text:
 4.7.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 243/15
 Преюдициално запитване от Bundesgerichtshof (Германия), постъпило на 14 март 2016 г. — Verband Sozialer Wettbewerb e.V./DHL Paket GmbH
 (Дело C-146/16)
 (2016/C 243/16)
 Език на производството: немски
 Запитваща юрисдикция
 Bundesgerichtshof
 Страни в главното производство
 Ищец: Verband Sozialer Wettbewerb e.V.
 Ответник: DHL Paket GmbH
 Преюдициални въпроси
 1)
 Трябва ли информацията за седалището и адреса на управление, географския адрес и самоличността на търговеца, по смисъла на член 7, параграф 4, буква б) от Директива 2005/29/ЕО (1) да бъде посочена още в рекламата на конкретни продукти в печатна медия, дори когато потребителите придобиват рекламираните продукти единствено чрез посочен в рекламата уебсайт на рекламиращото предприятие и могат лесно да получат изискваната от член 7, параграф 4 от Директивата информация на или чрез този уебсайт?
 2)
 За отговора на първия въпрос има ли значение дали рекламиращото в печатна медия предприятие рекламира продажба на собствени продукти и за изискваната от член 7, параграф 4 от Директива 2005/29/ЕО информация препраща директно към своя собствен уебсайт или рекламата се отнася до продукти, които се продават от други предприятия на интернет платформа на рекламодателя, а потребителите могат да получат информацията по член 7, параграф 4 от Директивата едва след една или повече допълнителни стъпки (кликвания) чрез електронна препратка към интернет сайтовете на тези други предприятия, която фигурира единствено на посочен в рекламата уебсайт, а именно, този на оператора на платформата за продажба?
 (1) Директива 2005/29/ЕО на Европейския Парламент и на Съвета от 11 май 2005 година относно нелоялни търговски практики от страна на търговци към потребители на вътрешния пазар и изменение на Директива 84/450/ЕИО на Съвета, Директиви 97/7/EО, 98/27/EО и 2002/65/EО на Европейския парламент и на Съвета, и Регламент (EО) No 2006/2004 на Европейския парламент и на Съвета (OВ L 149, стр. 22; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 14, стр. 260)


text:
 7.9.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 260/39
 Иск, предявен на 17 юли 2013 г. — Европейска комисия/Румъния
 (Дело C-406/13)
 2013/C 260/69
 Език на производството: румънски
 Страни
 Ищец: Европейска комисия (представители: P. Hetsch, O. Beynet, L. Nicolae)
 Ответник: Румъния
 Искания на ищеца
 —
 Да установи, че като не е приела всички законови и административни актове, необходими за съобразяване с разпоредбите на член 3, параграфи 3 и 4, на член 4, параграф 2, на член 8, на член 9, параграфи 1—7, на член 10, параграфи 2 и 5, на член 13, параграфи 1 и 5, на член 14, параграф 4 и параграф 5, буква б), на член 16, параграф 1, на член 25, параграф 5, на член 36, параграф 9, трета алинея, на член 41, параграф 1 букви г), ж) и к), параграф 3, букви б) и г), параграф 6, букви a) и в), както и на параграфи 10—12 от същия член, на член 42, параграф 1, на член 43, параграфи 1, 4 и 8 и на член 48 от Директива 2009/73/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 юли 2009 година относно общите правила за вътрешния пазар на природен газ и за отмяна на Директива 2003/55/ЕО (1), и на точка 1 от приложение I към нея, или като във всеки случай не е нотифицирала Комисията за тези мерки, Румъния е нарушила задълженията си по член 54, параграф 1 от тази директива.
 —
 Да задължи Румъния, в съответствие с разпоредбите на член 260, параграф 3 от Договора за функционирането на ЕС, да заплати периодична имуществена санкция за всеки ден забава за нарушаване на задължението за нотифициране на всички мерки за транспониране на Директива 2009/73/ЕО в размер на 30 228,48 EUR на ден, считано от датата на произнасяне на решението по настоящото дело.
 —
 Да осъди Румъния да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 Срокът за транспониране на Директивата в националното законодателство е изтекъл на 3 март 2011 г.
 (1) ОВ L 211, стр. 94.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
20150731010616622015/C 270/212612015CJC27020150817BG01BGINFO_JUDICIAL20150601171711Дело C-261/15: Преюдициално запитване от Vredegerecht te Ieper (Белгия), постъпило на 1 юни 2015 г. — Nationale Maatschappij der Belgische Spoorwegen NV/Gregory Demey
 ---documentbreak--- C2702015BG1710120150601BG0021171171Преюдициално запитване от Vredegerecht te Ieper (Белгия), постъпило на 1 юни 2015 г. — Nationale Maatschappij der Belgische Spoorwegen NV/Gregory Demey
 (Дело C-261/15)2015/C 270/21Език на производството: нидерландски
 Запитваща юрисдикция
 Vredegerecht te Ieper
 Страни в главното производство
 Ищец: Nationale Maatschappij der Belgische Spoorwegen NV
 Ответник: Gregory Demey
 Преюдициални въпроси
 Допуска ли член 6, параграф 2 (in fine) от приложение I към Регламент (ЕО) No 1371/2007 на Европейския парламент и на Съвета от 23 октомври 2007 година относно правата и задълженията на пътниците, използващи железопътен транспорт (
 1
 ), белгийските наказателноправни разпоредби, съгласно които пътник, използващ без превозен документ железопътен транспорт — при положение че този пътник не е заплатил дължимата цена за превоза и в предвидените в закона срокове — извършва престъпление, което изключва всяко договорно правоотношение, съществуващо между превозното дружество и пътувалия с железопътния транспорт, поради което на този пътник е отказана възможността да се позовава на [...] [релевантните] защитни разпоредби от правото на Европейския съюз и от националното законодателство на Белгия, за чието прилагане е необходимо да е налице (изключително) договорно правоотношение с този потребител?
 (
 1
 ) ОВ. L 315, стр. 14 и поправка в OB L 102, 21.4.2015 г., стр. 97.


text:
 10.4.2017
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 112/25
 Преюдициално запитване от Østre Landsret (Дания), постъпило на 1 февруари 2017 г. — Koppers Denmark ApS/Skatteministeriet
 (Дело C-49/17)
 (2017/C 112/35)
 Език на производството: датски
 Запитваща юрисдикция
 Østre Landsret
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: Koppers Denmark ApS
 Ответник: Skatteministeriet
 Преюдициални въпроси
 1)
 Следва ли член 21, параграф 3 от Директива 2003/96/ЕО (1) на Съвета от 27 октомври 2003 година относно преструктурирането на правната рамка на Общността за данъчно облагане на енергийните продукти и електроенергията да се тълкува в смисъл, че потреблението на произведени на място енергийни продукти при производството на други енергийни продукти е освободено от данъчно облагане при положения като това в главното производство, при което произведените енергийни продукти не се използват като моторни горива или горива за отопление?
 2)
 Следва ли член 21, параграф 3 от Директива 2003/96/ЕО на Съвета от 27 октомври 2003 година относно преструктурирането на правната рамка на Общността за данъчно облагане на енергийните продукти и електроенергията да се тълкува в смисъл, че държавите членки могат да ограничат обхвата на освобождаването само до потреблението на енергиен продукт, използван при производството на еквивалентен енергиен продукт (т.е. енергиен продукт, който подобно на използвания енергиен продукт също е облагаем)?
 (1) Директива 2003/96/ЕО на Съвета от 27 октомври 2003 година относно преструктурирането на правната рамка на Общността за данъчно облагане на енергийните продукти и електроенергията (текст от значение за ЕИП) (ОВ L 283, 2003 г., стр. 51; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 2, стр. 98).


text:
 16.2.2015
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 56/6
 Преюдициално запитване от High Court of Justice, Queen's Bench Division (Administrative Court) (Англия и Уелс) (Обединено кралство), постъпило на 1 декември 2014 г. — Philip Morris Brands SARL, Philip Morris Limited, British American Tobacco UK Limited/Secretary of State for Health
 (Дело C-547/14)
 (2015/C 056/09)
 Език на производството: английски
 Запитваща юрисдикция
 High Court of Justice Queen's Bench Division (Administrative Court) (Англия и Уелс)
 Страни в главното производство
 Ищци: Philip Morris Brands SARL, Philip Morris Limited, British American Tobacco UK Limited
 Ответник: Secretary of State for Health
 Други страни: Imperial Tobacco Limited, British American Tobacco UK Limited, JT International SA, Gallaher Limited, Tann UK Limited и Tannpapier GmbH, V. Mane Fils, Deutsche Benkert GmbH & Co. KG и Benkert UK Limited, Joh. Wilh. Von Eicken GmbH
 Преюдициални въпроси
 На Съда на Европейския съюз (наричан по-нататък „Съдът“) се поставят следните преюдициални въпроси относно Директива 2014/40/ЕС (1) (наричана по-нататък „Директивата“, или „Директивата за тютюневите изделия 2“ („ДТИ2“) съгласно член 267 ДФЕС:
 Правно основание
 1.
 Невалидна ли е Директивата изцяло или частично поради това, че член 114 ДФЕС не представлява подходящо правно основание? По-специално:
 а)
 във връзка с член 24, параграф 2 от Директивата:
 i)
 доколко правилното му тълкуване позволява на държавите членки да приемат по-строги правила във връзка със „стандартизирането“ на опаковките на тютюневите изделия и
 ii)
 с оглед на това тълкуване невалиден ли е член 24, параграф 2 поради това, че член 114 ДФЕС не представлява подходящо правно основание?
 б)
 Невалиден ли е член 24, параграф 3 от ДТИ2, който позволява на държавите членки да забранят определени категории тютюневи или свързани с тях изделия при определени обстоятелства, поради това, че член 114 ДФЕС не представлява подходящо правно основание?
 в)
 Невалидни ли са следните разпоредби поради това, че член 114 ДФЕС не представлява подходящо правно основание:
 i)
 разпоредбите на дял II, глава II от ДТИ2, която се отнася до опаковане и етикетиране,
 ii)
 член 7 от ДТИ2 в частта, в която се забраняват ментолови цигари и тютюневи изделия с характерни вкусово-ароматни качества,
 iii)
 член 18 от ДТИ2, който позволява на държавите членки да забранят трансграничните продажби на тютюневи изделия от разстояние и
 iv)
 член 3, параграф 4 и член 4, параграф 5 от ДТИ2, които делегират правомощия на Комисията по отношение на равнището на емисиите?
 Пропорционалност и основни права
 2.
 Във връзка с член 13 от ДТИ2:
 а)
 правилното му тълкуване забранява ли верни и неподвеждащи изявления относно тютюневите изделия върху опаковката на изделието и
 б)
 ако е така, невалиден ли е той поради това, че нарушава принципа на пропорционалност и/или член 11 от Хартата на основните права?
 3.
 Невалидна ли е някоя или всички от следните разпоредби от ДТИ2 поради това, че нарушават принципа на пропорционалност:
 а)
 член 7, параграфи 1 и 7 в частта, в която се забранява пускането на пазара на тютюневи изделия с ментол като характерно вкусово-ароматно качество и пускането на пазара на тютюневи изделия, съдържащи овкусители в която и да е от съставните им части,
 б)
 член 8, параграф 3, член 9, параграф 3, член 10, параграф 1, буква ж) и член 14 в частта, в която се налагат редица изисквания за стандартизиране на опаковките и
 в)
 член 10, параграф 1, букви а) и в) в частта, в която се изисква здравните предупреждения да покриват 65 % от външната предна и задна повърхност на потребителската опаковка и на всяка външна опаковка?
 Делегиране/изпълнение
 4.
 Невалидна ли е някоя или всички от следните разпоредби от ДТИ2 поради това, че нарушават член 290 ДФЕС:
 а)
 член 3, параграфи 2 и 4 относно максималното равнище на емисиите,
 б)
 член 4, параграф 5 относно методите за измерване на емисии,
 в)
 член 7, параграфи 5, 11 и 12 относно регулирането на съставките,
 г)
 член 9, параграф 5, член 10, параграф 1, буква е), член 10, параграф 3, член 11, параграф 6, член 12, параграф 3 и член 20, параграф 12 относно здравните предупреждения,
 д)
 член 20, параграф 11 относно забраната на електронните цигари и/или контейнерите за многократно пълнене и/или
 е)
 член 15, параграф 12 относно договорите за съхранение на данни?
 5.
 Невалидни ли са член 3, параграф 4 и член 4, параграф 5 от ДТИ2 поради това, че нарушават принципа на правна сигурност и/или делегират по недопустим начин правомощия на външни органи, спрямо които не се прилагат изискваните от правото на ЕС процесуални гаранции?
 6.
 Невалидна ли е някоя или всички от следните разпоредби от ДТИ2 поради това, че нарушават член 291 ДФЕС:
 а)
 член 6, параграф 1 относно задълженията за уведомяване,
 б)
 член 7, параграфи 2 — 4 и параграф 10 относно актовете за изпълнение във връзка със забраната на тютюневи изделия при определени обстоятелства и/или
 в)
 член 9, параграф 6 и член 10, параграф 4 относно здравните предупреждения?
 Субсидиарност
 7.
 Невалидна ли е ДТИ2, и по-специално член 7, член 8, параграф 3, член 9, параграф 3, член 10, параграф 1, буква ж), членове 13 и 14 поради неспазване на принципа на субсидиарност?
 (1) Директива 2014/40/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 3 април 2014 година за сближаване на законовите, подзаконовите и административните разпоредби на държавите членки относно производството, представянето и продажбата на тютюневи и свързани с тях изделия и за отмяна на Директива 2001/37/ЕО (ОВ L 127, стр. 1).


