинстанционния съд от 5 март 2007 г. по дело T-455/04, Derya Beyatli и Armagan Candan/Комисия на Европейските общности
 (Дело C-238/07 P)
 (2007/C 183/30)
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: Derya Beyatli (представител: A. Demetriades, Δικηγόρος)
 Друга страна в производството: Комисия на Европейските общности
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Съда:
 —
 да отмени оспорваното определение
 —
 да отмени решението на ответника от 5 май 2004 г.
 —
 да осъди ответника да заплати разноските по настоящото производство по обжалване
 Правни основания и основни доводи
 Жалбоподателят твърди, че оспорваното решение трябва да бъде отменено на следните основания:
 Първоинстанционният съд е допуснал правна грешка, като не е потърсил доказателства, чрез събиране на доказателства или мерки по разследване за отваряне на архивите не само на EPSO, но и на Представителството на Европейската комисия в Кипър, и/или на Комисията като цяло;
 Като резултат от пропуска на Първоинстанционния съд, ответникът не е представил цялата относима кореспонденция между Представителството на Европейската комисия в Кипър и/или на Комисията и/или EPSO. Следователно правото на справедлив процес на жалбоподателя е нарушено по време на производството пред Първоинстанционния съд.


text:
 6.12.2008
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 313/14
 Преюдициално запитване, отправено от Finanzgericht Baden-Württemberg (Германия) на 22 септември 2008 г. — Swiss Caps AG/Hauptzollamt Singen
 (Дело C-410/08)
 (2008/C 313/20)
 Език на производството: немски
 Препращаща юрисдикция
 Finanzgericht Baden-Württemberg
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: Swiss Caps AG
 Ответник: Hauptzollamt Singen
 Преюдициални въпроси
 1)
 Позиция 1517 от Комбинираната номенклатура (приложение I към Регламент (ЕИО) No 2658/87 на Съвета от 23 юли 1987 година — Комбинирана номенклатура (КН)) (1) трябва ли да се тълкува в смисъл, че в нея следва да бъдат класирани препарати от само една концентрирана мазнина или едно концентрирано масло, към която/което е добавен единствено витамин Е и която/което освен това не е било/а подложено/а на обработка?
 2)
 При утвърдителен отговор на първия въпрос:
 Трябва ли позиция 1517 от Комбинираната номенклатура да се тълкува в смисъл, че добавянето на определено количество концентриран витамин Е (концентрат на D-алфа-токоферол), равняващо се на 22,8 mg за 600 mg концентрирано рибено масло (Incromega EPA SR 500 TG), води до изключване на стоката от тази позиция?
 3)
 При утвърдителен отговор на първия въпрос и отрицателен отговор на втория въпрос:
 Правило 5 от Общите правила за тълкуване на Комбинираната номенклатура трябва ли да се тълкува в смисъл, че обвивките на капсули, съставени от 212,8 mg желатин, 77,7 mg глицерол и 159,6 mg пречистена вода и съдържащи вещество, използвано като хранителна добавка, следва да се разглеждат като опаковка?
 4)
 При отрицателен отговор на третия въпрос:
 Трябва ли позиция 1517 от Комбинираната номенклатура да се тълкува в смисъл, че обстоятелството, че обвивката на капсулата съдържа 212,8 mg желатин, 77,7 mg глицерол и 159,6 mg пречистена вода, води до изключването от тази позиция на описаните по-горе капсули?
 (1) ОВ L 256, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 2, том 4, стр. 3.


text:
 10.9.2011
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 269/53
 Жалба, подадена на 6 юли 2011 г. — Bial — Portela & Ca/СХВП — Isdin (ZEBEXIR)
 (Дело T-366/11)
 2011/C 269/118
 Език на жалбата: английски
 Страни
 Жалбоподател: Bial — Portela & Ca, SA (São Mamede do Coronado, Португалия) (представители: B. Braga da Cruz и J. M. Pimenta, lawyers)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)
 Друга страна в производството пред апелативния състав: Isdin, SA (Барселона, Испания)
 Искания на жалбоподателя
 —
 да се отмени решението на първи апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 6 април 2011 г. по преписка R 1212/2009-1;
 —
 да се осъди ответникът да откаже регистрацията на марка на Общността No 6809008 „ZEBEXIR“; и
 —
 да се осъди другата страна в производството пред апелативния състав да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 Заявител на марката на Общността: другата страна в производството пред апелативния състав
 Марка на Общността, предмет на спора: словната марка „ZEBEXIR“, за стоки от класове 3 и 5 — Заявка за марка на Общността No 6809008
 Притежател на марката или знака, на която/който се прави позоваване в процедурата по възражение: жалбоподателят
 Марка или знак, на която/който се прави позоваване в подкрепа на възражението: словна марка на Общността „ZEBINIX“, за стоки и услуги от класове 3, 5 и 42, регистрирана под No 3424223
 Решение на отдела по споровете: отхвърля възражението.
 Решение на апелативния състав: отхвърля жалбата.
 Изложени правни основания: нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент No 207/2009 на Съвета, тъй като апелативният състав погрешно преценява, че разглежданите марки не са дотолкова сходни, че да се стига до объркване.


text:
 13.8.2011
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 238/29
 Жалба, подадена на 14 юни 2011 г. — Leopardi Dittajuti/СХВП — Llopart Vilarós (CONTE LEOPARDI DITTAJUTI)
 (Дело T-303/11)
 2011/C 238/50
 Език на жалбата: английски
 Страни
 Жалбоподател: Piervittorio Francesco Leopardi Dittajuti (Numana, Италия) (представители: D. De Simone, D. Demarinis и G. Orsoni, адвокати)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)
 Друга страна в производството пред апелативния състав: Pedro Llopart Vilarós (Sant Sadurní D'Anoia, Испания)
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят моли Общия съд:
 —
 да отмени решението на втори апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 6 април 2011 г. по преписка R 1437/2010-2 и вследствие на това да изиска от Службата приемане на необходимите мерки за съобразяване с постановеното решение, и
 —
 да осъди ответника да заплати разноските, направени в производствата пред всички инстанции.
 Правни основания и основни доводи
 Заявител на марката на Общността: Жалбоподателят
 Марка на Общността, предмет на спора: Словната марка на Общността „CONTE LEOPARDI DITTAJUTI“ за стоки и услуги от класове 33, 35, 40 и 43, регистрирана под No 6428338
 Притежател на марката или знака, на която/който се прави позоваване в процедурата по възражение: Другата страна в производството пред апелативния състав
 Марка или знак, на която/който се прави позоваване в подкрепа на възражението: Фигуративната марка „Leopardi“, регистрирана в Испания под No 2073540 за стоки от клас 33
 Решение на отдела по споровете: Уважава възражението за част от оспорваните стоки и услуги
 Решение на апелативния състав: Отхвърля жалбата като недопустима
 Изложени правни основания: Неправилно тълкуване на член 60 от Регламент (ЕО) No 207/2009 на Съвета, на правило 49, параграф 1 и правило 20, параграф 7, буква в) от Регламент (ЕО) No 2868/95 на Комисията, приложим към производството по обжалване по силата на правило 50, параграф 1 от същия регламент, доколкото апелативният състав: (i) неправилно е решил да откаже спиране на производството и отлагане на срока, както съвместно са поискали страните; (ii) неправилно е взел предвид съвместното искане на страните едва след изтичане на срока за представяне на правни основания, като по този начин на практика е попречил на заинтересованата страна да ги представи в надлежния срок и е провокирал изтичането на същия; и (iii) е нарушил процесуалните изисквания, доколкото не разгледал основанията за обжалване, при все че релевантните твърдения били представени след изтичането на срока, с което е нарушил и общите принципи на процесуална икономия и на защита на валидността на процесуалните действия.


