text:
 19.11.2011
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 340/6
 Жалба, подадена на 11 август 2011 г. от Total SA, Elf Aquitaine SA срещу решението, постановено от Общия съд (четвърти състав) на 7 юни 2011 г. по дело T-206/06, Total и Elf Aquitaine/Комисия
 (Дело C-421/11 P)
 2011/C 340/11
 Език на производството: френски
 Страни
 Жалбоподатели: Total SA и Elf Aquitaine SA (представители: E. Morgan de Rivery и A. Noël-Baron, avocats)
 Друга страна в производството: Европейска комисия
 Искания на жалбоподателите
 Жалбоподателите молят Съда:
 —
 главно искане:
 —
 на основание член 256 ДФЕС и член 56 от Протокол No 3 относно Статута на Съда на Европейския съюз да отмени Решение на Общия съд от 7 юни 2011 г. по дело Total и Elf Aquitaine/Комисия, T-206/06,
 —
 да уважи направените в първоинстанционното производство пред Общия съд искания,
 —
 вследствие на това да отмени член 1, букви в) и г), член 2, буква б), член 3 и член 4 от Решение C(2006) 2098 окончателен на Комисията от 31 май 2006 г.,
 —
 при условията на евентуалност: на основание член 261 ДФЕС и предвид правомощията му за упражняване на пълен съдебен контрол, да измени глобите, наложени при условията на солидарност на Elf Aquitaine и на Total съгласно член 2, буква б) от решение на Комисията C(2006) 2098 окончателен от 31 май 2006 г., поради обективни пороци в мотивите и изводите в Решение на Общия съд от 7 юни 2011 г. по дело Total и Elf Aquitaine/Комисия, T-206/06 (в частност при разглеждане от Общия съд на възпиращия ефект), и да намали размера на наложените при условията на солидарност глоби съответно на 75 562 500 EUR за Elf Aquitaine и на 58 500 000 EUR за Total,
 —
 при условията на евентуалност спрямо предходното: на основание член 261 ДФЕС и предвид правомощията му за упражняване на пълен съдебен контрол, да измени глобите, наложени при условията на солидарност на Elf Aquitaine и на Total съгласно член 2, буква б) от решение на Комисията C(2006) 2098 окончателен от 31 май 2006 г., поради обективни пороци в мотивите и изводите на съдебното решение, в пропорция, каквато Съдът прецени,
 —
 при условията на евентуалност спрямо предходното: да освободи Elf Aquitaine и Total от заплащането на лихвите за забава, които можело да бъдат начислени, считано от постановяване на решението на Комисията C(2006) 2098 окончателен от 31 май 2006 г. до датата на постановяване на Решение по дело Arkema (T-217/06),
 —
 във всички случаи, да се осъди Европейската комисия да заплати съдебните разноски, включително направените от Elf Aquitaine и Total пред Общия съд.
 Правни основания и основни доводи
 Жалбоподателите изтъкват шест правни основания в подкрепа на главното си искане и три правни основания в подкрепа на исканията, направени при условията на евентуалност.
 Първото си правно основание Total SA и Elf Aquitaine SA извеждат от твърдението, че Общият съд е нарушил член 5 ДФЕС, като е възприел принципа на автоматичната отговорност на дружествата-майки, приложен в случая от Комисията и обоснован с понятието за предприятие по смисъла на член 101 ДФЕС. Такъв подход бил несъвместим с принципите на предоставена компетентност и на субсидиарност (първа част), както и с принципа на пропорционалност (втора част).
 Второто си правно основание жалбоподателите извеждат от явно погрешното тълкуване на националното право и на понятието за предприятие, в частност тъй като Общият съд бил придал неточна правна стойност на принципа на самостоятелност на юридическото лице.
 Третото правно основание жалбоподателите извеждат по същество от това, че Общият съд своеволно бил отказал да извлече последиците от наказателния характер на санкциите в конкурентното право и от новите задължения, произтичащи от Хартата на основните права на ЕС. Всъщност, Общият съд бил приложил незаконосъобразно и неправилно понятието за предприятие съгласно правото на Съюза, пренебрегвайки презумпцията за самостоятелност, върху която е основано националното дружествено право, както и наказателния характер на санкциите в конкурентното право. Освен това, жалбоподателите поддържат, че Общият съд е следвало служебно да обяви незаконосъобразността на действащата система на административно производство пред Комисията.
 Жалбоподателите извеждат четвъртото си правно основание от нарушение на правото на защита, което нарушение произтичало от неправилно тълкуване на принципите на справедливост и на равни процесуални възможности. Всъщност Общият съд бил одобрил прибягването от страна на Комисията до probatio diabolica и погрешно бил приел, че самостоятелността на дадено дъщерно дружество следва да се преценява общо, в зависимост от връзката му чрез капитала с неговото дружество-майка, въпреки че самостоятелността му трябвало да се преценява съобразно поведението му на даден пазар.
 Петото правно основание жалбоподателите извеждат от нарушение на задължението за мотивиране, тъй като Общият съд бил констатирал накратко отхвърлянето на тяхната аргументация от Комисията, без да направи никакъв анализ на доводите, посочени от последната (първа част). Освен това, жалбоподателите изтъкват грешки при прилагане на правото във връзка със задължението на Комисията за мотивиране (второ твърдение) и отправят упрек към Общия съд, че е заменил собствените си мотиви с тези на Комисията (трето твърдение).
 Шестото правно основание жалбоподателите извеждат от нарушение на принципа на добрата администрация, доколкото размерът на наложената им глоба в качеството им на дружества-майки надхвърля размера на глобата, наложена на Arkema — дъщерното дружество, отговорно за нарушението.
 Седмото правно основание жалбоподателите извеждат от многото правни грешки, допуснати от Общия съд при използването на мултипликационен коефициент със стойност три на основание възпиращото действие на глобата. По този начин Общият съд бил нарушил Насоките от 1998 г. относно метода за определяне на размера на глобите (първо твърдение), както и неделимия характер на основния размер на глобата (второ твърдение).
 В рамките на своето осмо правно основание жалбоподателите молят да бъде намален размера на наложените им глоби.
 В рамките на своето девето правно основание жалбоподателите молят да бъдат освободени от плащане на лихвите за забава, които се претендират от Комисията в изпълнение на спорното решение и на съдебното решение.


text:
 10.11.2014
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 395/41
 Решение на Общия съд от 25 септември 2014 г. — CEWE Stiftung/СХВП (SMILECARD)
 (Дело T-484/12) (1)
 ((Марка на Общността - Заявка за словна марка на Общността „SMILECARD“ - Абсолютно основание за отказ - Описателен характер - Член 7, параграф 1, буква в) от Регламент (ЕО) No 207/2009))
 (2014/C 395/49)
 Език на производството: немски
 Страни
 Жалбоподател: CEWE Stiftung & Co. KGaA, преди CeWe Color AG & Co. OHG (Олденбург, Германия) (представител: U. Sander, avocat)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представител: A. Pohlmann)
 Предмет
 Жалба срещу решение на четвърти апелативен състав на СХВП от 3 септември 2012 г. (преписка R 2279/2011-4) относно заявка за регистрация на словния знак „SMILECARD“ като марка на Общността.
 Диспозитив
 1)
 Отхвърля жалбата.
 2)
 Осъжда CEWE Stiftung & Co. KGaA да заплати съдебните разноски.
 (1) ОВ C 26, 26.1.2013 г.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 5.6.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 148/21
 Жалба, подадена на 6 април 2010 г. от г-н Karen Goncharov срещу решението на Общия съд (четвърти състав), постановено на 21 януари 2010 г. по дело T-34/07, Karen Goncharov/Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели), друга страна в производството пред апелативния състав на СХВП: DSB
 (Дело C-156/10)
 2010/C 148/32
 Език на производството: немски
 Страни
 Жалбоподател: Karen Goncharov (представители: A. Späth и G. N. Hasselblatt, Rechtsanwälte)
 Други страни в производството: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели), DSB
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят моли Съда:
 —
 да отмени решението на Общия съд от 21 януари 2010 г. по дело Т-34/07,
 —
 да отмени решението на втори апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 4 декември 2006 г. по преписка No R 1330/2005-2 и
 —
 да осъди СХВП да заплати съдебните разноски пред Съда, Общия съд и апелативния състав, както и разходите на жалбоподателя.
 Правни основания и основни доводи
 Според жалбоподателят решението на Общия съд от 21 януари 2010 г. (по дело Т-34/07) трябвало да бъде отменено, защото нарушавало разпоредбата за относителните основания за отказ от регистрация по член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) No 40/94 на Съвета от 20 декември 1993 година относно марката на Общността (заменен от Регламент (ЕО) No 207/2009 на Съвета от 26 февруари 2009 година относно марката на Общността).
 Прилагайки общите принципи за преценка на вероятността от объркване, Общият съд допуснал грешка при прилагане на правото. По-специално Общият съд не направил обстойна преценка на конкретните обстоятелства, доколкото не е взел предвид факта, че посочените марки са съставени от акроними.
 Общият съд основавал решението си на емпирично правило, по силата на което потребителят обикновено придава по-голямо значение на първата част от думите. Поради тази причина той е приел, че не било достатъчно разликата във формата на буквата W в заявената марка, за да се отстрани визуалната и звуковата прилика.
 По този начин Общият съд е пропуснал да забележи, че при конфликтните марки става въпрос не за думи, а за акроними. Мотивите на решението показват, че Общият съд не е направил обстойна преценка на вероятността от объркване, а по-скоро се е позовал на емпирично правило, което в конкретния случай въобще не било приложимо.
 При наличието на акроними потребителят всъщност имал навика да насочи вниманието си към всяка отделна буква. Следователно емпиричните правила, които могат да се изведат от областта на словните марки, не могат да се приложат към словните марки, съставени от акроними.


text:
 15.9.2014
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 315/25
 Решение на Съда (първи състав) от 17 юли 2014 г. (преюдициално запитване от l’Audiencia Provincial de Castellón — Испания) — Juan Carlos Sánchez Morcillo, María del Carmen Abril García/Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, SA
 (Дело C-169/14) (1)
 ((Преюдициално запитване - Директива 93/13/ЕИО - Член 7 - Харта на основните права на Европейския съюз - Член 47 - Потребителски договори - Договор за ипотечен кредит - Неравноправни клаузи - Производство по принудително изпълнение върху ипотекиран имот - Право на жалба))
 2014/C 315/38
 Език на производството: испански
 Запитваща юрисдикция
 Audiencia Provincial de Castellón
 Страни в главното производство
 Жалбоподатели: Juan Carlos Sánchez Morcillo, María del Carmen Abril García
 Ответник: Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, SA
 Диспозитив
 Член 7, параграф 1 от Директива 93/13/ЕИО на Съвета от 5 април 1993 година относно неравноправните клаузи в потребителските договори, във връзка с член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз, трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска режим на изпълнителни способи като разглеждания по главното производство, който предвижда, че производство за принудително изпълнение върху ипотекиран имот не може да бъде спряно от съдията в исковото производство, който в окончателното си решение би могъл най-много да присъди обезщетение за понесените от потребителя вреди, доколкото този потребител, в качеството на ипотекарен длъжник, не може да обжалва решението, с което се отхвърля възражението му срещу това изпълнение, а в същото време продавачът или доставчикът, в качеството на взискател, има право да обжалва решението за прекратяване на производството или за обявяване на неравноправната клауза за неприложима.
 (1) ОВ C 175, 10.6.2014 г.