text:
 11.9.2017
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 300/13
 Преюдициално запитване от Amtsgericht Hamburg (Германия), постъпило на 15 май 2017 г. — Ramazan Dündar и др./Air Berlin plc & Co. Luftverkehrs KG
 (Дело C-253/17)
 (2017/C 300/16)
 Език на производството: немски
 Запитваща юрисдикция
 Amtsgericht Hamburg
 Страни в главното производство
 Жалбоподатели: Ramazan Dündar, Carolin Wenzel, Antonia Genovese, Jan-Maximilian Mügge
 Ответник: Air Berlin plc & Co. Luftverkehrs KG
 Председателят на Съда на Европейския съюз заличи делото от регистъра на Съда с определение от 20 юни 2017 г.


text:
 26.5.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 151/29
 Жалба, подадена на 22 февруари 2012 г. — Makhlouf/Съвет
 (Дело T-97/12)
 2012/C 151/49
 Език на производството: френски
 Страни
 Жалбоподател: Rami Makhlouf (Дамаск, Сирия) (представител: E. Ruchat, avocat)
 Ответник: Съвет на Европейския съюз
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят моли Общия съд:
 —
 да приеме, че искането на жалбоподателя е допустимо и основателно,
 —
 вследствие на това да отмени Решение 2011/782/ОВППС от 1 декември 2011 година, както и Регламент No 36/2012 (ЕС) от 18 януари 2012 година, и последващите ги актове за изпълнение в частта, в която се отнасят до жалбоподателя,
 —
 да осъди Съвета на Европейския съюз да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага три правни основания, които по същество са идентични или подобни на правните основания, изложени по дело T-432/11, Makhlouf/Съвет (1).
 (1) ОВ C 290, 2011 г., стр. 13.


text:
 3.7.2017
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 213/22
 Жалба, подадена на 27 април 2017 г. от Plásticos Españoles, S.A. (ASPLA) и Armando Álvarez, S.A. срещу решението, постановено от Общия съд (трети разширен състав) на 17 февруари 2017 г. по дело T-40/15, ASPLA и Armando Álvarez/Европейски съюз
 (Дело C-222/17 P)
 (2017/C 213/29)
 Език на производството: испански
 Страни
 Жалбоподатели: Plásticos Españoles, S.A. (ASPLA) и Armando Álvarez, S.A. (представители: S. Moya Izquierdo и M. Troncoso Ferrer, abogados)
 Друга страна в производството: Европейски съюз
 Искания на жалбоподателите
 —
 Да се отмени решението на Общия съд на Европейския съюз от 17 февруари 2017 г. по дело T-40/15 и да се осъди Европейският съюз да плати на жалбоподателите сумата от 3 495 038,66 EUR обезщетение за нарушението на член 47, параграф 2 от Хартата на основните права на Европейския съюз, допуснато от Общия съд на Европейския съюз, както и съответните компенсаторни лихви и лихви за забава.
 Основания и основни доводи
 1.
 Липса на мотиви и явна грешка при прилагане на правото при изчисляването на подходящата продължителност между приключването на писмената фаза на производството и откриването на неговата устна фаза.
 2.
 Грешка при прилагане на правото, свързана с преценката на лихвите върху глобата като вреди.
 3.
 Грешка при прилагане на правото във връзка с прилагането на принципа за забраната за произнасяне ultra petita.
 4.
 Нарушение на правото на защита на жалбоподателите във връзка с оценката на претърпените имуществени вреди.
 5.
 Грешка при прилагане на правото, тъй като обжалваното съдебно решение съдържа явно противоречие относно периода, за който следва да се плати обезщетение.


text:
 18.6.2011
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 179/19
 Жалба, подадена на 21 април 2011 г. — Dagher/Съвет
 (Дело T-218/11)
 2011/C 179/33
 Език на производството: френски
 Страни
 Жалбоподател: Habib Roland Dagher (Абиджан, Кот д’Ивоар) (представители: J.-Y. Dupeux и F. Dressen, avocats)
 Ответник: Съвет на Европейския съюз
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят моли Общия съд:
 —
 да отмени Регламент за изпълнение (ЕС) No 85/2011 на Съвета от 31 януари 2001 година в частта, в която засяга жалбоподателя,
 —
 да отмени Решение 2011/71/ОВППС на Съвета от 31 януари 2011 година в частта, в която засяга жалбоподателя,
 —
 да осъди Съвета да му заплати обезщетение в размер на 40 000 EUR за претърпените неимуществени и други вреди,
 —
 да осъди Съвета да заплати всички съдебни разноски.
 Правни основания и основни доводи
 В подкрепа на исканията си жалбоподателят посочва едно правно основание, което е изведено от съществено нарушение на процесуалните правила и се състои от три части:
 —
 с първата част на правното основание жалбоподателят изтъква липсата на състезателност в производството пред Съвета, доколкото ответникът не предоставил на жалбоподателя във възможно най-кратък срок след публикуването на спорните актове информация за мотивите на взетите спрямо него мерки, а след това отхвърлил последващите искания на жалбоподателя за информация, с което го лишил от възможност да упражни правото си на защита по административен ред, за да издейства оттеглянето на тази мярка,
 —
 с втората част на правното основание жалбоподателят посочва непълнота на мотивите, доколкото мотивите за наложените спрямо жалбоподателя ограничителни мерки били неточни и кратки и не дали възможност на жалбоподателя да се запознае със съдържанието на твърденията за нарушения, поради които са му наложени въпросните санкции,
 —
 с третата част на правното основание жалбоподателят твърди, че е нарушено правото му на ефективна съдебна защита.


text:
 31.7.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 209/5
 Решение на Съда (втори състав) от 3 юни 2010 г. (преюдициално запитване от Hoge Raad der Nederlanden, Нидерландия) — Ladbrokes Betting & Gaming Ltd, Ladbrokes International Ltd./Stichting de Nationale Sporttotalisator
 (Дело C-258/08) (1)
 (Член 49 ЕО - Ограничения на свободното предоставяне на услуги - Хазартни игри - Провеждане на хазартни игри по Интернет - Правна уредба, която предвижда разрешение само за един-единствен оператор - Отказ да се предостави разрешение за провеждане на хазартни игри на оператор, разполагащ с разрешение в други държави членки - Обосноваване - Пропорционалност - Контрол върху всяка конкретна мярка за прилагане на националната правна уредба)
 2010/C 209/06
 Език на производството: нидерландски
 Запитваща юрисдикция
 Hoge Raad der Nederlanden
 Страни в главното производство
 Жалбоподатели: Ladbrokes Betting & Gaming Ltd, Ladbrokes International Ltd.
 Ответник: Stichting de Nationale Sporttotalisator
 Предмет
 Преюдициално запитване — Hoge Raad der Nederlanden Den Haag — Тълкуване на член 49 ЕО — Национална правна уредба, с която се забранява организирането на игри и събирането на залози без разрешение и която предвижда евентуално разрешение само за един–единствен оператор, за да се защити общественото благосъстояние и общественото здраве — Отказ да се издаде разрешение на оператор (по Интернет), който вече разполага с разрешение в други държави членки, включително в държавата членка, в която се намира неговото седалище — Императивни съображения от общ интерес
 Диспозитив
 1.
 Национална правна уредба като разглежданата в главното производство, която има за цел да овладее пристрастеността към хазартни игри, както и да се бори с измамите, и която действително допринася за постигането на тези цели, може да се разглежда като ограничаваща свързаните със залагания дейности по последователен и систематичен начин, дори и ако притежателят или притежателите на изключително разрешение са оправомощени да правят предлагането на услугите си на пазара привлекателно, като въвеждат нови хазартни игри и като използват реклама. Запитващата юрисдикция следва да провери дали незаконните дейности, свързани с игрите, могат да представляват проблем в съответната държава членка, който би могъл да се отстрани с разрастването на разрешените и регламентирани дейности, и дали това разрастване не е в такъв мащаб, че да го направи несъвместимо с целта да се овладее посочената пристрастеност.
 2.
 С оглед на прилагането на съвместима с член 49 ЕО правна уредба на държава членка относно хазартните игри националният съд не трябва да проверява във всеки конкретен случай дали мярката за изпълнение, която има за цел да осигури спазването на тази правна уредба, може да гарантира осъществяването на преследваната с нея цел и дали съответства на принципа на пропорционалност, доколкото тази мярка е необходим елемент, за да се осигури полезното действие на посочената правна уредба, и не съдържа никакво допълнително ограничение по отношение на ограничението, което следва от същата правна уредба. Обстоятелството, че посочената мярка за изпълнение е приета вследствие на намесата на публичните органи, насочена към гарантиране на спазването на националната правна уредба, или на искане на частноправен субект в рамките на гражданско производство с оглед защита на правата, които той черпи от същата правна уредба, не оказва въздействие върху разрешаването на спора, с който е сезирана запитващата юрисдикция.
 3.
 Член 49 ЕО трябва да се тълкува в смисъл, че допуска правна уредба на държава членка като разглежданата в главното производство, която за организирането и рекламирането на хазартни игри прилага режим на изключителни права в полза само на един оператор и забранява на всеки друг оператор, включително и установен в друга държава членка, да предлага по Интернет на територията на първата държава членка обхванати от посочения режим услуги.
 (1) ОВ C 223, 30.8.2008 г.


text:
 7.6.2008
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 142/18
 Иск, предявен на 7 април 2008 г. — Комисия на Европейските общности/Република Полша
 (Дело C-143/08)
 (2008/C 142/29)
 Език на производството: полски
 Страни
 Ищец: Комисия на Европейските общности (представители: M. Kaduczak и P. Dejmek)
 Ответник: Република Полша
 Искания на ищеца
 —
 да се установи, че като не е приела необходимите законови, подзаконови и административни мерки за транспонирането на Директива 2006/73/ЕО (1) на Комисията от 10 август 2006 година за прилагане на Директива 2004/39/ЕО на Европейския парламент и на Съвета или, при всички случаи, като не е информирала Комисията за приемането на тези мерки, Република Полша не е изпълнила задълженията си по посочената директива.
 —
 да се осъди Република Полша да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 Срокът за транспониране на Директива 2006/73 е изтекъл на 31 януари 2007 г.
 (1) ОВ L 241, стp. 26-58; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 10, стр. 135.


text:
 12.1.2008
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 8/32
 Жалба, подадена на 31 октомври 2007 г. — Kremlis/Комисия
 (Дело F-129/07)
 (2008/C 8/57)
 Език на производството: френски
 Страни
 Жалбоподател: Georges-Stavros Kremlis (Брюксел, Белгия) (представител: S. Pappas, avocat)
 Ответник: Комисия на Европейските общности
 Искания на жалбоподателя
 —
 Да се отмени решението на Комисията от 21 декември 2006 г., с което се отхвърля кандидатурата на жалбоподателя за свободната длъжност на ръководител на Представителството на Комисията в Гърция, и с което на тази длъжност се назначава друг кандидат,
 —
 да се осъди ответникът да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 Жалбоподателят излага основания, които са много подобни на изложените по дело F-128/07, известието за което е публикувано в същия брой на Официален вестник на Европейския съюз.


