text:
 5.10.2015
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 328/20
 Жалба, подадена на 4 август 2015 г. — Consorzio Vivaisti viticoli pugliesi и Negro/Комисия
 (Дело T-436/15)
 (2015/C 328/21)
 Език на производството: италиански
 Страни
 Жалбоподатели: Consorzio Vivaisti viticoli pugliesi (Отранто, Италия) и Negro Daniele (Отранто) (представители: V. Pellegrino и A. Micolani, avvocati)
 Ответник: Европейска комисия
 Искания на жалбоподателите
 Жалбоподателите искат от Общия съд:
 —
 най-напред да спре действието на мярката, доколкото жалбоподателите имат интерес от това по смисъла на член 278 ДФЕС,
 —
 да установи и обяви незаконосъобразността на Решение за изпълнение No 2015/789 на Комисията и по-специално на член 9 и на Приложениe I, в частта им, в която класифицират вида Vitis сред видовете, които са чувствителни към европейските и неевропейските изолати на Xylella fastidiosa, и следователно забраняват неговото придвижване „в рамките на Съюза, вътре или извън демаркационната зона“ и поради това да го отмени, доколкото жалбоподателите имат интерес от това,
 —
 да осъди ответника да заплати съдебните разноски,
 —
 да разпореди на ответника приемането на всяка друга подходяща според Общия съд мярка, включително допълнителни действия по разследване, също и чрез ЕОБХ.
 Основания и основни доводи
 В подкрепа на исканията си жалбоподателите изтъкват нарушение на принципа на пропорционалност и на член 5 ДЕС и член 296 ДФЕС, съществени процесуални нарушения под формата на липса и/или неправилност на мотивите, както и злоупотреба с власт поради неправилност на фактическите и правни предпоставки; липса на надлежно разследване и съществена противоречивост.
 Жалбоподателите уточняват, че жалбата води началото си от изследванията, проведени от изследователите на CNR в Бари, които въз основа на наблюдения, анализи и експерименти на място и в лабораторни условия показват, че:
 —
 изолираната в Саленто бактерия е различна като подвид и щам от тази, за която е известно, че отговаря за болестите по лозите в континентите, различни от Европа,
 —
 от 2013 г. до днес лозовите сортове, отглеждани в рамките на провинция Лече, не са показали никакви симптоми, дължащи се болестта на Пиърс, нито на други патологични изсушавания,
 —
 в същия период в посочените лозови сортове не е била установена никаква следа от бактерията, нито в зоните близо до и в пряк контакт със заразените маслинови дървета,
 —
 всички проведени лабораторни експерименти върху лозите (чрез инокулум и/или контакт с вектора) показаха отрицателен резултат, както по отношение на развитието на инфекцията, така и по отношение на самото наличие на бактерията в безсимптомни форми.
 Поради това според жалбоподателите включването на лозите в списъка на посочените растения се оказва незаконосъобразно, тъй като не отчита констатациите, които показват сигурния имунитет на лозите спрямо бактерията, разпространила се в заразената зона.
 Жалбоподателите считат също, че мярката е противоречива, като се има предвид, че след първо становище на ЕОБХ от 26 ноември 2013 г., в което се признава недостига на познания за щама на Xylella fastidiosa, появил се в Саленто, в предходните си решения No 87 и No 497 от 2014 г. Комисията не включва лозите към чувствителните растения, докато след това изненадващо ги включва, забранявайки тяхното придвижване, макар още да не е получила по-задълбочени проучвания от ЕОБХ и от италианските органи, които са доказали имунитета на лозите спрямо бактерията, изолирана в Саленто.


text:
 14.1.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 13/6
 Преюдициално запитване, отправено от Højesteret (Дания) на 26 октомври 2011 г. — Dansk Jurist- og Økonomforbund, действащ от името на Erik Toftgaard/Indenrigs- og Sundhedsministeriet
 (Дело C-546/11)
 2012/C 13/12
 Език на производството: датски
 Запитваща юрисдикция
 Højesteret
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: Dansk Jurist- og Økonomforbund (DJØF — Датски съюз на юристите и икономистите), действащ от името на Erik Toftgaard
 Ответник: Indenrigs- og Sundhedsministeriet
 Преюдициални въпроси
 1.
 Трябва ли член 6, параграф 2 от Директивата за заетостта (1) да се тълкува в смисъл, че държавите членки могат да предвидят, че определянето на възрастовите граници за достъпа до или правата на обезщетения в рамките на професионалните социалноосигурителни схеми не представлява дискриминация, само доколкото тези социалноосигурителни схеми са свързани с права на пенсия или с обезщетения за инвалидност?
 2.
 Трябва ли член 6, параграф 2 да се тълкува в смисъл, че възможността да се определят възрастови граници се отнася само за достъпа до тези схеми, или тази разпоредба трябва да се тълкува в смисъл, че възможността да се определят възрастови граници се отнася и за правото на плащане на обезщетения по схемите?
 3.
 При отрицателен отговор на първия въпрос:
 Може ли изразът „[професионални] социалноосигурителни схеми“ в член 6, параграф 2 да включва схема като „rådighedsløn“ (възнаграждение за оставане на разположение), предвидена в член 32, първа алинея от датския Закон за държавните служители (Tjenestemandslov), в съответствие с която длъжностно лице има право да запази, като специална закрила в случай на съкращение поради премахване на длъжността му, своето трудово възнаграждение в продължение на три години и да продължи да придобива осигурителен стаж, при положение че остане на разположение за назначаване на друга подходяща длъжност?
 4.
 Трябва ли член 6, параграф 1 от Директивата за заетостта да се тълкува в смисъл, че не е пречка за национална разпоредба като член 32, четвърта алинея, точка 2 от датския Закон за държавните служители, която предвижда, че възнаграждението за оставане на разположение не се изплаща на длъжностно лице, достигнало възрастта, на която може да получава социалната пенсия за старост, ако бъде премахната неговата длъжност?
 (1) Директива 2000/78/ЕО на Съвета от 27 ноември 2000 година за създаване на основна рамка за равно третиране в областта на заетостта и професиите (ОВ L 303, стр. 16, Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 6, стр. 7)

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 18.1.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 16/37
 Решение на Общия съд от 24 ноември 2015 г. — Intervog/СХВП (meet me)
 (Дело T-190/15) (1)
 ((Марка на Общността - Заявка за фигуративна марка на Общността „meet me“ - Абсолютно основание за отказ - Липса на отличителен характер - член 7, параграф 1, буква б) от Регламент (EО) No 207/2009))
 (2016/C 016/46)
 Език на производството: френски
 Страни
 Жалбоподател: Intervog (Париж, Франция) (представител: M.-R. Hirsch, avocat)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представител: S. Bonne)
 Предмет
 Жалба срещу решение на четвърти апелативен състав на СХВП от 11 февруари 2015 г. (преписка R 845/2014-4) относно заявка за регистрация на знака „meet me“ като марка на Общността
 Диспозитив
 1)
 Отхвърля жалбата.
 2)
 Осъжда Intervog да заплати съдебните разноски.
 (1) ОВ C 198, 15.6.2015 г.


text:
 7.8.2017
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 256/19
 Решение на Общия съд от 27 юни 2017 г. — Deutsche Post/EUIPO — Media Logistik (PostModern)
 (Дело T-13/15) (1)
 ((Марка на Европейския съюз - Производство по възражение - Заявка за словна марка на Европейския съюз „PostModern“ - По-ранна национална словна марка „POST“ и по-ранна словна марка на Европейския „Deutsche Post“ - Относително основание за отказ - Липса на вероятност от объркване - Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) No 207/2009 - Доказателства, представени за първи път пред Общия съд))
 (2017/C 256/18)
 Език на производството: немски
 Страни
 Жалбоподател: Deutsche Post AG (Бон, Германия) (представители: първоначално K. Hamacher и C. Giersdorf, K. Hamacher, и накрая K. Hamacher и G. Müllejans, адвокати)
 Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представител: S. Hanne)
 Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO, встъпила в производството пред Общия съд: Media Logistik GmbH (Дрезден, Германия) (представител: S. Risthaus, адвокат)
 Предмет
 Жалба срещу решението на първи апелативен състав на EUIPO от 3 ноември 2014 г. (преписка R 2063/2013-1), постановено в производство по възражение със страни Deutsche Post и Media Logistik
 Диспозитив
 1)
 Отхвърля жалбата.
 2)
 Осъжда дружество Deutsche Post AG да заплати съдебните разноски.
 (1) ОВ C 107, 30.3.2015 г.


text:
 19.12.2009
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 312/3
 Решение на Съда (трети състав) от 29 октомври 2009 г. (преюдициално запитване от Regeringsrätten, Швеция) — Skatteverket/AB SKF
 (Дело C-29/08) (1)
 (Шеста директива ДДС - Членове 2 и 4, член 13, Б, буква г), точка 5 и член 17 - Директива 2006/112/ЕО - Членове 2 и 9, член 135, параграф 1, буква е) и член 168 - Прехвърляне на дъщерно дружество и на участие в контролирано дружество от страна на дружеството майка - Приложно поле на ДДС - Освобождаване - Доставки на услуги, получени в рамките на сделки по прехвърляне на акции - Възможност за приспадане на ДДС)
 2009/C 312/04
 Език на производството: шведски
 Запитваща юрисдикция
 Regeringsrätten
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: Skatteverket
 Ответник: AB SKF
 Предмет
 Преюдициално запитване — Regeringsrätten — Тълкуване на членове 2 и 4, член 13, Б, буква г), точка 5 и член 17 от Шеста директива 77/388/ЕИО на Съвета от 17 май 1977 година относно хармонизиране на законодателствата на държавите членки относно данъците върху оборота — обща система на данъка върху добавената стойност: единна данъчна основа (ОВ L 145, стр. 1), както и на членове 2 и 9, член 135, параграф 1 и член 168 от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност (ОВ L 347, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 3, стр. 7) — Прехвърляне на дъщерно дружество и на участие в друго дружество от страна на дружество майка с цел преструктуриране на групата — Приспадане на платения ДДС върху доставки на услуги, получени от дружеството майка в рамките на сделките по прехвърляне
 Диспозитив
 1.
 Член 2, параграф 1 и член 4, параграфи 1 и 2 от Шеста директива 77/388/ЕИО на Съвета от 17 май 1977 година относно хармонизиране на законодателствата на държавите членки относно данъците върху оборота — обща система на данъка върху добавената стойност: единна данъчна основа, изменена с Директива 95/7 на Съвета от 10 април 1995 година, както и член 2, параграф 1 и член 9, параграф 1 от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност трябва да се тълкуват в смисъл, че прехвърлянето от дружество майка на всички акции на изцяло притежавано дъщерно дружество и на остатъчното дялово участие в контролирано дружество, което преди изцяло е притежавало — дружества, на които дружеството майка е предоставяло подлежащи на облагане с данък върху добавената стойност услуги — представлява икономическа дейност, която попада в приложното поле на посочените директиви. Въпреки това, доколкото прехвърлянето на акции може да се приравни на прехвърляне на съвкупност или част от активите на предприятие по смисъла на член 5, параграф 8 от Шеста директива 77/388, изменена с Директива 95/7, или по смисъла на член 19, първа алинея от Директива 2006/112 и при условие че съответната държава членка е използвала предвидената в тези разпоредби възможност, тази сделка не представлява икономическа дейност, която подлежи на облагане с данък върху добавената стойност.
 2.
 Прехвърляне на акции като разглежданото в главното производство трябва да е освободено от данък върху добавената стойност на основание на член 13, Б, буква г), точка 5 от Шеста директива 77/388, изменена с Директива 95/7, както и на основание на член 135, параграф 1, буква е) от Директива 2006/112.
 3.
 Правото на приспадане на платения данък върху добавената стойност по получени доставки на услуги за целите на прехвърляне на акции възниква на основание на член 17, параграфи 1 и 2 от Шеста директива 77/388, изменена с Директива 95/7, както и на основание на член 168 от Директива 2006/112, ако е налице пряка и непосредствена връзка между свързаните с получените доставки разходи и цялостната икономическа дейност на данъчнозадълженото лице. Запитващата юрисдикция следва да определи, като вземе предвид всички обстоятелства, при които са осъществени разглежданите в главното производство сделки, дали направените разходи може да бъдат включени в цената на продаваните акции, или са част само от елементите, формиращи цената на доставките в рамките на икономическата дейност на данъчнозадълженото лице.
 4.
 Обстоятелството, че прехвърлянето на акции се извършва чрез няколко последователни сделки, не влияе върху отговора на предходните въпроси.
 (1) ОВ C 79, 29.3.2008 г.