text:
 19.9.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 343/22
 Преюдициално запитване от Bundesgerichtshof (Германия), постъпило на 24 май 2016 г. — Air Berlin PLC & Co. Luftverkehrs KG/Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände — Verbraucherzentrale Bundesverband e.V.
 (Дело C-290/16)
 (2016/C 343/34)
 Език на производството: немски
 Запитваща юрисдикция
 Bundesgerichtshof
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: Air Berlin PLC & Co. Luftverkehrs KG
 Ответник: Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände — Verbraucherzentrale Bundesverband e.V.
 Преюдициални въпроси
 1)
 Следва ли разпоредбата на член 23, параграф 1, трето изречение от Регламент (ЕО) No 1008/2008 (1) да се тълкува в смисъл, че при публикуване на своите въздухоплавателни тарифи въздушните превозвачи трябва да посочат действителния размер на посочените в букви б), в) и г) от тази разпоредба данъци, летищни такси и други такси, допълнителни такси и съответни тарифи, като следователно не могат да ги отразяват само частично в своите въздухоплавателни тарифи по буква а) от същата разпоредба?
 2)
 Следва ли разпоредбата на член 22, параграф 1 от Регламент (ЕО) No 1008/2008 да се тълкува в смисъл, че не допуска прилагането на национална правна уредба относно общите договорни условия, имаща правно основание в правото на Съюза, съгласно която на неявили се за полет или анулирали самолетния си билет потребители по тази причина не може да се налага отделна такса за обработване?
 (1) Регламент (ЕО) No 1008/2008 на Европейския парламент и на Съвета от 24 септември 2008 година относно общите правила за извършване на въздухоплавателни услуги в Общността (ОВ L 293, стр. 3).


text:
 21.4.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 118/29
 Жалба, подадена на 15 февруари 2012 г. — Nu Air Compressors and Tools/Комисия
 (Дело T-76/12)
 2012/C 118/49
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: Nu Air Compressors and Tools SpA (Robassomero, Италия) (представител: R. MacLean, Solicitor)
 Ответник: Европейска комисия
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят моли Общия съд:
 —
 да отмени член 1 от Решение C(2011) 8824 окончателен на Комисията и член 1 от Решение C(2011) 8812 окончателен на Комисията, и двете от 6 декември 2011 г., доколкото предоставят само частично възстановяване на антидъмпинговите мита, платени от жалбоподателя върху вноса на компресори, произведени в Китай, наложени по силата на Регламент (ЕО) No 261/2008 на Съвета от 17 март 2008 година за налагане на окончателно антидъмпингово мито върху вноса на някои компресори с произход от Китайската народна република (1),
 —
 да остави в сила обжалваните решения докато Европейската комисия приеме необходимите мерки за изпълнение на решението на Общия съд по настоящото дело, и
 —
 да осъди ответника да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага четири правни основания.
 1.
 Първото правно основание е изведено от твърдението, че Европейската комисия е допуснала явна грешка в преценката, като е приложила подходящ и приемлив марж на печалбата на несвързан вносител в ЕС, като по този начин не е успяла да определи надеждна експортна цена за целите на изчисляването на правилния размер на антидъмпинговите мита за възстановяване, което е довело до нарушение на член 2, параграф 9 и на член 18, параграф 3 от основния антидъмпингов регламент (2).
 2.
 Второто правно основание е изведено от твърдението, че Европейската комисия е допуснала явна грешка в преценката, като е приспаднала антидъмпинговите мита като разход при изчисляването на експортната цена, като по този начин не е успяла да определи надежден дъмпингов марж за целите на изчисляването на правилния размер на антидъмпинговите мита за възстановяване, което е довело до нарушение на член 2, параграфи 9 и 11 и на член 11, параграф 10 от основния антидъмпингов регламент.
 3.
 Третото правно основание е изведено от твърдението, че Европейската комисия не е информирала навреме и по подходящ начин жалбоподателя за изискванията, необходими за изпълнението на член 11, параграф 10 от основния антидъмпингов регламент, като по този начин е нарушила неговото право на защита, както и принципа на добра администрация, установен в правото на ЕС и посочен в член 41 от Хартата на основните права на Европейския съюз.
 4.
 Четвъртото правно основание е изведено от твърдението, че поради горепосочените нарушения на правото на ЕС Европейската комисия незаконосъобразно е задържала допълнителен размер антидъмпингови мита за възстановяване, които са били законно дължими на жалбоподателя.
 (1) OJ L 81, 20.03.2008 г., стр. 1.
 (2) Регламент (ЕО) No 1225/2009 на Съвета от 30 ноември 2009 година за защита срещу дъмпингов внос от страни, които не са членки на Европейската общност (ОВ L 343, 22.12.2009 г., стр. 51).


text:
 13.3.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 63/37
 Преюдициално запитване, отправено от Raad van State (Нидерландия) на 8 януари 2010 г. — Staatssecretaris van Justitie, друга страна: O. Inan
 (Дело C-9/10)
 2010/C 63/59
 Език на производството: нидерландски
 Запитваща юрисдикция
 Raad van State
 Страни в главното производство
 Staatssecretaris van Justitie
 O. Inan
 Преюдициални въпроси
 1.
 Трябва ли член 7 от Решение No 1/80 [от 19 септември 1980 година относно развиване на асоциирането, прието от Съвета за асоцииране, създаден със Споразумението за асоцииране между Европейската икономическа общност и Турция] да се тълкува в смисъл, че членовете на семейството на турски работник, принадлежащ към легалния пазар на труда на държава членка, не могат да се позовават на тази разпоредба, след като работникът е придобил гражданството на приемащата държава членка, като същевременно е запазил турското си гражданство?
 2.
 За отговора, който следва да се даде на първия въпрос, има ли значение моментът, в който съответният турски работник е придобил гражданството на приемащата държава членка?


text:
 13.8.2011
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 238/10
 Жалба, подадена на 6 юни 2011 г. от Европейската комисия срещу решението, постановено от Общия съд (осми състав) на 24 март 2011 г. по дело T-385/06, Aalberts Industries NV, Comap SA, по-рано Aquatis France SAS, Simplex Armaturen + Fittings GmbH & Co. KG/Европейска комисия
 (Дело C-287/11 P)
 2011/C 238/15
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: Европейска комисия (представители: F. Castillo de la Torre, V. Bottka, R. Sauer)
 Други страни в производството: Aalberts Industries NV, Comap SA, по-рано Aquatis France SAS, Simplex Armaturen + Fittings GmbH & Co. KG
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Съда:
 —
 да отмени обжалваното съдебно решение,
 —
 да отхвърли изцяло подадената пред Общия съд жалба,
 —
 да осъди тримата жалбоподатели в първоинстанционното производство да заплатят съдебните разноски, направени както в настоящото производство, така и в първоинстанционното производство.
 Правни основания и основни доводи
 В подкрепа на жалбата си Комисията излага три правни основания:
 С първото правно основание тя твърди, че Общият съд е нарушил редица правила във връзка с тежестта на доказване и процесуални правила в областта на доказването, изопачил е някои доказателства и не е мотивирал фактическите си констатации. Макар Общият съд да припомня съдебната практика във връзка с необходимостта да се преценят всички доказателства, последвалата констатация свидетелства за фрагментарен подход, при който доказателствата са разгледани отделно едно от друго и са отхвърлени едно по едно. Това засяга преценката на индивидуалните контакти, които в решението се разглеждат като израз на участието на предприятията Aalberts в продълженото нарушение. Общият съд е преценил поотделно доказателствата за участието на дъщерните дружества Simplex и Aquatis в продълженото нарушение, въпреки че те се отнасят до едно и също предприятие (Aalberts). Освен това Общият съд е изопачил някои ключови доказателства във връзка с тези контакти или най-малкото не е мотивирал в достатъчна степен изводите си по отношение на доказателствената стойност на някои доказателства. Второто правно основание е изложено при условията на евентуалност, доколкото дори да бъдат потвърдени фактическите констатации, Общият съд погрешно е отменил изцяло решението, тъй като е установил, че същото е само отчасти неправилно. При приемането на обжалваното съдебно решение са допуснати две грешки при прилагане на правото:
 —
 Първо, Общият съд е отменил решението на Комисията, по съображение че Aquatis не е бил запознат с дейността на картела в същата степен като другите участници на срещите на FNAS във Франция. Съгласно постоянната съдебна практика обаче дори когато един от участниците в картел не е бил запознат с дейността на този картел в същата степен като останалите участници, това обстоятелство не може да доведе до извод, че изобщо липсва едно-единствено продължено нарушение, а може в най-добрия случай да е основание за частично отхвърляне на констатацията за извършено нарушение и евентуално за намаляване на глобата.
 —
 Второ, Общият съд е надхвърли пределите на своите правомощия, като е отменил изцяло решението по отношение на Aalberts и двете му дъщерни дружества, въпреки че от гледна точка на съдебната практика най-подходящият подход би бил решението да се отмени частично.
 Накрая, третото правно основание също е изложено при условията на евентуалност — в случай че Съдът не приеме първото и второто правно основание — доколкото се отнася до изчисляването на глобата на Simplex и Aquatis за първия период при евентуално цялостно отхвърляне на констатацията за извършено нарушение през втория период. Комисията твърди, че за отмяната на член 2, буква б), точка 2 от решението не са изложени съображения и че ако се е основал на т. нар. таван от 10 %, предвиден в член 23, параграф 2 от Регламент No 1/2003 (1), Общият съд се е произнесъл ultra petita и е нарушил принципа на състезателност и оттам правото на изслушване, тъй като този въпрос не е бил обсъждан в първоинстанционното производство.
 (1) Регламент (ЕО) No 1/2003 на Съвета от 16 декември 2002 година относно изпълнението на правилата за конкуренция, предвидени в членове 81 и 82 от Договора (ОВ L 1, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 167)


text:
 6.2.2017
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 38/24
 Решение на Общия съд от 15 декември 2016 г. — Испания/Комисия
 (Дело T-466/14) (1)
 ((Митнически съюз - Внос на продукти, произведени от риба тон с произход от Салвадор - Последващо събиране на вносни мита - Искане за отказ от събиране на вносни мита - Член 220, параграф 2, буква б) и член 236 от Регламент (ЕИО) No 2913/92 - Право на добра администрация в рамките на член 872а от Регламент (ЕИО) No 2454/93 - Грешка на компетентните органи, която не може да бъде открита))
 (2017/C 038/32)
 Език на производството: испански
 Страни
 Жалбоподател: Кралство Испания (представители: първоначално A. Rubio González, впоследствие V. Ester Casas, abogados del Estado)
 Ответник: Европейска комисия (представители: P. Arenas, A. Caeiros и B.-R. Killmann)
 Предмет
 Жалба на основание член 263 ДФЕС за отмяна на Решение C(2014) 2363 окончателен на Комисията от 14 април 2014 г., с което се приема, че в един конкретен случай има основание за опрощаване на вносни мита за определена сума, но няма основание за друга сума (REM 02/2013), в частта му, в която се заключава, че няма основание за опрощаването на вносни мита в размер на 14 417 193,41 EUR
 Диспозитив
 1)
 Отхвърля жалбата.
 2)
 Кралство Испания понася направените от него съдебни разноски, както и направените такива от Европейската комисия.
 (1) ОВ C 261, 11.8.2014 г.


text:
 22.9.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 287/13
 Решение на Съда (шести състав) от 12 юли 2012 г. — Compañía Española de Tabaco en Rama, SA (Cetarsa)/Европейска комисия
 (Дело C-181/11 P) (1)
 (Обжалване - Конкуренция - Картели - Испански пазар на изкупуване и първична преработка на суров тютюн - Решение, с което се констатира нарушение на член 81 ЕО - Определяне на цените и разпределяне на пазара - Глоби - Равно третиране - Максимален размер от 10 % от оборота - Сътрудничество - Изопачаване на доказателства - Явна грешка в преценката - Липса на мотиви)
 2012/C 287/22
 Език на производството: испански
 Страни
 Жалбоподател: Compañía Española de Tabaco en Rama, SA (Cetarsa) (представители: M. Araujo Boyd, J. Buendía Sierra и Á. Givaja Sanz, abogados)
 Друга страна в производството: Европейска комисия (представители: F. Castillo de la Torre, E. Gippini Fournier и L Malferrari)
 Предмет
 Жалба срещу Решението на Общия съд (четвърти състав) от 3 февруари 2011 г. по дело Cetarsa/Комисия (T-33/05), с което същият отхвърля искането за отмяна на Решение C(2004) 4030, окончателен, на Комисията от 20 октомври 2004 година относно производство по член 81, параграф 1 [ЕО] (преписка COMP/C.38.238/B.2 — Суров тютюн — Испания) и насрещен иск на Комисията за увеличаване на размера на наложената на жалбоподателя глоба
 Диспозитив
 1.
 Отхвърля основната жалба и насрещната жалба.
 2.
 Осъжда Compañía española de tabaco en rama SA (Cetarsa) да заплати свързаните с основната жалба съдебни разноски.
 3.
 Осъжда Европейската комисия да заплати свързаните с насрещната жалба съдебни разноски.
 (1) ОВ C 186, 25.6.2011 г.


