text:
 13.8.2011
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 238/18
 Жалба, подадена на 13 май 2011 г. — FairWild Foundation/СХВП — Wild (FAIRWILD)
 (Дело T-247/11)
 2011/C 238/33
 Език на жалбата: немски
 Страни
 Жалбоподател: FairWild Foundation (Weinfelden, Швейцария) (представители: P. Neuwald и S. Müller, Rechtsanwälte)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)
 Друга страна в производството пред апелативния състав: Rudolf Wild GmbH & Co. KG (Eppelheim, Германия)
 Искания на жалбоподателя:
 —
 да се отмени решението на първи апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 3 март 2011 г. по преписка R 1014/2010-1,
 —
 да се отхвърли възражението срещу регистрация No 950 962 на международната марка „FAIRWILD“,
 —
 да се осъдят ответникът и подалият възражението да заплатят съдебните разноски, включително разноските на жалбоподателя в производството пред апелативния състав.
 Правни основания и основни доводи
 Заявител на марката на Общността: жалбоподателят
 Марка на Общността, предмет на спора: словната марка „FAIRWILD“ за стоки от класове 3, 5, 29 и 30 — Международна регистрация No 950 962
 Притежател на марката или знака, на която/който се прави позоваване в процедурата по възражение: Rudolf Wild GmbH & Co. KG
 Марка или знак, на която/който се прави позоваване в подкрепа на възражението: марка на Общността „WILD“ за стоки от класове 3, 9, 29, 30 и 32
 Решение на отдела по споровете: частично уважава възражението.
 Решение на апелативния състав: частично отменя решението на отдела по споровете.
 Изложени правни основания: нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент No 207/2009, тъй като апелативният състав погрешно е приел, че съществува вероятност от объркване между конфликтните марки. Жалбоподателят посочва, на първо място, че апелативният състав неточно е приел, че значението на знака „WILD“ е познато само на немско- и английскоговорещите потребители и, на второ място, смята, че понятието не е описателно за посочените във възражението стоки. Поради тази причина апелативният състав неправилно признава среден отличителен характер и средна степен на сходство на знаците, като последицата от това е, че претеглянето на взаимосвързаните фактори на вероятността от объркване е в ущърб на жалбоподателя.


text:
 24.11.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 366/20
 Определение на Съда от 27 юни 2012 г. — Fuchshuber Agrarhandel GmbH/Европейска комисия
 (Дело C-491/11 P) (1)
 (Обжалване - Обща селскостопанска политика - Покупка на царевица на интервенционната агенция на Унгария - Недостатъчни запаси - Твърдение за неизпълнение на задълженията за контрол на Комисията - Извъндоговорна отговорност)
 2012/C 366/34
 Език на производството: немски
 Страни
 Жалбоподател: Fuchshuber Agrarhandel GmbH (представител: G. Lehner, Rechtsanwalt)
 Друга страна в производството: Европейска комисия (представители: G. von Rintelen и D. Triantafyllou)
 Предмет
 Жалба срещу Определение на Общия съд (втори състав) от 21 юли 2011 г. по дело Fuchshuber Agrarhandel/Комисия (T-451/10), с което Общият съд отхвърля като явно лишен от правно основание иска за обезщетение на вредите, за които се твърди, че са били претърпени поради липса на контрол от страна на Комисията върху условията за провеждане на постоянните тръжни процедури за препродажба на общностния пазар на зърнени култури, в случая на царевицата, държана от унгарската интервенционна агенция
 Диспозитив
 1.
 Отхвърля жалбата.
 2.
 Осъжда Fuchshuber Agrarhandel GmbH да заплати съдебните разноски.
 (1) ОВ C 13, 14.1.2012 г.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 15.8.2008
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 209/22
 Жалба, подадена на 20 май 2008 г. от Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни) срещу Решение на Първоинстанционния съд (пети състав) от 28 февруари 2008 г. по дело T-215/06, American Clothing Associates/СХВП
 (Дело C-208/08 P)
 (2008/C 209/32)
 Език на производството: френски
 Страни
 Жалбоподател: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни) (представител: M. A. Folliard-Monguiral)
 Друга страна в производството: American Clothing Associates SA
 Искания
 —
 да се отмени решението на Първоинстанционния съд от 28 февруари 2008 г. по дело Т-215/06, доколкото според него член 7, параграф 1, буква з) от Регламента за марката на Общността (1) не се прилага към марките, обозначаващи услуги;
 —
 да се осъди American Clothing Associates SA да заплати разноските.
 Правни основания и основни доводи
 Жалбоподателят посочва само едно правно основание в подкрепа на жалбата си, свързано с нарушението на член 7, параграф 1, буква з) от Регламента за марката на Общността, във връзка с член 6 ter от Парижката конвенция за закрила на индустриалната собственост от 20 март 1883 г., ревизирана и изменена (2). Обратно на постановеното от Първоинстанционния съд, този последен член, към който препраща член 7, параграф 1, буква з) от Регламента за марката на Общността, всъщност се прилагал без разлика към марките, обозначаващи стоки и към марките, обозначаващи услуги.
 В това отношение жалбоподателят посочва на първо място, че Първоинстанционният съд е допуснал грешка в прилагането на правото като е изтълкувал буквално и извън контекста член 6 ter от Парижката конвенция, без да вземе предвид духа на тази разпоредба и на конвенцията като цяло, която след ревизията й с Акта от Лисабон от 31 октомври 1958 г. налагала разпростирането на всички разпоредби относно фабричните или търговски марки към марките за услуги, с изключение на няколко разпоредби, които не са приложими в случая.
 Жалбоподателят твърди на второ място, че самият общностен законодател оспорва, че следва да се извършва разграничение между марките за стоки и марките за услуги, тъй като член 29 от Регламента за марката на Общността, който транспонира член 4 A от Парижката конвенция относно правото на приоритет, споменавал изрично услугите, покрити от заявка за марка.
 Той посочва на трето място, че обратно на постановеното от Първоинстанционния съд в обжалваното решение, член 16 от Договора за правото относно марките, подписан в Женева на 27 октомври 1994 г. трябва да се тълкува в смисъл, че пояснява областта на приложение на Парижката конвенция, без обаче да я разширява спрямо положения, която последната конвенция изключвала в актуалната си редакция.
 На последно място жалбоподателят подчертава, че в едно скорошно решение самият Съд бил приел, най-малкото имплицитно, че Парижката конвенция налагала равно третиране на марките за стоки и марките за услуги.
 (1) Регламент (ЕО) No 40/94 на Съвета от 20 декември 1993 година относно марката на Общността (ОВ L 11, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 146).
 (2) Сборник с договори на Обединените нации, том 828, No 11847, стр. 108.