text:
 30.6.2014
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 202/9
 Решение на Съда (пети състав) от 8 май 2014 г. (преюдициално запитване от Tribunale Amministrativo Regionale per la Puglia — Италия) — Idrodinamica Spurgo Velox и др./Acquedotto Pugliese SpA
 (Дело C-161/13) (1)
 ((Обществени поръчки - Сектор на водоснабдяването - Директива 92/13/ЕИО - Ефективни и бързи производства по обжалване - Срокове за обжалване - Дата, от която започват да текат тези срокове))
 2014/C 202/10
 Език на производството: италиански
 Запитваща юрисдикция
 Tribunale Amministrativo Regionale per la Puglia
 Страни в главното производство
 Жалбоподатели: Idrodinamica Spurgo Velox, Giovanni Putignano e figli srl, Cogeir srl, Splendor Sud srl, Sceap srl
 Ответник: Acquedotto Pugliese SpA
 в присъствието на: Tundo srl, Giovanni XXIII Soc. coop. arl
 Предмет
 Преюдициално запитване — Tribunale Amministrativo Regionale per la Puglia — Тълкуване на членове 1, 2а, 2в и 2е от Директива 92/13/ЕИО на Съвета от 25 февруари 1992 година относно координирането на законовите, подзаконовите и административните разпоредби относно прилагането на правилата на Общността по възлагане на обществени поръчки на субекти, извършващи дейност във водния, енергийния, транспортния и телекомуникационния сектор (ОВ L 76, стр. 14; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 2, стр. 43) — Срок за обжалване — Начален момент — Национална правна уредба, която предвижда, че срокът за обжалване започва да тече от датата, на която жалбоподателят е бил уведомен за решението за окончателното възлагане на поръчката — Жалбоподател, който е узнал за наличието на нарушение на разпоредбите в областта на възлагането на обществени поръчки след посоченото уведомление
 Диспозитив
 Член 1, параграфи 1 и 3, както и член 2а, параграф 2, последна алинея от Директива 92/13/ЕИО на Съвета от 25 февруари 1992 година относно координирането на законовите, подзаконовите и административните разпоредби относно прилагането на правилата на Общността по възлагане на обществени поръчки на субекти, извършващи дейност във водния, енергийния, транспортния и телекомуникационния сектор, изменена с Директива 2007/66/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 11 декември 2007 г., трябва да се тълкуват в смисъл, че срокът за подаване на жалба за отмяна на решението за възлагане на дадена обществена поръчка трябва да започне да тече отново, когато след приемането на това решение за възлагане, но преди подписването на договора възлагащият орган е приел ново решение, което може да засегне законосъобразността на посоченото решение за възлагане. Този срок започва да тече от уведомяването на оферентите за последващото решение или при липсата на такова уведомление — от момента, в който последните са узнали за него.
 В случай че даден оферент узнае за нарушение след изтичането на предвидения от националната правна уредба срок за обжалване, за което се твърди, че е извършено преди решението за възлагане на обществена поръчка, правото на жалба срещу това решение му е гарантирано само в този срок, освен при изрична разпоредба от националното право, гарантираща такова право в съответствие с правото на Съюза.
 (1) ОВ C 189, 29.6.2013 г.


text:
 12.5.2014
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 142/9
 Преюдициално запитване от Sozialgerichts Duisburg (Германия), постъпило на 16 януари 2014 г. — Ana-Maria Talasca, Angelina Marita Talasca/Stadt Kevelaer
 (Дело C-19/14)
 2014/C 142/10
 Език на производството: немски
 Запитваща юрисдикция
 Sozialgericht Duisburg
 Страни в главното производство
 Ищци: Ana-Maria Talasca, Angelina Marita Talasca
 Ответник: Stadt Kevelaer
 Преюдициални въпроси
 а)
 Съвместим с правото на Европейската общност ли е член 7, параграф 1, второ изречение от SGB II [Sozialgesetzbuch II, Социалноосигурителен кодекс, книга II]?
 б)
 При отрицателен отговор, трябва ли Федерална република Германия да промени правната уредба, или пряко се извежда друга правна уредба и евентуално коя?
 в)
 Член 7, параграф 1, второ изречение от SGB II остава ли в сила до (вероятно) необходимото изменение на правната уредба от страна на органите на Федерална република Германия?


text:
 22.9.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 287/25
 Жалба, подадена на 17 юли 2012 г. от Mizuno KK срещу решението на Общия съд (четвърти състав), постановено на 8 май 2012 г. по дело T-101/11 — Mizuno KK/Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)
 (Дело C-341/12 P)
 2012/C 287/48
 Език на производството: немски
 Страни
 Жалбоподател: Mizuno KK (представители: T. Wessing, T. Raab и H. Lauf, Rechtsanwälte)
 Друга страна в производството: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска:
 —
 да се отмени решението на Общия съд от 8 май 2012 г. по дело T-101/11, както и решението на първи апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 15 декември 2010 г. по преписка R 0821/2010-1;
 —
 да се осъди другата страна в производството да заплати разноските по първоинстанционното производството както и по производството по обжалване.
 Правни основания и основни доводи
 Настоящата жалба има за предмет Решение на Общия съд от 8 май 2012 г. по дело T-101/11, с което Общият съд отхвърля жалбата, подадена от жалбоподателя срещу Решение на първи апелативен състав на СХВП от 15 декември 2010 г. (преписка R 821/2010-1) в производството по възражение между Golfino AG и Mizuno KK.
 В подкрепа на жалбата си жалбоподателят изтъква следните основания:
 Заключенията на Общия съд относно обхвата на защитата и отличителния характер на вече съществуваща фигуративна марка, състояща се от буквата „G“ и символа „+“, са погрешни. Общият съд е счел неправилно, че комбинацията между тези два елемента е без значение.
 Въз основа на това Общият съд е заключил погрешно, че е налице вероятност от объркване между съществуващата фигуративна марка и фигуративната марка, чиято регистрация се иска, състояща се от буквата „G“, символа „+“, както и от стрелка, доколкото при преценката на сходството между знаците той не е взел предвид общото впечатление, което двете марки оставят, а всеки от съставните им елементи поотделно.
 Така Общият съд е приел погрешно, че сходството между двете букви „G“, съдържащи се във всяка от марките, е по-голямо отколкото това между другите съставни елементи. При правилна преценка обаче Общият съд не би разглеждал буквата „G“ отделно, а би взел предвид само общото впечатление, което марката оставя.
 Доколкото обаче е факт, че двете конфликтни марки се състоят от фонемата/g/, в не по-малка степен е вярно, че съществен момент при марките е графичното им, а не фонетично представяне. В този смисъл не е налице вероятност от объркване между двете марки.


text:
 8.12.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 379/32
 Жалба, подадена на 15 октомври 2012 г. от Luigi Marcuccio срещу определението, постановено на 3 август 2012 г. от Съда на публичната служба по дело F-57/12 R, Marcuccio/Комисия
 (Дело T-464/12 P (R))
 2012/C 379/53
 Език на производството: италиански
 Страни
 Жалбоподател: Luigi Marcuccio (Tricase, Италия) (представител: G. Cipressa, avvocato)
 Друга страна в производството: Европейска комисия
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Общия съд:
 —
 да отмени изцяло и без изключение обжалваното определение.
 Правни основания и основни доводи
 Настоящата жалба е срещу определението на председателя на Съда на публичната служба от 3 август 2012 г., с което се отхвърля молбата за спиране на изпълнението, на първо място, на решението на Комисията, с което се отхвърля искането за плащане на сумата от 1 661 EUR, която според жалбоподателя е била приспадната незаконосъобразно от обезщетението му за инвалидност, на второ място, на решението на Комисията, с което мълчаливо се отхвърля административната жалба, на трето място, всяко решение, въз основа на което Комисията е приспаднала сумата от 1 661 EUR от обезщетението му за инвалидност за месеците юни, юли, август и септември 2011 г.
 В подкрепа на исканията си жалбоподателят изтъква две основания:
 —
 Първото основание е изведено от пълната липса на мотиви на обжалваното определение, включително изопачаване и преиначаване на фактите, явна нелогичност, неразумност и произволност и явна греша при преценката по-специално що се отнася до точки 22—28 вкл. от посоченото определение.
 —
 Второто основание изведено от неправилно, невярно и нелогично тълкуване, дори явно нарушение на член 86 от Процедурния правилник на Съда на публичната служба във връзка с осъждането „да заплати на Съда на публичната служба сумата от 1 000 EUR“.


text:
 8.12.2014
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 439/25
 Иск, предявен на 13 октомври 2014 г. — Европейска комисия/Кралство Дания
 (Дело C-468/14)
 (2014/C 439/34)
 Език на производството: датски
 Страни
 Ищец: Европейска комисия (представители: M. Clausen и C. Cattabriga)
 Ответник: Кралство Дания
 Искания на ищеца
 —
 да се констатира, че запазвайки правното положение, при което продажбата на насипен тютюн за дъвчене е разрешена, в противоречие с член 8, разглеждан във връзка с член 2, параграф 4 от Директива 2001/37/EО на Европейския парламент и на Съвета от 5 юни 2001 година за сближаване на законовите, подзаконовите и административните разпоредби на държавите членки относно производството, представянето и продажбата на тютюневи изделия (1), Кралство Дания не е изпълнило задълженията си по тази директива.
 —
 да се осъди Кралство Дания да заплати съдебните разноски.
 Основания и основни доводи
 Кралство Дания не е изпълнило задълженията си по член 8 от Директива 2001/37/EО като е забранило продажбата в Дания само на тютюн за дъвчене в порести пликчета на порции, но не и на насипен тютюн за дъвчене. Дания не оспорва, че до този момент националните ѝ правила не са в съответствие с правото на ЕС що се отнася до забраната на маркетинга на тютюн за дъвчене. Законодателното предложение за въвеждане на пълна забрана на продажбата на тютюн за дъвчене в Дания обаче е отхвърлено от датския парламент (Folketing).
 Дания не е поела никакви по-нататъшни ангажименти за привеждане на датската правна уредба в съответствие с правото на ЕС. Комисията следователно трябва да приеме, че Дания нарушава задълженията си по член 8 oт директивата, разглеждан във връзка с член 2, параграф 4 от нея.
 (1) OJ 2001 L 194, p. 26; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 7, стр. 125.