text:
 27.9.2008
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 247/10
 Иск, предявен на 30 юли 2008 г. — Комисия на Европейските общности/Република Австрия
 (Дело C-356/08)
 (2008/C 247/17)
 Език на производството: немски
 Страни
 Ищец: Комисия на Европейските общности (представители: E. Traversa, A. Böhlke)
 Ответник: Република Австрия
 Искания на ищеца
 —
 да се установи, че като е наложила задължението всеки лекар, който се установи на територията на провинция Горна Австрия, да открие банкова сметка в Oberösterreichische Landesbank, по която следва да се превеждат хонорарите за предоставени услуги от здравно-осигурителните каси, Република Австрия е нарушила задълженията си по членове 43, 49 и 56 ЕО,
 —
 да се осъди Република Австрия да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 Откриването на задължителна банкова сметка, по която следвало да се превеждат всички суми от предоставени услуги от здравно-осигурителните каси, не било пропорционално на необходимостта да се гарантират правилното изчисляване и събиране на вноските, които лекарите, установени в Горна Австрия, трябвало да плащат на медицинските камари. Оспорваните правила следователно представлявали неоправдано ограничение на три основни свободи, гарантирани от Договора за ЕО: свободата на установяване на лекарите, установени в други държави-членки, както и тази на банките, свободното предоставяне на услуги от тях и свободното движение на капитали.


text:
 15.8.2008
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 209/44
 Решение на Първоинстанционния съд от 8 юли 2008 г. — Huvis/Съвет
 (Дело T-221/05) (1)
 (Дъмпинг - Внос на полиестерни щапелни влакна с произход от Корея - Регламент за прекратяване на междинно преразглеждане - Прилагане на различен метод от използвания в хода на първоначалното разследване - Необходимост от промяна на обстоятелствата - Корекция, поискана на основание на стойността на кредита - Срок за плащане - Тежест на доказване - Принцип на добра администрация - Член 2, параграф 10, букви б) и ж) и член 11, параграф 9 от Регламент (ЕО) No 384/96)
 (2008/C 209/76)
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: Huvis Corp. (Gangnam-gu, Сеул, Южна Корея) (представители: J.-F. Bellis, F. Di Gianni и R. Antonini, avocats)
 Ответник: Съвет на Европейския съюз (представители: J.-P. Hix, подпомаган от G. Berrisch, avocat)
 Встъпила страна в подкрепа на ответника: Комисия на Европейските общности (представители: E. Righini и K. Talabér-Ricz)
 Предмет
 От една страна, искане за отмяна на член 2 от Регламент (ЕО) No 428/2005 на Съвета от 10 март 2005 година за налагане на окончателно антидъмпингово мито върху вноса на полиестерни щапелни влакна с произход от Китайската народна република и Саудитска Арабия и за изменение на Регламент (ЕО) No 2852/2000 за налагане на окончателно антидъмпингово мито върху вноса на полиестерни щапелни влакна с произход от Република Корея и за прекратяване на антидъмпинговата процедура по вноса на такива продукти с произход от Тайван (OВ L 71, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 11, том 39, стр. 59), и от друга страна, искане на основание член 241 ЕО за обявяване за неприложими разпоредбите на Регламент (ЕО) No 384/96 на Съвета от 22 декември 1995 година за защита срещу дъмпингов внос на стоки от страни, които не са членки на Европейската общност (OВ L 56, 1996 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 11, том 12, стр. 223), доколкото те подкрепят оспорените заключения, съдържащи се в Регламент No 428/2005.
 Диспозитив
 1)
 Отменя член 2 от Регламент (ЕО) No 428/2005 на Съвета от 10 март 2005 година за налагане на окончателно антидъмпингово мито върху вноса на полиестерни щапелни влакна с произход от Китайската народна република и Саудитска Арабия и за изменение на Регламент (ЕО) No 2852/2000 за налагане на окончателно антидъмпингово мито върху вноса на полиестерни щапелни влакна с произход от Република Корея и за прекратяване на антидъмпинговата процедура по вноса на такива продукти с произход от Тайван, доколкото определеното антидъмпингово мито върху износа към Европейската общност на стоките, произведени и експортирани от Huvis Corp., надвишава това, което би било приложимо, ако бе извършена корекция на нормалната стойност на вносните митни сборове и косвените данъци съгласно метода „input“, използван при първоначалното разследване.
 2)
 Отхвърля жалбата в останалата й част.
 3)
 Съветът понася направените от него съдебни разноски и 70 % от тези, направени от Huvis Corp.
 4)
 Комисията понася направените от нея съдебни разноски.
 (1) ОВ C 193, 6.8.2005 г.


text:
 15.2.2014
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 45/12
 Решение на Съда (трети състав) от 5 декември 2013 г. (преюдициално запитване от Audiencia Provincial de Salamanca — Испания) — Asociación de Consumidores Independientes de Castilla y León/Anuntis Segundamano España SL
 (Дело C-413/12) (1)
 (Преюдициално запитване - Директива 93/13/ЕИО - Иск за преустановяване, предявен от сдружение за защита на потребителите - Местно компетентна юрисдикция - Липса на възможност за обжалване на постановен в първоинстанционно производство съдебен акт, с който се установява липса на компетентност - Процесуална автономия на държавите членки - Принципи на равностойност и ефективност)
 2014/C 45/21
 Език на производството: испански
 Запитваща юрисдикция
 Audiencia Provincial de Salamanca
 Страни в главното производство
 Въззивник: Asociación de Consumidores Independientes de Castilla y León
 Въззиваема страна: Anuntis Segundamano España SL
 Предмет
 Преюдициално запитване — Audiencia Provincial de Salamanca — Испания — Тълкуване на членове 4 ДФЕС, 12 ДФЕС, 114 ДФЕС и 169 ДФЕС, на член 38 от Хартата на основните права на Европейския съюз (ОВ С 364, 2000 г., стр. 1) и на Директива 93/13/ЕИО на Съвета от 5 април 1993 година относно неравноправните клаузи в потребителските договори (ОВ L 95, стр. 29; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 2, стр. 273) — Подходящи и ефективни мерки за преустановяване на употребата на неравноправни клаузи — Превантивни действия от общ интерес, предприети от сдружение за защита на потребителите и насочени към забрана за използването на неравноправни клаузи от търговец — Национални разпоредби от гражданскопроцесуалното право, които предоставят компетентност на юрисдикцията по седалището на ответника — Национално законодателство, изключващо обжалването на определение, с което се обявява липсата на териториална компетентност
 Диспозитив
 Директива 93/13/ЕИО от 5 април 1993 година относно неравноправните клаузи в потребителските договори, както и принципите на ефективност и равностойност трябва да се тълкуват в смисъл, че допускат правна уредба на държава членка като разглежданата в главното производство, съгласно която в областта на исковете за преустановяване на нарушение, предявявани от сдруженията за защита на потребителите, от една страна, тези искове трябва да бъдат отнасяни пред юрисдикциите по мястото на установяване или по постоянния адрес или седалището на ответника и от друга страна, постановеният от първоинстанционната юрисдикция съдебен акт, с който се установява липсата на местна компетентност, не подлежи на въззивно обжалване.
 (1) ОВ C 379, 8.12.2012 г.


text:
 27.2.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 51/21
 Иск, предявен на 17 декември 2009 г. — Европейска комисия/Португалска република
 (Дело C-525/09)
 2010/C 51/32
 Език на производството: португалски
 Страни
 Ищец: Европейска комисия (представители: A. Marghelis и G. Braga da Cruz)
 Ответник: Португалска република
 Искания на ищеца
 —
 да се установи, че като не е приела законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими за съобразяване с Директива 2006/21/ЕО (1) на Европейския парламент и на Съвета от 15 март 2006 година относно управлението на отпадъците от миннодобивните индустрии и за изменение на Директива 2004/35/ЕО, или във всеки случай като не е уведомила за това Комисията, Португалската република не е изпълнила задълженията си по член 25 от посочената директива;
 —
 да се осъди Португалската република да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 Срокът за транспониране на директивата е изтекъл на 30 април 2008 г.
 (1) ОВ L 102, стр. 15; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 16, стр. 3.


text:
 8.5.2017
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 144/11
 Решение на Съда (първи състав) от 8 март 2017 г. — Viasat Broadcasting UK Ltd/Европейска комисия, Кралство Дания, TV2/Danmark A/S
 (Дело C-660/15 P) (1)
 ((Обжалване - Държавни помощи - Член 107, параграф 1 ДФЕС - Член 106, параграф 2 ДФЕС - Мярка на датските органи в полза на датския обществен радиотелевизионен оператор TV2/Danmark - Компенсиране на разходите за изпълнение на задълженията за обществена услуга - Решение, с което помощта се обявява за съвместима с вътрешния пазар))
 (2017/C 144/14)
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: Viasat Broadcasting UK Ltd (представители: M. Honoré и S. E. Kalsmose-Hjelmborg, advokater)
 Други страни в производството: Европейска комисия (представители: L. Grønfeldt, L. Flynn и B. Stromsky), Кралство Дания (представители: C. Thorning, agent, подпомаган от R. Holdgaard, advokat), TV2/Danmark A/S (представители: O. Koktvedgaard, advokat)
 Диспозитив
 1)
 Отхвърля жалбата.
 2)
 Осъжда Viasat Broadcasting UK Ltd да заплати съдебните разноски на Европейската комисия и на TV2/Danmark A/S.
 3)
 Кралство Дания понася направените от него съдебни разноски.
 (1) ОВ C 59, 15.2.2016 г.


text:
 2.3.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 63/8
 Преюдициално запитване, отправено от Najvyšší súd Slovenskej republiky (Словашка република) на 28 ноември 2012 г. — Michal Zeman/Krajské riaditeľstvo Policajného zboru v Žiline
 (Дело C-543/12)
 2013/C 63/14
 Език на производството: словашки
 Запитваща юрисдикция
 Najvyšší súd Slovenskej republiky
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: Michal Zeman
 Ответник: Krajské riaditeľstvo Policajného zboru v Žiline
 Преюдициални въпроси
 1.
 Трябва ли разпоредбите на член 1, параграф 4 [от Директива 91/477/ЕИО (1), наричана по-нататък „Директивата“] във връзка с член 3 от нея и с член 45, параграф 1 и член 52, параграф 1 от Хартата [на основните права на Европейския съюз] да се тълкуват в смисъл, че
 а)
 не допускат държава членка да приеме законодателна уредба, която препятства издаването на европейски паспорт за огнестрелно оръжие, по смисъла на член 1, параграф 4 от Директивата, на притежателя на разрешително за носене (съответно за притежаване) на оръжия, издадено за цели, различни от лова или спортната стрелба, но с което му се разрешава да притежава (както и да носи) огнестрелното оръжие, за което същият притежател е поискал издаването на такъв европейски паспорт за огнестрелно оръжие,
 въпреки че
 б)
 законодателната уредба в тази държава членка (на произход) разрешава на посочения притежател дори в отсъствието на европейски паспорт за огнестрелно оръжие да изнесе това оръжие от нейната територия и да го внесе на територията на друга държава членка единствено при условие да спазва задълженията за уведомление, като се има предвид, че предоставянето на европейски паспорт за огнестрелно оръжие не би засегнало по никакъв начин положението на този притежател спрямо държавата членка на произход (т.е. би било достатъчно този притежател само да изпълнява същите задължения за уведомление)?
 2.
 В случай на утвърдителен отговор на първия въпрос, след като законодателната уредба в държавата членка не позволява на този притежател да бъде издаден европейски паспорт за огнестрелно оръжие, има ли член 1, параграф 4 от Директивата непосредствено действие в смисъл, че на основание на тази разпоредба държавата членка е задължена да издаде европейски паспорт за огнестрелно оръжие на посочения притежател?
 3.
 В случай на отрицателен отговор на първия или на втория въпрос задължен ли е компетентният орган да тълкува законодателната уредба на държавата членка, която:
 а)
 не забранява изрично на посочения по-горе притежател да получи европейски паспорт за огнестрелно оръжие, но
 б)
 въвежда процедура за предоставянето на европейски паспорт за огнестрелно оръжие единствено на притежателя на разрешително за носене на оръжия (съответно на разрешително за притежаване на оръжие), издадено за целите на лова или спортната стрелба,
 доколкото е възможно в смисъл, че компетентният орган е задължен да издаде европейски паспорт за огнестрелно оръжие и на притежателя на разрешително за носенето на оръжия, което не е предоставено за целите на лова или спортната стрелба, ако това е възможно благодарение на непрякото действие на Директивата?
 (1) ОВ L 256, стр. 51; Специално издание на български език 2007 г., глава 13, том 10, стр. 233.