text:
 18.1.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 16/30
 Решение на Общия съд от 24 ноември 2015 г. — Нидерландия/Комисия
 (Дело T-126/14) (1)
 ((ФЕОГА - Секция „Гарантиране“ - ЕФГЗ и ЕЗФРСР - Финансова корекция, приложена с оглед на неотчитането на лихви - Задължение за мотивиране - Задължение за осчетоводяване на лихви - Член 32, параграф 5 от Регламент (ЕО) No 1290/2005 - Принцип на равностойност - Задължение за полагане на дължима грижа))
 (2016/C 016/36)
 Език на производството: нидерландски
 Страни
 Жалбоподател: Кралство Нидерландия (представители: M. K. Bulterman, J. Langer и M. Noort)
 Ответник: Европейска комисия (представители: H. Kranenborg и P. Rossi)
 Предмет
 Искане за частична отмяна на Решение за изпълнение 2013/763/ЕС на Комисията от 12 декември 2013 година за изключване от финансиране от страна на Европейския съюз на някои разходи, направени от държавите членки в рамките на Европейския фонд за ориентиране и гарантиране на селското стопанство (ФЕОГА), секция „Гарантиране“, на Европейския фонд за гарантиране на земеделието (ЕФГЗ) и на Европейския земеделски фонд за развитие на селските райони (ЕЗФРСР) (ОВ L 338, стр. 81)
 Диспозитив
 1)
 Отменя Решение за изпълнение на Комисията 2013/763/ЕС на Комисия от 12 декември 2013 година за изключване от финансиране от страна на Европейския съюз на някои разходи, направени от държавите членки в рамките на Европейския фонд за ориентиране и гарантиране на селското стопанство (ФЕОГА), секция „Гарантиране“, на Европейския фонд за гарантиране на земеделието (ЕФГЗ) и на Европейския земеделски фонд за развитие на селските райони (ЕЗФРСР), в частта, с която на Кралство Нидерландия се налага финансова корекция в размер на 4 703 231,78 EUR за неотчетени лихви, отнасящи се до вземания, свързани с късно изплатени преди 1 април 1993 г. допълнителни такси и за недължимо внесени преди 1 април 1995 г. възстановявания при износ.
 2)
 Европейската комисия понася направените от нея съдебни разноски, както и тези, които са направени от Кралство Нидерландия.
 (1) ОВ C 112, 14.4.2014 г.


text:
 17.11.2014
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 409/49
 Иск, предявен на 15 август 2014 г. — Diapharm/Комисия
 (Дело T-620/14)
 2014/C 409/70
 Език на производството: немски
 Страни
 Ищец: Diapharm GmbH & Co. KG (Мюнстер, Германия) (представители: M. Weidner, N. Hußmann и T. Guttau, Rechtsanwälte)
 Ответник: Европейска комисия
 Искания на ищеца
 Ищецът иска от Общия съд:
 —
 да установи, че в нарушение на член 13, параграф 3 от Регламент (ЕО) No 1924/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 20 декември 2006 година относно хранителни и здравни претенции за храните (ОВ L 404, стр. 9; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 18, стр. 244) ответникът е допуснал бездействие, като не е възложил на Европейския орган за безопасност на храните осъществяването на научна оценка на здравните претенции за растителните вещества във връзка с приемането на списък на Общността на разрешените претенции за растителните вещества съгласно член 13, параграф 1 от Регламент (ЕО) No 1924/2006, както и на всички необходими условия за използване на тези претенции,
 —
 да осъди ответника да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 В подкрепа на иска си ищецът излага едно правно основание, свързано с нарушение на член 13, параграф 3 от Регламент (ЕО) No 1924/2006 (1)
 Според ищеца бездействието на Комисията е в нарушение на член 13, параграф 3 от Регламент No 1924/2006, предвиждащ фиксиран срок за прилагане до 31 януари 2010 г. Ищецът упреква Комисията, че е оставила този срок да изтече. В това отношение той изтъква, че Комисията няма право да забавя неограничено във времето научната оценка на здравните претенции за растителните вещества. По мнение на ищеца бездействието на ответника съдейства за разпокъсаност на правилата в целия Съюз и противоречи на основната цел на регламента да създаде единни европейски правила.
 (1) Регламент (ЕО) No 1924/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 20 декември 2006 година относно хранителни и здравни претенции за храните (ОВ L 404, стр. 9; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 18, стр. 244).


text:
 18.4.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 136/32
 Решение на Общия съд от 21 януари 2016 г. — Spokey/СХВП — Leder Jaeger (SPOKeY)
 (Дело T-846/14) (1)
 ((Марка на Общността - Производство за обявяване на недействителност - Фигуративна марка на Общността „SPOKeY“ - По-ранна словна марка на Общността „SPOOKY“ - Обявяване за частично недействителна - Член 53, параграф 1, буква a) от Регламент (ЕО) No 207/2009 - Вероятност от объркване - Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент No 207/2009 - Разглеждане на доказателствата - Член 76, параграф 1 от Регламент No 207/2009 - Задължение за мотивиране - Член 75 от Регламент No 207/2009))
 (2016/C 136/46)
 Език на производството: полски
 Страни
 Жалбоподател: Spokey sp. z o.o. (Катовице, Полша) (представител: B. Matusiewicz-Kulig, avocat)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представители: K. Zajfert и A. Folliard-Monguiral)
 Друга страна в производството пред апелативния състав на СХВП: Leder Jaeger GmbH (Зиген, Германия)
 Предмет
 Жалба срещу решението на четвърти апелативен състав на СХВП от 29 октомври 2014 г. (преписка R 525/2014-4), постановено в производство за обявяване на недействителност със страни Leder Jaeger GmbH и Spokey sp. z o.o.
 Диспозитив
 1)
 Отхвърля жалбата.
 2)
 Осъжда Spokey sp. z o.o. да заплати съдебните разноски.
 (1) ОВ C 65, 23.2.2015 г.