text:
 5.5.2014
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 135/28
 Жалба, подадена на 12 март 2014 г. — Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия/Европейски парламент, Съвет на Европейския съюз
 (Дело C-121/14)
 2014/C 135/33
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия (представители: M. Holt, D.J. Rhee, Barrister)
 Ответници: Европейски парламент, Съвет на Европейския съюз
 Искания на жалбоподателя
 —
 да се отмени член 29 от приложение II към Регламент (ЕС) No 1316/2013 (1) на Европейския парламент и на Съвета от 11 декември 2013 година за създаване на Механизъм за свързване на Европа, за изменение на Регламент (ЕС) No 913/2010 и за отмяна на регламенти (ЕО) No 680/2007 и (ЕО) No 67/2010, доколкото те продължават отвъд Лондон това, което представлява коридор 2 в първоначалното приложение към Регламент (ЕО) No 913/2010 (понастоящем разглеждано като Северноморско-Средиземноморски коридор); и
 —
 да се осъдят Европейския парламент, Съвета на Европейския съюз да заплатят съдебните разноски.
 Основания и основни доводи
 Действието на частите от оспорената мярка, чиято отмяна се иска, се състои в изменение на Регламент (ЕС) No 913/2010 (2) на Европейския парламент и на Съвета от 22 септември 2010 година относно европейска железопътна мрежа за конкурентоспособен товарен превоз, като замени „първоначалните коридори за товарен превоз“ в приложението към този регламент, с изменен „първоначалните коридори за товарен превоз“, описани в приложение II към оспорената мярка.
 Действието на посоченото изменение, inter alia, се състои в изискването за участие на Обединеното кралство в създаването на „Северноморско-Средиземноморския“ коридор за товарни превози, със задължение за създаване до 10 ноември 2016 г. на пътища между останалите държави членки по коридора и Лондон и до 20 ноември 2018 г., пътища от Лондон до Глазгоу, Единбург, Саутхамптън и Филикстоу. Обединеното кралство не е одобрило такова продължение на съответния първоначален коридор, посочен в Регламент (ЕС) No 913/2010.
 Поради това Обединеното кралство подава посочената жалба по следните съображения:
 a)
 продълженията на „първоначалните коридори за товарни превози“, установени в член 29 от оспорената мярка преследват целите в член 170 ДФЕС във връзка с трансевропейската транспортна политика. В съответствие с това и въз основа на членове 170 и 172 ДФЕС представлява lex specialis за такива мерки, те могат да бъдат приети единствено въз основа и в съответствие с тези разпоредби;
 б)
 продълженията на „първоначалните коридори за товарни превози“, установени в член 29 от оспорената мярка (a) са проекти от общ интерес (по смисъла на член 171, параграф 1 ДФЕС) и (б) се отнасят до територията на всяка държава членка, от която се изисква участие за тяхното създаване. На тази основа продълженията, доколкото се отнася до Обединеното кралство, са били приети в нарушение на изискването във втория параграф на член 172 ДФЕС за одобряване от съответната държава членка;
 в)
 тази част от приложение II към оспорената мярка, която изисква Обединеното кралство да участва в създаването на Северноморско-Средиземноморския коридор за товарни превози на негова територия (i) отвъд Лондон (т.е. към Глазгоу, Единбърг, Филикстоу и Саутхамптън) или (ii) изобщо, може да бъде отделена от останалата част от приложение II. По-нататък и при всички случаи, приложение II към (и член 29 oт) оспорената мярка в неговата цялост са отделни и отделими от останалата част от регламента.
 (1) OВ L 348, стр. 129
 (2) ОВ L 276, стр. 22.


text:
 19.11.2011
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 340/40
 Определение на Съда на публичната служба (първи състав) от 28 септември 2011 г. — M/ЕМЕA
 (Дело F-6/11) (1)
 (Публична служба - Иск за обезщетение - Явно недопустим иск)
 2011/C 340/82
 Език на производството: английски
 Страни
 Ищец: M (Broxbourne, Обединено кралство) (представители: C. Thomann, barrister и I. Khawaja, solicitor)
 Ответник: Европейска агенция по лекарствата (EMEA) (представители: V. Salvatore и N. Rampal Olmedo)
 Предмет
 Иск за обезщетение на вредата, за която се твърди, че е претърпяна от ищеца вследствие на злополука на работното място, която настъпила поради нарушение от страна на агенцията на задълженията ѝ в областта на защитата на безопасността и здравето на работниците и служителите на работното място, произтичащи от европейската и британската правна уредба.
 Диспозитив
 1.
 Отхвърля иска като явно недопустим.
 2.
 М понася всички съдебни разноски.
 (1) ОВ C 148, 5.6.2010 г., стр. 37


text:
 9.10.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 274/25
 Жалба, подадена на 23 юли 2010 г. — HIM/Комисия
 (Дело T-316/10)
 ()
 2010/C 274/40
 Език на производството: френски
 Страни
 Жалбоподател: Health Information Management (HIM) (Брюксел, Белгия) (представител: P. Zeegers, avocat)
 Ответник: Европейска комисия
 Искания на жалбоподателя
 —
 да обяви настоящата молба за допустима и основателна, и следователно,
 —
 да осъди Европейската комисия да заплати сумата от 11 821,35 EUR, увеличена с лихви за забава в съответствие със законния лихвен процент, който е в сила в Белгия от 16 юни 2010 г.;
 —
 да осъди Европейската комисия да заплати всички направени разходи и разноски, чийто размер е предварително определен на 5 000 EUR.
 Правни основания и основни доводи
 С настоящата жалба, която се основава на арбитражна клауза, жалбоподателят иска по същество Общият съд да установи, че за нуждите на изчисляването на общите разходи на жалбоподателя, които трябва да бъдат заплатени от Комисията (в рамките на договори, сключени по специалната програма „eTen“), по-специално частта от общите разходи, свързана с плащанията на заетия с проекта персонал, подизпълнителите не следва да се считат за персонал на жалбоподателя, доколкото тези подизпълнители не пораждат никакви общи разходи за жалбоподателя. Следователно разходите за подизпълнителите не трябвало да се включват в общия размер на разходите за персонал, на който се дели цялостния размер на общите разходи, за да се получи знаменателят, използван за определянето на процента на общите допустими разходи.
 В подкрепа на своята жалба жалбоподателят изтъква, че доколкото разходите за подизпълнителите не са част от допустимите разходи за персонал, включването на подизпълнителите към персонала на жалбоподателя при изчисляването на размера на цялостните разходи за персонал, който се използва за определянето на процента на допустимите общи разходи, води до нелогичен резултат.
 Освен това включването на подизпълнителите към персонала на жалбоподателя увреждало жалбоподателя, доколкото този метод водел до увеличението на размера на знаменателя и следователно до пропорционалното намаление на процента на допустимите общи разходи.


text:
 26.1.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 26/30
 Преюдициално запитване, отправено от Verwaltungsgericht Berlin (Германия) на 8 ноември 2012 г. — Antje Wilke/Land Berlin
 (Дело C-505/12)
 2013/C 26/57
 Език на производството: немски
 Запитваща юрисдикция
 Verwaltungsgericht Berlin
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: Antje Wilke
 Ответник: Land Berlin
 Преюдициални въпроси
 1.
 Следва ли първичното и/или вторичното право на Европейския съюз, а в конкретния случай по-специално Директива 2000/78/ЕО (1), да се тълкува в смисъл, че установява всеобхватна забрана за допускане на необоснованата дискриминация, основана на възраст, която забрана се прилага и по отношение на нормите на националното право относно заплатите на служителите във федералните провинции?
 2.
 При положителен отговор на първия въпрос, в резултат на тълкуването на това първично и/или вторично право на Европейския съюз стига ли се до извода, че е налице пряка или непряка дискриминация, ако съгласно определена национална уредба размерът на основната заплата на даден държавен служител се повишава в съответствие с неговата възраст при учредяване на служебното му правоотношение, а впоследствие — преимуществено в зависимост от продължителността на служебното му правоотношение?
 3.
 При положителен отговор и на втория въпрос, тълкуването на това първично и/или вторично право на Европейския съюз допуска ли подобна национална уредба да бъде оправдавана с преследваната от законодателя цел да възнаграждава натрупания професионален опит?
 4.
 При положителен отговор и на третия въпрос, ако националният законодател не е успял да въведе в националното право норми относно заплатите на държавните служители, с които не се допуска дискриминация, тълкуването на първичното и/или вторично право на Европейския съюз позволява ли в полза на дискриминираното лице да възникне и друга правна последица, освен заплащането с обратна сила на възможно най-високата по степен заплата за съответната длъжностна категория?
 В това отношение единствено въз основата на първичното и/или вторичното право на Европейския съюз, а в конкретния случай по-специално Директива 2000/78/ЕО, ли възниква правната последица от забраната за допускане на дискриминация, или претенцията на държавния служител възниква единствено с оглед на неправилното транспониране на разпоредбите на правото на Европейския съюз в съответствие с установеното в правото на Съюза право на иск за отговорност на държавите членки?
 5.
 Тълкуването на това първично и/или вторично право на Европейския съюз допуска ли съществуването на национална мярка, която обвързва предявяването на претенциите на държавните служители за (последващо) плащане на определена сума или за обезщетение от изискването държавните служители да предявят тези претенции възможно най-скоро след възникването им?
 6.
 При положителен отговор на въпроси от 1 до 3, от тълкуването на първичното и/или вторичното право на Европейския съюз следва ли, че ако със закон, уреждащ прехода към нов режим за определяне на заплатите на държавните служители, на заварените държавни служители се определя степен на заплатата по нововъведената система, като се взема единствено предвид размерът на основна заплата, която те са получавали съгласно старата (дискриминационна) уредба на конкретна, посочена в новия закон релевантна дата на прехода, като съгласно този закон релевантна за повишението на заплатите на тези държавни служители в последващи степени е единствено продължителността на придобития след влизането в сила на новия закон опит, без да се отчита абсолютната продължителност на целия, придобит от тях опит, по този начин на практика се запазва в непроменен вид допусканата със старата уредба дискриминация, основана на възраст — и това състояние продължава до евентуалното достигане на възможно най-високата по степен заплата?
 7.
 При положителен отговор и на шестия въпрос, тълкуването на първичното и/или вторичното право на Европейския съюз допуска ли това неограничено продължаващо неравно третиране да бъде оправдано с преследваната от законодателя цел, според която със закона, уреждащ прехода към новата система за определяне на заплатите на държавните служители не следва да се защитават (единствено) придобитите права към настъпването на посочената в закона релевантна за прехода дата, а (също) и възникналите въз основа на стария режим прогнозни очаквания за доходите, които държавният служител ще получи в рамките на цялата продължителност на неговия професионален живот, като му бъде изплащана заплатата за съответната длъжностна категория?
 Допустимо ли е продължаващата дискриминация на заварените държавни служители да бъде оправдана с аргумента, че алтернативните разрешения на установените с новия режим правила (индивидуално определяне на съответната степен на заплата в зависимост от продължителността на придобития опит също и за всеки от заварените държавни служители) са свързани с по-голяма административна тежест?
 8.
 В случай че се отхвърли посочената във въпрос 7 възможност да се оправдае допускането на дискриминация, ако националният законодател не е успял да въведе в националното право норми също и относно заплатите на заварените държавни служители, с които не се допуска дискриминация, тълкуването на първичното и/или вторично право на Европейския съюз позволява ли в полза на заварените държавни служители да възникне и друга правна последица, освен да им бъде изплатена с обратна сила, и да се продължи да им се изплаща за в бъдеще, възможно най-високата по степен заплата за съответната длъжностна категория?
 В това отношение единствено въз основата на първичното и/или вторичното право на Европейския съюз, а в конкретния случай по-специално Директива 2000/78/ЕО, ли възниква правната последица от забраната за допускане на дискриминация, или претенцията на длъжностното лице възниква единствено с оглед на неправилното транспониране на разпоредбите на правото на Европейския съюз в съответствие с установеното в правото на Съюза право на иск за отговорност на държавите членки?
 (1) Директива 2000/78/ЕО на Съвета от 27 ноември 2000 година за създаване на основна рамка за равно третиране в областта на заетостта и професиите (ОВ L 303, стр. 16; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 6, стр. 7).