text:
 23.10.2017
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 357/6
 Иск, предявен на 18 август 2017 г. — Европейска комисия/Република Словения
 (Дело C-506/17)
 (2017/C 357/08)
 Език на производството: словенски
 Страни
 Ищец: Европейска комисия (представители: E. Sanfrutos Cano, M. Žebre)
 Ответник: Република Словения
 Искания на ищеца
 —
 Да обяви, че Република Словения не е изпълнила задълженията си, произтичащи от член 14, буква б) от Директива 1999/31/ЕО, тъй като по отношение на следните депа: Dragonja, Dvori, Rakek — Pretržje, Bukovžlak — Cinkarna, Suhadole, Lokovica, Mislinjska Dobrava, Izola, Mozelj, Dolga Poljana, Dolga vas, Jelšane, Volče, Stara gora, Stara vas, Dogoše, Mala gora, Tuncovec — steklarna, Tuncovec — OKP и Bočna — Podhom не е приела необходимите мерки съгласно член 7, буква ж) и член 13 от посочената директива за възможно най-скорошното затваряне на сметищата, които съгласно разпоредбата на член 8 от Директивата не са получили разрешение за продължаване на дейността си,
 —
 да обяви, че Република Словения не е изпълнила задълженията си, произтичащи от член 14, буква в) от Директива 1999/31/ЕО, [тъй като] по отношение на депото Ostri Vrh не е приела необходимите мерки, състоящи се в разрешаване на необходимите строителни работи и в определянето на преходен период за пълното осъществяване на плана за обновяване и привеждане в съответствие с изискванията на Директива 1999/31/ЕО, с изключение на изискванията по точка 1 от Приложение I, в срок до осем години от датата, определена в член 18, параграф 1 от посочената директива,
 —
 да се осъди Република Словения да заплати съдебните разноски.
 Основания и основни доводи
 1.
 Съгласно член 14 от Директива 1999/31/ЕО (наричана по-нататък: „Директива“), държавите членки е трябвало да приемат мерки, за да могат съществуващите депа, т.е. „разрешените депа или депата вече в експлоатация към момента на въвеждане на [...] директива[та]“ а именно 16 юли 2001 г. (в случая на Словения 1 май 2004 г., датата на присъединяване към ЕС) да бъдат преценени с оглед на изискванията на Директивата и въз основа на тази оценка да бъдат закрити в максимално кратки срокове или да се гарантира съответствието им с изискванията на Директивата до изтичането на преходен период от осем години, който изтича на 16 юли 2009 г. този срок важи и за Словения, която в това отношение не се ползва с преходен период съгласно Договора за присъединяване.
 2.
 Предвид заявленията на Република Словения на досъдебната фаза и предвид решенията на словенските административни органи, произтичащи от отделните разпореждания в разрешенията за експлоатация на съоръженията в процедурата по закриване и последващо управление след закриването, Комисията основателно приема, че по отношение на седем депа (Mislinjska Dobrava, Volče, Izola, Dragonja, Dvori, Mozelj, Tuncovec — OKP), работите по закриване все още са на етап изпълнение, поради което Комисията прави извод, че по отношение на тези депа Република Словения все още не е изпълнила задълженията си, произтичащи от член 14, буква б) от Директивата.
 3.
 От анализа на наличната информация, както и предвид заявленията на Република Словения в досъдебната фаза и при липсата на доказателства в обратен смисъл, следва, че пет депа (Bočna — Podhom, Dogoše, Mala gora, Tuncovec — steklarna e Stara vas) — въпреки заявленията на Република Словения, според които в голяма степен закриването било завършено — все още не са получили окончателно решение относно закриването съгласно изискването на член 14, буква б) във връзка с член 13, буква б) от Директивата. Ето защо Комисията прави извод, че по отношение на споменатите пет депа Република Словения все още не е изпълнила задълженията си, произтичащи от член 14, буква б) от Директивата.
 4.
 От анализа на наличната информация, както и предвид заявленията на Република Словения в досъдебната фаза и при липсата на доказателства в обратен смисъл, следва, че осем депа (Dolga vas, Jelšane, Stara gora, Rakek — Pretržje, Lokovica, Dolga Poljana, Bukovžlak-Cinkarna, Suhadole) все още не са получили окончателно решение относно закриването съгласно изискването на член 14, буква б) във връзка с член 13, буква б) от Директивата и освен това става ясно, че работите по закриването все още са в ход. Ето защо Комисията прави извод, че и по отношение на споменатите осем депа Република Словения все още не е изпълнила задълженията си, произтичащи от член 14, буква б) от Директивата.
 5.
 Република Словения не е представила доказателства относно обстоятелството, че по отношение на депото в Ostri Vrh, в срока за отговор на допълнителното мотивирано становище (или преди датата на предявяване на настоящия иск), е издадено екологично разрешително за продължаване на експлоатацията на горепосоченото съоръжение, с което посочената държава членка би изпълнила задължението си по член 14, буква в). Освен това Комисията установява, че от полученото впоследствие разрешение за експлоатация по време на процедурата по закриване и след нея следва, че работите по закриване все още са в ход и трябва да бъдат завършени до 30 май 2019 г. От това следва, че при никакви обстоятелства Република Словения не е изпълнила задълженията си, произтичащи от член 14 от Директивата.


text:
 10.9.2011
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 269/32
 Преюдициално запитване, отправено от Cour d'appel de Lyon (Франция) на 1 юли 2011 г. — Receveur principal des douanes de Roissy Sud, Receveur principal de la recette des douanes de Lyon Aéroport, Direction régionale des douanes et droits indirects de Lyon, Administration des douanes et droits indirects/Société Rohm & Haas Electronic Materials CMP Europe GmbH, Rohm & Haas Europe s.à.r.l., Société Rohm & Haas Europe Trading APS-UK Branch
 (Дело C-336/11)
 2011/C 269/62
 Език на производството: френски
 Запитваща юрисдикция
 Cour d'appel de Lyon
 Страни в главното производство
 Ищци: Receveur principal des douanes de Roissy Sud, Receveur principal de la recette des douanes de Lyon Aéroport, Direction régionale des douanes et droits indirects de Lyon, Administration des douanes et droits indirects
 Ответници: Société Rohm & Haas Electronic Materials CMP Europe GmbH, Rohm & Haas Europe s.à.r.l., Société Rohm & Haas Europe Trading APS-UK Branch
 Преюдициален въпрос
 Комбинираната номенклатура (определена в приложение I към Регламент (ЕИО) No 2658/87 на Съвета от 23 юли 1987 година относно тарифната и статистическа номенклатура и Общата митническа тарифа (1), изменен с Регламент (ЕО) No 1549/2006 на Комисията от 17 октомври 2006 година (2) и Регламент (ЕО) No 1214/2007 на Комисията от 20 септември 2007 година (3)) следва ли да се тълкува в смисъл, че тампони за полиране, предназначени за полираща машина за обработване на полупроводникови материали, попадащи като такива в тарифна позиция 8460 — които са внесени отделно от машината и са във формата на пробит в центъра диск, състоят се от твърд слой от полиуретан, пенест слой от полиуретан, слой лепило и защитен филм от пластмасова материя, които не съдържат никакви метални части, нито друга абразивно вещество и се използват за полиране на wafers в съчетание с абразивна течност, и трябва да бъдат заменяни през определени според процента на износването им интервали — попадат в тарифна позиция 8466 (...), доколкото са части или принадлежности, разпознаваеми като изключително или основно предназначени за класирани под номера 8456—8465 машини, или в зависимост от техния изграждащ материал трябва да се класират в тарифна позиция (3919), в качеството им на плоски форми от пластмасова материя, които се самозалепват?
 (1) ОВ L 256, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 2, том 4, стр. 3.
 (2) ОВ L 301, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 2, том 21, стр. 3.
 (3) ОВ L 286, стр. 1.


text:
 7.3.2009
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 55/23
 Решение на Първоинстанционния съд от 21 януари 2009 г. — Hansgrohe/СХВП (AIRSHOWER)
 (Дело T-307/07) (1)
 (Марка на Общността - Заявка за словна марка на Общността AIRSHOWER - Абсолютно основание за отказ - Описателен характер - Член 7, параграф 1, буква в) от Регламент (EО) No 40/94)
 (2009/C 55/41)
 Език на производството: немски
 Страни
 Жалбоподател: Hansgrohe AG (Schiltach, Германия) (представители: S. Weidert и J. Zehnsdorf, Rechtsanwälte)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни) (представители: initialement G. Schneider, puis G. Schneider et S. Schäffner)
 Предмет
 Жалба за отмяна на решението на първи апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар от 31 май 2007 г. (преписка R 1281/2006-1) относно регистрацията на словния знак AIRSHOWER като марка на Общността.
 Диспозитив
 1)
 Отхвърля жалбата.
 2)
 Осъжда Hansgrohe AG да заплати съдебните разноски.
 (1) ОВ C 235, 6.10.2007 г.


text:
 30.11.2015
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 398/10
 Определение на Съда (осми състав) от 8 септември 2015 г. — DTL Corporación, SL/Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП)
 (Дело C-62/15 P) (1)
 ((Обжалване - Член 181 от Процедурния правилник на Съда - Марка на Общността - Заявка за регистрация на словната марка „Generia“ - Възражение на притежателя на по-ранната фигуративна марка на Общността „Generalia generación renovable“ - Частичен отказ за регистрация - Регламент (ЕО) No 207/2009 - Член 8, параграф 1, буква б) - Вероятност от объркване - Член 64, параграф 1 - Компетентност на апелативния състав - Член 75, второ изречение - Право на изслушване))
 (2015/C 398/12)
 Език на производството: испански
 Страни
 Жалбоподател: DTL Corporación, SL (представител: A. Zuazo Araluze, abogado)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)
 Диспозитив
 1)
 Отхвърля жалбата.
 2)
 DTL Corporación, SL понася направените от него съдебни разноски.
 (1) ОВ C 146, 4.5.2015 г.


text:
 13.4.2015
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 118/23
 Решение на Общия съд от 26 февруари 2015 г. — Sabbagh/Съвет
 (Дело T-652/11) (1)
 ((Обща външна политика и политика на сигурност - Ограничителни мерки срещу Сирия - Замразяване на средства - Явна грешка в преценката - Извъндоговорна отговорност))
 (2015/C 118/30)
 Език на производството: френски
 Страни
 Жалбоподател: Bassam Sabbagh (Дамаск, Сирия) (представители: M.-A. Bastin и J.-M. Salva, avocats)
 Ответник: Съвет на Европейския съюз (представители: B. Driessen и S. Kyriakopoulou)
 Предмет
 От една страна, искане за частична отмяна на Регламент за изпълнение (ЕС) No 1151/2011 на Съвета от 14 ноември 2011 година за изпълнение на Регламент (ЕС) No 442/2011 относно ограничителни мерки с оглед на положението в Сирия (ОВ L 296, стр. 3), на Решение 2011/782/ОВППС от 1 декември 2011 година относно ограничителни мерки срещу Сирия и за отмяна на Решение 2011/273/ОВППС (ОВ L 319, стр. 56) и на Регламент (ЕС) No 36/2012 на Съвета от 18 януари 2012 година относно ограничителни мерки с оглед на положението в Сирия и за отмяна на Регламент (ЕС) No 442/2011 (ОВ L 16, стр. 1), в частите, които се отнасят до жалбоподателя, и от друга страна, искане за обезщетение за претърпените вреди.
 Диспозитив
 1)
 Отхвърля като недопустимо искането за отмяна на регламентите за изпълнение на Съвета, приети след приемането на Регламент (ЕС) No 36/2012 на Съвета от 18 януари 2012 година относно ограничителни мерки с оглед на положението в Сирия и за отмяна на Регламент (ЕС) No 442/2011.
 2)
 Отменя в частите, които се отнасят до г-н Bassam Sabbagh:
 —
 Регламент за изпълнение (ЕС) No 1151/2011 на Съвета от 14 ноември 2011 година за изпълнение на Регламент (ЕС) No 442/2011,
 —
 Решение 2011/782/ОВППС от 1 декември 2011 година относно ограничителни мерки срещу Сирия и за отмяна на Решение 2011/273/ОВППС,
 —
 Регламент No 36/2012.
 3)
 Действието на отменените решения и регламенти се запазва по отношение на г-н Sabbagh до изтичане на срока за обжалване или, ако в този срок бъде подадена жалба — до евентуалното отхвърляне на жалбата.
 4)
 Отхвърля искането за обезщетение.
 5)
 Съветът на Европейския съюз понася собствените си разноски и следва да заплати половината от направените от г-н Sabbagh разноски.
 6)
 Г-н Sabbagh понася половината от собствените си разноски.
 (1) ОВ C 58, 25.2.2012 г.