text:
 1.3.2014
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 61/7
 Жалба, подадена на 16 януари 2014 г. от Европейската комисия срещу решението, постановено от Общия съд (втори разширен състав) на 5 ноември 2013 г. по дело T-512/09, Rusal Armenal ZAO/Съвет на Европейския съюз
 (Дело C-21/14 P)
 2014/C 61/11
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: Европейска комисия (представители: J. Brakeland, M. França и T. Maxian Rusche)
 Други страни в производството: Rusal Armenal ZAO, Съвет на Европейския съюз
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Съда:
 —
 да отмени решението на Общия съд (втори разширен състав), постановено на 5 ноември 2013 г. по дело T-512/09, Rusal Armenal ZAO/Съвет на Европейския съюз и връчено на Комисията на 6 ноември 2013 г.,
 —
 да приеме, че не е налице изтъкнатото в първоинстанционното производство първо основание за отмяна,
 —
 да върне делото за ново разглеждане от Общия съд на останалите основания за отмяна,
 —
 да не се произнася по съдебните разноски, направени в първоинстанционното и настоящото производство по обжалване.
 Основания и основни доводи
 Комисията твърди, че обжалваното съдебно решение следва да бъде отменено по следните съображения:
 Първо, Общият съд се е произнесъл ultra petita.
 Второ, Общият съд е тълкувал неправилно член 2, параграф 7 от Регламент (ЕО) No 384/96 на Съвета за защита срещу дъмпингов внос на стоки от страни, които не са членки на Европейската общност (1), в редакцията му приложима към момента на приемане на оспорвания регламент, и волята на общностния законодател, в смисъла на установената с Решение по дело Nakajima (2) съдебна практика, при приемането на тази разпоредба.
 Трето, Общият съд е нарушил основният принцип на общностното право за институционално равновесие.
 (1) ОВ L 56, 1996 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 11, том 12, стр. 223.
 (2) Решение от 7 май 1991 г. по дело Nakajima/Съвет (C-69/89, Recueil, стр. I-2069, точки 28—32), потвърдено с Решение от 23 ноември 1999 г. по дело Португалия/Съвет (C-149/96, Recueil, стр. I-8395, точка 49); вж. също Решение от 9 януари 2003 г. по дело Petrotub и Republica/Съвет (C-76/00 P, Recueil, стр. I-79, точки 53—56).


text:
 4.5.2015
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 146/50
 Жалба, подадена на 20 февруари 2015 г. — ZZ/ЕСВД
 (Дело F-30/15)
 (2015/C 146/70)
 Език на производството: френски
 Страни
 Жалбоподател: ZZ (представители: S. Orlandi и T. Martin, адвокати)
 Ответник: Европейска служба за външна дейност (ЕСВД)
 Предмет на производството
 Отмяната на решението, прието в изпълнение на отменителното решение на Съда на публичната служба на Европейския съюз от 26 февруари 2014 г., постановено по дело F-53/13, Diamantopoulos/ЕСВД, да не се повиши жалбоподателят в степен AD12 в рамките на процедурата за повишаване за 2012 г. и искане за обезщетение на твърдените имуществени и неимуществени вреди.
 Искания на жалбоподателя
 —
 Да се обяви за незаконосъобразно решението от 29 април 2014 г. да не се повиши жалбоподателят в степен AD 12 в рамките на процедурата за повишаване за 2012 г;
 —
 да се осъди ответника да заплати на жалбоподателя обезщетение в размер на 25 000 EUR;
 —
 да се осъди ЕСВД да заплати съдебните разноски.


text:
 7.3.2009
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 55/25
 Определение на Първоинстанционния съд от 17 декември 2008 г. — Portela/Комисия
 (Дело T-137/07) (1)
 (Извъндоговорна отговорност - Търговия с дефектни цифрови термометри, които имат маркировка „CE“ - Бездействие на Комисията - Причинно-следствена връзка - Иск, който е частично явно недопустим и частично явно лишен от правно основание)
 (2009/C 55/46)
 Език на производството: португалски
 Страни
 Ищец: Portela — Comércio de artigos ortopédicos e hospitalares, Lda, (Queluz, Португалия) (представител: C. Mourato, avocat)
 Ответник: Комисия на Европейските общности (представители: P. Guerra e Andrade и B. Schima, agents)
 Предмет
 Главно искане — да се задължи Комисията да действа съгласно член 14б от Директива 93/42/ЕИО на Съвета от 14 юни 1993 година относно медицинските изделия (ОВ L 169, стр. 1; Специално издание на български език 2007 г., глава 13, том 11, стр. 244), изменена с Директива 98/79/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 27 октомври 1998 година относно диагностичните медицински изделия in vitro (ОВ L 331, стр. 1; Специално издание на български език 2007 г., глава 13, том 25, стр. 5), като задължи дружеството за сертифициране TÜV Rheinland Product Safety GmbH с посредничеството на Федерална Република Германия да задейства в полза на ищеца задължителната застраховка гражданска отговорност, предвидена в точка 6 от приложение XI към Директива 93/42, която посоченото дружество е сключило и ако твърдяната вреда не може да бъде поправена посредством главното искане, при условията на евентуалност, искане за поправяне на претърпяната от ищеца вреда поради различни пропуски на Комисията.
 Диспозитив
 1)
 Отхвърля иска.
 2)
 Осъжда Portela — Comércio de artigos ortopédicos e hospitalares, Lda да заплати съдебните разноски.
 (1) ОВ C 155, 7.7.2007 г.