text:
 24.9.2011
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 282/29
 Жалба, подадена на 15 юли 2011 г. — Palirria Souliotis/Комисия
 (Дело T-380/11)
 2011/C 282/60
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: Anonymi Viotechniki kai Emporiki Etairia Kataskevis Konservon — Palirria Souliotis AE (Psacha, Гърция) (представител: S. Pappas, lawyer)
 Ответник: Европейска комисия
 Искания на жалбоподателя
 —
 да се отмени Регламент за изпълнение (ЕС) No 447/2011 на Комисията от 6 май 2011 година относно класирането на някои стоки в Комбинираната номенклатура (ОВ L 122, стр. 63) и
 —
 да се осъди Комисията да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага три правни основания.
 1.
 Първото правно основание е изведено от твърдението, че Комисията извършила съществено процесуално нарушение, тъй като не се консултирала по надлежния ред с Комитета по номенклатурата. Освен това Комисията не разгледала представеното от жалбоподателя становище.
 2.
 Второто правно основание е изведено от твърдението, че Комисията превишила правомощията, предоставени ѝ с член 9 от Регламент (ЕИО) No 2658/87 на Съвета от 23 юли 1987 година относно тарифната и статистическа номенклатура и Общата митническа тарифа (ОВ L 256, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 2, том 4, стр. 3).
 3.
 Третото правно основание е изведено от твърдението, че Комисията допуснала грешка при прилагане на правото, тъй като класирала консервирани пълнени лозови листа (сарми) по кода по КН, посочен в приложението към обжалвания регламент.


text:
 29.1.2011
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 30/38
 Решение на Общия съд от 9 декември 2010 г. — Fédération internationale des logis/СХВП (Нюанс на кафявия цвят)
 (Дело T-329/09) (1)
 (Марка на Общността - Заявка за марка на Общността, състояща се от нюанс на кафявия цвят - Абсолютно основание за отказ - Липса на отличителен характер - Член 7, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) No 207/2009)
 2011/C 30/69
 Език на производството: френски
 Страни
 Жалбоподател: Fédération internationale des logis (Париж, Франция) (представители: първоначално C. Champagner Katz, впоследствие B. Brisset, avocats)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представител: A. Folliard-Monguiral)
 Предмет
 Жалба срещу решението на първи апелативен състав на СХВП от 11 юни 2009 г. (преписка R 202/2009-1) относно заявка за регистрация на нюанс на кафявия цвят като марка на Общността
 Диспозитив
 1.
 Отхвърля жалбата.
 2.
 Осъжда Fédération internationale des logis да заплати съдебните разноски.
 (1) ОВ C 267, 7.11.2009 г.


text:
 24.10.2009
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 256/12
 Иск, предявен на 6 август 2009 г. — Комисия на Европейските общности/Република Австрия
 (Дело C-313/09)
 2009/C 256/24
 Език на производството: немски
 Страни
 Ищец: Комисия на Европейските общности (представители: F. Erlbacher и M. Adam)
 Ответник: Република Австрия
 Искания на ищеца
 —
 да се установи, че като не е приела необходимите законови, подзаконови и административни разпоредби за транспониране с Директива 2006/88/ЕО на Съвета от 24 октомври 2006 година относно ветеринарномедицинските изисквания за аквакултури и продукти от тях и за предотвратяване и борба с някои болести по водните животни (1) (изменена с Директива 2008/53/ЕО на Комисията от 30 април 2008 година за изменение на приложение IV към Директива 2006/88/ЕО на Съвета по отношение на пролетната виремия по шараните (SVC) (2)) или съответно като не е съобщила на Комисията за тях, Република Австрия не е изпълнила задълженията си по тази директива,
 —
 да се осъди Република Австрия да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 Срокът за транспониране на директивата е изтекъл на 1 май 2008 г.
 (1) ОВ L 328, стр. 14; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 77, стр. 113.
 (2) ОВ L 117, стр. 27.


text:
 22.9.2007
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 223/10
 Определение на Първоинстанционния съд от 12 юли 2007 г. — Beau/Комисия
 (Дело T-252/06) (1)
 („Обжалване - Публична служба - Длъжностни лица - Професионално заболяване - Очевидно недопустима жалба“)
 (2007/C 223/14)
 Език на производството: френски
 Страни
 Ищец: Marie-Yolande Beau (Париж, Франция) (представители: S. Rodrigues и C. Bernard-Glanz, avocats)
 Друга страна в производството: Комисия на Европейските общности (представители: J. Currall и K. Herrmann, agents)
 Предмет
 Жалба срещу решението на Съда на публичната служба на Европейския съюз (трети състав), от 28 юни 2006 г., по дело Beau/Комисия (F-39/05, все още непубликувано в Recueil) за отмяна на това решение.
 Диспозитив
 1)
 Отхвърля жалбата.
 2)
 Госпожа Beau ще понесе собствените си разноски, както и разноските направени от Комисията.
 (1) ОВ C 281, 18.11.2006 г.


text:
 8.11.2008
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 285/25
 Жалба, подадена на 14 август 2008 г. от Atlantic Dawn Ltd, Antarctic Fishing Co. Ltd, Atlantean Ltd, Killybegs Fishing Enterprises Ltd, Doyle Fishing Co. Ltd, Western Seaboard Fishing Co. Ltd, O'Shea Fishing Co. Ltd, Aine Fishing Co. Ltd, Brendelen Ltd, Cavankee Fishing Co. Ltd, Ocean Trawlers Ltd, Eileen Oglesby, Noel McGing, Mullglen Ltd, Bradan Fishing Co. Ltd, Larry Murphy, Pauric Conneely, Thomas Flaherty, Carmarose Trawling Co. Ltd, Colmcille Fishing Ltd срещу Определение на Първоинстанционния съд (седми състав) от 2 юни 2008 г. по дело T-172/07 Atlantic Dawn Ltd, Antarctic Fishing Co. Ltd, Atlantean Ltd, Killybegs Fishing Enterprises Ltd, Doyle Fishing Co. Ltd, Western Seaboard Fishing Co. Ltd, O'Shea Fishing Co. Ltd, Aine Fishing Co. Ltd, Brendelen Ltd, Cavankee Fishing Co. Ltd, Ocean Trawlers Ltd, Eileen Oglesby, Noel McGing, Mullglen Ltd, Bradan Fishing Co. Ltd, Larry Murphy, Pauric Conneely, Thomas Flaherty, Carmarose Trawling Co. Ltd, Colmcille Fishing Ltd/Комисия на Европейските общности
 (Дело C-372/08 P)
 (2008/C 285/40)
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподатели: Atlantic Dawn Ltd, Antarctic Fishing Co. Ltd, Atlantean Ltd, Killybegs Fishing Enterprises Ltd, Doyle Fishing Co. Ltd, Western Seaboard Fishing Co. Ltd, O'Shea Fishing Co. Ltd, Aine Fishing Co. Ltd, Brendelen Ltd, Cavankee Fishing Co. Ltd, Ocean Trawlers Ltd, Eileen Oglesby, Noel McGing, Mullglen Ltd, Bradan Fishing Co. Ltd, Larry Murphy, Pauric Conneely, Thomas Flaherty, Carmarose Trawling Co. Ltd, Colmcille Fishing Ltd (представители: G. Hogan, SC, N. Travers, BL, T. O'Sullivan, BL, D. Barry, Solicitor)
 Други страни в производството: Комисия на Европейските общности, Кралство Испания
 Искания на жалбоподателите
 —
 да се отмени изцяло определението на Първоинстанционния съд,
 —
 да се върне делото на Първоинстанционния съд за решаване на спора по същество, като преценката на възражението за недопустимост, представено от Комисията на 7 септември 2007 г., се извърши с посоченото решение по същество,
 —
 да се осъди Комисията да заплати съдебните разноски на жалбоподателите по настоящото производство.
 Правни основания и основни доводи
 Жалбоподателите се основават на три твърдения за допуснати в обжалваното определение нарушения на общностното право. На първо място те твърдят, че Първоинстанционният съд неправилно тълкува член 20 от Регламент No 2371/2002 (1), и по-специално обхвата на правомощията, запазени за държавите-членки съгласно член 20, параграф 3 от него. На второ място, той тълкувал неправилно член 20, параграф 5, като приел, че жалбоподателите не са пряко засегнати, тъй като е налице възможност за размяна на квоти между държавите-членки. Накрая, Първоинстанционният съд допуснал грешка, като не взел предвид обстоятелството, че като определена група лица жалбоподателите били пряко засегнати от спорния регламент.
 (1) Регламент (ЕО) No 2371/2002 на Съвета от 20 декември 2002 г. относно опазването и устойчивата експлоатация на рибните ресурси в рамките на общата политика в областта на рибарството (ОВ L 358, стр. 59; Специално издание на български език, 2007 г., глава 4, том 6, стр. 237).


text:
 5.7.2008
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 171/35
 Определение на Първоинстанционния съд от 14 май 2008 г. — Lactalis Gestion Lait и Lactalis Investissements/Съвет
 (Дело T-29/07) (1)
 (Жалба за отмяна - Директива 2006/112/ЕО - Отмяна на Първа директива ДДС - Частична отмяна - Липса на лично засягане - Недопустимост)
 (2008/C 171/65)
 Език на производството: френски
 Страни
 Жалбоподател: Lactalis Gestion Lait SNC (Лавал, Франция) и Lactalis Investissements SNC (Лавал) (представител: A. Philippart, avocat)
 Ответник: Съвет на Европейския съюз (представители: A.-M. Colaert и M. Iosifidou)
 Предмет
 Жалба за отмяна на член 411, параграф 1 от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност (ОВ L 347, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 3, стр. 7), доколкото отменя четвърто и осмо съображение и първа и трета алинея от член 1 от Първа директива 67/227/ЕИО на Съвета от 11 април 1967 година за хармонизиране на законодателствата на държавите-членки относно данъка върху оборота (OВ 71, 1967 г., стр. 1301).
 Диспозитив
 1)
 Отхвърля жалбата като недопустима.
 2)
 Липсва основание за постановяване на решение по същество по молбите за встъпване на Комисията и на Кралство Испания.
 3)
 Осъжда Lactalis Gestion Lait SNC и Lactalis Investissements SNC да заплатят съдебните разноски.
 (1) ОВ C 69, 24.3.2007 г.


text:
 8.11.2008
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 285/33
 Решение на Първоинстанционния съд от 24 септември 2008 г. — Kahla/Thüringen Porzellan/Комисия
 (Дело T-20/03) (1)
 (Държавни помощи - Съществуваща помощ или нова помощ - Предприятие в затруднение - Принцип на правната сигурност - Принцип на защита на оправданите правни очаквания - Критерий за частния инвеститор - Съвместимост с общия пазар - Условия)
 (2008/C 285/58)
 Език на производството: немски
 Страни
 Жалбоподател: Kahla/Thüringen Porzellan GmbH (Kahla, Германия) (представители: M. Schütte и S. Zühlke, avocats)
 Ответник: Комисия на Европейските общности (представители: V. Kreuschitz и V. Di Bucci, подпомагани от C. Koenig, professeur)
 Встъпили страни в подкрепа на жалбоподателя: Freistaat Thüringen (Германия) (представители: първоначално A. Weitbrecht и A. van Ysendyck, впоследствие A. Weitbrecht и M. Núñez-Müller, avocats) и Федерална република Германия (представители: W.-D. Plessing и M. Lumma)
 Предмет
 Искане за отмяна на Решение 2003/643/ЕО на Комисията от 13 май 2003 г. относно държавната помощ, отпусната от Германия в полза на Kahla Porzellan GmbH и Kahla/Thüringen Porzellan GmbH (ОВ L 227, стр. 12), в частта относно мерките за финансова подкрепа в полза на на Kahla/Thüringen Porzellan GmbH.
 Диспозитив
 1.
 Отхвърля жалбата.
 2.
 Осъжда Kahla/Thüringen Porzellan GmbH да понесе направените от него съдебни разноски, както и една трета от направените от Комисията съдебни разноски. Последната понася две трети от направените от нея съдебни разноски.
 3.
 Провинция Тюрингия и Федерална република Германия понасят направените от тях съдебни разноски.
 (1) ОВ C 70, 22.3.2003 г.