text:
 23.10.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 288/54
 Жалба, подадена на 26 август 2010 г. — Milux/СХВП (VESICACONTROL)
 (Дело T-351/10)
 ()
 (2010/C 288/100)
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: Milux Holding SA (Люксембург, Люксембург) (представител: J. Bojs, адвокат)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)
 Искания на жалбоподателя
 —
 да се отмени решението на четвърти апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 28 юли 2010 г. по преписка R 1439/2009-4; и
 —
 да се осъди ответникът да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 Марка на Общността, предмет на спора: словната марка „VESICACONTROL“ за стоки и услуги от класове 9, 10 и 44
 Решение на проверителя: отхвърля заявката за марка на Общността.
 Решение на апелативния състав: отхвърля жалбата.
 Изложени правни основания: нарушение на Регламент No 207/2009 на Съвета, доколкото апелативният състав е приложил неправилно принципа на недопускане на дискриминация към фактите в настоящия случай; при условията на евентуалност, нарушение на член 7, параграф 1, буква б) и на член 7, параграф 1, буква в) от Регламент No 207/2009 на Съвета, тъй като апелативният състав погрешно е приел, че заявената марка няма вътрешноприсъщ отличителен характер.


text:
 9.2.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 38/22
 Определение на Общия съд от 12 декември 2012 г. — Bauer/Комисия
 (Дело T-253/00) (1)
 (Жалба за отмяна - Държавни помощи - Намаления на социалноосигурителни вноски в полза на предприятия, установени на територията на Венеция и Киоджа - Решение, с което схемата за помощ се обявява за несъвместима с общия пазар и се разпорежда възстановяване на изплатените помощи - Жалба, която е отчасти явно недопустима и отчасти явно неоснователна)
 2013/C 38/38
 Език на производството: италиански
 Страни
 Жалбоподател: Bauer SpA (Рим, Италия) (представители: G. M. Roberti, F. Sciaudone и A. Bortoluzzi, avocats)
 Ответник: Европейска комисия (представители: V. Di Bucci, подпомаган от A. Dal Ferro, avocat)
 Страна, встъпила в подкрепа на жалбоподателя: Италианска република (представители: първоначално U. Leanza, впоследствие I. Braguglia, впоследствие R. Adam, и накрая I. Bruni, подпомагани от G. Aiello и P. Gentili, avvocati dello Stato
 Предмет
 Искане за отмяна на Решение 2000/394/ЕО на Комисията от 25 ноември 1999 година относно мерките за помощи в полза на предприятията, установени на територията на Венеция и Киоджа, предвидени в Закон No 30/1997 и в Закон No 206/1995 за намаляване на социалноосигурителните вноски (ОВ L 150, 2000 г., стр. 50).
 Диспозитив
 1.
 Произнася се по посоченото от Европейската комисия възражение за недопустимост с решението по същество.
 2.
 Отхвърля жалбата като отчасти явно недопустима и отчасти явно неоснователна.
 3.
 Bauer SpA понася наред с направените от него съдебни разноски и тези на Комисията.
 4.
 Италианската република понася направените от нея съдебни разноски.
 (1) ОВ C 355, 9.12.2000 г.


text:
 5.3.2011
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 72/22
 Жалба, подадена на 7 януари 2011 г. — Export Development Bank of Iran/Съвет на Европейския съюз
 (Дело T-4/11)
 2011/C 72/38
 Език на производството: френски
 Страни
 Жалбоподател: Export Development Bank of Iran (представител: J.-M. Thouvenin, avocat)
 Ответник: Съвет на Европейския съюз
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят моли Общия съд:
 —
 да отмени Регламент (ЕС) No 961/2010 на Съвета в частта, която се отнася до жалбоподателя;
 —
 да приеме, че Решение 2010/413/ОВППС не се прилага за жалбоподателя;
 —
 да отмени член 16, параграф 2, букви a) и б) от Регламент (ЕС) No 961/2010 на Съвета доколкото се отнася до жалбоподателя;
 —
 да отмени решението на Съвета за включване на жалбоподателя в списъка, съдържащ се в приложение VIII към Регламент (ЕС) No 961/2010 на Съвета;
 —
 да осъди Съвета да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага седем правни основания.
 1.
 Първо правно основание, изведено от липсата на правно основание за приемане на Регламент (ЕС) No 961/2010 на Съвета от 25 октомври 2010 година относно ограничителни мерки срещу Иран и за отмяна на Регламент (ЕО) No 423/2007 (1) и/или на член 16, параграф 2, букви a) и б) от него
 —
 В рамките на първата част от това основание жалбоподателят поддържа, че член 215 ДФЕС не би могъл да бъде правно основание за приемане на Регламент No 961/2010 след като Решение 2010/413/ОВППС не го предвижда;
 —
 В рамките на втората част жалбоподателят изтъква, че член 215 ДФЕС не би могъл да бъде правно основание за приемане на Регламент No 961/2010 след като Решение 2010/413/ОВППС не е прието съгласно глава 2 на дял V от ДЕС. Ето защо това решение следвало да не бъде приложено като неприложимо в конкретния случай.
 2.
 Второ правно основание, изведено от липсата на правно основание за Второ правно основание, изведено от нарушение на член 16, параграф 2, букви а) и б) от Регламент (ЕС) No 961/2010, доколкото с тези разпоредби не се изпълнявало решение на Съвета за сигурност и се нарушавал установеният от международното право принцип на ненамеса.
 3.
 Трето правно основание, изведено от нарушение на член 215 ДФЕС, тъй като процедурата за включване в списъка в приложение VIII противоречала на процедурата, предвидена в член 215 ДФЕС.
 4.
 Четвърто правно основание, изведено от нарушение на правото на защита, на правото на добра администрация и на правото на ефективна съдебна защита доколкото Съветът не зачел правото на жалбоподателя да бъде изслушан, не мотивирал достатъчно своите решения и не му предоставил достъп до преписката.
 5.
 Пето правно основание, изведено от нарушение на принципа на пропорционалност.
 —
 Най-напред жалбоподателят поддържа, че оспорваните решения са неподходящи, доколкото замразяването на управляваните от жалбоподателя финансови средства и други ресурси означавало замразяване на финансови средства и ресурси, с които той не разполагал и които принадлежали на неговите клиенти.
 —
 По-нататък жалбоподателят поддържа, че наложената му санкция била непропорционална от гледна точка на твърдените деяния и се основава на минали и недоказани факти.
 6.
 Шесто правно основание, изведено от нарушение на правото на зачитане на собствеността, тъй като ограничението на неговото право на собственост било непропорционално, доколкото в процедурата не било спазено правото му на защита.
 7.
 Седмо правно основание, изведено от нарушение на принципа на недопускане на дискриминация, доколкото жалбоподателят бил санкциониран без да се установи, че съзнателно е участвал в дейности, които са имали за цел или последица заобикалянето на ограничителни мерки.
 (1) ОВ L 281, стр. 1.