text:
 28.4.2007
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 96/4
 Решение на Съда (втори състав) от 26 април 2007 г. (искане за преюдициално заключение от Court of Appeal — Обединено кралство) — Boehringer Ingelheim KG, Boehringer Ingelheim Pharma GmbH & Co. KG/Swingward Ltd, и Boehringer Ingelheim KG, Boehringer Ingelheim Pharma GmbH & Co. KG/Dowelhurst Ltd, и Glaxo Group Ltd/Swingward Ltd, и Glaxo Group Ltd, The Wellcome Foundation Ltd/Dowelhurst Ltd, и SmithKline Beecham plc, Beecham Group plc, SmithKline & French Laboratories Ltd/Dowelhurst Ltd, и Eli Lilly and Co./Dowelhurst Ltd
 (Дело C-348/04) (1)
 (Индустриална и търговска собственост - Право върху марка - Фармацевтични продукти - Паралелен внос - Препакетиране на продукт, върху който е поставена марка)
 (2007/C 96/07)
 Език на производството: английски
 Препращаща юрисдикция
 Court of Appeal
 Страни в главното производство
 Ищци: Boehringer Ingelheim KG, Boehringer Ingelheim Pharma GmbH & Co.KG, Glaxo Group Ltd, The Wellcome Foundation Ltd, SmithKline Beecham plc, Beecham Group plc, Smith Kline & French Laboratories Ltd, Eli Lilly and Co.
 Ответник: Swingward Ltd, Dowelhurst Ltd
 Предмет
 Искане за преюдициално заключение — Court of Appeal — Свободно движение на стоки — Използване на марка от паралелен вносител на фармацевтичен продукт — Промени в опаковката — Условия за пускане на пазара, установени с Решение на Съда на Европейските общности по съединени дела С-247/93, С-429/93 и С-436/93, Bristol-Myers Squibb/Paranova — Тълкуване
 Диспозитив
 1)
 Член 7, параграф 2 от Първа Директива на Съвета от 21 декември 1988 г. за сближаване на законодателствата на държавите-членки относно марките (1989/104/EИО), изменена със Споразумението за създаване на Европейското икономическо пространство от 2 май 1992 г., следва да се тълкува в смисъл, че притежателят на марката може правомерно да се противопостави на последващото предлагане на пазара на внесен от друга държава-членка фармацевтичен продукт с оригинална вътрешна и външна опаковка, снабден с допълнителен, поставен от вносителя етикет, освен ако:
 —
 е установено, че използването на правото върху марката от притежателя й, за да се противопостави на последващото предлагане на пазара на снабден с нов етикет продукт с тази марка, би допринесло за изкуственото раздробяване на пазарите между държавите-членки,
 —
 е доказано, че новото етикетиране на продукта не засяга първоначалното състояние на продукта, който се съдържа в опаковката,
 —
 върху опаковката е ясно обозначен авторът на новия етикет и името на производителя на същия,
 —
 външният вид на продукта, който е бил етикетиран отново, не е от естество да увреди реномето на марката и на нейния притежател; като етикетът не трябва да е с недостатъци, с лошо качество или непрегледен, и
 —
 преди пускането на пазара на отново етикетирания продукт вносителят уведоми притежателя на марката и при поискване от негова страна му предостави мостра от този продукт.
 2)
 Условието, съгласно което препакетирането на фармацевтичния продукт посредством използването на нова опаковка и повторното поставяне на марката върху него или посредством поставянето на етикет върху опаковката му е необходимо с оглед на последващото му предлагане на пазара в държавата-членка по вноса, доколкото става въпрос за едно от условията, които, ако са спазени, са пречка притежателят на марката да се противопостави на посоченото предлагане на пазара съгласно член 7, параграф 2 от Директива 89/104, изменена със Споразумението за създаване на Европейското икономическо пространство, се отнася само до препакетирането като факт, а не до метода или начина, по който то е извършено.
 3)
 Условието, съгласно което външният вид на препакетирания продукт не трябва да е от естество да увреди реномето на марката и на нейния притежател, в качеството си на необходимо условие, за да не може последният по силата на член 7, параграф 2 от Директива 89/104, изменена със Споразумението за създаване на Европейското икономическо пространство, правомерно да се противопостави на последващото предлагане на пазара на фармацевтичен продукт, когато паралелният вносител е преопаковал и поставил отново марката върху продукта или е поставил етикет върху опаковката, в която се съдържа продукта, не се ограничава до случаите на недостатъци, лошо качество или непрегледност при препакетирането.
 4)
 Въпросът относно обстоятелството дали реномето на марката може да бъде увредено, ако паралелният вносител:
 —
 не поставя марката върху новата опаковка на продукта („de-branding“) или
 —
 поставя собственото си лого или търговски знак или присъщо за него фирмено означение или означение, използвано за множество различни продукти („со-branding“), или
 —
 поставя допълнителен етикет върху посочената опаковка като напълно или отчасти скрива марката на притежателя, или
 —
 не споменава върху допълнителния етикет, че въпросната марка е на притежателя й, или също
 —
 отпечатва името на паралелния вносител с главни букви,
 се отнася до фактическо обстоятелство, което подлежи на преценка от националния съдия с оглед особените обстоятелства по всеки случай.
 5)
 В случаите като този по главния спор паралелните вносители следва да установят наличието на условията, съгласно които:
 —
 използването на правото върху марката от притежателя й, за да се противопостави на предлагането на пазара на препакетирани продукти с тази марка, би допринесло за изкуственото раздробяване на пазара между държавите-членки,
 —
 препакетирането не би повлияло върху първоначалното състояние на продукта, който съдържа опаковката,
 —
 лицето, извършило препакетирането на продукта и името на производителя му са ясно обозначени върху новата опаковка,
 —
 външният вид на препакетирания продукт не трябва да е от естество да увреди реномето на марката и на нейния притежател; като не трябва да е налице и недостатък, лошо качество или непрегледност при препакетирането,
 —
 преди пускането в продажба на препакетирания продукт вносителят трябва да предупреди притежателя на марката и при поискване да му предостави мостра от препакетирания продукт,
 и които, ако са налице, биха били пречка притежателят на марката правомерно да се противопостави на последващото предлагане на пазара на даден препакетиран продукт.
 Независимо от това, по отношение на условието, съгласно което трябва да се докаже, че препакетирането не може да повлияе върху първоначалното състояние на продукта в опаковката, би било достатъчно паралелният вносител да представи доказателства от естество да обосноват разумното предположение, че това условие е изпълнено. Същото важи a fortiori по отношение на условието, съгласно което външният вид на препакетирания продукт не трябва да е от естество да увреди реномето на марката и на нейния притежател. След като вносителят представи първоначално доказателство по отношение на последното условие, притежателят на марката, който има възможност по-добре да прецени дали опаковката е от естество да увреди неговото реноме и реномето на марката му, следва в конкретния случай да докаже, че такова увреждане е налице.
 6)
 Когато паралелният вносител е пропуснал предварително да уведоми притежателя на марката за даден препакетиран продукт, той нарушава правата на притежателя на марката при всеки последващ внос на съответния продукт до момента на уведомяването. Санкцията за това нарушение трябва да е не само съразмерна, но и достатъчно ефективна и разубеждаваща, за да осигури пълната ефикасност на Директива 89/2104, изменена със Споразумението за създаване на Европейското икономическо пространство. Национална мярка, съгласно която в случаите на такова нарушение, притежателят на марката има право на парично обезщетение при същите условия, както за нарушение на марката марката [имитация], сама по себе си не се явява в противоречие с принципа за съразмерност. Въпреки това, националният съдия е този, който, като вземе предвид обхвата на вредите, причинени на притежателя на марката от паралелния вносител, следва да определи според конкретния случай размера на паричното обезщетение при зачитане на принципа на съразмерност.
 (1) ОВ C 273, от 6.11.2004 г.


text:
 8.2.2014
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 39/6
 Решение на Съда (втори състав) от 21 ноември 2013 г. (преюдициално запитване от Hoge Raad der Nederlanden — Нидерландия) — X/Minister van Financiën
 (Дело C-302/12) (1)
 (Преюдициално запитване - Член 43 ЕО - Моторни превозни средства - Използване в държава членка на лично моторно превозно средство, регистрирано в друга държава членка - Данъчно облагане на това превозно средство в първата държава членка при пускането му в употреба по националната пътна мрежа и във втората държава членка при регистрацията му - Превозно средство, използвано от съответния гражданин както за лични цели, така и за пътуване от държавата членка на произхода до мястото на работа в първата държава членка)
 2014/C 39/09
 Език на производството: нидерландски
 Запитваща юрисдикция
 Hoge Raad der Nederlanden
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: X
 Ответник: Minister van Financiën
 Предмет
 Преюдициално запитване — Hoge Raad der Nederlanden — Тълкуване на членове 21, 45, 49 и 56 ДФЕС — Национална правна уредба, която предвижда облагане с данък за регистрация при първата употреба на превозно средство по националната пътна мрежа — Данък, дължим от лице, пребиваващо и използващо постоянно своето превозно средство в две държави членки, едната от които е въпросната държава членка — Превозно средство, регистрирано в другата държава членка — Упражняване на данъчни правомощия от двете държави членки
 Диспозитив
 Член 43 ЕО трябва да се тълкува в смисъл, че допуска правна уредба на държава членка, която предвижда при пускането в употреба по националната пътна мрежа облагане с данък на моторно превозно средство, регистрирано и вече обложено с данък поради неговата регистрация в друга държава членка, когато това превозно средство е предназначено да бъде реално и трайно използвано основно в тези две държави членки или действително е използвано по такъв начин, доколкото този данък няма дискриминационен характер.
 (1) ОВ C 287, 22.9.2012 г.