text:
 3.8.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 225/25
 Решение на Съда (четвърти състав) от 13 юни 2013 г. (преюдициално запитване от Cour du travail de Bruxelles — Белгия) — Office national d'allocations familiales pour travailleurs salariés (ONAFTS)/Radia Hadj Ahmed
 (Дело C-45/12) (1)
 (Социална сигурност на работниците мигранти - Регламент (ЕИО) No 1408/71 - Действие по отношение на лицата - Предоставяне на семейни обезщетения на гражданка на трета държава, която има право да пребивава в държава членка - Регламент (ЕО) No 859/2003 - Директива 2004/38/ЕО - Регламент (ЕИО) No 1612/68 - Условие за продължителност на пребиваването)
 2013/C 225/40
 Език на производството: френски
 Запитваща юрисдикция
 Cour du travail de Bruxelles
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: Office national d'allocations familiales pour travailleurs salariés (ONAFTS)
 Ответник: Radia Hadj Ahmed
 Предмет
 Преюдициално запитване — Cour du travail de Bruxelles — Тълкуване на член 1, буква е) от Регламент (ЕИО) No 1408/71 на Съвета от 14 юни 1971 година за прилагането на схеми за социална сигурност на заети лица, самостоятелно заети лица и членове на техните семейства, които се движат в рамките на Общността (ОВ L 149, стp. 2; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 1, стр. 26) — Тълкуване на член 13, параграф 2 и на член 14 от Директива 2004/38/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 година относно правото на граждани на Съюза и на членове на техните семейства да се движат и да пребивават свободно на територията на държавите членки, за изменение на Регламент (ЕИО) No 1612/68 и отменяща Директиви 64/221/ЕИО, 68/360/ЕИО, 72/194/ЕИО, 73/148/ЕИО, 75/34/ЕИО, 75/35/ЕИО, 90/364/ЕИО, 90/365/ЕИО и 93/96/ЕИО (ОВ L 158, стp. 77; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 7, стр. 56) — Тълкуване на член 18 ДФЕС и на членове 20 и 21 от Хартата на основните права на Европейския съюз — Предоставяне на семейни обезщетения на гражданка на трета държава, получила разрешение за пребиваване, за да живее без брак или регистрирано съжителство с гражданин на друга държава членка — Присъствие на друго дете, гражданин на трета страна — Действие на Регламент No 1408/71 по отношение на лицата — Понятие за член на семейството — Национална правна уредба, която налага условие за продължителност на пребиваването с оглед предоставянето на семейни обезщетения — Равно третиране
 Диспозитив
 1.
 Регламент (ЕИО) No 1408/71 на Съвета от 14 юни 1971 година за прилагането на схеми за социална сигурност на заети лица, самостоятелно заети лица и членове на техните семейства, които се движат в рамките на Общността, в изменената му и актуализирана редакция с Регламент (ЕО) No 118/97 на Съвета от 2 декември 1996 г., изменен с Регламент (ЕО) No 1992/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 18 декември 2006 г., трябва да се тълкува в смисъл, че гражданка на трета държава или нейната дъщеря, която също е гражданка на трета държава, когато се намират в следното положение:
 —
 гражданката на трета държава е получила преди по малко от пет години разрешение за пребиваване в държава членка, за да живее без брак или регистрирано съжителство с гражданин на друга държава членка, от когото тя има дете, гражданин на последната държава членка,
 —
 само гражданинът на друга държава членка има качеството на работник,
 —
 съвместното съжителство между посочената гражданка на трета държава и гражданина на друга държава членка междувременно е приключило, и
 —
 двете деца са част от домакинството на майка им,
 не попадат в приложното поле на този регламент, освен ако гражданката на трета държава или дъщеря ѝ могат да бъдат разглеждани, по смисъла на националния закон или за целите на неговото прилагане, като „членове на семейството“ на гражданина на друга държава членка или, в противен случай, ако може да се приеме, че те са „главно на издръжка“ на това лице.
 2.
 Член 13, параграф 2 и член 14 от Директива 2004/38/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 година относно правото на граждани на Съюза и на членове на техните семейства да се движат и да пребивават свободно на територията на държавите членки, за изменение на Регламент (ЕИО) No 1612/68 и отменяща директиви 64/221/ЕИО, 68/360/ЕИО, 72/194/ЕИО, 73/148/ЕИО, 75/34/ЕИО, 75/35/ЕИО, 90/364/ЕИО, 90/365/ЕИО и 93/96/ЕИО във връзка с член 18 ДФЕС трябва да се тълкуват в смисъл, че допускат правна уредба на държава членка, съгласно която, след като гражданка на трета държава се намира в описаното в точка 1 от диспозитива на настоящото решение положение, за нея се прилага условие за продължителност на пребиваването от пет години с оглед на отпускането на гарантирани семейни обезщетения, при положение че такова условие не е предвидено за гражданите на самата държава членка.
 (1) ОВ C 109, 14.4.2012 г.


text:
 26.10.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 313/16
 Решение на Общия съд от 13 септември 2013 г. — Poste Italiane/Комисия
 (Дело T-525/08) (1)
 (Държавни помощи - Олихвяване на средства от разплащателните сметки на Poste Italiane в Tesoreria dello Stato - Решение, с което помощта се обявява за несъвместима с общия пазар и се разпорежда нейното възстановяване - Понятие за държавна помощ - Предимство)
 2013/C 313/29
 Език на производството: италиански
 Страни
 Жалбоподател: Poste Italiane SpA (Рим, Италия) (представители: A. Fratini, A. Sandulli и F. Filpo, avocats)
 Ответник: Европейска комисия (представители: C. Cattabriga и D. Grespan)
 Предмет
 Искане за отмяна на Решение 2009/178/ЕО на Комисията от 16 юли 2008 година относно схема за държавна помощ (C 42/06 (ex NN 52/06) (нотифицирано под номер C(2008) 3492), приведена в изпълнение от Италия за олихвяване на разплащателните сметки на Poste Italiane в Tesoreria dello Stato (ОВ L 64, стр.4)
 Диспозитив
 1.
 Отменя Решение 2009/178/ЕО на Комисията от 16 юли 2008 година относно схема за държавна помощ (C 42/06 (ex NN 52/06) (нотифицирано под номер C(2008) 3492), приведена в изпълнение от Италия за олихвяване на разплащателните сметки на Poste Italiane в Tesoreria dello Stato (ОВ L 64, стр. 4)
 2.
 Осъжда Европейската комисия да понесе направените от нея съдебни разноски и да заплати съдебните разноски, направени от Poste Italiane.
 (1) ОВ C 44, 21.2.2009 г.


text:
 25.8.2014
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 282/11
 Решение на Съда (първи състав) от 12 юни 2014 г. (преюдициално запитване от Landesarbeitsgericht Hamm — Германия) — Gülay Bollacke/K + K Klaas & Kock B.V. & Co. KG
 (Дело C-118/13) (1)
 ((Преюдициално запитване - Социална политика - Директива 2003/88/ЕО - Организация на работното време - Платен годишен отпуск - Финансово обезщетение в случай на смърт))
 2014/C 282/15
 Език на производството: немски
 Запитваща юрисдикция
 Landesarbeitsgericht Hamm
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: Gülay Bollacke
 Ответник: K + K Klaas & Kock B.V. & Co. KG
 Диспозитив
 Член 7 от Директива 2003/88/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 4 ноември 2003 година относно някои аспекти на организацията на работното време трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска национално законодателство или практика като приложимите в главното производство, които предвиждат, че когато трудовото правоотношение се прекратява поради смъртта на работника, правото на платен годишен отпуск се погасява без право на финансово обезщетение за неизползваните дни отпуск. Правото на такова обезщетение не може да зависи от това дали заинтересованото лице е подало предварително съответна молба.
 (1) ОВ C 171, 15.6.2013 г.


text:
 18.7.2009
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 167/20
 Жалба, подадена на 25 май 2009 г. — Abertis Infraestructuras/Комисия
 (Дело T-200/09)
 2009/C 167/39
 Език на производството: испански
 Страни
 Жалбоподател: Abertis Infraestructuras, SA (Барселона, Испания) (представители: M. Roca Junyent и P. Callol García, abogados)
 Ответник: Комисия на Европейските общности
 Искания на жалбоподателя
 —
 Да се установи нищожността на обжалвания акт, като се осъди Комисията да заплати съдебните разноски и Първоинстанционният съд се произнесе по всички останали въпроси съгласно предвиденото в правната уредба.
 Правни основания и основни доводи
 В настоящото производство се обжалва същият акт както по дело T-58/09 Schemaventotto/Комисия (ОВ C 82, стр. 34), т.е. правният акт, с който Комисията приключва преписката по член 21 от Регламент (ЕО) No 139/2004 на Съвета от 20 януари 2004 година относно контрола върху концентрациите между предприятия (ОВ L 24, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 201) (наричан по-нататък РКК), отнасяща се до контрола върху концентрацията между ищеца и Autostrade, S.p.A. (преписка COMP/M. 4388 — Abertis/Autostrade).
 В подкрепа на исканията си жалбоподателят твърди, че:
 —
 Европейската Комисия е нарушила правните си задължения като е приключила висяща процедура по член 21 без да установи извършените от Италия нарушения, увреждащи правата на Abertis, и при условията на евентуалност — че Комисията е допуснала грешка при анализа за съвместимост с правото на Общността като по този начин е нарушила задължението си по член 21 РКК.
 —
 Комисията не се е съобразила с основните процесуални изисквания, установени в член 21 РКК. Посоченото нарушение води до нищожност на действията на Комисията, тъй като е пречка за пълното постигане на целта на член 21 РКК.
 —
 Комисията е нарушила задължението за мотивиране на актовете.
 —
 Комисията е извършила злоупотреба с власт, тъй като е приела решение на основание на разпоредба, член 21 РКК, която не ѝ е позволявала да приеме това решение, попадащо в обхвата на член 226 от Договора за ЕО, като по този начин са засегнати съществуващите в член 21 РКК гаранции и е отнета защитата за заплануваната концентрация, одобрена по-рано от самата Комисия.
 —
 Комисията е нарушила общите принципи на правната сигурност, добрата администрация и оправданите правни очаквания, като е прекратила действията, предприети срещу държавата-членка, при обстоятелства, които не оставят свобода на преценка, като по този начин е разклатила доверието на икономическите оператори.
 —
 На последно място и при условията на евентуалност жалбоподателят твърди, че Комисията е допуснала грешка в своя анализ на приетата от италианската държава нова правна уредба, като се има предвид, че не е установена правна уредба, която да гарантира, че при бъдещите трансгранични сливания в сектора на автомагистралите в Италия предприятията ще бъдат третирани справедливо и в съответствие с общностните норми.