text:
 17.5.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 175/29
 Жалба, подадена на 24 март 2016 г. — SureID/EUIPO (SUREID)
 (Дело T-128/16)
 (2016/C 175/33)
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: SureID, Inc. (Hillsboro, Орегон, САЩ) (представител: B. Brandreth, Barrister)
 Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)
 Данни за производството пред EUIPO
 Спорна марка: словна марка на Европейския съюз „SUREID“ — заявка за регистрация No 13 698 675
 Обжалвано решение: решение на четвърти апелативен състав на EUIPO от 18.1.2016 г. по преписка R 1478/2015-4
 Искания
 Жалбоподателят моли Общия съд:
 —
 да отмени обжалваното решение,
 —
 да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски, направени пред апелативния състав и пред Общия съд.
 Изложено основание
 —
 Нарушение на член 7, параграф 1, буква б) и в) от Регламент No 207/2009.


text:
 30.7.2011
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 226/32
 Жалба, подадена на 1 юни 2011 г. — ZZ/Комисия
 (Дело F-63/11)
 2011/C 226/64
 Език на производството: френски
 Страни
 Жалбоподател: ZZ (представители: S. Rodrigues, A. Blot и C. Bernard-Glanz, avocats)
 Ответник: Европейска комисия
 Предмет на производството
 Отмяна на имплицитното решение да не се подновява договорът на жалбоподателя като срочно нает служител
 Искания на жалбоподателя
 —
 да се отмени имплицитното решение, прието на 12 август 2010 г. от Генералния директор на OLAF в качеството му на орган, който сключва договорите, да не се подновява договора на жалбоподателя, което произтича по-специално от липсата на отговор на отправеното до него от последния искане на 12 април 2011 г.,
 —
 в частта, в която е необходимо, да се отмени решението, прието на 22 февруари 2011 г. от органа, който сключва договорите, с което се отхвърля подадената от жалбоподателя жалба въз основа на член 90, параграф 2 от Правилника;
 —
 като последица от горното жалбоподателят да бъде възстановен на длъжността, която е заемал в рамките на OLAF в съответствие с продължаването срока на договора му съгласно изискванията на Правилника;
 —
 при условията на евентуалност и в случай че не бъде уважено формулираното по-горе искане за възстановяване, да се осъди ответника да поправи претърпяната от жалбоподателя имуществена вреда, изчислена временно ex aequo et bono в размер на разликата между възнаграждението, получавано в качеството му на срочно нает служител в рамките на OLAF и това, получавано на заеманата от него понастоящем длъжност (приблизително 3 000 EUR), поне за срок, сходен с този на първоначалния му договор (4 години) и след този срок, при положение че този договор би бил подновен за трети път, което му дава право на договор за неопределено време;
 —
 при всички положения да осъди ответника да заплати сума, определена предварително ex aequo et bono на 5 000 EUR, като обезщетение за имуществената вреда, да увеличи размера на лихвите за забава до размера на законовата лихва, считано от приемането на съдебното решение;
 —
 да се осъди Комисията да заплати съдебните разноски.


text:
 30.8.2008
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 223/13
 Решение на Съда (голям състав) от 17 юли 2008 г. (преюдициално запитване от Bundesverwaltungsgericht — Германия) — Arcor AG & Co. KG (C-152/07), Communication Services TELE2 GmbH (C-153/07), Firma 01051 Telekom GmbH (C-154/07)/Bundesrepublik Deutschland
 (Съединени дела C-152/07 — C-154/07) (1)
 (Сектор на далекосъобщенията - Мрежи и услуги - Тарифно ребалансиране - Член 4в от Директива 90/388/ЕИО - Член 7, параграф 2 от Директива 97/33/ЕО - Член 12, параграф 7 от Директива 98/61/ЕО - Регулаторен орган - Непосредствено действие на директиви - Отношение с триъгълна конфигурация)
 (2008/C 223/20)
 Език на производството: немски
 Препращаща юрисдикция
 Bundesverwaltungsgericht
 Страни в главното производство
 Жалбоподатели: Arcor AG & Co. KG (C-152/07), Communication Services TELE2 GmbH (C-153/07), Firma 01051 Telekom GmbH (C-154/07)
 Ответник: Bundesrepublik Deutschland
 В присъствието на: Deutsche Telekom AG
 Предмет
 Преюдициално запитване — Bundesverwaltungsgericht — Тълкуване на Директива 90/388/ЕИО на Комисията от 28 юни 1990 г. относно конкуренцията на пазарите за далекосъобщителни услуги (ОВ L 192, стp. 10) и на Директива 97/33/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 30 юни 1997 г. относно взаимната свързаност в далекосъобщенията с оглед осигуряване на универсална услуга и оперативна съвместимост чрез прилагане на принципите на предоставяне на отворена мрежа (ONP) (ОВ L 199, стp. 32) — Национална правна уредба, която предвижда, освен таксите за взаимно свързване, изчислявани въз основа на разходите за тази услуга, и финансова вноска на другите оператори за покриване на „дефицитния достъп“, който е налице при местния оператор поради предоставянето на разположение на абонатна линия — Задължение на държавите-членки да премахнат пречките пред ребалансирането на тарифите от традиционните далекосъобщителни организации вследствие на взаимното свързване на мрежите — Възможност за частноправен субект да се позове на непосредственото действие на директива пред съд на държава-членка, за да се отмени административно решение, предвиждащо финансово задължение в полза на друг частноправен субект
 Диспозитив
 1.
 Член 12, параграф 7 от Директива 97/33/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 30 юни 1997 г. относно взаимната свързаност в далекосъобщенията с оглед осигуряване на универсална услуга и оперативна съвместимост чрез прилагане на принципите на предоставяне на отворена мрежа (ONP), изменена с Директива 98/61/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 24 септември 1998 г., и член 4в от Директива 90/388/ЕИО на Комисията от 28 юни 1990 г. относно конкуренцията на пазарите за далекосъобщителни услуги, изменена с Директива 96/19/ЕО на Комисията от 13 март 1996 г., във връзка със съображения 5 и 20 от Директива 96/19, трябва да се тълкуват в смисъл, че националният регулаторен орган не може да задължава оператор на свързана мрежа, която е взаимно свързана с обществена мрежа, да заплаща на оператора на абонатната мрежа, който има господстващо положение на пазара, такса за свързване, която е допълнителна по отношение на таксата за взаимно свързване и с която се цели компенсиране на възникналия за последния дефицит в резултат от свързването на абонатите за 2003 г.
 2.
 Член 4в от Директива 90/388, изменена с Директива 96/19, и член 12, параграф 7 от Директива 97/33, изменена с Директива 98/61, произвеждат непосредствено действие и частноправните субекти могат да се позовават на тях пред национална юрисдикция, за да оспорят решение на националния регулаторен орган.
 (1) ОВ C 140, 23.6.2007 г.


text:
 26.5.2007
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 117/2
 Жалба, подадена на 12 февруари 2007 г. от Franco Campoli срещу решението на Първоинстанционния съд (втори разширен състав), постановено на 29 ноември 2006 г. по дело T-135/05, Campoli/Комисия
 (Дело C-71/07 P)
 (2007/C 117/02)
 Език на производството: френски
 Страни
 Жалбоподател: Franco Campoli (представители: G. Vandersanden, L.Levi, S. Rodrigues, адвокати)
 Други страни в производството: Комисия на Европейските общности (представители: V. Joris, D. Marti), Съвет на Европейския съюз (M. Arpio, I. Šulce, представители)
 Искания на жалбоподателя
 —
 да се отмени решението на Първоинстанционния съд на ЕО от 29 ноември 2006 г. по дело Т-135/05;
 —
 съобразно с това, да уважи исканията му направени пред първата инстанция, изменени с оглед на недопустимостта на претенциите му, относно надбавката за жилищни нужди и надбавката за образование и следователно,
 —
 да отмени решението на органа по назначаване от 13 декември 2004 г. отхвърлящо жалбата му заедно с, от една страна, решението на органа по назначаване, оспорено в посочената жалба и променило от 1 май 2004 г. корекционния коефициент приложим към неговата пенсия, както и от друга страна, неговите справки за получена пенсия, доколкото те отразяват прилагането на това решение от месец май 2004 г.;
 —
 да осъди ответника да заплати всички разноски;
 —
 да осъди ответника да заплати разноските от първата инстанция и разноските по обжалването.
 Правни основания и основни доводи
 Жалбоподателят посочва няколко доводи в подкрепа на своето единствено правно основание, извлечено от нарушаването на принципа на равно третиране и на задължението на общностния съд за мотивиране.
 Той твърди, че посоченият принцип не е зачетен на първо място, доколкото Първоинстанционният съд е решил, че законодателят може да променя Правилника за персонала, определяйки по-неблагоприятни условия от действащия режим, при условие че предвижда преходен период с достатъчна продължителност. Съществуването на преходен период и преценката за достатъчната му продължителност са на практика елементи чужди на преценката за законосъобразност на една нова мярка, отнасяща се до принципа на равно третиране, чието спазване изисква проверката от съда на липсата на произволно или очевидно несъответстващо различие по отношение на целта преследвана от общностния законодател. В конкретния случай, атакуваното решение нито не определя целта, преследвана с новите правила, отнасящи се до определянето на корекционни коефициенти, нито, a fortiori, изследва дали е налице произволно или очевидно несъответстващо различие по отношение на тази цел. Жалбоподателят добавя, че установяването на корекционен коефициент на нивото на средния жизнен стандарт на една страна накърнява едновременно и целта на поддържането на покупателната способност на пенсионерите и тази на тяхната свобода на движение и пребиваване, тъй като пенсионерите пребиваващи в столицата на една държава или в други по-скъпи градове или райони имат по-ниска покупателна способност от пенсионерите пребиваващи извън тази столица или тези градове или райони.
 На второ място жалбоподателят поддържа, противоположно на това, което приема атакуваното решение, че новият режим на пенсиите допуска действително едно обвързване с жизнения стандарт на Брюксел по начин, че доходите на пенсионерите, пребиваващи в Белгия, се определят като се взема предвид само жизнения стандарт в столицата на тази държава-членка, докато доходите на пенсионерите, пребиваващи в столицата на други държави-членки се определят чрез корекционен коефициент, който взема предвид средния жизнен стандарт в цялата страна. От друга страна жалбоподателят оспорва заключението на Първоинстанционния съд, съгласно което законосъобразността на един нормативен общностен акт не зависи от начина, по който този акт се прилага на практика, тъй като мерките за прилагането на такъв акт са тясно свързани със самия акт, и твърди нарушаване на правото на защита, както и на принципа на равенство на страните пред общностния съд, доколкото той се е запознал с мерките по прилагането на новия режим на пенсиите едва след приключването на писмената фаза на производството.
 На последно място жалбоподателят оспорва твърдението на Първоинстанционния съд, съгласно което той няма правен интерес да действа, на основание член 241 ЕО, позовавайки се на предимството дадено на пенсионерите пребиваващи в „по-малко скъпа “държава-членка. Отхвърляйки на практика различното третиране на пенсионерите пребиваващи в „по-малко скъпа “държава-членка в сравнение с пенсионерите пребиваващи в „скъпа “държава-членка, той критикува на практика нарушаването на принципа на еквивалентност на покупателната способност и от там поставя под въпрос режима на пенсиите, произтичащ от новия Правилник за персонала и неговите преходни разпоредби.