text:
 8.2.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 48/35
 Решение на Общия съд от 16 декември 2015 г. — Singapore Airlines и Singapore Airlines Cargo/Комисия
 (Дело T-43/11) (1)
 ((Конкуренция - Картели - Европейски пазар на въздушен превоз на товари - Споразумения и съгласувани практики относно редица компоненти на цените на услугите по въздушен превоз на товари (въвеждане на допълнителни такси за гориво и допълнителни такси за безопасност, неплащане на комисиони върху допълнителните такси) - Член 101 ДФЕС, член 53 от Споразумението за ЕИП и член 8 от Споразумението между Общността и Швейцария по въпроси на въздушния транспорт - Задължение за мотивиране))
 (2016/C 048/39)
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподатели: Singapore Airlines Ltd (Сингапур, Сингапур) и Singapore Airlines Cargo Pte Ltd (Сингапур) (представители: първоначално J. Kallaugher, J. Poitras, solicitors, J. Ruiz Calzado и É. Barbier de La Serre, адвокати, впоследствие J. Kallaugher, J. Poitras и J. Ruiz Calzado)
 Ответник: Европейска комисия (представители: първоначално S. Noë, N. von Lingen и J. Bourke, впоследствие S. Noë, N. von Lingen и A. Dawes и накрая M. Dawes, подпомагани от C. Brown, barrister)
 Встъпила страна в подкрепа на ответника: Съвет на Европейския съюз (представители: F. Florindo Gijón и M. Simm)
 Предмет
 Искане за отмяна на Решение C(2010) 7694 окончателен на Комисията от 9 ноември 2010 година относно производство по прилагане на член 101 ДФЕС, член 53 от Споразумението за ЕИП и член 8 от Споразумението между Европейската общност и Конфедерация Швейцария по въпроси на въздушния транспорт (дело COMP/39258 — Въздушен превоз на товари) в частта му относно жалбоподателите и при условията на евентуалност искане да се отмени наложената им глоба или да се намали размерът ѝ
 Диспозитив
 1)
 Отменя Решение C(2010) 7694 окончателен на Комисията от 9 ноември 2010 година относно производство по прилагане на член 101 ДФЕС, член 53 от Споразумението за ЕИП и член 8 от Споразумението между Европейската общност и Конфедерация Швейцария по въпроси на въздушния транспорт (дело COMP/39258 — Въздушен превоз на товари) в частта относно Singapore Airlines Ltd и Singapore Airlines Cargo Pte Ltd.
 2)
 Осъжда Европейската комисия да заплати направените от нея съдебни разноски и тези на Singapore Airlines и Singapore Airlines Cargo Pte.
 3)
 Съветът на Европейския съюз понася направените от него съдебни разноски.
 (1) ОВ C 89, 19.3.2011 г.


text:
 16.5.2009
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 113/12
 Решение на Съда (пети състав) от 12 март 2009 г. — Комисия на Европейските общности/Велико херцогство Люксембург
 (Дело C-289/08) (1)
 (Неизпълнение на задължения от държава-членка - Директива 96/82/ЕО - Член 11, параграф 1, буква в) - Планове за извънредни ситуации извън предприятието - Липса на транспониране в предписания срок)
 2009/C 113/23
 Език на производството: френски
 Страни
 Ищец: Комисия на Европейските общности (представители: G. Rozet и A. Sipos)
 Ответник: Велико херцогство Люксембург (представител: C. Schiltz)
 Предмет
 Неизпълнение на задължения от държава-членка — Не са изготвени планове за извънредни ситуации извън предприятието относно мерките, които се вземат извън предприятията, за които се прилага член 9 от Директива 96/82/ЕО на Съвета от 9 декември 1996 година относно контрола на опасностите от големи аварии, които включват опасни вещества (ОВ L 10, стр. 13; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 4, стр. 8)
 Диспозитив
 1)
 Като не е изготвило в предписания срок плана за извънредни ситуации извън предприятието относно мерките, които се вземат извън предприятията, за които се прилага член 9 от Директива 96/82/ЕО на Съвета от 9 декември 1996 година относно контрола на опасностите от големи аварии, които включват опасни вещества, Великото херцогство Люксембург не е изпълнило задълженията си по член 11, параграф 1, буква в) от тази директива.
 2)
 Осъжда Великото херцогство Люксембург да заплати съдебните разноски.
 (1) ОВ C 223, 30.8.2008 г.


text:
 28.1.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 25/54
 Жалба, подадена на 4 ноември 2011 г. — Hassan/Съвет
 (Дело T-572/11)
 (2012/C 25/106)
 Език на производството: френски
 Страни
 Жалбоподател: Samir Hassan (Дамаск, Сирия) (представители: E. Morgan de Rivery и E. Lagathu, avocats)
 Ответник: Съвет на Европейския съюз
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Общия съд:
 —
 на основание член 263 от Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС) да отмени:
 —
 Решение за изпълнение 2011/515/ОВППС на Съвета от 23 август 2011 година за изпълнение на Решение 2011/273/ОВППС относно ограничителни мерки срещу Сирия в частта, в която г-н Samir Hassan е добавен в списъка, съдържащ се в приложението към посоченото Решение 2011/273/ОВППС на Съвета от 9 май 2011 година относно ограничителни мерки срещу Сирия,
 —
 Регламент за изпълнение (ЕС) No 843/2011 на Съвета от 23 август 2011 година за изпълнение на Регламент (ЕС) No 442/2011 относно ограничителни мерки с оглед на положението в Сирия, в частта, в която г-н Samir Hassan е добавен в списъка, съдържащ се в приложение II към Регламент (ЕС) No 442/2011 на Съвета от 9 май 2011 година относно ограничителни мерки с оглед на положението в Сирия,
 —
 на основание членове 268 и 340 ДФЕС да присъди обезщетение за причинените на г-н Hassan вреди в резултат на предприемането на посочените по-горе ограничителни мерки срещу него и на това основание:
 —
 да признае извъндоговорната отговорност на Съвета на Европейския съюз за понесените и бъдещи имуществени вреди и за неимуществените вреди,
 —
 да присъди на г-н Hassan сумата от 250 000 EUR месечно, считано от 1 септември 2011 г., като обезщетение за претърпените имуществени вреди,
 —
 да присъди на г-н Hassan символичната сума от 1 евро като обезщетение за претърпените неимуществени вреди и
 —
 да осъди Съвета на Европейския съюз да заплати обезщетение за бъдещите имуществени вреди,
 —
 във всеки случай, да осъди Съвета на Европейския съюз да заплати всички разноски.
 Правни основания и основни доводи
 В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага седем правни основания.
 1.
 Първото правно основание е изведено от явна грешка на Съвета при преценката на фактите и произтичаща от нея грешка при прилагане на правото.
 2.
 Второто правно основание е изведено от нарушаване на задължението за мотивиране, на правото на защита и на правото на ефективна съдебна защита.
 3.
 Третото правно основание е изведено от нарушаване на правото на собственост и на принципа на пропорционалност.
 4.
 Четвъртото правно основание е изведено от нарушаване на презумпцията за невиновност на жалбоподателя.
 5.
 Петото правно основание е изведено от нарушаване от страна на Съвета на собствените му насоки относно прилагането и оценяването на ограничителните мерки в рамките на общата външна политика и политика на сигурност.
 6.
 Шестото правно основание е изведено от допусната от Съвета злоупотреба с власт.
 7.
 Седмото правно основание е относно обезщетяването за вредите, причинени от взетите от Съвета незаконни мерки.