text:
 23.11.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 344/55
 Решение на Общия съд от 2 октомври 2013 г. — Cartoon Network/СХВП — Boomerang TV (BOOMERANG)
 (Дело T-285/12) (1)
 (Марка на Общността - Производство по възражение - Заявка за словна марка на Общността „BOOMERANG“ - По-ранна фигуративна марка на Общността „BoomerangTV“ - Относително основание за отказ - Вероятност от объркване - Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) No 207/2009)
 2013/C 344/97
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: The Cartoon Network, Inc. (Уилмингтън, Съединени щати) (представител: I. Starr, solicitor)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представител: I. Harrington)
 Друга страна в производството пред апелативния състав на СХВП, встъпила в производството пред Общия съд: Boomerang TV, SA (Мадрид, Испания) (представител: адв. A. Canela Giménez)
 Предмет
 Жалба срещу решението на втори апелативен състав на СХВП от 2 април 2012 г. (дело R 699/2011-2), постановено в производство по възражение между Boomerang TV, SA и The Cartoon Network, Inc.
 Диспозитив
 1.
 Отхвърля жалбата.
 2.
 Осъжда The Cartoon Network, Inc. да заплати съдебните разноски.
 (1) ОВ C 273, 8.9.2012 г.


text:
 21.7.2007
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 170/36
 Иск, предявен на 4 юни 2007 г. — Comité de défense de la viticulture charentaise/Комисия
 (Дело T-192/07)
 (2007/C 170/69)
 Език на производството: френски
 Страни
 Ищец: Comité de défense de la viticulture charentaise (Sainte-Sévère, Франция) (представител: C.-E. Gudin, avocat)
 Ответник: Комисия на Европейските общности
 Искания на ищеца
 —
 да се отмени Решение на Комисията No SG-Greffe (2007) D/202076 от 3 април 2007 година, изпратено до представителя на ищеца и следователно да се обяви за нищожен акта, атакуван с настоящия иск;
 —
 да се обяви за нищожно цялото Решение на Комисията, с което тя отхвърля жалбата на ищеца.
 Правни основания и основни доводи
 С Решение от 3 април 2007 г. Комисията решава да не даде ход на жалбата на ищеца относно твърдяното нарушение на член 81 ЕО от Institut National des Appellations d'Origine (INAO) във Франция и твърдяното нарушение на членове 81 и 82 ЕО от големите фирми, които търгуват с конячен спирт (Преписка COMP/38863/B2-MODEF). С настоящия иск ищецът иска отмяната на посоченото Решение.
 В подкрепа на иска си ищецът изтъква три основания.
 Първото основание е изведено от твърдение за липса на компетентност на члена на Комисията, подписал атакувания акт, когато е подписал този акт „за Комисията“.
 На второ място ищецът изтъква, че Решението не е достатъчно обосновано, тъй като в писмото за отхвърляне на жалбата Комисията не е отговорила на всички представени от ищеца елементи.
 В третото си основание ищецът твърди, че Комисията не е разгледала достатъчно сериозно жалбата.


text:
 4.6.2015
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 183/9
 РЕШЕНИЕ НА СЪДА
 от 10 декември 2014 година
 по дело E-18/14
 Wow air ehf. срещу исландкия орган за защита на конкуренцията (Samkeppniseftirlitið), Isavia ohf. и Icelandair ehf.
 (Регламент (ЕИО) No 95/93 — Разпределяне на времеви слотове в летищата на ЕИО — Намеса от страна на органите за защита на конкуренцията — Ускорена процедура)
 (2015/C 183/10)
 По дело E-18/14, Wow air ehf. срещу исландския орган за защита на конкуренцията (Samkeppniseftirlitið), Isavia ohf. и Icelandair ehf. – ИСКАНЕ до Съда по силата на член 34 от Споразумението между държавите от ЕАСТ за създаване на надзорен орган и съд, отправено от Районния съд на Reykjavík (Héraðsdómur Reykjavíkur) във връзка с тълкуването на Регламент (ЕИО) No 95/93 на Съвета от 18 януари 1993 г. относно общите правила за разпределяне на слотовете на летищата в Общността, Съдът в състав Carl Baudenbacher, председател, Per Christiansen (съдия докладчик) и Páll Hreinsson, съдии, се произнесе на 10 декември 2014 г., като диспозитивната част на неговото решение е, както следва:
 1.
 С член 4, параграф 1 от Регламент (ЕИО) No 95/93 се изисква държавата от ЕАСТ да назначи квалифицирано физическо или юридическо лице за координатор на летището след консултация със страните, посочени в него. С член 4, параграф 2 от Регламент (ЕИО) No 95/93 се изисква координаторът да бъде независим, както от правна, така и от фактическа гледна точка, от всички заинтересовани страни, от които той трябва да бъде също така функционално отделен. Ако тези условия са изпълнени, държавите от ЕАСТ имат право да определят статуквото на координатора. Въз основа на тези констатации, националният съд трябва да извлече необходимите заключения, с цел да гарантира ефективността на Регламент (ЕИО) No 95/93.
 2.
 Процедурата по подаване на жалба, предвидена в член 11, параграф 1 от Регламент (ЕИО) No 95/93, не е задължителна. Следователно, тази процедура не изключва възможността жалбите, основани на съображенията на конкурентното право, да бъдат подадени директно до националните органи за защита на конкуренцията.
 3.
 Съгласно член 8б от Регламент (ЕИО) No 95/93 инструкциите на публичните органи относно разпределянето на времеви слотове с цел засилване на конкуренцията могат да бъдат адресирани до въздушните превозвачи, но не могат да бъдат отправени към координатор. Освен това би било безсмислено да се издават инструкции на управленския съвет на летището. За разлика от първоначалното разпределение на времевите слотове, което е единствената отговорност на координатора, чрез Регламент (ЕИО) No 95/93 не се забранява трансфера на времеви слотове след тяхното разпределение, ако това се изисква от националното право. Като следствие на това, органите за защита на конкуренцията на държава от ЕАСТ могат да инструктират засегнатите предприятия, ако такова решение бъде счетено за необходимо съгласно приложимото национално право в областта на конкуренцията или правото на ЕИП в областта на конкуренцията.


text:
 17.3.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 80/16
 Решение на Общия съд от 2 февруари 2012 г. — skytron energy/СХВП (arraybox)
 (Дело T-321/09) (1)
 (Марка на Общността - Заявка за словна марка на Общността „arraybox“ - Абсолютно основание за отказ - Описателен характер - Липса на отличителен характер - Член 7, параграф 1, букви б) и в) от Регламент (ЕО) No 207/2009)
 2012/C 80/24
 Език на производството: немски
 Страни
 Жалбоподател: skytron energy GmbH & Co. KG (Берлин, Германия) (представители: H.J. Omsels и C. Danziger, avocats)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представител: S. Schäffner)
 Предмет
 Жалба срещу решението на първи апелативен състав на СХВП от 4 юни 2009 г. (преписка R 1680/2008-1), свързано със заявка за регистрацията на словния знак „arraybox“ като марка на Общността
 Диспозитив
 1.
 Отхвърля жалбата.
 2.
 Осъжда skytron energy GmbH & Co. KG да заплати съдебните разноски.
 (1) ОВ C 267, 7.11.2009 г.


text:
 18.12.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 346/25
 Преюдициално запитване, отправено от Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia — Sezione Terza (Италия) на 5 юли 2010 г. — ENI SpA/Autorità per l'Energia Elettrica e il Gas e Cassa Conguaglio per il Settore Elettrico
 (Дело C-329/10)
 ()
 2010/C 346/40
 Език на производството: италиански
 Запитваща юрисдикция
 Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia — Sezione Terza
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: ENI SpA
 Ответник: Autorità per l'Energia Elettrica e il Gas e Cassa Conguaglio per il Settore Elettrico
 Преюдициален въпрос
 Допускат ли членове 23, 43, 49 и 56 от Договора, член 11, параграфи 2 и 6, както и член 24 от Директива 2003/54 (1) национална правна уредба, която в отсъствието на уведомяване на Европейската комисия налага постоянно на определени производители на електроенергия, които при дадени обстоятелства се оказват с основно значение за удовлетворяването на нуждите на търсенето на услуги по диспечиране, да отправят предложения на борсовите пазари за електроенергия съгласно програми, установени по решение на оператора на мрежата в зависимост от други правила, и според която възнаграждението по тези предложения не се определя свободно от производителя, а зависи от параметри, които не са определени предварително в съответствие с „прозрачни, недискриминационни и пазарно основани процедури“?
 (1) ОВ L 176, стр. 37; Специално издание на български език, 2007 г., глава 12, том 2, стр. 61.


text:
 19.3.2011
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 89/9
 Преюдициално запитване, отправено от Rechtbank ’s-Gravenhage (Нидерландия) на 29 декември 2010 г. — Solvay SA/Honeywell Fluorine Products Europe BV и др.
 (Дело C-616/10)
 2011/C 89/17
 Език на производството: нидерландски
 Запитваща юрисдикция
 Rechtbank ’s-Gravenhage
 Страни в главното производство
 Ищец: Solvay SA
 Ответници: Honeywell Fluorine Products Europe BV и др.
 Преюдициални въпроси
 1.
 В случай, че от всяко от две или повече дружества със седалище в различни държави членки се търси отговорност в рамките на висящо производство пред съд на една от тези държави членки, тъй като се твърди, че всяко от тези дружества е нарушило националното действие на определен европейски патент, еднакво с националното му действие в друга държава членка, тъй като е извършвало забранени действия по отношение на един и същ продукт, съществува ли възможността за „противоречащи си съдебни решения“, постановени в отделни производства по смисъла на член 6, точка 1 от Регламент No 44/2001 (1)?
 2.
 Следва ли да се приложи член 22, параграф 4 от Регламент No 44/2001 в производство по налагане на временна мярка във връзка с права, произтичащи от чуждестранен патент (като например временна забрана с трансграничен ефект на дейността, с която се нарушават патентните права), при положение че ответникът в това производство повдигне възражение за недействителност на чуждестранният патент, на който се позовава молителят, като същевременно следва да се има предвид, че сезираният национален съд не се произнася с окончателно решение по действителността на съответния патент, а единствено преценява какво решение би постановил в тази връзка компетентния по член 22, параграф 4 от Регламент No 44/2001 съд, като, освен това, се отчита обстоятелството, че искането за налагане на временна мярка, като забрана на дейността, с която се нарушават патентните права, ще се отхвърли, ако според сезирания съд е налице разумна и съществена вероятност компетентният по главния иск съд да прогласи недействителността на съответния патент?
 3.
 За да може да се приложи член 22, параграф 4 от Регламент No 44/2001 в посоченото в предходния въпрос производство, следва ли да се поставят определени процесуални изисквания към възражението за недействителност в смисъл, че член 22, параграф 4 от Регламент No 44/2001 следва да се прилага единствено тогава, когато е предявен иск за обявяване на недействителност на съответния патент и това производството е висящо пред компетентния съгласно член 22, параграф 4 от Регламент No 44/2001 съд (или когато такъв иск ще бъде подаден в рамките на определен от компетентния съд срок), ако при всички положения в производството е призован титулярът на патента; или в това отношение e достатъчно само да се повдигне възражение за недействителност на съответния патент и, при утвърдителен отговор на първата част от въпроса, в зависимост от конкретния случай, да се поставят изисквания към съдържанието на направеното възражение в смисъл, че последното трябва да е достатъчно обосновано и/или че повдигането на това възражение не трябва да се разглежда като злоупотреба с процесуални права?
 4.
 При утвърдителен отговор на въпроса по точка 1., след повдигане на възражение за недействителност в рамките на посоченото във въпроса по точка 1. производство, съзираният национален съд запазва ли своята компетентност да разгледа иска за прекратяване на нарушението на патентните права, като в резултат на това (и ако ищецът направи искане в този смисъл) или се спре производството по иска за прекратяване нарушението на патентните права, докато компетентният на основание член 22, параграф 4 от Регламент No 44/2001 съд се произнесе относно действителността на националния патент, предоставен за съответната държава, или се отхвърли този иск, тъй като не е допустимо съдът в производството по временните мерки да се произнесе по възражение от значение за окончателното разрешаване на спора за недействителността на съответния патент; или при посочените обстоятелства, в резултат на възражението за недействителност, сезираният съд губи компетентността си да разгледа иска за прекратяване на нарушението на патентните права?
 5.
 При утвърдителен отговор на въпроса по точка 1. може ли сезираният национален съд да основе компетентността си на член 31 от Регламент No 44/2001 и да се произнесе по искане за налагане на временна мярка относно закрилата на правата, произтичащи от чуждестранен патент (като например постановяване на забрана с трансграничен ефект на дейността, с която се нарушават патентните права), ако е направено възражение за недействителност на патента, на който се позовава молителят, е недействителен или (в случай че се приеме, че приложението на член 22, параграф 4 от Регламент No 44/2001 не засяга компетентността на Rechtbank да се произнесе по иска за прекратяване на нарушението на патентните права) [да основе на член 31 от Регламент No 44/2001] компетентността си да се произнесе по възражението за недействителност на патента, на който се извършва позоваване?
 6.
 При утвърдителен отговор на въпроса по точка 4. какви факти или обстоятелства е необходимо да са налице, за да се приеме, че съществува посочената в точка 40 от Решението по дело Van Uden действителна връзка между съществото на поисканите мерки и териториалната компетентност на съда на договарящата се държава, от който са поискани мерките?
 (1) Регламент (ЕО) No 44/2001 на Съвета от 22 декември 2000 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела (ОВ L 12, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 3, стр. 74).