text:
 8.6.2015
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 190/10
 Решение на Общия съд от 22 април 2015 г. — Tomana и др./Съвет и Комисия
 (Дело T-190/12) (1)
 ((Обща външна политика и политика на сигурност - Ограничителни мерки, насочени срещу определени лица и образувания с оглед на положението в Зимбабве - Ограничения за влизане и за транзитно преминаване през територията на Съюза - Замразяване на средства - Правно основание - Явна грешка в преценката - Задължение за мотивиране - Право на защита - Основни права - Пропорционалност))
 (2015/C 190/11)
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподатели: Johannes Tomana (Хараре, Зимбабве) и още 120 други жалбоподатели, чиито имена са посочени в приложение към съдебното решение (представители: първоначално D. Vaughan, QC, M. Lester, R. Lööf, barristers, и M. O’Kane, solicitor, впоследствие D. Vaughan, M. Lester и R. Lööf)
 Ответник: Съвет на Европейския съюз (представители: B. Driessen, M. Veiga и A. Vitro) и Европейска комисия (представители: M. Konstantinidis, T. Scharf и Е. Георгиева)
 Встъпила страна в подкрепа на ответниците: Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия (представители: E. Jenkinson, C. Murrell и M. Holt, подпомагани от S. Lee, barrister)
 Предмет
 Искане за отмяна на Решение 2012/97/ОВППС на Съвета от 17 февруари 2012 година за изменение на Решение 2011/101/ОВППС относно ограничителни мерки срещу Зимбабве (ОВ L 47, стр. 50), на Регламент за изпълнение (ЕС) No 151/2012 на Комисията от 21 февруари 2012 година за изменение на Регламент (ЕО) No 314/2004 на Съвета относно някои ограничителни мерки по отношение на Зимбабве (ОВ L 49, стр. 2) и на Решение за изпълнение 2012/124/ОВППС на Съвета от 27 февруари 2012 година за изпълнение на Решение 2011/101/ОВППС относно ограничителни мерки срещу Зимбабве (ОВ L 54, стр. 20) в частта, в която се отнасят до жалбоподателите.
 Диспозитив
 1)
 Отхвърля жалбата.
 2)
 Г-н Johannes Tomana и останалите 120 жалбоподатели, чиито имена са посочени в приложението, понасят направите от тях съдебни разноски, както и разноските на Съвета на Европейския съюз и на Европейската комисия.
 3)
 Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия понася направените от него съдебни разноски.
 (1) ОВ C 194, 30.6.2012 г.


text:
 7.7.2007
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 155/10
 Иск, предявен на 11 април 2007 г. — Комисия на Европейските общности/Кралство Испания
 (Дело C-196/07)
 (2007/C 155/18)
 Език на производството: испански
 Страни
 Ищец: Комисия на Европейските общности (представители: V. Di Bucci и E. Gippini Fournier)
 Ответник: Кралство Испания
 Искания на ищеца
 —
 да се установи, че като не е отменило незабавно редица условия, установени с решение на Национална комисия по енергетиката (Comisión Nacional de la Energía, CNE) (условие първо до шесто, осмо и седемнадесето), които са обявени за несъвместими с общностното право в член 1 от Решение на Комисията от 26 септември 2006 г. (дело No СОМР/М.4197 — Е.ОN/Endesa — С(2006)4279 окончателен), и като не е отменило най-късно до 19 януари 2007 г. редица условия, определени с Решение на министъра (първо, десето, единадесето и петнадесето изменено условие), обявени за несъвместими с общностното право в член 1 от Решение на Комисията от 20 декември 2006 г. (дело No СОМР/М.4197 — Е.ОN/Endesa — С(2006)7039 окончателен), Кралство Испания не е изпълнило задълженията си по член 2 от двете решения,
 —
 да се осъди Кралство Испания да заплати разноските.
 Правни основания и основни доводи
 Испанските власти не са отменили редица условия, установени с решение на CNE (условие първо до шесто, осмо и седемнадесето), които са обявени за несъвместими с общностното право в член 1 от първото Решение на Комисията от 26 септември 2006 г., те не са отменили и изменените условия, установени с Решение на министъра (първо, десето, единадесето и петнадесето изменено условие), обявени за несъвместими с общностното право в член 1 от второто решение на Комисията от 20 декември 2006 г.
 Първото решение задължава Кралство Испания „незабавно“ да отмени въпросните условия. С изтичане на определения от Комисията срок за съобразяване с мотивираното становище, са изтекли почти шест месеца от нотифицирането на първото решение, от което е видно, че Кралство Испания не е изпълнило „незабавно“, възложеното му с член 2 задължение.
 Срокът 19 януари 2007 г. за изпълнение на второто решение на Комисията е изтекъл, без Кралство Испания да е отменило условията, които посоченото решение е обявило за несъвместими с общностното право.
 От това следва, че Кралство Испания не е изпълнило съответно член 2 от първото решение на Комисията и член 2 от второто решение на същата.


text:
 20.11.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 317/30
 Решение на Общия съд от 7 октомври 2010 г. — Комисия/Gal-Or
 (Дело T-136/09) (1)
 (Арбитражна клауза - Договор за финансова помощ, сключен в рамките на специфична програма за научни изследвания и технологично развитие в областта на неядрената енергетика - Неизпълнение на договора - Възстановяване на авансово платените суми - Мораторни лихви - Неприсъствено производство)
 2010/C 317/54
 Език на производството: английски
 Страни
 Ищец: Европейска комисия (представители: A.-M. Rouchaud-Joët и F. Mirza, първоначално подпомагани от B. Katan и M. van der Woude, avocats, впоследствие от B. Katan)
 Ответник: Benjamin Gal-Or (Jupiter, Флорида, Съединени щати)
 Предмет
 Иск на основание арбитражна клауза, с който се цели г-н Benjamin Gal-Or да бъде осъден да възстанови сумата от 205 611 EUR, която Комисията му е изплатила по договор IN/0042/97, заедно с мораторните лихви, както и да заплати мораторните лихви върху сумата от 9 231,25 EUR, която представлява съдебните разноски по започнатото от г-н Gal-Or производство срещу Комисията пред нидерландските съдилища
 Диспозитив
 1.
 Осъжда г-н Benjamin Gal-Or да заплати на Европейската комисия сумата от 205 611 EUR, дължима като главница, заедно с лихвите в размер на:
 —
 2,75 % от 2 март 2003 г.,
 —
 2,50 % от 7 март 2003 г.,
 —
 2,00 % от 6 юни 2003 г.,
 —
 2,25 % от 6 декември 2005 г.,
 —
 2,50 % от 8 март 2006 г.,
 —
 2,75 % от 15 юни 2006 г.,
 —
 3,00 % от 9 август 2006 г.,
 —
 3,25 % от 11 октомври 2006 г.,
 —
 3,50 % от 13 декември 2006 г.,
 —
 3,75 % от 14 март 2007 г.,
 —
 4,00 % от 13 юни 2007 г.,
 —
 4,25 % от 9 юли 2008 г.,
 —
 3,75 % от 15 октомври 2008 г.,
 —
 3,25 % от 12 ноември 2008 г.,
 —
 2,50 % от 10 декември 2008 г.,
 —
 2,00 % от 21 януари 2009 г.,
 —
 1,50 % от 11 март 2009 г.,
 —
 1,25 % от 8 април 2009 г.,
 —
 1,00 % от 13 май 2009 г.
 2.
 Отхвърля иска в останалата му част.
 3.
 Осъжда г-н Gal-Or да заплати съдебните разноски.
 (1) ОВ C 141, 20.6.2009 г.