text:
 7.11.2009
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 267/57
 Решение на Първоинстанционния съд от 16 септември 2009 г. — Promomadrid/СХВП (MADRIDEXPORTA)
 (Дело T-180/07) (1)
 (Марка на Общността - Заявка за фигуративна марка на Общността MADRIDEXPORTA - Абсолютни основания за отказ - Описателен характер - Член 7, параграф 1,буква в) от Регламент (ЕО) No 40/94 (понастоящем член 7, параграф 1,буква в) от Регламент (ЕО) No 207/2009)
 2009/C 267/99
 Език на производството: испански
 Страни
 Жалбоподател: Promomadrid Desarrollo Internacional de Madrid, SA (Мадрид, Испания) (представител: M. Aznar Alonso, avocat)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представител: S. Palmero Cabezas)
 Предмет
 Жалба срещу решението на първи апелативен състав на СХВП от 7 март 2007 г. (преписка No R 1130/2006-1) относно заявка за регистрация на фигуративната марка „MADRIDEXPORTA“ като марка на Общността.
 Диспозитив
 1)
 Отменя решението на първи апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП) от 7 март 2007 г. (преписка No R 1130/2006-1).
 2)
 Осъжда СХВП да заплати съдебните разноски.
 (1) ОВ C 155, 7.7.2007 г.


text:
 24.1.2009
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 19/26
 Решение на Първоинстанционния съд от 26 ноември 2008 г. — Обединено кралство/Комисия
 (Дело T-278/06) (1)
 (ФЕОГА - Секция „Гарантиране“ - Разходи, изключени от финансиране от страна на Общността - Масло - Проверка на количеството получен продукт - Проверки на място - Член 23, параграф 2 от Регламент (ЕО) No 2571/97)
 (2009/C 19/48)
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия (представители: първоначално E. O'Neill, след това I. Rao, подпомагани от H. Mercer, barrister)
 Ответник: Комисия на Европейските общности (представител: P. Oliver)
 Предмет
 Искане за частична отмяна на Решение 2006/554/ЕО на Комисията от 27 юли 2006 година за изключване от финансиране от страна на Общността на някои разходи, направени от държавите-членки в рамките на Европейския фонд за ориентиране и гарантиране на земеделието (ФЕОГА), секция „Гарантиране“ (ОВ L 218, стр. 12) в частта, с която се изключват някои направени от Обединеното кралство Великобритания и Северна Ирландия разходи за млечна мазнина в хранителната индустрия.
 Диспозитив
 1)
 Отхвърля жалбата.
 2)
 Осъжда Обединеното кралство Великобритания и Северна Ирландия да заплати съдебните разноски.
 (1) ОВ C 294, 2.12.2006 г.


text:
 18.2.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 49/32
 Жалба, подадена на 21 декември 2011 г. — Италия/Комисия
 (Дело T-661/11)
 2012/C 49/57
 Език на производството: италиански
 Страни
 Жалбоподател: Италианска република (представител: G. Aiello, avvocato dello Stato)
 Ответник: Европейска комисия
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят моли Общия съд:
 —
 да отмени Решение на Комисията C(2011) 7105 от 14 октомври 2011 г. в частта му, в която се изключват от общностно финансиране и се възлагат в тежест на бюджета на Италианската република някои разходи, направени в рамките на Европейския фонд за ориентиране и гарантиране на селското стопанство (ФЕОГА), секция „Гарантиране“, на Европейския фонд за гарантиране на земеделието (ЕФГЗ) и на Европейския земеделски фонд за развитие на селските райони.
 Правни основания и основни доводи
 Обжалваното в настоящия случай решение е резултат от две разследвания, проведени от Комисията за млечните кампании 2003/2004 г., 2004/2005 г., 2005/2006 г. и 2006/2007 г. и предлага в това отношение финансова корекция спрямо Италия на обща стойност 85 625 455 EUR.
 В подкрепа на жалбата си жалбоподателят изтъква следните правни основания:
 а)
 Нарушение и/или погрешно прилагане на член 11 от Регламент (ЕО) No 885/2006 на Комисията от 21 юни 2006 година (1), на Насоките за изчисляване на корекциите за подготовка за клиринга на счетоводните сметки на ФЕОГА, документ VI/5330/97 от 23 декември 1997 г., както и нарушение на член 230 от Договора за ЕО поради злоупотреба с власт.
 В това отношение се твърди, че в случая прилагането на фиксирана корекция е спорно, тъй като е било възможно вследствие на извършени проверки, дори и закъснели, да се проверят евентуалните „под-декларации“ като на авторите на декларациите с невярно съдържание се наложат санкции, като евентуално по този начин се разпореди връщане на дължимото отчисление и се попречи общностните фондове да претърпят икономически вреди поради недостатъчност на приходите.
 б)
 Нарушение и/или погрешно прилагане на членове 21 и 22, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) No 595/2004 от 30 март 2004 година (2).
 В това отношение се счита, че приложимата правна уредба, що се отнася до проверките на купувачите, установява корелативна връзка не с броя на проверките, а с процента мляко, който трябва да е предмет на проверка и който трябва да представлява най-малко 40 % от млякото, декларирано преди корекция за съответния период. Всъщност е явно, че рискът за системата на финансиране на ФЕОГА е неразривно свързан с общото количество мляко, произведено от всяка държава членка. Именно с оглед на този обем трябва да се преценява рискът от вреди за общностните фондове, които могат да произтекат от неплащането на допълнителното отчисление.
 в)
 Нарушение и/или погрешно прилагане на член 11 от Регламент (ЕО) No 885/2006 на Комисията от 21 юни 2006 година, посочен по-горе, на Насоките за изчисляване на корекциите за подготовка за клиринга на счетоводните сметки на ФЕОГА, документ VI/5330/97 от 23 декември 1997 г., както и на принципа на пропорционалност и на член 230 от Договора за ЕО поради злоупотреба с власт.
 Комисията е използвала спрямо държавата членка жалбоподател процент на финансова корекция, за да направи разчет на възможното надвишаване на квотата и последващото отчисление като го е добавила към надвишаването на националната производствена квота и като го е отделила, за да го отпусне отново индивидуално на регионите, предмет на проверки, за приключване на сметките. При използване на подход от този вид обаче понятието за финансова корекция граничи с произвол и това води до нарушение на принципа на пропорционалност
 г)
 На последно място нарушение и/или погрешно прилагане на член 253 от Договора за ЕО поради липса или непълнота на мотивите.
 (1) Регламент (ЕО) No 885/2006 на Комисията от 21 юни 2006 година относно реда и начина на прилагане на Регламент (ЕО) No 1290/2005 на Съвета по отношение на акредитирането на агенциите платци и други стопански субекти, както и по отношение на клиринга на счетоводните сметки на ЕФГЗ и ЕЗФРСР (ОВ L 171, стр. 90; Специално издание на български език, 2007 г., глава 14, том 2, стр. 37).
 (2) Регламент (ЕО) No 595/2004 на Комисията от 30 март 2004 година за определяне на подробни правила за прилагане на Регламент (ЕО) No 1788/2003 на Съвета относно въвеждането на такса в сектора на млякото и млечните продукти (ОВ L 94, стр. 22; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 55, стр. 17).


text:
 29.8.2009
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 205/11
 Решение на Съда (осми състав) от 2 юли 2009 г. — Комисия на Европейските общности/Република Гърция
 (Дело C-465/08) (1)
 (Неизпълнение на задължения от държава-членка - Директива 2005/36/ЕО - Право на установяване - Признаване на професионалните квалификации - Липса на транспониране в определения срок)
 2009/C 205/18
 Език на производството: гръцки
 Страни
 Ищец: Комисия на Европейските общности (представители: M. Karanasou Apostolopoulou и H. Støvlbæk)
 Ответник: Република Гърция (представител: E. Skandalou)
 Предмет
 Неизпълнение на задължения от държава-членка — Неприемане в предвидения срок на необходимите разпоредби за съобразяване с Директива 2005/36/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 7 септември 2005 година относно признаването на професионалните квалификации (ОВ L 255, стр. 22; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 8, стр. 3), с която се отменя Директива 89/48/ЕИО (ОВ L 19, стр. 16; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 2, стр. 76)
 Диспозитив
 1)
 Като не е приела в определения срок законовите, подзаконови и административни разпоредби, необходими за съобразяване с Директива 2005/36/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 7 септември 2005 година относно признаването на професионалните квалификации, Република Гърция не е изпълнила задълженията си по тази директива
 2)
 Осъжда Република Гърция да заплати съдебните разноски.
 (1) ОВ C 327, 20.12.2008 г.


text:
 15.8.2008
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 209/25
 Иск, предявен на 29 май 2008 г. — Комисия на Европейските общности/Кралство Нидерландия
 (Дело C-232/08)
 (2008/C 209/37)
 Език на производството: нидерландски
 Страни
 Ищец: Комисия на Европейските общности (представители: T. van Rijn и K. Banks)
 Ответник: Кралство Нидерландия
 Искания на ищеца
 —
 да се установи, че като допуска риболовни кораби, чиято двигателна мощност превишава границите, установени в член 29, параграф 2 от Регламент (ЕО) No 850/98 (1), Кралство Нидерландия не е изпълнило задълженията си по член 23 от Регламент (ЕО) No. 2371/2002 (2) и член 2, параграф 1 от Регламент (ЕИО) No 2847/93 (3),
 —
 да се осъди Кралство Нидерландия да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 Комисията смята, че нидерландското правителство не е осъществило задължението си за изпълнение, защото съвсем съзнателно допуска нарушения на разпоредбата за максималната мощност на двигателя при риболов в района на писията.
 От една страна, от представените от нидерландското правителство данни следвало, че нидерландските „Eurokutter“, които се придържат към вътрешното споразумение [на Комисията Nijpels], са длъжни да спазват ограничението за максималната мощност на двигателя от 300 hp едва от 1 май 2009 г. От друга страна, от тези данни следвало, че при контрола за спазване на тази разпоредба систематично се прилагала граница на толерантност от 12,5 % и че следователно превишаванията на разрешената максимална мощност на двигателя не се санкционират, когато попадат в тази граница.
 (1) Регламент (ЕО) No 850/98 на Съвета от 30 март 1998 година относно опазването на рибните ресурси посредством технически мерки за защита на младите екземпляри морски организми (ОВ L 125, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 4, том 4, стр. 60).
 (2) Регламент (ЕО) No 2371/2002 на Съвета от 20 декември 2002 година относно опазването и устойчивата експлоатация на рибните ресурси в рамките на общата политика в областта на рибарството (ОВ L 358, стр. 59; Специално издание на български език, 2007 г., глава 4, том 6, стр. 237).
 (3) Регламент (ЕИО) No 2847/93 на Съвета от 12 октомври 1993 година относно установяването на система за контрол, приложима към общата политика в областта на рибарството (ОВ L 261, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 4, том 2, стр. 109).


text:
 18.7.2009
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 167/27
 Жалба, подадена на 12 май 2009 г. — Wendler/Комисия
 (Дело F-49/09)
 2009/C 167/54
 Език на производството: немски
 Страни
 Жалбоподател: Eberhard Wendler (Laveno Mombello, Италия) (представител: M. Müller-Trawinski, Rechtsanwalt)
 Ответник: Комисия на Европейските общности
 Предмет и описание на правния спор
 Отмяна на искането на ответника към жалбоподателя да посочи банкова сметка в мястото му на живеене в Италия за целите на изплащане на пенсията му.
 Искания на жалбоподателя
 —
 Да се отмени решението на ответника от 9 септември 2008 г. под формата на отхвърляне на подадената от жалбоподателя жалба на 19 февруари 2008 г., според което той е задължен да посочи сметка в мястото му на живеене за целите на изплащане на пенсията му,
 —
 да се осъди Комисия на Европейските общности да заплати съдебните разноски.