text:
 12.5.2014
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 142/34
 Решение на Общия съд от 21 март 2014 г. — FTI Touristik/СХВП (BigXtra)
 (Дело T-81/13) (1)
 ((Марка на Общността - Заявка за словна марка на Общността „BigXtra“ - Абсолютно основание за отказ - Липса на отличителен характер - Член 7, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) No 207/2009))
 2014/C 142/43
 Език на производството: немски
 Страни
 Жалбоподател: FTI Touristik GmbH (Мюнхен, Германия) (представител: A. Parr, avocat)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представител: A. Pohlmann)
 Предмет
 Жалба срещу решението на първи апелативен състав на СХВП от 29 ноември 2012 г. (преписка R 2521/2011-1) относно заявка за регистрация на словния знак „BigXtra“ като марка на Общността.
 Диспозитив
 1)
 Отхвърля жалбата.
 2)
 Осъжда Touristik GmbH да заплати съдебните разноски.
 (1) ОВ C 108, 13.4.2013 г.


text:
 10.4.2017
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 112/18
 Преюдициално запитване от Amtsgericht Aue, Zweigstelle Stollberg (Германия), постъпило на 10 януари 2017 г. — Thomas Hübner/LVM Lebensversicherungs AG
 (Дело C-11/17)
 (2017/C 112/26)
 Език на производството: немски
 Запитваща юрисдикция
 Amtsgericht Aue, Zweigstelle Stollberg
 Страни в главното производство
 Ищец: Thomas Hübner
 Ответник: LVM Lebensversicherungs AG
 Преюдициални въпроси
 1)
 Трябва ли буква А от приложение II към Директива 92/96/ЕИО на Съвета от 10 ноември 1992 г. (1) [във връзка с] член 15, параграф 1, трета алинея [от Директива 90/619/ЕИО (2)] да се тълкува в смисъл, че позволява на потребителя през целия период на плащане на премии за застраховка живот или за пенсионно осигуряване, да упражни правото си на отказ, когато поради незнание относно това право, дължащо се на неправилна информация, в продължение на няколко години е плащал премии по договора?
 2)
 Съвместима ли е с посочената по-горе директива национална разпоредба, която с оглед на принципа на добросъвестност предвижда за потребителя загуба на правото на отказ, тъй като титулярят на застрахователна полица поради незнание относно правото на отказ от договора, до момента, в който е бил информиран за това си право, е плащал редовно вноските по договора?
 (1) Директива 92/96/ЕИО на Съвета от 10 ноември 1992 година относно координирането на законовите, подзаконовите и административните разпоредби относно прякото животозастраховане и за изменение на Директиви 79/267/ЕИО и 90/619/ЕИО (Трета директива по животозастраховането) (ОВ L 360, стр. 1).
 (2) Втора директива 90/619/ЕИО на Съвета от 8 ноември 1990 година относно координирането на законовите, подзаконовите и административните разпоредби относно прякото животозастраховане, предвиждаща условия за ефективно осъществяване на свободно предоставяне на услуги и за изменение на Директива 79/267/ЕИО (ОВ L 330, стр. 50).


text:
 17.11.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 355/18
 Решение на Общия съд от 27 септември 2012 г. — Heijmans Infrastructuur/Комисия
 (Дело T-359/06) (1)
 (Конкуренция - Картели - Нидерландски пазар на битум за пътни настилки - Решение, с което се установява нарушение на член 81 ЕО - Тежест на доказване - Глоби - Тежест на нарушението - Вменяване на отговорност за наеправомерно поведение - Задължение за мотивиране - Право на защита)
 2012/C 355/34
 Език на производството: нидерландски
 Страни
 Жалбоподател: Heijmans Infrastructuur BV (Rosmalen, Нидерландия) (представители: първоначално M. Smeets и A. Van den Oord, впоследствие M. Smeets, avocats)
 Ответник: Европейска комисия (представители: първоначално A. Bouquet и A. Nijenhuis, подпомагани от F. Wijckmans, F. Tuytschaever и L. Gyselen, avocats, впоследствие A. Bouquet, A. Nijenhuis и F. Ronkes Agerbeek, подпомагани от F. Wijckmans и F. Tuytschaever)
 Предмет
 Жалба с главно искане за отмяна на Решение C(2006) 4090, окончателен, на Комисията от 13 септември 2006 година относно процедурата по член 81 ЕО (Дело COMP/F/38.456 — Битум (Нидерландия), доколкото засяга жалбоподателя, и при условията на евентуалност, искане за намаляване размера на глобата, наложена му с това решение
 Диспозитив
 1.
 Отхвърля жалбата.
 2.
 Осъжда Heijmans Infrastructuur BV да заплати съдебните разноски.
 (1) ОВ C 20, 27.1.2007 г.


text:
 10.10.2009
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 244/5
 Жалба, подадена на 16 юли 2009 г. — Trasys/Комисия
 (Дело T-277/09)
 2009/C 244/08
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: Trasys (Woluwe-Saint-Lambert, Белгия), (представители: M. Martens и P. Hermant, lawyers)
 Ответник: Комисия на Европейските общности
 Искания на жалбоподателя
 —
 Да се отмени решението на Комисията, съобщено на жалбоподателя с писмо от 9 юни 2009 г., с което се отхвърля офертата на жалбоподателя за обособени позиции В и Д в процедура за възлагане No 10017, и с което обществената поръчка се възлага на определените за изпълнители оференти;
 —
 Да се осъди Комисията да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 В настоящото производство жалбоподателят иска отмяната на решенията на ответника да отхвърли офертата му, подадена за обособени позиции В и Д в рамките на открита процедура в подкрепа на Службата за публикации и нейния отдел CORDIS за предоставяне на издателски и комуникационни услуги (1), и да възложи обществената поръчка на определения за изпълнител оферент.
 В подкрепа на исканията си жалбоподателят изтъква четири правни основания.
 На първо място жалбоподателят твърди, че ответникът е нарушил принципа на прозрачност, установен от членове 100 и 89, параграф 1 от Финансовия регламент (2), като е ограничил неразумно достъпа до съществена информация и в резултат на това е лишил жалбоподателя от възможността да получи ясна представа за метода, използван за оценяване на офертите и за причините, поради които неговата оферта е била отхвърлена.
 На второ място жалбоподателят твърди, че офертата му е била предмет на методология за оценка на офертите, която противоречи на принципите, установени в член 89, параграф 1 от Финансовия регламент, като принципите на равно третиране и на прозрачност.
 На трето място той твърди, че спецификациите не са били достатъчно ясни и че последните уточнения са били предоставени от възлагащия орган много късно и в резултат жалбоподателят не е бил в състояние да планира офертата си и да вземе предвид начина, по който е щяла да бъде направена оценката.
 На четвърто място жалбоподателят изтъква, че офертата му е била предмет на неразумно и непропорционално оценяване от възлагащия орган, което е довело до грешки в преценката, опорочаващи окончателното решение.
 (1) ОВ 2008/S 242-321376
 (2) Регламент (ЕО,Евратом) No 1605/2002 на Съвета от 25 юни 2002 година относно Финансовия регламент, приложим за общия бюджет на Европейските общности (ОВ L 248, 2002 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 3, стр. 198)