text:
 27.4.2015
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 138/12
 Решение на Съда (десети състав) от 4 март 2015 г. (преюдициално запитване от Administratīvā rajona tiesa — Латвия) — „Oliver Medical“ SIA/Valsts ieņēmumu dienests
 (Дело C-547/13) (1)
 ((Преюдициално запитване - Регламент (ЕИО) No 2658/87 - Обща митническа тарифа - Тарифно класиране - Комбинирана номенклатура - Позиции 8543, 9018 и 9019 - Лазерни апарати и апарати с ултразвук, както и техните части и принадлежности))
 (2015/C 138/15)
 Език на производството: латвийски
 Запитваща юрисдикция
 Administratīvā rajona tiesa
 Страни в главното производство
 Жалбоподател:„Oliver Medical“ SIA
 Ответник: Valsts ieņēmumu dienests
 Диспозитив
 Комбинираната номенклатура, съдържаща се в приложение I към Регламент (ЕИО) No 2658/87 на Съвета от 23 юли 1987 година относно тарифната и статистическа номенклатура и Общата митническа тарифа, в редакцията ѝ след приемането последователно на Регламент (ЕО) No 1214/2007 на Комисията от 20 септември 2007 г., Регламент (ЕО) No 1031/2008 на Комисията от 19 септември 2008 г., Регламент (ЕО) No 948/2009 на Комисията от 30 септември 2009 г., Регламент (ЕС) No 861/2010 на Комисията от 5 октомври 2010 г. и Регламент (ЕС) No 1006/2011 на Комисията от 27 септември 2011 г., трябва да се тълкува в смисъл, че за да се прецени дали продукти като разглежданите в главното производство трябва да се класират по-скоро в позиция 9018 от тази номенклатура като апарати или инструменти, предназначени за медицински цели, или в позиция 9019 от нея като апарати за механотерапия, отколкото в позиция 8543 от посочената номенклатура като електрически апарати със специфична функция, следва да се вземат предвид всички относими към случая обстоятелства, доколкото те са свързани със свойствените за тези продукти обективни характеристики и качества. Сред относимите обстоятелства следва да се прецени използването, за което са предназначени посочените продукти от производителя, както и условията и мястото на използването им. Фактът, че дадени продукти са предназначени за лечение на едно или повече заболявания, и фактът, че лечението трябва да се извършва в одобрен медицински център под контрола на правоспособно лице, са индиции, въз основа на които може да се установи, че тези продукти са предназначени за медицински цели. Напротив, фактът, че дадени продукти позволяват главно естетически подобрения, и фактът, че с тези продукти може да се борави извън рамките на медицински център, например в козметичен салон, без намесата на правоспособно лице, са индиции, с които може да се опровергае твърдението, че посочените продукти са предназначени за медицински цели. Размерите, теглото и използваната технология не са определящи обстоятелства за класирането на продукти като разглежданите в главното производство в позиция 9018 от същата номенклатура.
 (1) ОВ C 377, 21.12.2013 г.


text:
 19.6.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 161/16
 Жалба, подадена на 1 март 2010 г. от Solvay SA срещу Решение, постановено от Общия съд (шести състав) на 17 декември 2009 г. по дело T-58/01, Solvay/Комисия
 (Дело C-110/10 P)
 (2010/C 161/22)
 Език на производството: френски
 Страни
 Жалбоподател: Solvay SA (представители: P.-A. Foriers, R. Jafferali, F. Louis, A. Vallery, avocats)
 Друга страна в производството: Европейска комисия
 Искания на жалбоподателя
 —
 да се съедини настоящото дело с делото, образувано по жалба на жалбоподателя срещу Решение на Общия съд от 17 декември 2009 г. по дело T-57/01,
 —
 да се отмени съдебното решение от 17 декември 2009 г.,
 —
 в резултат на това да се преразгледа жалбата в отхвърлената ѝ част и да се отмени изцяло решението на Комисията от 13 декември 2000 г.,
 —
 да се отмени глобата от 2,25 милиона евро, а при условията на евентуалност същата да се намали съществено като обезщетение за претърпяната от жалбоподателя тежка вреда поради необичайната дългата продължителност на производството,
 —
 да се осъди Комисията да заплати съдебните разноски, свързани с производството по обжалване и производството пред Общия съд.
 Правни основания и основни доводи
 В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага три правни основания.
 С първото си правно основание, състоящо се от пет части, жалбоподателят твърди, че е нарушено правото му на процес в разумен срок. По-специално Solvay твърди, че Общият съд не е преценил общо срокът, така че да включи в него както административната, така и съдебната фаза на производството (първа част), не е взел предвид продължителността на производството пред него (втора част), обвързал е санкцията за превишаване на разумния срок с доказване на конкретно накърняване на правото на защита на жалбоподателя, макар двата принципа да са самостоятелни и отделни (трета част), постановил е, че в случая не е налице подобно накърняване (четвърта част) и е изопачил фактите по делото, като е приел, че жалбоподателят се е отказал от направеното при условията на евентуалност искане за намаляване на глобата поради превишаване на разумния срок (пета част), въпреки че той изрично е поискал отмяна или поне намаляване на глобата на това основание.
 С второто си правно основание, състоящо се от пет части, жалбоподателят поддържа, че Общият съд е нарушил правото му на защита, тъй като го е задължил да докаже, че изгубените от Комисията материали по преписката, са могли да бъдат от полза за неговата защита (първа част). Всъщност при липсата на какъвто и да било предварителен преглед на преписката не можело служебно да се изключи възможността въпросните документи да окажат влияние върху взетото от Комисията решение (втора и трета част). Освен това той упреква Общия съд, че в обжалваното съдебно решение е постановил, че жалбоподателят не е доказал ползата, която са могли да имат изчезналите материали за защитата му, тъй като не е изложил пред Общия съд правно основание, с което да оспори съществуването на споразумението, нещо което е можел да направи дори при липса на достъп до преписката, въпреки че жалбоподателят е формулирал това правно основание пред Комисията и че съдържанието на изгубените документи вече не може по никакъв начин да бъде установено (четвърта част). Накрая той упреква Общия съд, че е приел, че изгубените документи нямат никакво значение, тъй като вече е отхвърлил правното основание по същество, изложено от жалбоподателя във връзка с липсата на последици за търговията между държавите членки, въпреки че съдържанието на изгубените материали не е известно и поради това не може да се изключи възможността въз основа на тези материали жалбоподателят да изложи допълнителни доводи, дори изцяло нови правни основания, както по същество, така и относно размера на глобата или относно редовността на производството (пета част).
 С третото си и последно правно основание жалбоподателят се оплаква от нарушение на правото му да бъде изслушан след като Общият съд отменя първото решение за налагане на глоба и преди Комисията да приеме обжалваното решение. Всъщност с обжалваното съдебно решение не се давал отговор на жалбата му за отмяна и не се признавало задължението на Комисията да изслуша съответното предприятие, когато с предходно решение Общият съд е установил нарушение на процесуалните правила при приемането на подготвителните мерки.


text:
 17.7.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 195/23
 Жалба, подадена на 11 май 2010 г. — Република Гърция/Комисия
 (Дело T-215/10)
 2010/C 195/38
 Език на производството: гръцки
 Страни
 Жалбоподател: Република Гърция (представители: I. Chalkias, G. Skiani и E. Leftheriotou)
 Ответник: Европейска комисия
 Искания на жалбоподателя
 —
 да се уважи жалбата и да се отмени обжалваното решение на Комисията в неговата цялост,
 —
 да се осъди Комисията да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 С жалбата си Република Гърция иска отмяна на Решение 2010/152 на Комисията от 11 март 2010 година„за изключване от финансиране от страна на Европейския съюз на някои разходи, направени от държавите-членки в рамките на Европейския фонд за ориентиране и гарантиране на земеделието (ФЕОГА), секция „Гарантиране“, на Европейския фонд за гарантиране на земеделието (ЕФГЗ) и на Европейския земеделски фонд за развитие на селските региони (ЕЗФРСР)“, нотифицирано под номер C(2010) 1317 и публикувано в ОВ L 63 от 12 март 2010 г. (стр. 7), в частта му, която се отнася до финансовите корекции, които са ѝ били наложени в секторите на (а) памука, (б) мерките за развитие на селските региони и в) разпределянето на храна за лица без средства.
 Относно корекцията за памука, на първо място жалбоподателят посочва грешка при преценката на фактите от Комисията и непълни мотиви на обжалваното решение, що се отнася до контролната среда и съответствието на схемата за помощ за памука на ИСАК и що се отнася до проверките на място на площите и анализа на риска.
 На второ място, жалбоподателят подчертава погрешната преценка на фактите от Комисията, както и неправилното тълкуване и прилагане на член 13, параграф 2 от Регламент (ЕО) No 1591/2001 (1) и на член 17 от Регламент (ЕО) No 1051/2001 (2) що се отнася до екологичните мерки и слабата система на контрол и що се отнася до предприетите действия след проверките, извършени във връзка с реколтите на памук и екологичните мерки. В частност, той изтъква, че упрекът за липса на санкции, отправен от Комисията към Република Гърция, е лишен от правно и фактическо основание, не се базира върху разпоредбите на Регламент No 1051/2001 и Регламент No 1591/2001, нито върху която и да е разпоредба в сила към момента на настъпване на фактическите обстоятелства, и не може да съставлява правен фактор за мотивиране на корекцията, наложена с обжалваното решение.
 На трето място, жалбоподателят се позовава на неправилното тълкуване и прилагане на насоките относно корекциите с фиксирана сума и на нарушение на принципа на пропорционалност, тъй като поетият риск от ЕФГЗ бил несъществуващ. Що се отнася до състоянието на системата на контрол, то не е било едно и също през трите разглеждани периода 2003 г.—2004 г., 2004 г.—2005 г. и 2005 г.—2006 г., следователно корекцията е трябвало да бъде степенувана.
 На четвърто място, жалбоподателят подчертава неправилното тълкуване от Комисията на член 7, параграф 4 от Регламент No 1051/2001 и на разпоредбите на член 1 от Регламент (ЕО) No 1123/2004 (3), Регламент (ЕО) No 905/2005 (4), Регламент (ЕО) No 871/2006 (5) и Регламент (ЕО) No 1486/2002 (6), с които се определя годишното действително допустимо количество памук, що се отнася до корекциите с фиксирана сума за периодите 2003 г.—2004 г., 2004 г.—2005 г. и 2005 г.—2006 г., поради твърдяното превишаване на допустимото количество и поради последвалото недължимо плащане.
 На пето място, жалбоподателят изтъква, че обжалваното решение съдържа противоречиви мотиви за корекция и грешни изчисления на корекциите, тъй като през разглежданите финансови години корекциите не съвпадат или си противоречат.
 Що се отнася до мерките за развитие на селските региони, жалбоподателят на първо място изтъква нищожността на процедурата по приключване на счетоводните сметки поради нарушение на съществени процесуални правила, предвидени в член 8, параграф 1, първо предложение от трето изречение от Регламент (ЕО) No 1663/1995 (7) във връзка с липсата на двустранен диалог що се отнася до налагането на корекция за мерките за екологично развитие.
 На второ място, жалбоподателят посочва, че решението на Комисията е опорочено от грешка относно фактите, от погрешна преценка на фактите, от недостатъчни мотиви и от нарушение на принципа на пропорционалност, що се отнася до изтъкнатите слабости на ИСАК, до ключовите проверки и до допълнителните проверки.
 Относно сектора на разпределянето на храна за лица без средства, жалбоподателят изтъква, на първо място, че позицията на Комисията е породила оправдани правни очаквания, че той не е следвало да понесе всички разноски по програмата за безплатно разпределяне на ориз, и че промяната впоследствие на позицията на Комисията представлява нарушение на принципа на защита на оправданите правни очаквания и на правната сигурност; или поне представлява превишаване на границите на нейното право на преценка, ако не злоупотреба с власт.
 Второ, жалбоподателят твърди, че транспортните разходи по отношение на него са изчислени неправилно.
 Трето, жалбоподателят изтъква, че Комисията е тълкувала и приложила неправилно общностните разпоредби, в частност член 3, параграф 2 от Регламент (ЕО) No 3149/1992 (8), нарушила е принципа на пропорционалност и е надхвърлила границите на своето право на преценка.
 (1) Регламент (ЕО) No 1591/2001 на Комисията от 2 август 2001 година за определяне на подробни правила за прилагане на схемата за помощ за памука [неофициален превод] (ОВ L 210, 2001 г., стр. 10).
 (2) Регламент (ЕО) No 1051/2001 на Съвета от 22 май 2001 година относно помощта за производството на памук [неофициален превод] (ОВ L 148, 2001 г., стр. 3).
 (3) Регламент (ЕО) No 1123/2004 на Комисията от 17 юни 2004 година относно определяне за пазарна година 2003/2004 на действителното производство на неомагнен памук, както и размерът, с който в резултат следва да се намали ориентировъчната цена [неофициален превод] (ОВ L 218, 2004 г., стр. 3).
 (4) Регламент (ЕО) No 905/2005 на Комисията от 16 юни 2005 година относно определяне за пазарна година 2004/2005 на действителното производство на неомагнен памук, както и размерът, с който в резултат следва да се намали ориентировъчната цена [неофициален превод] (ОВ L 154, 2005 г., стр. 3).
 (5) Регламент (ЕО) No 871/2006 на Комисията от 15 юни 2006 година относно определяне за пазарна година 2005/2006 на действителното производство на неомагнен памук, както и размерът, с който в резултат следва да се намали ориентировъчната цена [неофициален превод] (ОВ L 164, 2006 г., стр. 3).
 (6) Регламент (ЕО) No 1486/2006 на Комисията от 5 октомври 2006 година за изменение на Регламент (ЕО) No 2368/2002 на Съвета за въвеждане на схема за сертифициране в рамките на Кимбърлийския процес за международна търговия с необработени диаманти [неофициален превод] (ОВ L 278, 2006 г., стр. 3).
 (7) Регламент (ЕО) No 1663/95 на Комисията от 7 юли 1995 година за определяне на подробни правила за прилагане на Регламент (ЕИО) No 729/70 относно процедурата по уравняване на сметките на ФЕОГА, секция „Гарантиране“ [неофициален превод] (ОВ L 158, стр. 6).
 (8) Регламент (ЕИО) No 3149/92 на Комисията от 29 октомври 1992 година относно установяване на подробни правила за снабдяването с храна от интервенционни складове в полза на най-нуждаещите се лица в Общността (ОВ L 313, 1992 г., стр. 50, Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 11, стр. 174).