text:
 9.7.2011
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 204/9
 Решение на Съда (седми състав) от 12 май 2011 г. — Европейска комисия/Федерална република Германия
 (Дело C-453/09) (1)
 (Неизпълнение на задължения от държава членка - Данък върху добавената стойност - Директива 2006/112/ЕО - Прилагане на намалена данъчна ставка - Живи животни, който обичайно са предназначени за производство на храни за човешко или животинско потребление - Доставка, внос и придобиване на някои живи животни, в частност коне)
 2011/C 204/16
 Език на производството: немски
 Страни
 Ищец: Европейска комисия (представители: D. Triantafyllou и B.-R. Killmann)
 Ответник: Федерална република Германия (представители: J. Möller и C. Blaschke)
 Страна, встъпила в подкрепа на ищеца: Френска република (представители: G. de Bergues и B. Beaupère-Manokha), Кралство Нидерландия (представители: C. M. Wissels и M. Noort)
 Предмет
 Неизпълнение на задължения от държава членка — Нарушение на членове 96 и 98 от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност (ОВ L 347, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 3, стр. 7) във връзка с приложение III към същата директива — Намалена данъчна ставка — Доставка, внос и придобиване на някои живи животни (в частност коне), които не са предназначени за приготвяне или производство на храни за човешко или животинско потребление.
 Диспозитив
 1.
 Като прилага намалена ставка на данъка върху добавената стойност към всички доставки, вносове и придобивания на коне в рамките на Общността, Федерална република Германия нарушава задълженията си по членове 96 и 98 от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност във връзка с приложение III към същата директива.
 2.
 Осъжда Федерална република Германия да заплати съдебните разноски.
 3.
 Френската република и Кралство Нидерландия понасят направените от тях съдебни разноски.
 (1) ОВ C 24, 30.01.2010 г.


text:
 7.9.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 260/31
 Иск, предявен на 2 юли 2013 г. — Европейска комисия/Република Гърция
 (Дело C-378/13)
 2013/C 260/58
 Език на производството: гръцки
 Страни
 Ищец: Европейска комисия (представители: M. Patakia и A. Alcover San Pedro)
 Ответник: Република Гърция
 Искания на ищеца
 —
 да се установи, че като не е предприела необходимите мерки за изпълнение на решението, постановено от Съда на 6 октомври 2005 г. по дело C-502/03, Европейска комисия/Република Гърция, Република Гърция не е изпълнила задълженията си по член 260, първа алинея от ДФЕС,
 —
 да се осъди Република Гърция да заплати на Комисията периодична имуществена санкция в размер на 71 193,60 EUR за всеки ден забава в изпълнението на решението, постановено по дело C-502/03, считано от датата на постановяване на решение по настоящото дело, до деня на изпълнението на решението по дело C-502/03,
 —
 да се осъди Република Гърция да заплати на Комисията еднократно платима сума в размер на 7 786,80 EUR дневно, считано от датата на постановяване на решението по дело C-502/03, до датата на постановяване на решението по настоящото дело или до датата на изпълнение на решението, постановено по дело C-502/03, ако същата настъпи преди нея,
 —
 да се осъди Република Гърция да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 1.
 В решението от 6 октомври 2005 г. по дело C-502/03, Европейска комисия/Република Гърция, Съдът е постановил следното:
 1.
 Като не е предприела всички необходими мерки, за да осигури спазването на членове 4, 8 и 9 от Директива 75/442/ЕИО на Съвета от 15 юли 1975 г. относно отпадъците, изменена с Директива 91/156/ЕИО на Съвета от 18 март 1991 г., Република Гърция не е изпълнила задълженията си по тази директива.
 2.
 Осъжда Република Гърция да заплати съдебните разноски.
 2.
 Член 260, първа алинея от Договора за функционирането на Европейския съюз предвижда, че ако Съдът на Европейския съюз установи, че държава членка не е изпълнила свое задължение което произтича от Договорите, тази държава е длъжна да предприеме необходимите мерки с оглед изпълнението на решението на Съда на Европейския съюз.
 3.
 Комисията, при спазване на досъдебната процедура, предвидена в член 260 ДФЕС, е изпратила на Република Гърция официално уведомително писмо и допълнително официално уведомително писмо, с които я поканва да изложи своите съображения по същество относно предприемането на мерките за изпълнение на горепосоченото решение.
 4.
 След преценка на предоставените от Република Гърция отговори на гореспоменатите писма, и по-конкретно на осемте доклада за напредъка в посоченото изпълнение, представени от Република Гърция, Комисията установява, че Република Гърция все още не е предприела, повече от седем години след постановяването на горепосоченото решение, всички необходими мерки, които се изискват за изпълнението на решението на Съда от 6 октомври 2005 г. по дело C-502/03, и решава да предяви иска, предвиден в член 260, втора алинея от ДФЕС.


text:
 10.4.2017
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 112/40
 Жалба, подадена на 26 януари 2017 г. — France.com/EUIPO — Франция (FRANCE.com)
 (Дело T-71/17)
 (2017/C 112/56)
 Език на жалбата: английски
 Страни
 Жалбоподател: France.com, Inc. (Корал гейбълс, Флорида, Съединени американски щати) (представител: A. Bertrand, адвокат)
 Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)
 Друга страна в производството пред апелативния състав: Френска република
 Данни за производството пред EUIPO
 Заявител на спорната марка: другата страна в производството пред апелативния състав
 Спорна марка: фигуративна марка на Европейския съюз със словния елемент „FRANCE.com“ — заявка за регистрация No 13 158 597
 Производство пред EUIPO: производство по възражение
 Обжалвано решение: решение на първи апелативен състав на EUIPO от 20 октомври 2016 г. по преписка R 2452/2015-1
 Искания
 Жалбоподателят моли Общия съд:
 —
 да отправи следните преюдициални въпроси до Съда: (i) В светлината на член 8, параграф 2 и на член 41, параграф 1 от Европейския регламент за марките и на правило 15, параграф 2, буква б) и правило 17 от Регламента за прилагане на регламента за марките на Европейския съюз в рамките на производство по възражение има ли жалбоподателят като ответник в производството по възражение право да се позовава на по-ранни права, които могат да съставляват по-ранни права върху по-ранна марка, използвана като по-ранно право в рамките на възражението? (ii) Има ли френската държава някакъв вид по-ранно право на интелектуална собственост върху думата „Франция“, която не е официалното ѝ наименование, а само географски обект? (iii) При отрицателен отговор на въпрос (ii), трябва ли наименованието „Франция“ да се счита за дума, която е обществено достъпна и по отношение на която никой не може да претендира за право на интелектуална собственост? (iv) При положителен отговор на въпрос (ii), трябва ли обстоятелството, че френската държава до момента никога не е претендирала за право по отношение на думата „Франция“, да се счита за дискриминация на жалбоподателя?
 —
 да отмени обжалваното решение,
 —
 да отхвърли възражението на френската държава срещу регистрацията на европейска полуфигуративна марка „France.com“, заявена от France.com Inc.,
 —
 да отхвърли жалбата в останалата ѝ част,
 —
 да осъди EUIPO да заплати собствените си съдебни разноски и тези на France.com Inc. в производството пред Съда,
 —
 да осъди EUIPO и френската държава да заплатят всеки от тях половината от необходимите съдебни разноски на France.com Inc. в производството пред апелативния състав на EUIPO.
 Изложени основания
 —
 Нарушение на член 8, параграфи 1 и 2 и на член 41, параграф 1 от Регламент No 207/2009,
 —
 Нарушение на правило 15, параграф 2, буква б) и на правило 17 от Регламент No 2868/95.


text:
 9.2.2015
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 46/59
 Жалба, подадена на 12 декември 2014 г. — Италия/Комисия
 (Дело T-809/14)
 (2015/C 046/77)
 Език на производството: италиански
 Страни
 Жалбоподател: Италианска република (представители: P. Gentili, avvocato dello Stato, и G. Palmieri)
 Ответник:Европейска комисия
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Общия съд:
 —
 да отмени записката от 2 октомври 2014 г. HR.A2, адресирана от генералния директор на „Човешки ресурси“ на Европейската комисия до генералния директор по въпросите на Европейския съюз към Министерството на външните работи на Италианската република;
 —
 да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.
 Основания и основни доводи
 Настоящата жалба е насочена срещу горепосочената записка, която следва обявлението за свободно работно място за поста на директор на Центъра за преводи за органите на Европейския съюз (Люксембург) (COM/2014/10356), вече обжалвано в рамките на дело T-636/14, в която се изразява позиция относно твърдяната разлика между посоченото обявление и формуляра в уебсайта, чрез който могат да се представят съответните кандидатури, достъпен само на френски, английски и немски език.
 В подкрепа на жалбата си, жалбоподателят излага три основания.
 1.
 Първото основание е нарушение на член 18 ДФЕС и на член 24, параграф 4 ДФЕС, на член 22 от Хартата на основните права на Европейския съюз, на членове 1 и 2 от Регламент No 1 за определяне на езиковия режим на Европейската икономическа общност, на член 1г, параграфи 1 и 6 от Правилника за длъжностните лица, доколкото с обявлението, което препраща към уебсайта на Комисията, съдържащ задължително уточнение в този смисъл, на кандидатите е наложено да представят автобиография и мотивационно писмо задължително на английски, френски или немски език, вместо на който и да било от езиците на Съюза. Жалбоподателят счита, че за да отстрани този недостатък Комисията е трябвало да измени уебсайта и да продължи срока за представяне на кандидатурите.
 2.
 Второто основание е нарушение на принципите на защита на оправданите правни очаквания и на лоялно сътрудничество (член 4, параграф 3 ДЕС), тъй като в хода на производството по изготвянето на обявлението Комисията многократно уверявала италианското правителство, че ще премахне посочената езикова дискриминация, на което обаче противоречало поведението на Комисията при изготвянето на разглежданата обява и при определянето на правилата за функциониране на уебсайта, към който същата препраща за представяне на кандидатурите.
 3.
 Третото основание е липса на мотиви за въпросната мярка в настоящия случай, тъй като тя трябвало да бъде приета от председателя на Комисията или от компетентния комисар, а не от генералния директор на „Човешки ресурси“.


text:
 20.7.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 207/35
 Преюдициално запитване, отправено от Cour de cassation (Франция) на 4 юни 2013 г. — Haeger & Schmidt GmbH/Mutuelles du Mans assurances Iard SA (MMA Iard), Jacques Lorio, Dominique Miquel, в качеството на ликвидатор на Safram intercontinental SARL, Ace Insurance SA NV, Va Tech JST SA, Axa Corporate Solutions SA
 (Дело C-305/13)
 2013/C 207/58
 Език на производството: френски
 Запитваща юрисдикция
 Cour de cassation
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: Haeger & Schmidt GmbH
 Ответници: Mutuelles du Mans assurances Iard SA (MMA Iard), Jacques Lorio, Dominique Miquel, в качеството на ликвидатор на Safram intercontinental SARL, Ace Insurance SA NV, Va Tech JST SA, Axa Corporate Solutions SA
 Преюдициални въпроси
 1.
 Може ли и при какви условия договор за поръчка за превоз, с който комитент възлага на комисионер, действащ от свое име и на своя отговорност, организацията по превоз на стоки, който последният изпълнява с един или няколко превозвача за сметка на комитента, да има за основен предмет извършването на превоз на стоки по смисъла на член 4, параграф 4, последно изречение от Римската конвенция от 19 юни 1980 година за приложимото право към договорните задължения? (1)?
 2.
 Ако договорът за поръчка за превоз може да се разглежда като договор за превоз на стоки по смисъла на горепосочения член 4, параграф 4, без към него да е приложима специалната презумпция за определяне на приложимия закон, поради липсата на съвпадането, което този член изисква, трябва ли текстът на неговото първо изречение, според който договорът за превоз на стоки не е подчинен на общата презумпция по параграф 2, да се тълкува в смисъл, че съдът в този случай следва да установи приложимия закон не въз основа на тази окончателно отстранена презумпция, а в приложение на закрепения в член 4, параграф 1 общ принцип за определяне, тоест като определи държавата, с която договорът има най-тясна връзка, без да отдава особено значение на държавата на установяване на страната, предоставяща характерната за договора престация?
 3.
 Ако се предположи, че към договора за поръчка за превоз е приложима общата презумпция по член 4, параграф 2, в хипотезата, в която първоначалният възложител е сключил договор с първи комисионер, в чиито права след това е встъпил втори комисионер, може ли да се допусне, че приложимият закон към договорните отношения между възложителя и този втори комисионер се определя в зависимост от мястото на установяване на първия комисионер, като така посоченият национален закон се счита за общо приложим към цялата сделка по поръчка за превоз?
 (1) Конвенция за приложимото право към договорните задължения, открита за подписване в Рим на 19 юни 1980 година (ОВ L 266, стр. 1).