text:
 1.5.2009
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 102/36
 Решение на Съда на публичната служба (втори състав) от 12 март 2009 г. — Lafleur Tighe/Комисия
 (Дело F-24/07) (1)
 (Публична служба - Договорно наети служители - Наемане на работа - Класиране в степен - Бивши самостоятелно работещи експерти - Професионален опит - Диплома - Удостоверение за приравняване - Допустимост - Съществено ново обстоятелство)
 2009/C 102/52
 Език на производството: френски
 Страни
 Жалбоподател: Virginie Lafleur Tighe (Makati, Филипини) (представители: S. Rodrigues и C. Bernard-Glanz, avocats)
 Ответник: Комисия на Европейските общности (представители: J. Currall и G. Berscheid)
 Предмет
 От една страна, отмяна на решението на органа по назначаването (ОН) за класиране на жалбоподателката при наемането ѝ като договорно нает служител във функционална група IV, степен 13, стъпка 1, тъй като при изчисляването на професионалния ѝ опит не е взет предвид периода между получаването на първата ѝ диплома (Bachelor) и получаването на втората ѝ диплома (Maîtrise) и, от друга страна, ново класиране на жалбоподателката, със задна дата, в степен 14.
 Диспозитив
 1)
 Отхвърля жалбата.
 2)
 Всяка страна понася направените от нея съдебни разноски.
 (1) ОВ C 117, 26.05.2007 г., стр. 36


text:
 14.1.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 13/6
 Иск, предявен на 28 октомври 2011 г. — Европейска комисия/Италианска република
 (Дело C-547/11)
 2012/C 13/13
 Език на производството: италиански
 Страни
 Ищец: Европейска комисия (представители: B Stromsky и D. Grespan)
 Ответник: Италианска република
 Искания на ищеца
 Комисията иска от Съда:
 —
 да обяви, че
 —
 като не е взела в установените за това срокове всички необходими мерки за възстановяване на държавната помощ, обявена за незаконосъобразна и за несъвместима с общия пазар с Решение 2006/323/ЕО на Комисията от 7 декември 2005 година за освобождаване от акциз на минералните масла, използвани като гориво за производството на двуалуминиев триокис в района на Гардан, в района на Шанън и в Сардиния, прилагано съответно от Франция, Ирландия и Италия (наричано по-нататък „Решение 2006/323“), Италианската република не е изпълнила задълженията си по членове 5 и 6 от това решение и по Договора за функционирането на Европейския съюз;
 —
 като не е взела в установените за това срокове всички необходими мерки за възстановяване на държавната помощ, обявена за незаконосъобразна и за несъвместима с общия пазар с Решение 2007/375/ЕО на Комисията от 7 февруари 2007 година за освобождаване от акциз на минералните масла, използвани като гориво за производството на двуалуминиев триокис в района на Гардан, в района на Шанън и в Сардиния, прилагано съответно от Франция, Ирландия и Италия (наричано по-нататък „Решение 2007/375“), Италианската република не е изпълнила задълженията си по членове 4 и 6 от това решение и по Договора за функционирането на Европейския съюз;
 —
 да осъди Италианска република да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 Срокът за изпълнение на Решение 2006/323 е изтекъл на 8 февруари 2006 г. Срокът за изпълнение на Решение 2007/375 е изтекъл на 8 юни 2007 г.
 Към настоящия момент Италианската република все още не е възстановила изцяло държавната помощ, обявена за незаконосъобразна с посочените две решения или не е уведомила Комисията за извършено възстановяване. Освен това съгласно практиката на Съда правните трудности, на които Италия се позовава, за да обоснове закъснението при изпълнението на тези решения, не могат да представляват абсолютна невъзможност за възстановяване.
 Комисията твърди също, че Италия я е уведомила късно за напредването на националните процедури по изпълнението на решенията, като по този начин нарушила задължението за предоставяне на информация, наложено от посочените решения.


text:
 1.5.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 113/4
 Решение на Съда (голям състав) от 2 март 2010 г. (преюдициално запитване от Bundesverwaltungsgericht, Германия) — Aydin Salahadin Abdulla (C-175/08), Kamil Hasan (C-176/08), Ahmed Adem, Hamrin Mosa Rashi (C-178/08), Dler Jamal (C-179/08)/Bundesrepublik Deutschland
 (Съединени дела C-175/08, C-176/08, C-178/08 и C-179/08) (1)
 (Директива 2004/83/ЕО - Минимални стандарти относно условията за предоставяне на статут на бежанец или статут на субсидиарна закрила - Качество на „бежанец“ - Член 2, буква в) - Прекратяване на статута на бежанец - Член 11 - Промяна в обстоятелствата - Член 11, параграф 1, буква д) - Бежанец - Неоснователни опасения от преследване - Преценка - Член 11, параграф 2 - Отнемане на статута на бежанец - Доказване - Член 14, параграф 2)
 2010/C 113/06
 Език на производството: немски
 Запитваща юрисдикция
 Bundesverwaltungsgericht
 Страни в главното производство
 Жалбоподатели: Aydin Salahadin Abdulla (C-175/08), Kamil Hasan (C-176/08), Ahmed Adem, Hamrin Mosa Rashi (C-178/08), Dler Jamal (C-179/08)
 Ответник: Bundesrepublik Deutschland
 Предмет
 Преюдициално запитване — Bundesverwaltungsgericht — Тълкуване на член 11, параграф 1, буква д) от Директива 2004/83/ЕО на Съвета от 29 април 2004 година относно минималните стандарти за признаването и правното положение на гражданите на трети страни или лицата без гражданство като бежанци или като лица, които по други причини се нуждаят от международна закрила, както и относно съдържанието на предоставената закрила (ОВ L 304, стр. 12; Специално издание на български език 2007 г., глава 19, том 7, стр. 52) — Решения на националния орган за прекратяване на статута на бежанец на заинтересованите въз основа единствено на констатиране на изчезване на опасенията им от преследване, без да се изследват допълнителни условия, свързани с политическото положение в тяхната държава по произход — Иракски граждани, на които е отнет статутът на бежанец след падането на режима на Саддам Хюсеин
 Диспозитив
 1.
 Член 11, параграф 1, буква д) от Директива 2004/83/ЕО на Съвета от 29 април 2004 година относно минималните стандарти за признаването и правното положение на гражданите на трети страни или лицата без гражданство като бежанци или като лица, които по други причини се нуждаят от международна закрила, както и относно съдържанието на предоставената закрила, трябва да се тълкува в смисъл, че:
 —
 предвид промяна в обстоятелствата, която е значителна, а не с временен характер, настъпила в съответната трета страна, лицето губи статута си на бежанец, когато обстоятелствата, които обосновават неговите опасения от преследване поради някой от мотивите по член 2, буква в) от Директива 2004/83, в резултат от които е признато за бежанец, са престанали да съществуват и то няма други основания да се опасява от „преследване“ по смисъла на член 2, буква в) от Директива 2004/83,
 —
 за целите на преценката относно промяната в обстоятелствата компетентните органи на държавата членка трябва да проверят с оглед на личното положение на бежанеца, че субектът(ите) на закрила по член 7, параграф 1 от Директива 2004/83 е взел/са взели разумни мерки, за да попречи/попречат на преследването, и в този смисъл, че разполага/разполагат по-специално с ефективна съдебна система, позволяваща разкриването, преследването и наказването на актовете, представляващи преследване, и че в случай на прекратяване на статута на бежанец заинтересуваният гражданин ще има достъп до тази закрила,
 —
 субектите на закрила по член 7, параграф 1, буква б) от Директива 2004/83 могат да включват и международни организации, които контролират държавата или значителна част от нейната територия, включително посредством присъствието на международно формирование в посочената територия.
 2.
 Когато обстоятелствата, в резултат от които на съответното лице е предоставен статут на бежанец, са престанали да съществуват и компетентните органи на държавата членка проверят, че не съществуват други обстоятелства, обосноваващи опасението на съответното лице от преследване или поради същия като първоначално разглеждания мотив, или поради някой от другите мотиви по член 2, буква в) от Директива 2004/83, критерият за вероятност, който служи за преценката на риска, произтичащ от тези други обстоятелства, е същият като критерия, който се прилага при предоставяне на статута на бежанец.
 3.
 Доколкото член 4, параграф 4 от Директива 2004/83 дава указания относно значението от гледна точка на доказателствената сила на предходни актове или заплахи за преследване, той може да намери приложение, когато компетентните органи възнамеряват да отменят статута на бежанец по силата на член 11, параграф 1, буква д) от Директива 2004/83, и за да обоснове продължаващото си основателно опасение от преследване, заинтересуваното лице се позовава на обстоятелства, различни от тези, в резултат от които е признато за бежанец. Обикновено това може обаче да е така единствено когато мотивът за преследване е различен от приетия в момента на предоставяне на статут на бежанец и когато съществуват предходни актове или заплахи за преследване, които имат връзка с разглеждания на този етап мотив за преследване.
 (1) ОВ C 197, 2.8.2008 г.
 ОВ C 180, 1.8.2009 г.