text:
 18.9.2017
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 309/5
 Решение на Съда (шести състав) от 26 юли 2017 г. — AGC Glass Europe, AGC Automotive Europe, AGC France, AGC Flat Glass Italia Srl, AGC Glass UK Ltd, AGC Glass Germany GmbH/Европейска комисия
 (Дело C-517/15 P) (1)
 ((Обжалване - Конкуренция - Членове 101 и 102 ДФЕС - Регламент (ЕО) No 1/2003 - Член 30 - Решение на Европейската комисия за установяване на незаконен картел на европейския пазар на автомобилно стъкло - Публикуване на неповерителен вариант на това решение - Отхвърляне на искане за поверително третиране на някои сведения - Мандат на служителя по изслушването - Решение 2011/695/ЕС - Член 8 - Поверителност - Информация, получена от молба за освобождаване от глоби и намаляване на техния размер - Оправдани правни очаквания - Равно третиране))
 (2017/C 309/05)
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподатели: AGC Glass Europe, AGC Automotive Europe, AGC France, AGC Flat Glass Italia Srl, AGC Glass UK Ltd, AGC Glass Germany GmbH (представители: L. Garzaniti, F. Hoseinian и A. Burckett St Laurent, avocats)
 Друга страна в производството: Европейска комисия (представители: G. Meessen, P.J.O. Van Nuffel и F. van Schaik)
 Диспозитив
 1)
 Отхвърля жалбата.
 2)
 Осъжда AGC Glass Europe SA, AGC Automotive Europe SA, AGC France SAS, AGC Flat Glass Italia Srl, AGC Glass UK Ltd и AGC Glass Germany GmbH да заплатят съдебните разноски.
 (1) ОВ C 398, 30.11.2015 г.


text:
 29.6.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 189/6
 Преюдициално запитване, отправено от High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) (Обединено кралство) на 17 април 2013 г. — Sean Ambrose McCarthy, Helena Patricia McCarthy Rodriguez, Natasha Caley McCarthy Rodriguez/Secretary of State for the Home Department
 (Дело C-202/13)
 2013/C 189/12
 Език на производството: английски
 Запитваща юрисдикция
 High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court)
 Страни в главното производство
 Ищци: Sean Ambrose McCarthy, Helena Patricia McCarthy Rodriguez, Natasha Caley McCarthy Rodriguez
 Ответник: Secretary of State for the Home Department
 Преюдициални въпроси
 1.
 Член 35 от Директива 2004/38/ЕО (1) относно правото на граждани на Съюза и на членове на техните семейства да се движат и да пребивават свободно на територията на държавите членки (наричана „Директивата“) дава ли право на държава членка да приеме мерки с общо приложение, с които да откаже, прекрати или отнеме правото, предоставено в член 5, параграф 2 от Директивата, с което от изискванията за получаване на виза се освобождават членовете на семейството на гражданин на ЕС, които не са граждани на ЕС, но притежават „карти за пребиваване“, издадени в съответствие с член 10 от Директивата (наричани „притежатели на карти за пребиваване“)?
 2.
 Член 1 от Протокол No 20 относно прилагането на някои аспекти на член 26 от Договора за функционирането на Европейския съюз спрямо Обединеното кралство и Ирландия дава ли право на Обединеното кралство да изисква от притежателите на карти за пребиваване да притежават входна виза, която да е получена преди пристигане на границата?
 3.
 Ако отговорът на първия или на втория въпрос е положителен, оправдан ли е настоящият подход на Обединеното кралство спрямо притежателите на карти за пребиваване, като се вземат предвид доказателствата, обобщени в решението на запитващата юрисдикция?
 (1) Директива 2004/38/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 година относно правото на граждани на Съюза и на членове на техните семейства да се движат и да пребивават свободно на територията на държавите членки, за изменение на Регламент (ЕИО) No 1612/68 и отменяща Директиви 64/221/ЕИО, 68/360/ЕИО, 72/194/ЕИО, 73/148/ЕИО, 75/34/ЕИО, 75/35/ЕИО, 90/364/ЕИО, 90/365/ЕИО и 93/96/ЕИО (OB L 158, стр. 77; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 7, стр. 56).


text:
 17.7.2017
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 231/42
 Жалба, подадена на 12 май 2017 г. — Lion’s Head Global Partners/EUIPO — Lion Capital (Lion’s Head)
 (Дело T-294/17)
 (2017/C 231/52)
 Език на жалбата: немски
 Страни
 Жалбоподател: Lion’s Head Global Partners LLP (Лондон, Обединено кралство) (представител: R. Nöske, Rechtsanwalt)
 Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)
 Друга страна в производството пред апелативния състав: Lion Capital LLP (Лондон, Обединено кралство)
 Данни за производството пред EUIPO
 Притежател на спорната марка: жалбоподателят
 Спорна марка: посочваща Европейския съюз международна регистрация на словната марка „Lion’s Head“ No 997 073
 Производство пред EUIPO: производство по възражение
 Обжалвано решение: решение на четвърти апелативен състав на EUIPO от 28 февруари 2017 г. по преписка R 1478/2016-4
 Искания
 Жалбоподателят моли Общия съд:
 —
 да отмени обжалваното решение и да отхвърли възражението,
 —
 да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски.
 Изложено основание
 —
 Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент No 207/2009.


text:
 18.1.2014
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 15/14
 Решение на Общия съд от 28 ноември 2013 г. — Lorenz Shoe Group/СХВП — Fuzhou Fuan Leather Plastics Clothing Making (Ganeder)
 (Дело T-374/09) (1)
 (Марка на Общността - Производство по възражение - Заявка за словна марка на Общността Ganeder - По-ранна словна марка на Общността Ganter - Относително основание за отказ - Сходство на знаците - Вероятност от объркване - Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) No 207/2009)
 2014/C 15/18
 Език на производството: немски
 Страни
 Жалбоподател: Lorenz Shoe Group AG (Taufkirchen an der Pram, Австрия) (представители: първоначално M. Douglas, впоследствие N. Hebeis, адвокати)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представители: R. Pethke и A. Schifko)
 Друга страна в производството пред апелативния състав на СХВП, встъпила в производството пред Общия съд: Fuzhou Fuan Leather Plastics Clothing Making Co. Ltd (Cangshan Fuzhou, Китай) (представител: A. Paschke, адвокат)
 Предмет
 Жалба срещу решението на първи апелативен състав на СХВП от 16 юли 2009 г. (преписка R 1289/2008-1), свързано с производство по възражение между shoe fashion group Lorenz AG и Fuzhou Fuan Leather Plastics Clothing Making Co. Ltd.
 Диспозитив
 1.
 Отменя решението на първи апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП) от 16 юли 2009 г. (преписка R 1289/2008-1).
 2.
 СХВП понася направените от нея съдебни разноски, както и разноскит, направени от Lorenz Shoe Group AG.
 3.
 Fuzhou Fuan Leather Plastics Clothing Making Co. Ltd понася направените от него съдебни разноски.
 (1) ОВ C 282, 21.11.2009 г.


text:
 18.1.2014
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 15/8
 Преюдициално запитване, отправено от Tallinna Ringkonnakohus (Естония) на 28 октомври 2013 г. — Statoil Fuel & Retail Eesti AS/Tallinna linn (Tallinna Ettevõtlusamet)
 (Дело C-553/13)
 2014/C 15/10
 Език на производството: естонски
 Запитваща юрисдикция
 Tallinna Ringkonnakohus
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: Statoil Fuel & Retail Eesti AS
 Ответник: Tallinna linn (Tallinna Ettevõtlusamet)
 Преюдициални въпроси
 1.
 Може ли финансирането на организацията на обществения транспорт на територията на дадена административно-териториална единица да се счита за специално предназначение по смисъла на член 1, параграф 2 от Директива 2008/118/ЕО (1) на Съвета на Европейския съюз, ако изпълнението и финансирането на тази задача е част от задълженията на административно-териториалната единица?
 2.
 При утвърдителен отговор на този въпрос, следва ли член 1, параграф 2 от Директива 2008/118/ЕО на Съвета на Европейския съюз да се тълкува в смисъл, че тази разпоредба допуска в националното законодателство да бъде предвиден косвен данък, който се заплаща при продажбата на акцизни стоки на крайни потребители и който се използва изцяло за организацията на обществения транспорт, ако организацията на обществения транспорт е задължение на административно-териториалната единица, разполагаща с правомощия да събира данъци, което задължение трябва да бъде изпълнявано независимо от предвиждането на такъв косвен данък, а размерът на сумите, с които се финансира организацията на обществения транспорт, в крайна сметка не се формира автоматично от приходите от събрания данък, тъй като сумата, предназначена за организацията на обществения транспорт, е точно определена, така че ако приходите от косвения данък са по-високи, за организацията на обществения транспорт се предоставят съответно по-малки по размер публични финансови средства от други източници и обратно — ако приходите от данъка върху продажбите са по-ниски, административно-териториалната единица трябва съответно да увеличи финансовите средства за организацията на обществения транспорт за сметка на останалите свои приходи, като обаче при приходи от данъци, различни по размер от прогнозните очаквания, е възможно размерът на разходите за организацията на обществения транспорт да бъде променен чрез изменение на бюджета на административно-териториалната единица?
 3.
 При утвърдителен отговор на предходния въпрос, следва ли член 1, параграф 2 от Директива 2008/118/ЕО на Съвета на Европейския съюз да се тълкува в смисъл, че тази разпоредба допуска допълнително облагане на акцизна стока с косвен данък, чието предназначение се определя след възникване на задължението за заплащане на този данък?
 (1) Директива 2008/118/ЕО на Съвета от 16 декември 2008 година относно общия режим на облагане с акциз и за отмяна на Директива 92/12/ЕИО (ОВ L 9, стр. 12).


text:
 1.5.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 113/36
 Иск, предявен на 10 март 2010 г. — Европейска комисия/Република Гърция
 (Дело C-127/10)
 2010/C 113/56
 Език на производството: гръцки
 Страни
 Ищец: Европейска комисия (представители: M. Karanasou-Apostolopoulou и G. Zavvos)
 Ответник: Република Гърция
 Искания на ищеца
 —
 да се установи, че като не е въвела необходимите законови, подзаконови и административни разпоредби за съобразяване с Директива 2006/42/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 17 май 2006 година относно машините и за изменение на Директива 95/16/ЕО (1), и при всички положения, като не е уведомила Комисията за тези разпоредби, Република Гърция не е изпълнила задълженията си по силата на тази директива;
 —
 да се осъди Република Гърция да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 Срокът за транспониране на Директива 2006/42/ЕО във вътрешното право е изтекъл на 29 юни 2008 г.
 (1) ОВ L 157, 9.6.2006 г., стp. 24; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 53, стр. 120.