text:
 4.5.2015
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 146/36
 Решение на Общия съд от 17 март 2015 г. — RFA International/Комисия
 (Дело T-466/12) (1)
 ((Дъмпинг - Внос на феросилиций с произход от Русия - Отказ за възстановяване на събрани антидъмпингови мита - Определяне на експортната цена - Единен стопански субект - Определяне на дъмпинговия марж - Прилагане на метод, различен от използвания при първоначалното разследване - Промяна в обстоятелствата - Член 2, параграф 9 и член 11, параграф 9 от Регламент (ЕО) No 1225/2009))
 (2015/C 146/48)
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: RFA International, LP (Калгари, Канада) (представител: Б. Евтимов, адвокат)
 Ответник: Европейска комисия (представители: P. Němečková и A. Stobiecka-Kuik)
 Предмет
 Искане за частична отмяна на Решения C(2012) 5577 окончателен, C(2012) 5585 окончателен, C(2012) 5588 окончателен, C(2012) 5595 окончателен, C(2012) 5596 окончателен, C(2012) 5598 окончателен и C(2012) 5611 окончателен на Комисията от 10 август 2012 г., относно искания за възстановяване на антидъмпингови мита, платени при вноса на феросилиций с произход от Русия, доколкото с тях се отказва възстановяване на събраните антидъмпингови мита, с изключение на тези от тях, исканията за които са обявени за недопустими поради подаването им след изтичане на законния срок.
 Диспозитив
 1)
 Отхвърля жалбата.
 2)
 Осъжда RFA International, LP да понесе направените съдебни разноски.
 (1) ОВ C 389, 15.12.2012 г.


text:
 7.11.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 410/12
 Решение на Общия съд от 28 септември 2016 г. — Обединено кралство/Комисия
 (Дело T-437/14) (1)
 ((Секция „Гарантиране“ на ФЕОГА - ЕФГЗ и ЕЗФРСР - Разходи, изключени от финансиране - Интегрирана система за администриране и контрол - Намаления или изключване от плащания в случай на неспазване на правилата за кръстосано спазване - Фиксирана финансова корекция, направена от Комисията в съответствие с приетите в областта вътрешни насоки - Тежест на доказване - Тълкуване на приложение II към Регламент (EО) No 73/2009))
 (2016/C 410/14)
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия (представители: M. Holt и J. Kraehling, подпомагани от V. Wakefield, barrister)
 Ответник: Европейска комисия (представители: K. Skelly и D. Triantafyllou)
 Встъпила страна в подкрепа на жалбоподателя: Кралство Нидерландия (представители: M. Bulterman и B. Koopman)
 Предмет
 Искане на основание член 263 ДФЕС за отмяна на девет реда от приложението към Решение за изпълнение 2014/191/EС на Комисията от 4 април 2014 година за изключване от финансиране от страна на Европейския съюз на някои разходи, направени от държавите членки в рамките на Европейския фонд за ориентиране и гарантиране на селското стопанство (ФЕОГА), секция „Гарантиране“, на Европейския фонд за гарантиране на земеделието (ЕФГЗ) и на Европейския земеделски фонд за развитие на селските райони (ЕЗФРСР) (ОВ L 104, 2014 г., стр. 43), от позицията, включена в приложението към решението, относно финансовите корекции на разходи, направени от Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия в Шотландия през 2008, 2009 и 2010 финансови години в размер на 5 606 459,48 EUR, поради това че не са съобразени с правилата на Европейския съюз.
 Диспозитив
 1)
 Отхвърля жалбата.
 2)
 Осъжда Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия да понесе собствените си разноски и да заплати разноските, направени от Европейската комисия.
 3)
 Кралство Нидерландия понася собствените си разноски.
 (1) ОВ C 282, 25.8.2014 г.


text:
 8.12.2014
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 439/15
 Преюдициално запитване от Landgericht Köln (Германия), постъпило на 31 юли 2014 г. — Sommer Antriebs- und Funktechnik GmbH/Rademacher Geräte-Elektronik GmbH & Co. KG
 (Дело C-369/14)
 (2014/C 439/22)
 Език на производството: немски
 Запитваща юрисдикция
 Landgericht Köln
 Страни в главното производство
 Ищец: Sommer Antriebs- und Funktechnik GmbH
 Ответник: Rademacher Geräte-Elektronik GmbH & Co. KG
 Преюдициални въпроси
 1)
 Следва ли член 2, параграф 1 и член 3, буква а), както и приложение IА и приложение 1Б от Директива 2002/96/EО (1) на Европейския парламент и на Съвета от 27 януари 2003 година относно отпадъци от електрическо и електронно оборудване (ОЕЕО) и/или член 2, параграф 1, буква а), член 3, параграф 1, буква а), както и приложение I и приложение II от Директива 2012/19/EС (2) на Европейския парламент и на Съвета от 4 юли 2012 година относно отпадъци от електрическо и електронно оборудване (ОЕЕО) да се тълкуват в смисъл, че функциониращи с напрежение от 220 V до 240 V задвижващи механизми за (гаражни) врати, проектирани за вграждане в сградната инсталация заедно с (гаражната) врата, са обхванати от понятието „електрическо и електронно оборудване“ и по-специално от понятието „електрически и електронни инструменти“?
 2)
 При утвърдителен отговор на първия въпрос:
 Следва ли приложение IA, т. 6 и приложение IБ, т. 6 от Директива 2002/96/ЕО и/или член 3, параграф 1, буква б), приложение I, т. 6 и приложение 2, т. 6 от Директива 2012/19/ЕС да се тълкуват в смисъл, че задвижващи механизми (за гаражни врати) като посочените в първия въпрос следва да се разглеждат като част от големи единици стационарно промишлено оборудване по смисъла на тези разпоредби?
 3)
 При положителен отговор на първия въпрос и отрицателен отговор на втория въпрос:
 Следва ли член 2, параграф 1 от Директива 2002/96/ЕО и/или член 2, параграф 3, буква б) от Директива 2012/19/ЕС да се тълкуват в смисъл, че задвижващи механизми (за гаражни врати) съгласно първия въпрос следва да се разглеждат като част от друга категория оборудване, която не попада в приложното поле на съответната директива?
 (1) Директива 2002/96/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 27 януари 2003 година относно отпадъци от електрическо и електронно оборудване (ОЕЕО) — [Съвместно изявление на Европейския парламент, Съвета и Комисията относно член 9] (ОВ L 37, стр. 24; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 9, стр. 184).
 (2) ОВ L 197, стр. 38.


text:
 15.8.2008
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 209/6
 Решение на Съда (трети състав) от 26 юни 2008 г. (преюдициално запитване от Verwaltungsgericht Chemnitz — Германия) — Matthias Zerche (C-334/06), Manfred Seuke (C-336/06)/Landkreis Mittweida, и Steffen Schubert (C-335/06)/Landkreis Mittlerer Erzgebirgskreis
 (Съединени дела C-334/06 — C-336/06) (1)
 (Директива 91/439/ЕИО - Взаимно признаване на свидетелствата за управление на моторни превозни средства - Отнемане на свидетелство за управление в държава-членка поради употреба на наркотични вещества или алкохол - Ново свидетелство за управление, издадено в друга държава-членка - Отказ за признаване на правото на управление в първата държава-членка - Пребиваване, което не съответства на Директива 91/439/ЕИО)
 (2008/C 209/08)
 Език на производството: немски
 Препращаща юрисдикция
 Verwaltungsgericht Chemnitz
 Страни в главното производство
 Ищци: Matthias Zerche (C-334/06), Manfred Seuke (C-336/06), Steffen Schubert (C-335/06)
 Ответници: Landkreis Mittweida, Landkreis Mittlerer Erzgebirgskreis
 Предмет
 Преюдициално запитване — Verwaltungsgericht Chemnitz — Тълкуване на член 1, параграф 2 и член 8, параграфи 2 и 4 от Директива 91/439/ЕИО на Съвета от 29 юли 1991 година относно свидетелствата за управление на моторни превозни средства (ОВ L 237, стp. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 7, том 2, стр. 62) — Отказ за признаване на валидността на свидетелство за управление на моторно превозно средство, издадено от друга държава-членка след период на забрана, установена за притежателя, спрямо който е наложена мярка за отнемане на националното свидетелство поради управление под въздействието на алкохол и който не може да представи заключение от медико-психологична експертиза, необходимо за получаването на ново разрешително в неговата държава по пребиваване — Злоупотреба с право
 Диспозитив
 Член 1, параграф 2, член 7, параграф 1 и член 8, параграфи 2 и 4 от Директива 91/439/ЕИО на Съвета от 29 юли 1991 година относно свидетелствата за управление на моторни превозни средства, изменена с Регламент (ЕО) No 1882/2003 на Европейския парламент и на Съвета от 29 септември 2003 година, трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат, при обстоятелства като тези по главните производства, дадена държава-членка да откаже да признае на нейна територия правото на управление, произтичащо от свидетелство за управление, издадено по-късно от друга държава-членка, извън период на забрана за искане на ново свидетелство, наложена на съответното лице, и следователно валидността на това свидетелство, докато притежателят на същото не е изпълнил условията, изисквани в първата държава-членка за издаването на ново свидетелство след отнемането на по-ранно свидетелство, включително проверка на годността за управление, удостоверяваща, че вече не са налице основанията, обосноваващи посоченото отнемане.
 При същите обстоятелства посочените разпоредби допускат дадена държава-членка да откаже да признае на нейна територия правото на управление, произтичащо от свидетелство за управление, издадено по-късно от друга държава-членка, ако е установено въз основа на посочване в същото или на друга неоспорима информация, произхождаща от държавата-членка на издаване, че при издаването на посоченото свидетелство неговият притежател, спрямо който на територията на първата държава-членка е била наложена мярка за отнемане на по-ранно свидетелство, не е имал обичайно пребиваване на територията на държавата-членка на издаване.
 (1) ОВ C 261, 28.10.2006 г.


text:
 23.2.2015
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 65/51
 Жалба, подадена на 22 декември 2014 г. — GRE/СХВП (Mark1)
 (Дело T-844/14)
 (2015/C 065/69)
 Език на производството: немски
 Страни
 Жалбоподател: GRE Grand River Enterprises Deutschland GmbH (Клостер Ленин, Германия) (представители: I. Memmler и S. Schulz, Rechtsanwältinnen)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП)
 Данни за производството пред СХВП
 Спорна марка: словна марка на Общността „Mark1“ — заявка за регистрация No 1 2 0 52 461
 Обжалвано решение: решение на първи апелативен състав на СХВП от 2 октомври 2014 г. по преписка R 648/2014-1
 Искания
 Жалбоподателят моли Общия съд:
 —
 да отмени обжалваното решение,
 —
 да осъди СХВП да заплати съдебните разноски.
 Изложено основание
 —
 нарушение на член 7, параграф 1, буква б) от Регламент No 207/2009.


text:
 5.11.2015
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 366/10
 Молба за консултативно становище от Съда на ЕАСТ, подадена от Héraðsdómur Reykjavíkur на 13 април 2015 г. по дело Financial Services Compensation Scheme Limited срещу Гаранционния фонд за вложителите и инвеститорите (ГФВИ)
 (Дело E-8/15)
 (2015/C 366/07)
 С писмо от 13 април 2015 г. до Съда на ЕАСТ бе отправена молба от Héraðsdómur Reykjavíkur (Градски съд на Рейкявик, Исландия), получена в деловодството на съда на 17 април 2015 г., за консултативно становище по дело Financial Services Compensation Scheme Limited срещу Гаранционния фонд за вложителите и инвеститорите (ГФВИ), по следните въпроси:
 1.
 Съвместимо ли е с разпоредбите на Споразумението за ЕИП, и по-специално с член 7, параграф 1 от Директива 94/19/ЕО относно схемите за гарантиране на депозити, в случай на системна криза задълженията на предварително финансирана схема за гарантиране на депозитите да бъдат ограничени до нейните активи към момента, когато депозитите вече не са налични по смисъла на член 1, параграф 3 от директивата и активите не са достатъчни, за да покрият вземанията на всеки вложител до 20 000 евро?
 2.
 Съвместимо ли е с разпоредбите на Директива 94/19/ЕО относно схемите за гарантиране на депозити, държава членка да приеме, вследствие на системна криза, законодателство или регулаторни актове, разрешаващи на предварително финансирана схема за гарантиране на депозитите да създаде нов отдел или да открие нова сметка за събирането на премии и да реши, че тези премии следва да бъдат насочени към новия отдел или сметка с цел да бъде създаден фонд, чието изключително предназначение е да поеме евентуални бъдещи сътресения и които премии да не са на разположение за изплащането на предходни задължения?
 3.
 Съвместимо ли е с член 11 от Директива 94/19/ЕО относно схемите за гарантиране на депозити национална схема за гарантиране на депозитите (т.е. ГФВИ), която извършва плащания по гарантирани депозити, да придобива права, надхвърлящи правата ѝ да встъпва във вземанията на вложителите при производства по ликвидация за сума, равняваща се на нейните плащания от фонда?