text:
 22.5.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 134/47
 Жалба, подадена на 24 март 2010 г. — Испания/Комисия
 (Дело T-138/10)
 2010/C 134/77
 Език на производството: испански
 Страни
 Жалбоподател: Кралство Испания (представител: J. Rodríguez Cárcamo)
 Ответник: Европейска комисия
 Искания на жалбоподателя
 —
 Да се отмени Решение No С(2010) 337 на Комисията от 28 януари 2010 г., с което се намалява помощта от Европейския фонд за регионално развитие (ЕФРР) за оперативната програма Comunidad Valenciana Цел 1 (1994—1999) в Испания по силата на Решение C(1994) 3043/6, ЕФРР, No 94.11.09.011 и
 —
 да се осъди Комисията да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 С Решение C(94) 30436 от 25 ноември 1994 г. Комисията е предоставила помощ от Европейския фонд за регионално развитие (ЕФРР) в полза на оперативна програма в региона на Валенсия, вписваща се в общностната рамка на подкрепа за структурните помощи в испанските региони по силата на цел 1 за периода 1994—1999 г., с поет от ЕФРР максимален размер от 1 207 941 000 ECU. Обжалваното в настоящия случай решение отчита, че са възникнали нередности в 23 от 38-те разглеждани проекта и намалява първоначално предоставената помощ с 115 612 377,25 EUR.
 В подкрепа на исканията си жалбоподателят привежда следните доводи:
 —
 Нарушение на член 24 от Регламент (ЕИО) No 4253/88 на Съвета от 19 декември 1988 година (1) поради това, че в обжалваното решение е използван методът на екстраполирането, като се има предвид, че посоченият член не предвижда възможността да се екстраполират нередностите, установени в конкретни дейности, по отношение на съвкупността дейности, включени във финансираните със средства на ЕФРР оперативни програми. Според държавата жалбоподател извършената от Комисията в обжалваното решение корекция е лишена от правно основание, тъй като Насоките на Комисията от 15 октомври 1997 година относно нетните финансови корекции в рамките на прилагането на член 24 от Регламент (ЕИО) No 4253/88 на Съвета не могат да породят правни последици спрямо държавите членки в съответствие с Решение на Съда от 6 април 2000 г. по дело Кралство Испания/Комисия, C-443/97 (2), и тъй като член 24 от Регламент (ЕИО) No 4253/88 на Съвета от 19 декември 1988 година предвижда единствено намаляването на помощите, чиято проверка потвърждава наличието на нередност — принцип, който контрастира с прилагането на корекции посредством екстраполиране.
 —
 При условията на евентуалност, нарушение на член 24 от Регламент (ЕИО) No 4253/88 на Съвета от 19 декември 1988 година във връзка с настоящия член 4, параграф 3 ДЕС (принцип на лоялното сътрудничество), доколкото корекцията посредством екстраполиране е била приложена, въпреки че не е била констатирана негодност на системата за управление, контрол или одитиране във връзка с изменените договори, тъй като управленските органи са прилагали испанското законодателство, което Съдът на Европейския съюз не е обявил за намиращо се в несъответствие с правото на Европейския съюз. Кралство Испания счита, че спазването от управленските органи на националното право, дори ако може да доведе до това Комисията да констатира наличието на конкретни нередности или нарушения на правото на Европейския съюз, не може да служи за основа на екстраполиране, отнасящо се до неефикасност в системата за управление, когато законът, който посочените органи прилагат, не е бил обявен от Съда за намиращ се в несъответствие с правото на Европейския съюз, нито Комисията е започнала производство срещу държавата членка съгласно член 258 ДФЕС.
 —
 При условията на евентуалност, нарушение на член 24 от Регламент (ЕИО) No 4253/88 на Съвета от 19 декември 1988 година поради липсата на представителност на модела, използван за прилагането на финансовата корекция посредством екстраполиране. Комисията е използвала модел за прилагането на екстраполирането със силно редуциран брой проекти (38 от 7 862), без да вземе предвид всички насоки на оперативната програма, като се включват предварително отклонени от испанските власти разходи, изхожда се от декларирания разход, а не от отпуснатата помощ, и то чрез прилагането на компютърна програма, предлагаща ниво на достоверност, което е по-ниско от 85 %. Ето защо Кралство Испания счита, че моделът не съдържа необходимите условия за представителност, за да служи като основа на екстраполиране.
 —
 Погасяване на процедурите по давност в приложение на член 3 от Регламент (ЕО, Евратом) No 2988/95 на Съвета от 18 декември 1995 година. На последно място, Кралство Испания счита, че съобщаването на испанските власти за наличието на нередности (станало през юли 2004 г., отнасящо се в по-голямата си част до случаи на нередности, допуснати през 1997, 1998 и 1999 г.) трябва да обуслови давността за същите, като се приложи предвиденият в член 3 от Регламент No 2988/95 (3) 4-годишен срок.
 (1) Регламент (ЕИО) No 4253/88 на Съвета от 19 декември 1988 година относно определяне на разпоредбите за прилагане на Регламент (ЕИО) No 2052/88 по отношение координацията на дейностите на структурните фондове, от една страна, и между тези дейности и дейностите на Европейската инвестиционна банка и на другите съществуващи финансови инструменти, от друга (ОВ L 374, стр. 1).
 (2) Recueil, стр. I-2415.
 (3) Регламент (ЕО, Евратом) No 2988/95 на Съвета от 18 декември 1995 година относно защитата на финансовите интереси на Европейските общности (ОВ L 312, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 1, стр. 166).