text:
 9.6.2007
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 129/21
 Иск, предявен на 13 април 2007 г. — Agrofert Holding/Комисия
 (Дело T-111/07)
 (2007/C 129/37)
 Език на производството: английски
 Страни
 Ищец: Agrofert Holding a.s. (Прага, Чешка република) [представител: R. Pokorný, адвокат]
 Ответник: Комисия на Европейските общности
 Искания на ищеца
 —
 Отмяна на Решение на Комисията SG.E.3/MIB/md D (2007) 1360 от 13 февруари 2007 г. относно молба за достъп до документи по дело за сливане No COMP/M.3543 — PKN Orlen/Unipetrol и Решение на Комисията 16796/16797 от 2 август 2006 г.;
 —
 да се осъди Комисията да предостави процесните документи;
 —
 да се осъди Комисията да заплати разноските.
 Правни основания и основни доводи
 Чрез своя иск ищецът желае отмяната, на основание член 230 ЕО, на решението на Комисията от 2 август 2006 г. (наричано по-долу „Решение I“), както и на последващото потвърдително решение на Комисията от 13 февруари 2007 г. (наричано по-долу „Решение II“), във връзка с молбата за достъп до всички непубликувани документи относно уведомителните и предуведомителните фази на въпросното сливане.
 Ищецът твърди, че двете решения противоречат на Регламент (ЕО) No 1049/2001 (1) относно публичния достъп до документи на Европейския парламент, Съвета и на Комисията (наричан по-долу „Регламентът“), тъй като те не попадат сред изключенията, съдържащи се в член 4, параграф 2, относно защитата на търговски интереси, защита за целите на разследването, запазване на тайната на правни становища, или в член 4, параграф 3 относно запазването на тайната на процеса на вземане на решения.
 По-нататък ищецът посочва, че член 4, параграф 2, първо тире от Регламента не би следвало да се тълкува в смисъл, че изключенията се прилагат за документите като цяло, а само за онези части от тях, които биха могли да съдържат търговски тайни или чувствителна търговска информация. Така, според ищеца, ответникът би могъл било да предостави на обществеността части от исканите документи, било да потъмни съответните съдържащи чувствителна информация части, без да засяга целите на дейности по инспектиране, разследване и одит, правата на лицата-уведомители и на трети лица, защитата на правни становища или процеса на вземане на решения в институцията.
 Освен това ищецът твърди, че ответникът, вместо да прави индивидуална проверка на всеки документ, попадащ според него в изключението по член 4, параграф 2, трето тире от Регламента, изцяло е отказал искания достъп единствено въз основа на факта, че всички документи съдържат търговски тайни и не могат да бъдат оповестени в съответствие с член 17 от Регламента на Съвета (ЕО) No 139/2004 (2). Подобен общ подход би противоречал на член 4, параграф 6 от Регламента.
 В допълнение ищецът твърди, че споменатите изключения са приложими единствено ако те не са преодолени от по-висш обществен интерес от оповестяването. Според ищеца, подобен интерес от оповестяването на поисканите документи, произтичащ от вредите, претърпени от ищеца, както и от миноритарните акционери на погълнатото дружество, е налице и преодолява изключенията от правото на достъп.
 Ищецът по-нататък твърди, че Решения I и II противоречат на член 1 ЕС, втора алинея, който прогласява принципа на откритостта.
 Накрая, ищеца твърди, че ответникът не е обработил потвърдителното заявление навреме в съответствие с член 8, параграф 1 от Регламента, а е надвишил срока за отговор със 100 работни дни.
 (1) ОВ L 145, 31.5.2001 г., стр. 43-48.
 (2) Регламент на Съвета (ЕО) No 139/2004 от 20 януари 2004 г. за контрола на сливанията между предприятия, (ОВ L 24, 29.1.2004 г., стр. 1-22).


text:
 12.11.2011
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 331/13
 Жалба, подадена на 14 септември 2011 г. от Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE срещу определението, постановено от Общия съд (първи състав) на 22 юни 2011 г. по дело T-409/09, Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE/Европейска комисия
 (Дело C-469/11 P)
 2011/C 331/22
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (представител: N. Korogiannakis, Δικηγόρος)
 Друга страна в производството: Европейска комисия
 Искания на жалбоподателя
 —
 да се отмени Определението на Общия съд по дело T-409/09;
 —
 да се отхвърли изцяло направеното от Комисията възражение за недопустимост;
 —
 да се върне делото на Общия съд за постановяване на решение по съществото на спора;
 —
 да се осъди Комисията да заплати съдебните и други разноски, направени от жалбоподателя в настоящото производство, включително направените в първоинстанционното производство, дори и ако настоящата жалба бъде отхвърлена, както и разноските по настоящото производство в случай, че същата бъде уважена.
 Правни основания и основни доводи
 Жалбоподателят твърди, че обжалваното определение трябва да бъде отменено на следните правни основания:
 —
 Общият съд допуснал грешка при прилагане на правото като не приложил разпоредбата на член 102, параграф 2 от Процедурния правилник, която се отнася до еднократното удължаване на процесуалните срокове с 10 дни поради отдалеченост по делата, които имат за предмет обявяване на извъндоговорната отговорност на европейските институции.
 —
 Общият съд нарушил принципите на равно третиране и на правна сигурност като не приложил разпоредбата на член 102, параграф 2.
 —
 Общият съд допуснал грешка при прилагане на правото като приел, че срокът на погасителната давност започва да тече от момента на съобщаването на жалбоподателя на решението на Комисията за отхвърляне на неговата оферта.


text:
 18.7.2009
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 167/11
 Определение на Първоинстанционния съд от 20 април 2009 г. — Murnauer Markenvertrieb/СХВП — Fitne Gesundheit und Wellness (Notfall Bonbons)
 (Дело T-372/08) (1)
 (Марка на Общността - Искане за обявяване на недействителност - Оттегляне на искането за обявяване на недействителност - Липса на основание за постановяване на съдебно решение по същество)
 2009/C 167/22
 Език на производството: немски
 Страни
 Жалбоподател: Murnauer Markenvertrieb GmbH (Trebur, Германия) (представители: H. Daniel и O.I. Haleen, avocats)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни) (представител: S. Schäffner)
 Друга страна в производството пред апелативния състав на СХВП, встъпила пред Първоинстанционния съд: Fitne Gesundheit und Wellness GmbH (Salzhemmendorf, Германия) (представители: M. De Zorti, T. Grimm и M. Koch, avocats)
 Предмет
 Жалба, подадена срещу решението на първи апелативен състав на СХВП от 10 юли 2008 г. (преписка R 909/2007-1) относно процедура за обявяване на недействителност между Murnauer Markenvertrieb GmbH и Fitne Gesundheit und Wellness GmbH.
 Диспозитив
 1)
 Липсва основание за постановяване на съдебно решение по същество по жалбата.
 2)
 Осъжда Murnauer Markenvertrieb GmbH и Fitne Gesundheit und Wellness GmbH да понесат направените от тях съдебни разноски, както и всяко от тях да понесе половината от съдебните разноски, направени от Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни).
 (1) ОВ C 313, 6.12.2008 г.


text:
 18.1.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 16/46
 Жалба, подадена на 10 ноември 2015 г. — Spa Monopole/СХВП — YTL Hotels & Properties (SPA VILLAGE)
 (Дело T-625/15)
 (2016/C 016/55)
 Език на жалбата: френски
 Страни
 Жалбоподател: Spa Monopole, compagnie fermière de Spa SA/NV (Спа, Белгия) (представители: E. Cornu и E. De Gryse, адвокати)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП)
 Друга страна в производството пред апелативния състав: YTL Hotels & Properties Sdn Bhd (Куала Лумпур, Малайзия)
 Данни за производството пред СХВП
 Заявител на спорната марка: Другата страна пред апелативния състав
 Спорна марка: Словна марка на Общността „SPA VILLAGE“ — заявка за регистрация No 3 841 202
 Производство пред СХВП: производство по възражение
 Обжалвано решение: решение на четвърти апелативен състав на СХВП от 11 септември 2015 г. по преписка R 1954/2013-4
 Искания
 Жалбоподателят моли Общия съд:
 —
 да отмени обжалваното решение,
 —
 да осъди ответника да заплати съдебните разноски.
 Изложени основания
 —
 Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент No 207/2009,
 —
 Нарушение на член 8, параграф 5 от Регламент No 207/2009.