text:
 28.7.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 227/21
 Определение на Общия съд от 4 юни 2012 г. — Elti/Делегация на Европейския съюз в Черна гора
 (Дело T-395/11) (1)
 (Жалба за отмяна - Обществени поръчки за доставки - Процедура за възлагане на обществени поръчки - Цифровизация на общественото радио- и телевизионно разпространение в Черна гора - Решение за възлагане на обществена поръчка, взето от Делегацията на Съюза в Черна гора - Липса на пасивна процесуална легитимация - Недопустимост)
 2012/C 227/35
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: Elti d.o.o. (Горна Радгона, Словения) (представител: N. Zidar Klemenčič, avocat)
 Ответник: Делегация на Европейския съюз в Черна гора (представители: първоначално N. Bertolini, а впоследствие J. Stuyck и A.-M. Vandromme, avocats)
 Предмет
 Искане за отмяна на решението на ръководителя на Делегацията на Европейския съюз в Черна гора от 21 март 2011 г., с което се отхвърля офертата на жалбоподателя във връзка с обществена поръчка за доставка на оборудване, предназначено за цифровизацията на общественото радио- и телевизионно разпространение в Черна гора, и съответно тази обществена поръчка се възлага на друго дружество, а при условията на евентуалност — искане за обезщетение
 Диспозитив
 1.
 Отхвърля жалбата.
 2.
 Осъжда Elti d.o.o. да заплати съдебните разноски, включително тези по обезпечителното производство.
 (1) ОВ C 282, 24.9.2011 г.


text:
 3.8.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 225/20
 Решение на Съда (втори състав) от 6 юни 2013 г. (преюдициално запитване от Административен съд Варна (България) — „Палтрейд“ ЕООД/Началник на митнически пункт — пристанище Варна, при митница Варна
 (Дело C-667/11) (1)
 (Търговска политика - Регламент (ЕО) No 1225/2009 - Членове 13 и 14 - Вносни стоки с произход от Китай - Антидъмпингови мита - Заобикаляне - Претоварване на стоките през Малайзия - Регламент за изпълнение (ЕС) No 723/2011 - Регистрационен режим на вноса - Събиране на антидъмпинговите мита - Ретроактивност)
 2013/C 225/33
 Език на производството: български
 Запитваща юрисдикция
 Административен съд Варна
 Страни в главното производство
 Жалбоподател:„Палтрейд“ ЕООД
 Ответник: Началник на митнически пункт — пристанище Варна, при митница Варна
 Предмет
 Преюдициално запитване — Административен съд Варна — Тълкуване на член 1 от Регламент за изпълнение (ЕС) No 723/2011 на Съвета от 18 юли 2011 година за разширяване обхвата на окончателното антидъмпингово мито, наложено с Регламент (ЕО) No 91/2009 върху вноса на някои скрепителни елементи от желязо или стомана с произход от Китайската народна република, върху вноса на някои скрепителни елементи от желязо или стомана, изпращани от Малайзия, с деклариран или не произход от Малайзия (OB L 194, стр. 6), както и на Регламент (ЕС) No 966/2010 на Комисията от 27 октомври 2010 година за започване на разследване във връзка с възможното заобикаляне на антидъмпинговите мерки, наложени с Регламент (ЕО) No 91/2009 на Съвета върху вноса на някои скрепителни елементи от желязо или стомана с произход от Китайската народна република, чрез вноса на някои скрепителни елементи от желязо или стомана, изпращан от Малайзия, независимо дали е деклариран с произход от Малайзия или не, и за въвеждане на регистрационен режим за вноса на тези елементи (OB L 282, стр. 29) — Заплащане на антидъмпингови мита за изминал период — Липса в българската митническа система на регистрационен режим за внесените продукти, различен от регистрацията на единния административен документ (ЕАД) — Определяне на подходящ размер на антидъмпинговите мита, наложени със задна дата
 Диспозитив
 Член 14, параграф 5 от Регламент (ЕО) No 1225/2009 на Съвета от 30 ноември 2009 година за защита срещу дъмпингов внос от страни, които не са членки на Европейската общност, към който препраща член 2 от Регламент (ЕС) No 966/2010 на Комисията от 27 октомври 2010 година за започване на разследване във връзка с възможното заобикаляне на антидъмпинговите мерки, наложени с Регламент (ЕО) No 91/2009 на Съвета върху вноса на някои скрепителни елементи от желязо или стомана с произход от Китайската народна република, чрез вноса на някои скрепителни елементи от желязо или стомана, изпращан от Малайзия, независимо дали е деклариран с произход от Малайзия или не, и за въвеждане на регистрационен режим за вноса на тези елементи, трябва да се тълкува в смисъл, че условия и ред за регистрация като разглежданите в главното производство са в съответствие с посочената разпоредба и при това положение са достатъчни за ретроактивното събиране на антидъмпинговото мито в приложение на член 1 от Регламент за изпълнение (ЕС) No 723/2011 на Съвета от 18 юли 2011 година за разширяване обхвата на окончателното антидъмпингово мито, наложено с Регламент (ЕО) No 91/2009 върху вноса на някои скрепителни елементи от желязо или стомана с произход от Китайската народна република, върху вноса на някои скрепителни елементи от желязо или стомана, изпращани от Малайзия, с деклариран или не произход от Малайзия, в резултат от разследване, при което е установено заобикаляне на окончателните антидъмпингови мита, наложени с Регламент (ЕО) No 91/2009 на Съвета от 26 януари 2009 година за налагане на окончателно антидъмпингово мито върху вноса на някои скрепителни елементи от желязо или стомана с произход от Китайската народна република.
 В съответствие с член 1, параграф 2 от Регламент No 91/2009 ставката на антидъмпинговото мито с разширен обхват, което се събира ретроактивно върху вноса, предхождащ влизането в сила на Регламент за изпълнение No 723/2011, е 85 % за „всички останали дружества“.
 (1) ОВ C 89, 24.3.2012 г.


text:
 20.7.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 207/4
 Жалба, подадена на 9 април 2013 г. от Axitea SpA, понастоящем La Vigile San Marco SpA срещу определението, постановено от Общия съд (четвърти състав) на 22 януари 2013 г. по дело T-262/00, La Vigile San Marco SpA/Европейска комисия
 (Дело C-174/13 P)
 2013/C 207/05
 Език на производството: италиански
 Страни
 Жалбоподател: Axitea SpA, понастоящем La Vigile San Marco SpA (представители: A. Vianello, A. Bortoluzzi и A. Veronese, avvocati)
 Други страни в производството: Италианска република, Европейска комисия
 Искания на жалбоподателя
 —
 да се отмени и/или измени Определение на Общия съд (четвърти състав), постановено по дело T-262/00, и да се осъди Комисията да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 В подкрепа на твърденията си жалбоподателите се позовават на грешки при прилагане на правото във връзка с принципите, изведени от Съда в Решение по дело Comitato „Venezia vuole vivere“, от една страна, относно задължението за мотивиране на решенията на Комисията в областта на държавните помощи, а от друга страна, във връзка с разпределянето на тежестта на доказване по отношение на предпоставките съгласно член 107, параграф 1 ДФЕС.
 С определението, предмет на настоящата жалба, Общият съд не се съобразил с положенията, приети от Съда в Решение по дело Comitato „Venezia vuole viverе“ от 9 юни 2011 г., с което се утвърждава, че решението на Комисията „трябва да съдържа всички съществени данни, за да бъде приведено в действие от националните органи“. Макар обаче в решението да липсвали основните елементи за неговото привеждане в действие от националните органи, Общият съд не установил никакви недостатъци в метода, възприет от Комисията в оспорваното решение, в резултат от което била налице грешка при прилагане на правото.
 Въз основа на принципите, установени от Съда с Решение по дело Comitato „Venezia vuole vivere“, при възстановяването държавата членка, а не следователно отделният получател, трябва във всеки случай поотделно да докаже наличието на предпоставките по член 107, параграф 1 ДФЕС. В настоящия случай обаче в оспорваното решение Комисията пропуснала да изясни „подробните правила“ за извършване на такава проверка; следователно, тъй като не разполага с основните елементи, за да докаже при възстановяването дали предоставените предимства представляват държавни помощи за получателите, Италианската република — със Закон No 228 от 24 декември 2012 г. (член 1, параграфи 351 и сл.), решила да прехвърли тежестта на доказване, противно на установеното в общностната съдебна практика. Според италианския законодател не държавата, а отделните предприятия — получатели на предоставените под формата на облекчения помощи, следвало да докажат, че въпросните предимства не нарушават конкуренцията, нито пък засягат търговията между държавите членки; в противен случай се презумира, че предоставеното предимство е годно да наруши конкуренцията и да засегне общностната търговия. Всичко това било в очевиден контраст с принципите, възприети от Съда в Решение по дело Comitato „Venezia vuole vivere“.


text:
 5.6.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 148/5
 Решение на Съда (трети състав) от 15 април 2010 г. (преюдициално запитване от Pest Megyei Bíróság, Република Унгария) — CIBA Speciality Chemicals Central and Eastern Europe Szolgáltató, Tanácsadó és Keresdedelmi Kft./Adó- és Pénzügyi Ellenőrzési Hivatal Hatósági Főosztály
 (Дело C-96/08) (1)
 (Свобода на установяване - Пряко данъчно облагане - Вноска за професионално обучение - База за изчисляване на вноската, която трябва да плащат предприятията, установени на националната територия - Отчитане на разходите за заплати на работниците и служителите, наети в клон, който е установен в друга държава членка - Двойно данъчно облагане - Възможност за намаляване на брутния размер на вноската)
 2010/C 148/06
 Език на производството: унгарски
 Запитваща юрисдикция
 Pest Megyei Bíróság
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: CIBA Speciality Chemicals Central and Eastern Europe Szolgáltató, Tanácsadó és Keresdedelmi Kft.
 Ответник: Adó- és Pénzügyi Ellenőrzési Hivatal Hatósági Főosztály
 Предмет
 Преюдициално запитване — Pest Megyei Bíróság — Тълкуване на членове 43 и 48 ЕО — Национално законодателство, което предвижда при определянето на базата за изчисляване на вноската за професионално обучение, която трябва да плаща предприятие, установено на националната територия, да се отчитат разходите за заплати на работниците и служителите, наети в клон на това предприятие, който е установен в друга държава членка, дори ако съответното предприятие е принудено да понася равностойна тежест заради това, че наема посочените работници в тази друга държава членка
 Диспозитив
 Членове 43 ЕО и 48 ЕО не допускат правна уредба на държава членка, по силата на която предприятие със седалище в тази държава е длъжно да плаща вноска, подобна на вноската за професионално обучение, чийто размер е изчислен на базата на неговите разходи за заплати, включително свързаните с установен в друга държава членка негов клон, ако по отношение на подобен клон това предприятие на практика е възпрепятствано да се ползва от предвидените от тази правна уредба възможности за намаляване на посочената вноска или да има достъп до тези възможности.
 (1) ОВ C 142, 7.6.2008 г.