text:
 29.9.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 295/20
 Жалба, подадена на 16 юли 2012 г. от Pi-Design AG, Bodum France и Bodum Logistics A/S срещу решението, постановено от Общия съд (четвърти състав) на 8 май 2012 г. по дело T-416/10, Yoshida Metal Industry Co. Ltd/Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)
 (Дело C-339/12 P)
 2012/C 295/35
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподатели: Pi-Design AG, Bodum France, и Bodum Logistics A/S (представител: H. Pernez, Advocate)
 Други страни в производството: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) и Yoshida Metal Industry Co. Ltd
 Искания на жалбоподателите
 Жалбоподателите искат от Съда:
 —
 да отмени решението на Общия съд
 —
 да обяви недействителността на марката на Общността No 1 372 580
 Допълнителни искания
 —
 ако последното решение бъде отменено, да върне делото на Общия като му даде задължителни указания да върне преписката на апелативния състав за ново разглеждане.
 —
 да осъди YOSHIDA METAL INDUSTRY CO. LTD. да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 Жалбоподателите твърдят, че обжалваното съдебно решение трябва да бъде отменено, тъй Общият съд нарушил член 7, параграф 1, буква д), точка ii) от Регламента относно марката на Общността като приложил неправилен критерий за определяне на съществените характеристики на спорния знак и изопачил представените му доказателства.


text:
 22.9.2007
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 223/11
 Определение на Първоинстанционния съд от 9 юли 2007 г. — De Smedt/Комисия
 (Дело T-415/06) (1)
 (Обжалване - Публична служба - Договорно наети служители - Бивш служител със спомагателни функции - Молба за преразглеждане на определеното при наемане на длъжност класиране - Явно неоснователна жалба)
 (2007/C 223/15)
 Език на производството: френски
 Страни
 Жалбоподател: Elisabeth De Smedt (Wezembeek-Oppem, Белгия) (представители: L. Vogel и R. Kechiche, адвокати)
 Други страни в производството: Комисия на Европейските общности (представители: J. Curral и G. Berscheid, agents); и Съвет на Европейския съюз (представители: M. Arpio Santacruz и I. Sulce, agents)
 Предмет
 Жалба, предявена срещу Решение на Съда на публичната служба на Европейския съюз (втори състав) от 19 октомври 2006 г. по дело De Smedt/Комисия (F-59/05, все още непубликувано в Recueil), с която се иска отмяната на това решение.
 Диспозитив
 1)
 Отхвърля жалбата.
 2)
 Осъжда г-жа Elisabeth De Smedt да понесе освен своите собствени съдебни разноски и направените такива от Комисията.
 3)
 Съветът понася своите собствени съдебни разноски.
 (1) ОВ C 42, 24.2.2007 г.


text:
 14.12.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 367/19
 Решение на Съда (десети състав) от 24 октомври 2013 г. (преюдициално запитване от Inalta Curte de Casație și Justiție — Румъния) — Agenția Națională de Administrare Fiscală/SC Rafinăria Steaua Română SA
 (Дело C-431/12) (1)
 (Данъчни въпроси - Данък върху добавената стойност - Възстановяване на надвзет ДДС чрез прихващане - Отмяна на актовете за прихващане - Задължение за изплащане на данъчнозадълженото лице на лихва за забава)
 2013/C 367/32
 Език на производството: румънски
 Запитваща юрисдикция
 Inalta Curte de Casație și Justiție
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: Agenția Națională de Administrare Fiscală
 Ответник: SC Rafinăria Steaua Română SA
 Предмет
 Преюдициално запитване — Inalta Curte de Casație și Justiție — Тълкуване на член 183 от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност (ОВ L 347, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 3, стр. 7; поправки ОВ L 74, 2011 г., стр. 3 и ОВ L 249, 2012 г., стр. 15) — Възстановяване на надвзет ДДС чрез прихващане — Задължение на данъчните органи за изплащане на лихва за забава при отмяна на актовете за прихващане по съдебен ред
 Диспозитив
 Член 183 от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска данъчнозадължено лице, което е поискало възстановяване на платения по получени доставки данък върху добавената стойност, надвишаващ дължимия от него като лице платец данък върху добавената стойност, да не може да получи от данъчната администрация на държава членка лихва за забава върху сумата, възстановена със закъснение от нея, за периода, в който са били в сила административни актове, които изключват възстановяването и които впоследствие са отменени със съдебно решение.
 (1) ОВ C 399, 22.12.2012 г.


text:
 5.6.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 148/47
 Жалба, подадена на 8 април 2010 г. — Longevity Health Products/СХВП — Tecnifar (E-PLEX)
 (Дело T-161/10)
 2010/C 148/77
 Език на жалбата: английски
 Страни
 Жалбоподател: Longevity Health Products, Inc. (Насау, Бахамски острови) (представители: J. Korab, lawyer)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)
 Друга страна в производството пред апелативния състав: Tecnifar — Industria Tecnica Farmaceutica, SA (Лисабон, Португалия)
 Искания на жалбоподателя
 —
 да се уважи жалбата, подадена от жалбоподателя;
 —
 да се отмени решението на четвърти апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 5 февруари 2010 г. по преписка R 662/2009-4 и да се отхвърли възражението, подадено от другата страна в производството пред апелативния състав, що се отнася до фармацевтичните и ветеринарните продукти, с изключение на лекарствените продукти, предназначени да лекуват заболявания, свързани с централната нервна система;
 —
 да осъди ответника да заплати разноските.
 Правни основания и основни доводи
 Заявител на марката на Общността: жалбоподателя
 Марка на Общността, предмет на спора: словната марка „E-PLEX“ за стоки и услуги от класове 3, 5 и 35
 Притежател на марката или знака, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: другата страна в производството пред апелативния състав
 Марка или знак, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: регистрацията на португалската словна марка „EPILEX“ за стоки от клас 5
 Решение на отдела по споровете: уважава частично възражението.
 Решение на апелативния състав: частично отхвърля жалбата.
 Изложени правни основания: нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент No 207/2009 на Съвета относно марката на Общността, тъй като апелативният състав погрешно е приел, че е налице вероятност от объркване между разглежданите марки.