text:
 29.1.2011
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 30/28
 Иск, предявен на 2 декември 2010 г. — Европейска комисия/Италианска република
 (Дело C-565/10)
 ()
 2011/C 30/46
 Език на производството: италиански
 Страни
 Ищец: Европейска комисия (представител: S. Pardo Quintillán и D. Recchia)
 Ответник: Италианска република
 Искания на ищеца
 Комисията моли Съда:
 —
 да обяви, че след като е пропуснала да
 —
 вземе необходимите мерки, за да гарантира, че агломерациите на
 —
 Chieti e Gissi (Abruzzo),
 —
 Acri, Siderno, Bagnara Calabra, Bianco, Cassano allo Ionio, Castrovillari Crotone, Santa Maria del Cedro, Gioia Tauro, Lamezia Terme, Melito di Porto Salvo, Mesoraca, Montebello Ionico, Montepaone, Motta San Giovanni, Reggio Calabria, Rende, Rossano, Scalea, Sellia Marina, Soverato и Strongoli (Calabria),
 —
 Afragola, Nola, Ariano Irpino, Avellino, Battipaglia, Benevento, Capaccio, Capri, Caserta, Mercato Sanseverino, Torre del Greco, Aversa, Ischia, Casamicciola Terme, Forio, Napoli Est, Napoli Nord, Napoli Ovest, Vico Equense, Salerno и Montesarchio (Campania),
 —
 Cervignano del Friuli и Monfalcone (Friuli Venezia-Giulia),
 —
 Frascati и Zagarolo (Lazio),
 —
 Camisano, Genova, La Spezia, Riva Ligure, Sanremo и Ventimiglia (Liguria),
 —
 Tolentino (Marche),
 —
 Campobasso 1 и Isernia (Molise),
 —
 Manduria, Porto Cesareo, Supersano и Traviano (Puglia),
 —
 Follonica и Piombino (Toscana),
 —
 Misterbianco и други, Paternò, Aci Catena, Adrano, Catania и други, Giarre-Mascali-Riposto и други, Caltagirone, Aci Castello, Acireale + altri, Belpasso, Biancavilla, Gravina di Catania, Tremestieri Etneo, San Giovanni La Punta, Caltanissetta-San Cataldo, Macchitella, Niscemi, Agrigento e periferia, Favara, Palma di Montechiaro, Porto Empedocle, Sciacca, Cefalù, Carini + ASI Palermo, Monreale, Palermo и граничните части, Santa Flavia, Augusta, Avola, Priolo Gargallo, Carlentini, Ragusa, Marina di Ragusa, Santa Croce Camerina, Vittoria, Scoglitti, Favignana, Marsala, Partanna l (Villa Ruggero), Capo d’Orlando, Giardini Naxos, Consortile Letojanni, Pace del Mela, Piraino, Roccalumera, Consortile Sant’Agata Militello, Consortile Torregrotta, Messina l, Messina и Messina 6 (Sicilia),
 с еквивалент жители над 15 000, които заустват във води в приемници, които не се считат за „чувствителни зони“ по смисъла на член 5 от Директива 91/271/ЕИО (1), са снабдени с канализационни системи по смисъла на член 3, параграф 1, първо тире от същата директива,
 —
 да вземе необходимите мерки, за да гарантира че в агломерациите на
 —
 Gissi e Lanciano-Castel Frentano (Abruzzo),
 —
 Acri, Siderno, Bagnara Calabra, Cassano allo Ionio, Castrovillari, Crotone, Melito di Porto Salvo, Montebello Ionico, Montepaone, Motta San Giovanni, Reggio Calabria и Rossano (Calabria),
 —
 Ariano Irpino, Avellino, Battipaglia, Benevento, Capaccio, Capri, Caserta, Aversa, Ischia, Casamicciola Terme, Forio, Massa Lubrense, Napoli Est, Napoli Nord и Vico Equense (Campania),
 —
 Trieste-Muggia-San Dorligo (Friuli Venezia-Giulia),
 —
 Zagarolo (Lazio),
 —
 Albenga, Borghetto Santo Spirito, Finale Ligure, Genova, Imperia, La Spezia, Margherita Ligure, Quinto, Rapallo, Recco и Riva Ligure (Liguria),
 —
 Campobasso l и Isernia (Molise),
 —
 Casamassima, Casarano, Manduria, Monte Sant’Angelo, Porto Cesareo, Salice Salentino, San Giovanni Rotondo, San Vito dei Normanni, Squinzano, Supersano и Vernole (Puglia),
 —
 Vicenza (Veneto),
 —
 Misterbianco и други, Scordia Militello Val di Catania, Palagonia, Aci Catena, Giarre Mascali-Riposto и други, Caltagirone, Aci Castello, Bronte, Acireale и други, Belpasso, Gravina di Catania, Tremestieri Etneo, San Giovanni La Punta, Macchitella, Niscemi, Riesi, Agrigento и периферията, Favara, Palma di Montechiaro, Menfi, Porto Empedocle, Ribera, Sciacca, Bagheria, Cefalù, Carini + ASI Palermo, Misilmeri, Monreale, Santa Flavia, Termini Imerese, Trabia, Augusta, Avola, Carlentini, Rosolini, Pozzallo, Ragusa, Modica, Scicli, Scoglitti, Campobello di Mazara, Castevetrano l, Triscina Marinella, Trapani Erice (Casa santa), Favignana, Marsala, Mazara del Vallo, Partanna l (Villa Ruggero), Barcellona Pozzo di Gotto, Capo d’Orlando, Furnari, Giardini Naxos, Consortile Letojanni, Pace del Mela, Piraino, Roccalumera, Consortile Sant’Agata Militello, Consortile Torregrotta, Gioiosa Marea, Messina l, Messina 6, Milazzo, Patti и Rometta (Sicilia),
 с еквивалентен жител над 15 000, които заустват във води в приемници, които не се считат за „чувствителни зони“ по смисъла на член 5 от Директива 91/271/ЕИО, отпадъчните води, които влизат в канализационните системи, са подложени на пречистване, което съответства на предвиденото в член 4, параграфи 1 и 3 от същата директива,
 —
 да вземе необходимите мерки, за да гарантира, че пречиствателните станции за градските отпадъчни води, изградени за спазване на изискванията на членове 4—7, се проектират, изграждат, експлоатират и поддържат по начин, осигуряващ достатъчна производителност при всички нормални климатични условия на мястото, където са разположени и, че при проектирането на тези инсталации се държи сметка за сезонните колебания на притока органични вещества в агломерациите на
 —
 Gissi и Lanciano Castel Frentano (Abruzzo),
 —
 Acri, Siderno, Bagnara Calabra, Cassano allo Ionio, Castrovillari, Crotone, Melito di Porto Salvo, Montebello Ionico, Montepaone, Motta San Giovanni, Reggio Calabria и Rossano (Calabria),
 —
 Ariano Irpino, Avellino, Battipaglia, Benevento, Capaccio, Capri, Caserta, Aversa, Ischia, Casamicciola Terme, Forio, Massa Lubrense, Napoli Est, Napoli Nord и Vico Equense (Campania),
 —
 Trieste-Muggia San Dorligo (Friuli Venezia-Giulia),
 —
 Zagarolo (Lazio),
 —
 Albenga, Borghetto Santo Spirito, Finale Ligure, Genova, Imperia, La Spezia, Margherita Ligure, Quinto, Rapallo, Recco и Riva Ligure (Liguria),
 —
 Casamassima, Casarano, Manduria, Monte Sant’Angelo, Porto Cesareo, Salice Salentino, San Giovanni Rotondo, San Vito dei Normanni, Squinzano, Supersano и Vernole (Puglia),
 —
 Vicenza (Veneto),
 —
 Misterbianco и други, Scordia — Militello Val di Catania, Palagonia, Aci Catena, Giarre-Mascali-Riposto и други, Caltagirone, Aci Castello, Bronte, Acireale и други, Belpasso, Gravina di Catania, Tremestieri Etneo, San Giovanni La Punta, Macchitella, Niscemi, Riesi, Agrigento e periferia, Favara, Palma di Montechiaro, Menfi, Porto Empedocle, Ribera, Sciacca, Bagheria, Cefalù, Carini + ASI Palermo, Misilmeri, Monreale, Santa Flavia, Termini Imerese, Trabia, Augusta, Avola, Carlentini, Rosolini, Pozzallo, Ragusa, Modica, Scicli, Scoglitti, Campobello di Mazara, Castevetrano l, Triscina Marinella, Trapani-Erice (Casa santa), Favignana, Marsala, Mazara del Vallo, Partanna l (Villa Ruggero), Barcellona Pozzo di Gotto, Capo d’Orlando, Furnari, Giardini Naxos, Consortile Letojanni, Pace del Mela, Piraino, Roccalumera, Consortile Sant’Agata Militello, Consortile Torregrotta, Gioiosa Marea, Messina l, Messina 6, Milazzo, Patti и Rometta (Sicilia),
 Италианската република не е изпълнила задълженията си по член 3, параграфи l и 2, член 4, параграфи l и 3, във връзка с част Б, приложение 1, и по член 10 от Директива 91/271/CEE на Съвета от 21 май 1991 година за пречистването на градските отпадъчни води,
 —
 да осъди Италианската република да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 С иска си Комисията твърди, че в редица части от националната си територия Италия не е изпълнила правилно Директива 91/271/CEE на Съвета от 21 май 1991 година за пречистването на градските отпадъчни води.
 Комисията оспорва преди всичко различни нарушения на член 3, параграф 1, първо тире и параграф 2 от директивата по смисъла, на който държавите членки са длъжни да следят за това до 31 декември 2000 г. всички агломерации с еквивалент жители над 15 000 да бъдат съоръжени с канализационни системи за градски отпадъчни води, които трябва да отговарят на изискванията на приложение I, точка А. В различни агломерации в регионите Abruzzo, Calabria, Campania, Friuli Venezia-Giulia, Lazio, Liguria, Molise, Puglia, Toscana и Sicilia, които попадат в приложното поле на въпросните разпоредби, това задължение не било изпълнено коректно.
 Освен това в член 4, параграфи 1 и 3 от същата директива се предвижда също, че най-късно до 31 декември 2000 г. държавите членки трябва да следят за това всички зауствания, произлизащи от агломерации с еквивалент жители над 15 000 градските отпадъчни води, които влизат в канализационните системи, преди заустването им да бъдат подложени на вторично пречистване или на друга равностойна обработка, при предвидените в приложение I, точка Б изисквания. Комисията констатира неспазване на въпросните разпоредби в редица агломерации в регионите Abruzzo, Calabria, Campania, Friuli Venezia Giulia, Lazio, Liguria, Molise, Puglia, Veneto и Sicilia. Неспазването на член 4 от директивата водело в голяма част от случаите и до нарушение на член 10 на посочената директива, според който проектирането, изграждането, експлоатацията и поддържането на градските отпадъчни води трябва да бъде извършено по начин, осигуряващ достатъчна производителност при всички нормални климатични условия на мястото, където са разположени.
 (1) ОВ L 135, стр. 40; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 2, стр. 43.


text:
 19.6.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 161/11
 Решение на Съда (четвърти състав) от 22 април 2010 г. (преюдициално запитване от High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court), Обединеното кралство) — The Queen, по искане на Association of the British Pharmaceutical Industry/Medicines and Healthcare Products Regulatory Agency
 (Дело C-62/09) (1)
 (Директива 2001/83/ЕО - Член 94 - Финансови стимули за лекарските практики, които предписват определени лекарствени продукти на своите пациенти - Публични здравни органи - Лекари - Свобода на предписване)
 (2010/C 161/14)
 Език на производството: английски
 Запитваща юрисдикция
 High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court)
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: The Queen, по искане на Association of the British Pharmaceutical Industry
 Ответник: Medicines and Healthcare Products Regulatory Agency
 В присъствието на: NHS Confederation (Employers) Company Ltd
 Предмет
 Преюдициално запитване — High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) — Тълкуване на член 94, параграф 1 от Директива 2001/83/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 6 ноември 2001 година за утвърждаване на кодекс на Общността относно лекарствени продукти за хуманна употреба (ОВ L 311, стр. 67; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 33, стр. 3) — Прилагане от страна на публичноправен субект, част от националната служба за обществено здравеопазване, на програма за финансово стимулиране на лекарските практики, които предписват на пациентите конкретно посочени лекарствени продукти
 Диспозитив
 Член 94, параграф 1 от Директива 2001/83/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 6 ноември 2001 година за утвърждаване на кодекс на Общността относно лекарствени продукти за хуманна употреба, изменена с Директива 2004/27/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 31 март 2004 година, трябва да се тълкува в смисъл, че допуска системи от финансови стимули като разглежданата в главното производство, които са въведени от националните органи в областта на общественото здравеопазване, за да се намалят разходите в тази област, и които насърчават лекарите при лечението на определени заболявания да предписват конкретно посочени лекарства, съдържащи различно активно вещество от това на лекарствения продукт, който е бил предписван до този момент или който би могло да бъде предписан, ако не съществуваше такава система от стимули.
 (1) ОВ C 90, 18.4.2009 г.


text:
 2.6.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 157/3
 Преюдициално запитване, отправено от Rechtbank Middelburg (Нидерландия) на 20 март 2012 г. — Y.S./Minister voor Immigratie, Integratie en Asiel
 (Дело C-141/12)
 2012/C 157/04
 Език на производството: нидерландски
 Запитваща юрисдикция
 Rechtbank Middelburg
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: Y.S.
 Ответник: Minister voor Immigratie, Integratie en Asiel
 Преюдициални въпроси
 1.
 Данните, съдържащи се в проекта за решение относно заинтересованото лице и отнасящи се до това лице, следва ли да се считат за лични данни по смисъла на член 2, буква а) от Директива 95/46 (1)?
 2.
 Правният анализ, съдържащ се в проекта за решение, представлява ли лични данни по смисъла на споменатата разпоредба?
 3.
 В случай че Съдът на Европейския съюз потвърди, че описаните по-горе данни представляват лични данни, следва ли администраторът или съответният орган да предостави и достъп до тези лични данни на основание член 12 от Директива 95/46 и член 8 от Хартата на ЕС (2)?
 4.
 Може ли във връзка с това заинтересованото лице също така да се позове пряко на член 41, параграф 2, буква б) от Хартата на ЕС и, ако това е така, следва ли съдържащата се в него формулировка „като се зачитат легитимните интереси, свързани с поверителността“ [на процеса на вземане на решение] да се тълкува в смисъл, че поради тази причина може да бъде отказан достъп до проекта за решение?
 5.
 В случай че заинтересованото лице подаде молба за достъп до проекта за решение, администраторът [на лични данни], съответно [надзорният] орган следва ли да предостави на разположение на това лице копие на този документ, за да удовлетвори правото на последното да получи съответната информация?
 (1) Директива 95/46/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 24 октомври 1995 година за защита на физическите лица при обработването на лични данни и за свободното движение на тези данни (ОВ L 281, стр. 31; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 17, стр. 10).
 (2) Харта на основните права на Европейския съюз (ОВ С 364, 2000 г., стр. 1; публикувана на български език в ОВ C 303, 2007 г., стр. 1).


text:
 4.7.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 243/43
 Жалба, подадена на 10 май 2016 г. — Haverkamp/EUIPO — Sissel (Релефен мотив на каменист плаж)
 (Дело T-228/16)
 (2016/C 243/48)
 Език на жалбата: немски
 Страни
 Жалбоподател: Reinhard Haverkamp (Киндберг, Австрия) (представител: A. Waldenberger, Rechtsanwalt)
 Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)
 Друга страна в производството пред апелативния състав: Sissel GmbH (Бад Дюрхайм, Германия)
 Данни за производството пред EUIPO
 Притежател на спорния промишлен дизайн: жалбоподателят
 Спорен промишлен дизайн: посочваща Европейския съюз международна регистрация на промишления дизайн „Релефен мотив на каменист плаж“ — посочваща Европейския съюз международна регистрация No DM/072198-0001
 Обжалвано решение: решение на трети апелативен състав на EUIPO от 26 февруари 2016 г. по преписка R 2619/2014-3
 Искания
 Жалбоподателят моли Общия съд:
 —
 да отмени обжалваното решение,
 —
 да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски, възникнали в производството по обжалване, в производството пред апелативния състав и в производството за обявяване на недействителност пред EUIPO.
 Изложени основания
 —
 Нарушение на член 5, параграф 1, буква б) от Регламент No 6/2002,
 —
 Нарушение на член 6, параграф 1, буква б) от Регламент No 6/2002.