text:
 4.8.2014
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 253/13
 Решение на Съда (голям състав) от 27 май 2004 г. (преюдициално запитване от Oberlandesgericht Nürnberg — Германия) — наказателно производство срещу Zoran Spasic
 (Дело C-129/14 PPU) (1)
 ((Преюдициално запитване - Спешно преюдициално производство - Полицейско и съдебно сътрудничество по наказателноправни въпроси - Харта на основните права на Европейския съюз - Членове 50 и 52 - Принципът ne bis in idem - Конвенция за прилагане на Споразумението от Шенген - Член 54 - Понятие за „изпълнена“ санкция и за санкция „в процес на изпълнение))
 2014/C 253/17
 Език на производството: немски
 Запитваща юрисдикция
 Oberlandesgericht Nürnberg
 Страна в главното производство
 Zoran Spasic
 Предмет
 Преюдициално запитване — Oberlandesgericht Nürnberg — Тълкуване на член 54 от Конвенцията за прилагане на споразумението от Шенген във връзка с член 50 от Хартата на основните права — Принципът „ne bis in idem“ — Условие санкцията да е изпълнена, да е в процес на изпълнение или да не може да се изпълни по силата на законите в договарящата страна, в която е произнесена — Лице, което е осъдено за същото деяние в друга държава членка, като му е наложено наказание лишаване от свобода и глоба, но което не е изтърпяло наказанието лишаване от свобода.
 Диспозитив
 1)
 Член 54 от Конвенцията за прилагане на споразумението от Шенген от 14 юни 1985 година между правителствата на държавите от Икономическия съюз Бенелюкс, Федерална република Германия и Френската република за постепенното премахване на контрола по техните общи граници, подписана в Шенген на 19 юни 1990 г. и влязла в сила на 26 март 1995 г., който като условие за прилагането на принципа ne bis in idem предвижда, когато лицето е осъдено, санкцията да „е изпълнена“ или да „е в процес на изпълнение“, е съвместим с член 50 от Хартата на основните права на Европейския съюз, който гарантира този принцип.
 2)
 Член 54 от Конвенцията трябва да се тълкува в смисъл, че ако само е платена глобата, наложена като наказание на лице, осъдено със същото решение на съд в друга държава членка и на наказание лишаване от свобода, което не е приведено в изпълнение, не може да се приеме, че санкцията е изпълнена или е в процес на изпълнение по смисъла на тази разпоредба.
 (1) ОВ C 151, 19.5.2014 г.


text:
 20.12.2008
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 327/10
 Преюдициално запитване, отправено от Oberlandesgericht Naumburg (Германия) на 18 септември 2008 г. — Investitionsbank Sachsen-Anhalt — Anstalt der Norddeutschen Landesbank — Girozentrale/Bezirksrevisorin beim Landgericht Magdeburg für die Landeskasse des Landes Sachsen-Anhalt
 (Дело C-409/08)
 (2008/C 327/17)
 Език на производството: немски
 Препращаща юрисдикция
 Oberlandesgericht Naumburg
 Страни в главното производство
 Ищец: Investitionsbank Sachsen-Anhalt — Anstalt der Norddeutschen Landesbank — Girozentrale
 Ответник: Bezirksrevisorin beim Landgericht Magdeburg für die Landeskasse des Landes Sachsen-Anhalt
 Преюдициални въпроси
 1)
 Трябва ли член 86, параграф 1 ЕО във връзка с член 81, параграф 1, букви а) и г) и с член 81, параграф 2 ЕО да се тълкува в смисъл, че освобождаването от заплащане на съдебни разходи (такси и други разходи), предоставено съгласно § 6, първа алинея от Investitionsbank-Begleitgesetz от 18 декември 2003 г. (Gesetz- und Verordnungsblatt на провинция Саксония-Анхалт, No 47/2003, стр. 371) от провинция Саксония-Анхалт на учредената от нея инвестиционна банка, е нищожно поради нарушение на забраната на актовете, които възпрепятстват конкуренцията?
 2)
 В случай на отрицателен отговор на първия въпрос: съгласно член 86, параграф 2, първо изречение ЕО трябва ли правилата на общностното право в областта на конкуренцията да се тълкуват в смисъл, че Investitionsbank има право на освобождаване от съдебни разходи и съдебни такси като провинция Саксония-Анхалт само когато изпълнява функции на публична власт съгласно § 6 от Verordnung über die Errichtung der Investitionsbank Sachsen-Anhalt [Наредба за учредяване на Investitionsbank Sachsen-Anhalt] от 30 декември 2003 г. (GVBl. LSA 2004, стр. 20), изменена с Наредба за изменение от 2 декември 2006 г. (GVBl. LSA, стр. 534)?


text:
 3.11.2014
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 388/31
 Жалба, подадена на 7 август 2014 г. — ZZ и др./ЕСВД
 (Дело F-78/14)
 2014/C 388/39
 Език на производството: френски
 Страни
 Жалбоподатели: ZZ и др. (представители: Dario de Abreu Caldas, Micael de Abreu Caldas и Jean-Noël Louis, avocats)
 Ответник: Европейска служба за външна дейност (ЕСВД)
 Предмет на производството
 Отмяна на решенията жалбоподателите да не бъдат повишeни в следващата степен в процедурата за повишаване в длъжност за 2013 г. на Европейската служба за външна дейност (ЕСВД)
 Искания на жалбоподателите
 —
 да се отменят решенията от 9 и 14 октомври 2013 г. за съставяне на списък на длъжностните лица, повишени в процедурата за повишаване в длъжност за 2013 г.,
 —
 да се осъди ЕСВД да заплати съдебните разноски.


text:
 22.11.2008
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 301/10
 Решение на Съда (седми състав) от 25 септември 2008 г. — Комисия на Европейските общности/Италианска република
 (Дело C-368/07) (1)
 (Неизпълнение на задължения от държава-членка - Директива 2000/59/ЕО - Пристанищни приемни съоръжения за отпадъци от експлоатацията на корабите и на остатъци от товари - Липса на изготвяне и на изпълнение на планове за приемане и третиране на отпадъците за всички пристанища)
 (2008/C 301/18)
 Език на производството: италиански
 Страни
 Ищец: Комисия на Европейските общности (представители: K. Simonsson и E. Montaguti)
 Ответник: Италианска република (представители: I.M. Braguglia, както и G. Fiengo и F. Arena, avocats)
 Предмет
 Неизпълнение на задължения от държава-членка — В предвидения срок не са приети всички необходими разпоредби за съобразяване с Директива 2000/59/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 27 ноември 2000 година относно пристанищните приемни съоръжения за отпадъци от експлоатацията на корабите и на остатъци от товари (ОВ L 332, стр. 81, Специално издание на български език, 2007 г., глава 7, том 8, стр. 22)
 Диспозитив
 1)
 Като не е подготвила и одобрила план за приемане и третиране на отпадъците за всяко италианско пристанище, Италианската република не е изпълнила задълженията си по член 5, параграф 1 и член 16, параграф 1 от Директива 2000/59/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 27 ноември 2000 година относно пристанищните приемни съоръжения за отпадъци от експлоатацията на корабите и на остатъци от товари
 2)
 Осъжда Италианската република да заплати съдебните разноски.
 (1) ОВ C 223 от 22.9.2007 г.


text:
 26.2.2011
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 63/13
 Определение на Съда (трети състав) от 14 октомври 2010 г. (преюдициално запитване от Landessozialgericht Berlin — Германия) — Christel Reinke/AOK Berlin
 (Дело C-336/08) (1)
 (Преюдициално запитване - Липса на основание за постановяване на съдебно решение по същество)
 2011/C 63/24
 Език на производството: немски
 Запитваща юрисдикция
 Landessozialgericht Berlin
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: Christel Reinke
 Ответник: AOK Berlin
 Предмет
 Преюдициално запитване — Landessozialgericht Berlin — Тълкуване на членове 18, 49 и 50 ЕО, както и на член 34, параграфи 4 и 5 от Регламент (ЕИО) No 574/72 на Съвета от 21 март 1972 година относно определяне на реда за прилагане на Регламент (ЕИО) No 1408/71 за прилагането на схеми за социално осигуряване на заети лица и техните семейства, които се движат в рамките на Общността (ОВ L 74, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 1, стр. 74) — Възстановяване на медицински разноски, свързани с лечение по спешност на гражданин на държава членка в частно болнично заведение в друга държава членка, които произтичат от отказа на компетентната обществена болница да предостави посочената услуга поради недостатъчен капацитет — Национална правна уредба на компетентната държава членка, която изключва възстановяване на медицински разноски, направени за лечение по спешност в частно болнично заведение в друга държава членка, но която позволява възстановяване на тези разноски, фактурирани от частно болнично заведение, което се намира на националната територия
 Диспозитив
 Няма основание да се дава отговор на преюдициалното запитване, отправено от Landessozialgericht Berlin-Brandenburg (Германия) с акт от 27 юни 2008 г.
 (1) ОВ C 260, 11.10.2008 г.


text:
 8.2.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 48/2
 Решение на Съда (пети състав) от 9 декември 2015 г. (преюдициално запитване от Hoge Raad der Nederlanden — Нидерландия) — Staatssecretaris van Financiën/Fiscale Eenheid X NV cs
 (Дело C-595/13) (1)
 ((Преюдициално запитване - Шеста директива ДДС - Случаи на освобождаване - Член 13, Б, буква г), точка 6 - Специални инвестиционни фондове - Понятие - Инвестиции в недвижими имоти - Управление на специални инвестиционни фондове - Понятие - Фактическа експлоатация на недвижим имот))
 (2016/C 048/02)
 Език на производството: нидерландски
 Запитваща юрисдикция
 Hoge Raad der Nederlanden
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: Staatssecretaris van Financiën
 Ответник: Fiscale Eenheid X NV cs
 Диспозитив
 1)
 Член 13, Б, буква г), точка 6 от Шеста директива 77/388/ЕИО на Съвета от 17 май 1977 година относно хармонизиране на законодателствата на държавите членки относно данъците върху оборота — обща система на данъка върху добавената стойност: единна данъчна основа (ОВ L 145, стр. 1), изменена с Директива 91/680/ЕИО на Съвета от 16 декември 1991 година, трябва да се тълкува в смисъл, че инвестиционни дружества като разглежданите в настоящия случай, при които капиталът се набира от повече от един инвеститор за закупуването, владението, управлението и продажбата на недвижими имоти, за да се генерира печалба, която да се разпредели между всички притежаващи част от капитала под формата на дивидент, като последните се ползват и от друго предимство поради повишаване на стойността на притежаваното от тях дялово участие, могат да се разглеждат като „специални инвестиционни фондове“ по смисъла на тази разпоредба, при условие че съответната държава членка е упражнила особен държавен надзор върху дружествата.
 2)
 Член 13, Б, буква г), точка 6 от Шеста директива 77/388 трябва да се тълкува в смисъл, че понятието „управление“, което се съдържа в тази разпоредба, не обхваща и фактическата експлоатация на недвижимите имоти на специален инвестиционен фонд.
 (1) ОВ C 39, 8.2.2014 г.