text:
 11.9.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 246/22
 Преюдициално запитване, отправено от Tribunal Supremo (Испания) на 21 юни 2010 г. — Administración General del Estado/Red Nacional de Ferrocarriles Españoles (RENFE)
 (Дело C-303/10)
 ()
 2010/C 246/37
 Език на производството: испански
 Запитваща юрисдикция
 Tribunal Supremo
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: Administración General del Estado
 Ответник: Red Nacional de Ferrocarriles Españoles (RENFE)
 Преюдициален въпрос
 Трябва ли изразът „при железопътния транспорт на пътници и стоки“, използван в член 8, параграф 2, буква в) от Директива 92/81/ЕИО (1) на Съвета от 19 октомври 1992 година за хармонизиране структурата на акцизите върху минералните масла, за определяне на освобождаването, което държавите членки могат да предвидят, да се тълкува стриктно, при придържане към буквата на разпоредбата, или напротив се налага широко тълкуване, според което освобождаването да се приложи и за моторното гориво, използвано при железопътния транспорт на техника за поддръжката на железопътната инфраструктура?
 (1) ОВ L 316, стр. 12.


text:
 17.7.2017
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 231/22
 Решение на Общия съд от 17 май 2017 г. — Piessevaux/Съвет
 (Дело T-519/16) (1)
 ((Публична служба - Длъжностни лица - Пенсии - Прехвърляне към пенсионната схема на Съюза - Предложение за бонус за осигурителен стаж за пенсия - Член 11, параграф 2 от приложение VIII към Правилника - Нови общи разпоредби за прилагане - Равно третиране - Придобити права - Оправдани правни очаквания))
 (2017/C 231/27)
 Език на производството: френски
 Страни
 Жалбоподател: Vincent Piessevaux (Брюксел, Белгия) (представители: първоначално D. de Abreu Caldas и J.-N. Louis, впоследствие J.-N. Louis, и накрая L. Ponteville, адвокати)
 Ответник: Съвет на Европейския съюз (представители: M. Bauer и E. Rebasti)
 Предмет
 Искане на основание член 263 ДФЕС за отмяна на решението на Съвета от 7 октомври 2013 г. за окончателно определяне съгласно пенсионната схема на Европейския съюз на пенсионните права, придобити от жалбоподателя вследствие на прехвърлянето на пенсионните права, които е придобил по националните пенсионноосигурителни схеми преди постъпването му на служба в Съюза
 Диспозитив
 1)
 Отхвърля жалбата.
 2)
 Осъжда г-н Vincent Piessevaux да заплати съдебните разноски.
 (1) ОВ C 421, 24.11.2014 г. (делото първоначално е заведено пред Съда на публичната служба на Европейския съюз с номер F-91/14, а на 1 септември 2016 г. е прехвърлено в Общия съд на Европейския съюз).


text:
 1.12.2014
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 431/27
 Определение на председателя на Съда на публичната служба от 4 септември 2014 г. — Erbslöh Aluminium/Комисия
 (Дело T-298/14 R)
 ((Обезпечително производство - Държавни помощи - Насърчаване на национално равнище на производството на електроенергия от възобновяеми източници - Решение на Комисията за започване на официална процедура по разследване в областта на държавните помощи - Молба за спиране на изпълнението - Fumus boni juris))
 (2014/C 431/47)
 Език на производството: немски
 Страни
 Жалбоподател: Erbslöh Aluminium GmbH (Фелберт, Германия) (представители: T. Volz и B. Wißmann, адвокати)
 Ответник: Европейска комисия (представители: T. Maxian Rusche и R. Sauer)
 Предмет
 Искане за спиране на действието на решението, с което Комисията започва официална процедура по разследване в областта на държавните помощи по отношение на германския закон за енергията от възобновяеми източници.
 Диспозитив
 1)
 Отхвърля молбата за допускане на обезпечение..
 2)
 Не се произнася по съдебните разноски.


text:
 27.3.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 80/4
 Решение на Съда (трети състав) от 11 февруари 2010 г. (преюдициално запитване от Oberster Gerichtshof, Австрия) — Fokus Invest AG/Finanzierungsberatung-Immobilientreuhand und Anlageberatung GmbH (FIAG)
 (Дело C-541/08) (1)
 (Споразумение между Европейската общност и нейните държави членки, от една страна, и Конфедерация Швейцария, от друга страна, относно свободното движение на хора - Член 25 от приложение I към Споразумението - Член 63 ДФЕС и член 64, параграф 1 ДФЕС - Свободно движение на капитали - Дружество по правото на държава членка, чиито дялове се притежават от дружество по швейцарското право - Придобиване от това дружество на недвижим имот, находящ се в тази държава членка)
 2010/C 80/06
 Език на производството: немски
 Запитваща юрисдикция
 Oberster Gerichtshof
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: Fokus Invest AG
 Ответник: Finanzierungsberatung-Immobilientreuhand und Anlageberatung GmbH (FIAG)
 Предмет
 Преюдициално запитване — Oberster Gerichtshof (Австрия) — Тълкуване на член 57, параграф 1 от Договора за ЕО, както и на член 25 от приложение I към Споразумението между Европейската общност и нейните държави-членки, от една страна, и Конфедерация Швейцария, от друга страна, относно свободното движение на хора, подписано в Люксембург на 21 юни 1999 г. (ОВ L 114, 2002 г., стр. 6) — Приложимост на принципа на равно третиране спрямо юридическите лица — Национално законодателство, което създава режим за получаване на предварително разрешение при придобиване на недвижима собственост от чужденец — Придобиване на недвижим имот от дружество по правото на държава членка, 100 % от собствеността на което се притежава от швейцарски дружества
 Диспозитив
 1.
 Член 25 от приложение I към Споразумението между Европейската общност и нейните държави членки, от една страна, и Конфедерация Швейцария, от друга страна, относно свободното движение на хора, подписано в Люксембург на 21 юни 1999 година, трябва да се тълкува в смисъл, че предвиденото по отношение на придобиването на недвижимо имущество равно третиране с гражданите на страната се прилага единствено за физическите лица.
 2.
 Член 64, параграф 1 ДФЕС трябва да се тълкува в смисъл, че разпоредбите на Закона на провинция Виена за придобиване на недвижими имоти от чуждестранни лица (Wiener Ausländergrunderwerbsgesetz) от 3 март 1998 г., които налагат на чуждестранните лица по смисъла на този закон при придобиване на недвижими имоти, находящи се в провинция Виена, задължение да притежават разрешение за целите на това придобиване или да представят удостоверение, че предвидените от този закон условия за ползване на освобождаване от посоченото задължение са изпълнени, представляват ограничение на свободното движение на капитали, което е допустимо спрямо Конфедерация Швейцария в качеството ѝ на трета страна.
 (1) ОВ C 55, 7.3.2009 г.


text:
 14.12.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 367/5
 Решение на Съда (втори състав) от 24 октомври 2013 г. (преюдициално запитване от Krajský súd v Prešove — Словакия) — Katarína Haasová/Rastislav Petrík, Blanka Holingová
 (Дело C-22/12) (1)
 (Задължителна застраховка „Гражданска отговорност“ при използването на моторни превозни средства - Директива 72/166/ЕИО - Член 3, параграф 1 - Директива 90/232/ЕИО - Член 1 - Пътнотранспортно произшествие - Смърт на пътник - Право на обезщетение на съпруга и ненавършилото пълнолетие дете - Неимуществени вреди - Обезщетение - Покриване от задължителната застраховка)
 2013/C 367/07
 Език на производството: словашки
 Запитваща юрисдикция
 Krajský súd v Prešove
 Страни в главното производство
 Ищец: Katarína Haasová
 Ответници: Rastislav Petrík, Blanka Holingová
 Предмет
 Преюдициално запитване — Krajský súd v Prešove — Тълкуване на член 1 от Трета директива 90/232/ЕИО на Съвета от 14 май 1990 година за сближаване на законодателствата на държавите членки относно застраховките „Гражданска отговорност“ при използването на моторни превозни средства (ОВ L 129, стр. 33; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 1, стр. 240) и на член 3, параграф 1 от Директива 72/166/ЕИО на Съвета от 24 април 1972 година относно сближаване на законодателствата на държавите членки относно застраховката „Гражданска отговорност“ при използването на моторни превозни средства и за прилагане на задължението за сключване на такава застраховка (ОВ L 103, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 1, стр. 10) — Обхват на гарантираното за трети лица от задължителната застраховка — Национална разпоредба, която не предвижда обезщетение за неимуществена вреда
 Диспозитив
 Член 3, параграф 1 от Директива 72/166/ЕИО на Съвета от 24 април 1972 година относно сближаване на законодателствата на държавите членки относно застраховката „Гражданска отговорност“ при използването на моторни превозни средства и за прилагане на задължението за сключване на такава застраховка, член 1, параграфи 1 и 2 от Втора директива 84/5/ЕИО на Съвета от 30 декември 1983 година за сближаване на законодателствата на държавите членки, свързани със застраховките „Гражданска отговорност“ при използването на моторни превозни средства (МПС), изменена с Директива 2005/14/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 11 май 2005 г., и член 1, първа алинея от Трета директива 90/232/ЕИО на Съвета от 14 май 1990 година за сближаване на законодателствата на държавите членки относно застраховките „Гражданска отговорност“ при използването на моторни превозни средства трябва да се тълкуват в смисъл, че задължителната застраховка „Гражданска отговорност“ при използването на моторни превозни средства трябва да покрива обезщетението за неимуществените вреди, претърпени от близките на лица, загинали при пътнотранспортно произшествие, доколкото обезщетението се дължи по силата на гражданската отговорност на застрахования съгласно приложимото към спора по главното производство национално право.
 (1) ОВ C 98, 31.03.2012 г.


text:
 31.8.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 252/9
 Решение на Съда (трети състав) от 11 юли 2013 г. — Европейска комисия/Stichting Administratiekantoor Portielje, Gosselin Group NV
 (Дело C-440/11 P) (1)
 (Обжалване - Конкуренция - Картели - Член 81 ЕО и член 53 от Споразумението за ЕИП - Пазар на международни услуги по преместване в Белгия - Пряко или непряко определяне на цените, поделяне на пазара и манипулиране на процедурите по набиране на оферти - Отговорност за нарушаващото поведение на образуванието, което има контрол върху дружествените дялове - Понятие за предприятие - Презумпция за действително упражняване на решаващо влияние - Ограничаване на конкуренцията с оглед на целта - Насоки относно засягането на търговията между държавите членки - Насоки за определяне на глобите (2006) - Смекчаващи обстоятелства)
 2013/C 252/13
 Език на производството: нидерландски
 Страни
 Жалбоподател: Европейска комисия (представители: A. Bouquet, S. Noë и F. Ronkes Agerbeek)
 Други страни в производството: Stichting Administratiekantoor Portielje (представители: D. Van hove, F. Wijckmans, S. De Keer и H. Burez, advocaten), Gosselin Group NV
 Предмет
 Жалба срещу Решение на Общия съд (осми състав) от 16 юни 2011 г. по дело Gosselin Group и Stichting Administratiekantoor Portielje/Комисия (T-208/08 и T-209/08), с което — по дело T-208/08 — се отменя Решение C(2008) 926, окончателен на Комисията от 11 март 2008 година относно производство по член 81 [ЕО] и член 53 от Споразумението за ЕИП (преписка COMP/38.543 — Международни услуги по преместване), в частта му, в която се установява, че Gosselin Group NV е участвало в нарушение на член 81, параграф 1 ЕО през периода 30 октомври 1993 г.—14 ноември 1996 г. и — по дело T-209/08 — се отменя Решение C(2008) 926, изменено с Решение C(2009) 5810, в частта му относно Stichting Administratiekantoor Portielje
 Диспозитив
 1.
 Отменя точки 4 и 6 от диспозитива на Решение на Общия съд на Европейския съюз от 16 юни 2011 година по дело Gosselin Group и Stichting Administratiekantoor Portielje/Комисия (T-208/08 и T-209/08).
 2.
 Отхвърля жалбата на Stichting Administratiekantoor Portielje по дело T-209/08.
 3.
 Осъжда Stichting Administratiekantoor Portielje да заплати както съдебните разноски, свързани с първоинстанционното производство по дело T-209/08, така и тези, които са свързани с обжалването пред Съда.
 (1) ОВ C 331, 12.11.2011 г.