text:
 1.2.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 38/43
 Жалба, подадена на 3 септември 2015 г. — Унгария/Съвет на Европейския съюз
 (Дело C-647/15)
 (2016/C 038/56)
 Език на производството: унгарски
 Страни
 Жалбоподател: Унгария (представител: Z. Fehér)
 Ответник: Съвет на Европейския съюз
 Искания на жалбоподателя
 В жалбата си Унгария моли Съда:
 —
 да отмени Решение (ЕС) 2015/1601 (1) на Съвета от 22 септември 2015 година за установяване на временни мерки в областта на международната закрила в полза на Италия и Гърция (наричано по-нататък „обжалваното решение“),
 —
 при условията на евентуалност, в случай че отхвърли първото искане, да отмени обжалваното решение по отношение на Унгария,
 —
 да осъди Съвета да заплати съдебните разноски.
 Основания и основни доводи
 1.
 Унгарското правителство счита, че член 78, параграф 3 ДФЕС не предоставя на Съвета подходящото правно основание за приемането на обжалваното решение. Член 78, параграф 3 ДФЕС не дава възможност на Съвета да приеме законодателен акт, нито следователно да приеме мерките, установени в обжалваното решение, по-конкретно тези, които предполагат изключение с обвързващ характер по отношение на законодателен акт, в настоящия случай Регламент (ЕС) No 604/2013 (2). От гледна точка на съдържанието му, обжалваното решение представлява законодателен акт — като се има предвид факта, че установява изключение по отношение на Регламент No 604/2013 — поради което неговото приемане не може да се основава на член 78, параграф 3 ДФЕС, който предоставя на Съвета единствено възможност да приема актове посредством процедура, която не е законодателна, т.е актове, които не са законодателни. В настоящия случай, ако въпреки твърдяното се стигне до заключение, че член 78, параграф 3 ДФЕС може да съставлява основанието за приемане правен акт, който предполага изключение по отношение на законодателен акт, унгарското правителство счита, че посоченото изключение не може да бъде от такова естество, че да засегне същността на законодателния акт и да лиши от съдържание неговите основни разпоредби, както е в случая с обжалваното решение.
 2.
 Мярка, въведена за период от 24 месеца — а в определени случаи и от 36 месеца — не е съвместима с понятието за „временни мерки“ по член 78, параграф 3 ДФЕС — при положение че освен това нейните последици надхвърлят и посочения период. Обжалваното решение превишава признатата на Съвета в член 78, параграф 3 ДФЕС възможност, като се има предвид, че за целта на определянето на нейния период на действие не е взет предвид периодът от време, необходим за приемането на законодателен акт на основание член 78, параграф 2 ДФЕС.
 3.
 Като е приел обжалваното решение, Съветът е нарушил член 293, параграф 1 ДФЕС, защото се е отклонил от предложението на Комисията, без да постигне единодушие.
 4.
 Обжалваното решение установява изключение по отношение на законодателен акт и съставлява от гледна точка на съдържанието си законодателен акт, поради което за целта на приемането му — дори да се предположи, че то е било възможно на основание член 78, параграф 3 ДФЕС — е трябвало да се спази правото на националните парламенти да изразяват становище по законодателните актове, признато в Протоколи No 1 и 2, приложени към Договора за Европейския съюз и към Договора за функционирането на Европейския съюз.
 5.
 След извършената консултация с Европейския парламент Съветът е изменил съществено текста на проекта и въпреки това не го е внесъл за нова консултация с Европейския парламент.
 6.
 Към момента на приемането от Съвета не са били достъпни езиковите версии на проекта на решение на официалните езици на Съюза.
 7.
 Обжалваното решение е незаконосъобразно и поради това, че неговото приемане противоречи на член 68 ДФЕС и на заключенията, направени от Европейския съвет на заседанието му на 25 и 26 юни 2015 г.
 8.
 Обжалваното решение нарушава принципите на правна сигурност и нормативна яснота, тъй като не обяснява в редица аспекти как трябва да се прилагат неговите разпоредби, нито в какво отношение са същите с разпоредбите на Регламент No 604/2013. Сред тези неуточнени аспекти се откроява въпросът относно прилагането на процесуалните и гаранционните норми по отношение на приемането на решението за преместване, както и фактът, че обжалваното решение не установява ясно критериите за подбор за целите на преместването, нито урежда адекватно статута на молителите в държавата членка на преместване. Обжалваното решение противоречи на Женевската конвенция за статута на бежанците (3), тъй като лишава молителите от правото им да останат на територията на държавата членка, в която са подали молбата и позволява преместването им в друга държава членка, без да е непременно доказуемо наличието на материална връзка между молителя и държавата членка на преместване.
 9.
 Обжалваното решение нарушава принципите на необходимост и на пропорционалност. От една страна, като се има предвид, че при първоначалното предложение на Комисията Унгария е останала изключена от групата на държавите членки получатели, обжалваното решение не обосновава защо предвижда преместването на 120 000 лица, търсещи международна закрила. Като се има предвид, че в обжалваното решение не е предвидено никакво преместване от Унгария, изчисляването на първоначално предложения брой от 120 000 молители се превръща в дискреционно, лишено от връзка с положението, което фигурира в предложението на Комисията и на което в действителност твърди, че отговаря. Неприемливо е, особено когато става въпрос за временна мярка, приета в съответствие с член 78, параграф 3 ДФЕС, по отношение на почти половината от молителите, включени в нейното приложно поле, решението за окончателно преместване да се поставя в зависимост от бъдещи обстоятелства.
 10.
 При условията на евентуалност унгарското правителство твърди, че обжалваното решение нарушава принципа на пропорционалност по отношение на Унгария, като се има предвид, че макар да става въпрос за ноторен факт, че тя е държава членка, на чиято територия са влезли незаконно голям брой мигранти и че са подадени голямо количество молби за международна закрила, ѝ се налагат задължителни квоти в положение на държава членка на приемане. Обжалваното решение не спазва по отношение на Унгария разпоредбата на член 78, параграф 3 ДФЕС, тъй като не е съвместимо с изискването, установено в посочената разпоредба, мерките да могат да се приемат в полза на държави членки, засегнати от внезапен приток на граждани на трети страни — мярка, която спрямо една от тези държави членки въвежда само задължения.
 (1) ОВ L 248, стр. 80.
 (2) Регламент (ЕС) No 604/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 година за установяване на критерии и механизми за определяне на държавата членка, компетентна за разглеждането на молба за международна закрила, която е подадена в една от държавите членки от гражданин на трета държава или от лице без гражданство (ОВ L 180, стр. 31).
 (3) Женевска конвенция от 28 юли 1951 г. за статута на бежанците, допълнена с Протокола от Ню Йорк от 31 януари 1967 г.


text:
 2.8.2008
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 197/32
 Жалба, подадена на 9 юни 2008 г. — Paul Alfons Rehbein/СХВП — Hervé Dias Martinho и Manuel Dias Martinho (Outburst)
 (Дело T-214/08)
 (2008/C 197/56)
 Език, на който е изготвена жалбата: английски
 Страни
 Жалбоподател: Paul Alfons Rehbein (GmbH & Co.) KG (Glinde, Германия) (представител: T. E. Lampel, lawyer)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни)
 Други страни в производството пред апелативния състав: Hervé Dias Martinho и Manuel Carlos Dias Martinho (Le Plessis Trévise, Франция)
 Искания на жалбоподателя
 —
 да се отмени Решението на втори апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни) от 13 март 2008 г. по преписка R 1261/2007 2 и
 —
 да се осъди СХВП да заплати направените от жалбоподателя съдебни разноски.
 Правни основания и основни доводи
 Заявител на марката на Общността: Другите страни в производството пред апелативния състав
 Марка на Общността, предмет на спора: Фигуративната марка „Outburst“ за стоки в класове, 16, 18 и 25 — заявка No 4 318 333
 Притежател на марката или знака, на който е направено позоваване в процедурата по възражението: Жалбоподателят
 Марка или знак, на който е направено позоваване: Националната словна марка „Outburst“ за стоки в клас 25 — германска марка с регистрационен No 399 40 713
 Решение на отдела по споровете: Отхвърля изцяло възражението
 Решение на апелативния състав: Отхвърля жалбата
 Изложени правни основания: Нарушение на член 43, параграфи 2 и 3 от Регламент No 40/94 на Съвета, тъй като по-ранната национална марка е реално използвана във връзка със стоките и услугите, за които тя е регистрирана; нарушение на член 76, параграф 1, буква е) от посочения Регламент, тъй като апелативният състав е допуснал грешка, като не е взел предвид писмената клетвена декларация на управляващия директор на жалбоподателя; нарушение на член 74, параграф 2 от посочения Регламент и на правило 22, параграфи 1 и 2 от Регламент No 2868/95 (1) на Комисията, тъй като е допустимо представянето на допълнителни доказателства във фазата на обжалване в процедурата по възражението и трябва да бъдат взети предвид при преценяване на реалното използване на марката, срещу която е подадено възражението; нарушение на правото на жалбоподателя да бъде изслушан, тъй като апелативният състав е трябвало да вземе предвид представеното след срока доказателство.
 (1) Регламент (ЕО) No 2868/95 на Комисията от 13 декември 1995 година за прилагане на Регламент (ЕО) No 40/94 на Съвета относно марката на Общността (ОВ L 303, 1995 г., стр. 1; Специално издание на български език 2007 г., глава 17, том 1, стр. 189).