text:
 13.3.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 63/41
 Преюдициално запитване, отправено от Korkein hallinto-oikeus (Финландия) на 18 януари 2010 г. — Bureau National Interprofessionnel du Cognac
 (Дело C-27/10)
 2010/C 63/65
 Език на производството: фински
 Запитваща юрисдикция
 Korkein hallinto-oikeus
 Страни в главното производство
 Ищец: Bureau National Interprofessionnel du Cognac
 Ответници: Oy Gust. Ranin, Patentti- ja rekisterihallituksen valituslautakunta
 Преюдициални въпроси
 1.
 Приложим ли е Регламент (ЕО) No 110/2008 (1) на Европейския парламент и на Съвета от 15 януари 2008 година относно определението, описанието, представянето, етикетирането и защитата на географските указания на спиртните напитки и за отмяна на Регламент (ЕИО) No 1576/89 на Съвета (наричан по-нататък „Регламент No 110/2008“) при проверка на условията за регистрация на заявената на 19 декември 2001 г. и регистрираната на 31 януари 2003 г. марка, която съдържа ползващо се със закрила съгласно този регламент географско указание?
 2.
 При утвърдителен отговор на първия въпрос, трябва ли поради нарушение на членове 16 и 23 от Регламент No 110/2008 да се отхвърли марката, която впрочем съдържа в един превод ползващо се със закрила съгласно Регламент No 110/2008 указание за произход и която е регистрирана за спиртни напитки, които с оглед на практиките на производство и на съдържанието на алкохол не отговарят на изискванията на Регламента за употребата на съответните географски указания?
 3.
 Независимо от отговора на първия въпрос, трябва ли марка като описаната във втория въпрос по смисъла на член 3, параграф 1, буква ж) от Първа директива 89/104/ЕИО (2) на Съвета от 21 декември 1988 година за сближаване на законодателствата на държавите-членки относно марките, понастоящем Директива 2008/95/EG (3) на Европейския парламент и на Съвета от 22 октомври 2008 година за сближаване на законодателствата на държавите-членки относно марките (кодифицирана версия), да се разглежда като годна да въведе в заблуждение съответните потребители например относно вида, свойствата или географския произход на стоката или услугата?
 4.
 Може ли, независимо от отговора на първия въпрос, доколкото съгласно член 3, параграф 2, буква a) от Директива 89/104/ЕИО държава членка е предвидила да се изключи регистрацията на марка или в случай на регистрация марката да бъде отменена, когато и доколкото може да се забрани използването на тази марка съгласно други разпоредби на правото относно марките на съответната държава или на Общността, да се изключи регистрацията на марка, доколкото тя съдържа елементи, които нарушават Регламент No 110/2008 и поради това може да се забрани използването на марката?
 (1) ОВ L 39, стр. 16.
 (2) ОВ L 40, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 92.
 (3) ОВ L 299, стр. 25.


text:
 12.1.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 9/11
 Решение на Съда (първи състав) от 15 ноември 2012 г. (преюдициално запитване от Finanzgericht Düsseldorf — Германия) — Pfeifer & Langen KG/Hauptzollamt Aachen
 (Дело C-131/11) (1)
 (Селско стопанство - Регламент (ЕИО) No 1443/82 - Член 3, параграф 4 - Прилагане на системата от квоти в сектора на захарта - Излишък от захар, констатирана от властите на държава членка при последваща проверка, извършена на място при производителя - Отчитане на този излишък при установяване на окончателното количество произведена захар за пазарната година, през която е констатирана разликата)
 2013/C 9/16
 Език на производството: немски
 Запитваща юрисдикция
 Finanzgericht Düsseldorf
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: Pfeifer & Langen KG
 Ответник: Hauptzollamt Aachen
 Предмет
 Преюдициално запитване — Finanzgericht Düsseldorf — Тълкуване на член 3, параграф 4 от Регламент (ЕИО) No 1443/82 на Комисията от 8 юни 1982 година относно установяване на подробни правила за прилагането на системата от квоти в сектора на захарта (ОВ L 158, стр. 17) — Излишъци от изоглюкоза, констатирани впоследствие от властите на държава членка в рамките на проверка — Възможност за отчитане на този излишък при определяне на окончателното произведено количество за пазарната година, през която е констатиран излишъка
 Диспозитив
 Член 3, параграф 4 от Регламент (ЕИО) No 1443/82 на Комисията от 8 юни 1982 година относно установяване на подробни правила за прилагането на системата от квоти в сектора на захарта, изменен с Регламент (ЕО) No 392/94 на Комисията от 23 февруари 1994 г., трябва да се тълкува в смисъл, че не се прилага за излишък от захар, констатиран от националните власти в рамките на последваща проверка, извършена на място при производителя, ако този излишък представлява захар В.
 (1) ОВ C 179, 18.6.2011 г.


text:
 12.3.2011
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 80/31
 Жалба, подадена на 24 януари 2011 г. — Deutsche Lufthansa и др./Комисия
 (Дело T-46/11)
 2011/C 80/56
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподатели: Deutsche Lufthansa AG (Кьолн, Германия), Lufthansa Cargo AG (Kelsterbach, Германия) и Swiss International Air Lines AG (Базел, Швейцария) (представители: S. Völcker, F. Louis, E. Arsenidou и A. Israel, lawyers)
 Ответник: Европейска комисия
 Искания на жалбоподателите
 —
 да се отменят членове 1—4 от обжалваното решение;
 —
 да се осъди Комисията да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 Жалба за отмяна на Решение на Комисията (C(2010) 7694 окончателен от 9 ноември 2010 г. по преписка COMP/39.258 относно процедура за прилагане на член 101 ДФЕС и член 53 от Споразумението за ЕИП (превоз на стоки по въздуха).
 В подкрепа на жалбата си жалбоподателите се позовават на четири правни основания:
 1.
 Първо правно основание, според което обжалваното решение нарушава член 11, параграфи 2 и 1 от Споразумението между Европейската общност и Конфедерация Швейцария като се основава на осъществени в Швейцария контакти между конкуренти.
 2.
 Второ правно основание, според което обжалваното решение нарушава член 1, параграф 2 от Регламент No 3975/87 (1) като се основава на контакти между конкуренти, осъществени преди 1 май 2004 г. на територията на юрисдикции извън ЕИП, за да установи:
 —
 нарушение на член 101 ДФЕС и член 53 от Споразумението за ЕИП, в което участват европейски превозвачи (включително жалбоподателите) преди 1 май 2004 г.;
 —
 началния момент на единствено и продължавано нарушение преди 1 май 2004 г., за да може да приеме, че има започнало точно на тази дата нарушение.
 3.
 Трето правно основание, според което обжалваното решение нарушава член 101 ДФЕС, член 53 от Споразумението за ЕИП и член 8 от Споразумението между Европейската икономическа общност и Конфедерация Швейцария като приема, че контакти между конкуренти, осъществени на територията на юрисдикции извън ЕИП, са част от същото единствено и продължавано нарушение, което се отнася за контакти между конкуренти, осъществени на ниво централно управление.
 4.
 Четвърто правно основание, според което обжалваното решение нарушава член 101 ДФЕС и член 53 от Споразумението за ЕИП доколкото изхожда от схващането, че контакти между конкуренти, осъществени извън ЕИП сами по себе си представляват нарушения на член 101 ДФЕС и член 53 от Споразумението за ЕИП, тоест независимо дали са част от същото единствено и продължавано нарушение като това изразяващо се в контакти между конкуренти осъществени на ниво централно управление. Споразуменията или съгласуваните практики, които се отнасят за изпращането на товари към ЕИП не ограничават конкуренцията в рамките на ЕИП, нито засягат търговията между държавите членки. Освен това правителствената намеса в някои от съответните юрисдикции е пречка за прилагането на член 101 ДФЕС и член 53 от Споразумението за ЕИП.
 (1) Регламент (ЕИО) No 3975/87 на Съвета от 14 декември 1987 година за установяване на процедура за прилагане на правилата за конкуренция на предприятията в сектора на въздушния транспорт (ОВ L 374, стр. 1)


text:
 17.4.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 100/2
 Решение на Съда (втори състав) от 25 февруари 2010 г. (преюдициално запитване от Commissione tributaria provinciale di Roma, Италия) — Pontina Ambiente Srl/Regione Lazio
 (Дело C-172/08) (1)
 (Околна среда - Директива 1999/31/ЕО - Член 10 - Специален данък за депонирането на твърди отпадъци - Оператор на депо като задължено по този данък лице - Експлоатационни разходи на депото - Директива 2000/35/ЕО - Лихви за забава)
 2010/C 100/02
 Език на производството: италиански
 Запитваща юрисдикция
 Commissione tributaria provinciale di Roma
 Страни в главното производство
 Ищец: Pontina Ambiente Srl
 Ответник: Regione Lazio
 Предмет
 Преюдициално запитване — Commissione tributaria provinciale di Roma — Тълкуване на член 10 от Директива 1999/31/ЕО на Съвета от 26 април 1999 година относно депонирането на отпадъци (ОВ L 182, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 5, стр. 94), Директива 2000/35/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 29 юни 2000 г. относно борбата със забавяне на плащане по търговските сделки (ОВ L 200, стp. 35; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 226) и членове 12 ЕО, 14 ЕО, 43 ЕО и 46 ЕО — Национална правна уредба, с която се налага специален данък върху депонирането на твърди отпадъци и задължението за депото да внесе предварително посочения данък, определен в зависимост от количеството на депонираните отпадъци, който е дължим от субекта, извършващ депонирането
 Диспозитив
 1.
 Член 10 от Директива 1999/31/ЕО на Съвета от 26 април 1999 година относно депонирането на отпадъци, изменена с Регламент (ЕО) No 1882/2003 на Европейския парламент и на Съвета от 29 септември 2003 година, трябва да се тълкува в смисъл, че същият допуска национална правна уредба като разглежданата в главното производство, която налага на оператора на площадка за депониране данък, който да му се възстанови от депониралия отпадъци местен орган, и която предвижда да му се наложат парични санкции в случай на просрочено плащане на данъка, при условие обаче тази правна уредба да се съпътства от мерки, целящи да гарантират действително възстановяване на посочения данък в кратък срок и отразяване в цената, платима от местния орган на оператора, на всички разходи, свързани със събирането, и по-специално произтичащи от просроченото плащане на сумите, дължими на това основание от местния орган на оператора, включително евентуално наложените му парични санкции поради тази забава. Националният съд следва да установи дали тези условия са изпълнени.
 2.
 Член 1, член 2, точка 1 и член 3 от Директива 2000/35/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 29 юни 2000 година относно борбата със забавяне на плащане по търговските сделки трябва да се тълкуват в смисъл, че сумите, дължими на оператора на площадка за депониране от страна на местен орган, депонирал отпадъци, каквито са дължимите за възстановяването на данък суми, попадат в приложното поле на посочената директива, както и че при това положение държавите членки трябва в съответствие с член 3 от нея да следят на оператора да се начисляват лихви в случай на просрочено плащане на споменатите суми, дължащо се на местния орган.
 (1) ОВ C 183, 19.7.2008 г.