text:
 7.9.2015
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 294/35
 Преюдициално запитване от Juzgado Contencioso-Administrativo Tarragona (Испания), постъпило на 19 юни 2015 г. — Correos y Telégrafos S.A./Ayuntamiento de Vila Seca
 (Дело C-302/15)
 (2015/C 294/45)
 Език на производството: испански
 Запитваща юрисдикция
 Juzgado Contencioso-Administrativo Tarragona
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: Correos y Telégrafos S.A.
 Ответник: Ayuntamiento de Vila Seca
 Преюдициален въпрос
 Допускат ли член 107 от Договора за функционирането на Европейския съюз и член 7 от Директива 2008/6/ЕО (1) на Европейския парламент и на Съвета от 20 февруари 2008 година за изменение на Директива 97/67/ЕО (2) с оглед пълното изграждане на вътрешния пазар на пощенски услуги в Общността национална правна уредба, в която освобождаването от публични парични задължения, свързани с извършването на универсалната пощенска услуга, се въвежда като начин на финансиране на посочената дейност?
 (1) ОВ L 52, стр. 3.
 (2) ОВ L 15, стр. 14; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 3, стр. 12.


text:
 15.5.2017
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 151/24
 Жалба, подадена на 10 март 2017 г. — Република Полша/Европейски парламент и Съвет на Европейския съюз
 (Дело C-128/17)
 (2017/C 151/31)
 Език на производството: полски
 Страни
 Жалбоподател: Република Полша (представител: B. Majczyna)
 Ответници: Европейски парламент и Съвет на Европейския съюз
 Искания на жалбоподателя
 —
 да се отмени Директива (ЕС) 2016/2284 на Европейския парламент и на Съвета от 14 декември 2016 година за намаляване на националните емисии на някои атмосферни замърсители, за изменение на Директива 2003/35/ЕО и за отмяна на Директива 2001/81/ЕО (1),
 —
 при условията на евентуалност, Директивата да бъде отменена частично — доколкото с нея се установяват национални задължения за намаляване на емисиите от 2030 г. нататък,
 —
 Европейският парламент и Съветът на Европейския съюз да бъдат осъдени да заплатят съдебните разноски.
 Основания и основни доводи
 Република Полша сочи следните основания за отмяна на Директивата:
 1. Нарушение на принципа на лоялно сътрудничество (член 4, параграф 3 ДЕС)
 Ответните институции провеждат процеса по приемането на обжалваната директива по непрозрачен начин, като допускат дискриминационно третиране на държавите членки и налагат само на някои държави членки допълнителни задължения за намаляване, които не намират основание в критерия за разходоефективност и възприетите допускания във връзка с метода за разпределяне на задълженията. В резултат от това, че преди да се постигне окончателно споразумение с Европейския парламент, на Полша (и на две други държави членки) са наложени нови стойности на намаляване на емисиите с цел постигане на по-високо общо намаление, Полша остава фактически изключена от преговорите по окончателния формат на националните задължения за намаляване на емисиите от 2030 г. нататък.
 Освен това ответните институции лишават Полша от възможността ефективно да провери отнасящите се до Полша данни, въз основа на които са определени националните задължения за намаляване на емисиите от 2030 г. нататък, и по този начин нарушават правото на Полша да бъде взето становището ѝ.
 2. Нарушение на принципите на откритост и прозрачност (член 15 ДФЕС) и непълнота на мотивите (член 296 ДФЕС)
 Република Полша поддържа, че не са достъпни или публикувани основните допускания, въз основа на които са определени националните задължения за намаляване на емисиите от 2030 г. нататък. Няма информация по въпроса за прогнозните допускания относно технологичната структура на отделните сектори, допускания, на които съответно се основават и прогнозите за емисиите през 2030 г. Липсата на тази информация на свой ред създава невъзможност да се провери точността на възприетите прогнози за емисиите за 2030 г. Освен това не е известно въз основа на каква формула общата здравна цел, свързана с понижаването на смъртността в Съюза, е преобразувана в задължение за намаляване на емисиите за целия Съюз и за отделните държави членки.
 Следователно съображенията на приелите Директивата институции във връзка с упоменатите задължения за намаляване не са ясно и еднозначно изложени.
 3. Нарушение на задълженията за извършване на надлежен анализ на отражението на обжалваната директива върху отделните държави членки и представяне на достатъчна оценка на въздействието ѝ
 Република Полша поддържа, че като се има предвид очакваното широко отражение на задълженията за намаляване на емисиите от 2030 г. нататък върху икономиката и обществото в държавите членки, изготвената от Комисията оценка на въздействието не е достатъчна.
 В оценката на въздействието се констатира връзката между постигането на целите на Директивата и структурните промени, които следва да доведат до понижаване на дела на въглищата като гориво в енергийния и комунално-битовия сектор. Въпреки това оценката на въздействието не съдържа конкретен анализ на въпроса дали изпълнението на задълженията няма да се отрази значително на избора на държавата членка между различни енергийни източници и на общата структура на енергийното ѝ снабдяване. Това има съществено значение, тъй като констатирането на значително отражение би означавало, че законодателят на Съюза е бил длъжен да приеме обжалваната директива на друго правно основание, а именно на основание член 192, параграф 2 ДФЕС, а не на основание член 192, параграф 1 ДФЕС.
 4. Нарушение на принципа на пропорционалност (член 5, параграф 4 ДЕС)
 Ответните институции не вземат предвид високата социално-икономическа цена на изпълнението на задълженията за намаляване на емисиите на отделните замърсители в Полша в периода след 2030 г. Поради това изпълнението от страна на Полша на задълженията за намаляване от 2030 г. нататък може да доведе до тежки, отрицателни социално-икономически последици. Разходите за изпълнението на тези задължения може да се окажат несъразмерни на очакваните резултати.
 Определянето в Директивата на дотолкова тежки национални задължения за намаляване на емисиите от 2030 г. нататък не е очевидно необходимо за постигането на целите на Директивата.
 5. Нарушение на принципа на равенство на държавите членки (член 4, параграф 2 ДЕС) и на принципа на устойчиво развитие (член 191, параграф 3, четвърто тире ДФЕС във връзка с член 191, параграф 2 ДФЕС)
 Наложените на отделните държави членки задължения за намаляване на емисиите в периода от 2030 г. нататък не са съобразени с разликите в икономическата обстановка и в технологичните и социалните условия в държавите членки, в това число размера на нужните инвестиции, в отделните региони на Съюза. При определянето на задълженията за намаляване е приложен унифициран метод, несъобразен с различната реална икономическа и социална обстановка в отделните държави членки.
 Освен това, като определят националните задължения за намаляване на емисиите за отделните държави членки от 2030 г. нататък, ответните институции видимо не вземат надлежно предвид навлизането през границите на значителни количества замърсители от районите, намиращи се в непосредствено съседство със Съюза, но само с някои от неговите държави членки, което може да доведе до дискриминационно третиране на държавите членки, които граничат с трети страни, в сравнение с държавите, които не са засегнати от проблема с навлизането на замърсители от места извън Съюза.
 (1) ОВ L 344, стр. 1.