text:
 8.5.2017
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 144/20
 Преюдициално запитване от Fővárosi Ítélőtábla (Hungría), постъпило на 1 февруари 2017 г. — Teréz Ilyés и Emil Kiss/OTP Bank Nyrt. и OTP Faktoring Követeléskezelő Zrt.
 (Дело C-51/17)
 (2017/C 144/26)
 Език на производството: унгарски
 Запитваща юрисдикция
 Fővárosi Ítélőtábla
 Страни в главното производство
 Ищци: Teréz Ilyés, Emil Kiss
 Ответници: OTP Bank Nyrt., OTP Faktoring Követeléskezelő Zrt.
 Преюдициални въпроси
 1)
 Следва ли да се счита за клауза, която не е индивидуално договорена по смисъла на член 3, параграф 1 от Директивата (1) и следователно попада в приложното поле на същата директива, договорно условие, по силата на което валутният риск се поема от потребителя и което — в резултат на премахването на неравноправна клауза на договора, предвиждаща разлика между курс „купува“ и курс „продава“ и задължението да се поеме съответният валутен риск — е станало част от договора с действие ex tunc вследствие на законодателна намеса, осъществена с оглед на съдебните спорове за обявяване на недействителност на голям брой договори?
 2)
 В случай че договорна клауза, по силата на която валутният риск се поема от потребителя, попада в приложното поле на Директивата, следва ли изключението в член 1, параграф 2 от тази директива да се тълкува в смисъл, че обхваща и договорна клауза, която отразява национални повелителни разпоредби по смисъла на точка 26 от решение на Съда, постановено по дело RWE Vertrieb AG (C 92/11), приети или влезли в сила след сключване на договора? Попада ли в обхвата на изключението и договорна клауза, която е станала част от договора с действие ex tunc след неговото сключване и по силата на национална повелителна разпоредба, с която се санира недействителността, породена от неравноправния характер на договорно условие, който прави невъзможно изпълнението на договора?
 3)
 Ако с оглед на отговорите на предходните въпроси е възможно да се извърши преценка на неравноправния характер на договорна клауза, по силата на която валутният риск се поема от потребителя, следва ли залегналото в член 4, параграф 2 от Директивата условие клаузите да са изразени на ясен и разбираем език да се тълкува в смисъл, че е спазено, когато е изпълнено по посочения в изложението на фактите начин, задължението за предоставяне на изискваната по закон и формулирана по необходимост най-общо информация, или трябва също да бъдат съобщени данни относно риска на потребителя, които са известни на финансовата институция или до които тя може да има достъп към момента на сключване на договора?
 4)
 С оглед на изискването за яснота и прозрачност и на предвиденото в точка 1, буква и) от приложението към Директивата, има ли значение за целите на тълкуването на член 4, параграф 1 от Директивата обстоятелството, че към момента на сключване на договора клаузите относно правото за едностранно изменение и разликите между курс „купува“ и курс „продава“ — които години по-късно са се оказали неравноправни — са били включени в договора наред с клаузата относно носенето на валутния риск, поради което в резултат на кумулативното действие на тези клаузи потребителят на практика изобщо не е бил в състояние да предвиди как ще се променят в бъдеще задълженията му за плащане, нито какъв е механизмът на изменение на същите? Или обявените впоследствие за неравноправни договорни клаузи не трябва да се вземат предвид при преценката на неравноправния характер на клаузата относно носенето на валутния риск?
 5)
 В случай че националният съд обяви неравноправния характер на клаузата, по силата на която валутният риск се носи от потребителя, задължен ли е този съд, при определяне на правните последици в съответствие с националното право да извърши служебна преценка — при спазване на състезателното начало в исковото производство — на други клаузи, на които ищците не са се позовали в исковата си молба? Приложим ли е принципът на служебното начало в съответствие с практиката на Съюза и когато ищецът е потребител, или с оглед на мястото, което заема в хода на цялото производство правото на страните да се разпореждат с предмета на делото, както и с оглед на особеностите на производството, принципът на диспозитивното начало изключва служебната преценка на съда в случая?
 (1) Директива 93/13/ЕИО на Съвета от 5 април 1993 година относно неравноправните клаузи в потребителските договори (ОВ 1993 г., L 95, стр. 29; Специално издание на български език 2007 г., глава 15, том 2, стр. 273)


text:
 20.7.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 207/63
 Жалба, подадена на 17 май 2013 г. — ZZ/Съвет
 (Дело F-47/13)
 2013/C 207/110
 Език на производството: френски
 Страни
 Жалбоподател: ZZ (представител: M. Velardo, адвокат)
 Ответник: Съвет на Европейския съюз
 Предмет на производството
 Отмяна на решението за невключване на жалбоподателя в списъка на длъжностните лица от функционална група AD, предложени за повишаване през 2012 г.
 Искания на жалбоподателя
 —
 да се отмени решението от 20 юли 2012 г. No 63/12 на генералния секретариат на Съвета относно списъка на длъжностните лица, предложени за повишаване в кампанията за 2012 г., в който не е посочено името на жалбоподателя, както и да се отмени решението на органа по назначаването от 11 февруари 2011 г.;
 —
 да се осъди ответникът да заплати обезщетение и лихви за забава и компенсаторни лихви в размер на 6,75 % за нанесените материални и нематериални вреди;
 —
 да се осъди Съветът да заплати съдебните разноски.


text:
 30.4.2011
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 130/25
 Жалба, подадена на 14 март 2011 г. — Mangou/Съвет
 (Дело T-148/11)
 2011/C 130/52
 Език на производството: френски
 Страни
 Жалбоподател: Philippe Mangou (Абиджан, Кот д’Ивоар) (представители: G. Collard и L. Aliot, avocats)
 Ответник: Съвет на Европейския съюз
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят моли Общия съд:
 —
 да установи, че по отношение на жалбоподателя, г-н Philippe MANGOU, фактите не обосновават приемането на Регламент (ЕС) No 25/2011 на Съвета от 14 януари 2011 година и Решение 2011/18/ОВППС на Съвета от 14 януари 2011 година, публикувани на 15 януари 2011 г. в Официален вестник на Европейския съюз,
 —
 и съответно:
 —
 да отмени Регламент (ЕС) No 25/2011 на Съвета от 14 януари 2011 година и Решение 2011/18/ОВППС на Съвета от 14 януари 2011 година,
 —
 при условията на евентуалност, да задължи Съвета да премахне името на г-н Philippe MANGOU от списъците в приложенията към този регламент и това решение.
 Правни основания и основни доводи
 Жалбоподателят по същество изтъква същите или сходни правни основания и основни доводи като изложените по дело Т-137/11, Guiai Bi Poin/Съвет.


text:
 28.8.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 234/4
 Решение на Съда (трети състав) от 1 юли 2010 г. (преюдициално запитване от Verwaltungsgerichtshof–Австрия) — Susanne Gassmayr/Bundesminister für Wissenschaft und Forschung
 (Дело C-194/08) (1)
 (Социална политика - Директива 92/85/ЕИО - Въвеждане на мерки за насърчаване подобряването на безопасността и здравето по време на работа на бременни работнички и на работнички родилки или кърмачки - Член 5, параграф 3 и член 11, точки 1, 2 и 3 - Непосредствено действие - Бременна работничка, на която се полага отпуск по време на бременността ѝ - Работничка в отпуск по майчинство - Право на изплащане на обезщетение за дежурство на работното място)
 2010/C 234/06
 Език на производството: немски
 Запитваща юрисдикция
 Verwaltungsgerichtshof
 Страни в главното производство
 Ищец: Susanne Gassmayr
 Ответник: Bundesminister für Wissenschaft und Forschung
 Предмет
 Преюдициално запитване — Verwaltungsgerichtshof — Тълкуване на член 11, точки 1—3 от Директива 92/85/ЕИО на Съвета от 19 октомври 1992 година за въвеждане на мерки за насърчаване подобряването на безопасността и здравето по време на работа на бременни работнички и на работнички родилки или кърмачки (ОВ L 348, стp. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 3, стр. 3) — Пряко действие — Право на работничка на заплащане през периода на забрана за полагане на труд за бременните работнички и/или през отпуска по майчинство на недоговорена премия за осигуряването на услугата за постоянно дежурство извън нормалната продължителност на работното време („Journaldienstzulage“)
 Диспозитив
 1.
 Член 11, точки 1—3 от Директива 92/85/ЕИО на Съвета от 19 октомври 1992 година за въвеждане на мерки за насърчаване подобряването на безопасността и здравето по време на работа на бременни работнички и на работнички родилки или кърмачки (Десета специална директива по смисъла на член 16, параграф 1 от Директива 89/391/ЕИО) има непосредствено действие и поражда в полза на частноправните субекти права, на които те могат да се позовават срещу държава членка, която не е транспонирала тази директива в националното право или която я е транспонирала неправилно, права, които националните юрисдикции са длъжни за защитават.
 2.
 Член 11, точка 1 от Директива 92/85 трябва да се тълкува в смисъл, че допуска национална правна уредба, която предвижда, че бременна работничка, на която временно се полага отпуск поради бременността ѝ, има право на възнаграждение, равно на средната работна заплата, която е получавала през референтен период, предхождащ началото на бременността ѝ, с изключение на обезщетението за дежурство на работното място.
 3.
 Член 11, точки 2 и 3 от Директива 92/85 трябва да се тълкува в смисъл, че допуска национална правна уредба, която предвижда, че работничка в отпуск по майчинство има право на възнаграждение, равно на средната работна заплата, която е получавала през референтен период, предхождащ началото на посочения отпуск, с изключение на обезщетението за дежурство на работното място.
 (1) ОВ C 197, 2.08.2008 г.


text:
 14.4.2007
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 82/43
 Иск, предявен на 12 февруари 2007 г. — Leche Celta/СХВП — Celia (Celia)
 (Дело T-35/07)
 (2007/C 82/93)
 Език, на който е изготвен искът: испански
 Страни
 Ищец: Leche Celta, S.L. (Puentedeume, La Coruna, Испания) (представители: Sr. J.A. Calderón Chavero, Sras. T. Villate Consonni и A. Yañez Manglano, abogadas)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни)
 Друга страна в производството пред апелативния състав: Celia, SA
 Искания на ищеца
 —
 да се отмени решението на първи апелативен състав на СХВП, произнесено на 5 декември 2006 г. по дело R-294/2006-4,
 —
 като следствие от това, да се отмени решението от 21 декември 2005 г. по дело B657132 в частта му, с което се отхвърля възражението от името на ищеца и се приема заявката за регистрация на обжалваната марка в клас 29 за мляко, млечни продукти, масла и хранителни мазнини,
 —
 да се уважат твърденията на жалбоподателя, като се задължи съответния отдел по споровете на СХВП да пристъпи към заличаването от регистъра на засегнатата марка за тези конкретни стоки,
 —
 СХВП да бъде осъдена да заплати разноските по настоящото производство в случай на възражение по същото и отхвърляне на нейните претенции.
 Правни основания и основни доводи
 Заявител на марката на Общността: Leche Celta, S.L.
 Марка на Общността, предмет на спора: Фигуративна марка „Celia “за стоки и услуги в класове 16, 29 и 38 (заявка No 2.977.221).
 Притежател на марката или знака, на който е направено позоваване в процедурата по възражението: Ищецът
 Марка или знак, на който е направено позоваване: Словни национални марки„CELTA “за стоки в клас 29.
 Решение на отделапо споровете: Отхвърля възражението
 Решение на апелативния състав: Отхвърля жалбата
 Приведени правни основания: Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) No 40/94 (1), като се има предвид, че между марките предмет на спора съществува вероятност от свързване и от объркване.
 (1) Регламент (ЕО) No 40/94 на Съвета от 20 декември 1993 г. относно марката на Общността (ОВ L 11, 1994 г., стр. 1).


text:
 27.2.2017
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 63/28
 Решение на Общия съд от 19 януари 2017 г. — Комисия/Frieberger и Vallin
 (Дело T-232/16 P) (1)
 ((Обжалване - Публична служба - Длъжностни лица - Пенсии - Изменение на Правилника - Увеличаване на възрастта за пенсиониране - Решение, с което се отказва преоценка на бонификацията към пенсионните права - Принцип ne ultra petita - Грешка при прилагане на правото - Задължение за мотивиране))
 (2017/C 063/39)
 Език на производството: френски
 Страни
 Жалбоподател: Европейска комисия (представители: G. Berscheid и G. Gattinara)
 Друга страна в производството: Jürgen Frieberger (Woluwe-Saint-Lambert, Белгия), Benjamin Vallin (Saint-Gilles, Белгия) (представители: J.-N. Louis и N. de Montigny, avocats)
 Предмет
 Жалба за отмяна на Решение на Съда на публичната служба на Европейския съюз (трети състав) от 2 март 2016 г., Frieberger и Vallin/Комисия (F-3/15, EU:F:2016:26)
 Диспозитив
 1)
 Отменя Решение на Съда на публичната служба на Европейския съюз (трети състав) от 2 март 2016 г., Frieberger и Vallin/Комисия (F-3/15).
 2)
 Отхвърля жалбата, подадена от Jürgen Frieberger и от Benjamin Vallin пред Съда на публичната служба по дело F-3/15.
 3)
 Всяка страна понася направените от нея съдебни разноски в настоящото производство по обжалване.
 4)
 Осъжда г-н Frieberger и г-н Vallin да понесат съдебните разноски, направени в производството пред Съда на публичната служба, включително тези на Европейската комисия.
 (1) ОВ C 243, 4.7.2016 г.


text:
 27.3.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 80/7
 Жалба, подадена на 3 декември 2009 г. от Thomson Sales Europe срещу Решение на Първоинстанционния съд (първи състав) от 29 септември 2009 г. по съединени дела T-225/07 и Т-364/07, Thomson Sales Europe/Комисия
 (Дело C-498/09 P)
 2010/C 80/13
 Език на производството: френски
 Страни
 Жалбоподател: Thomson Sales Europe (представители: F. Goguel и F. Foucault, avocats)
 Друга страна в производството: Европейска комисия
 Искания на жалбоподателя
 —
 да се отмени решението на Общия съд от 29 септември 2009 г.,
 —
 да се отмени решение REM No 03/05 на Европейската комисия от 7 май 2007 г.,
 —
 да се осъди Комисията да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 По същество жалбоподателят изтъква три правни основания в подкрепа на жалбата си.
 С първото си правно основание жалбоподателят твърди, че Общият съд е нарушил правилата за компетентността по член 225 ЕО, доколкото е постановил решение по основателността на искането за отмяна на писмото на Комисията от 20 юли 2007 г., с което не се потвърждава придобиването на право да не се пристъпва към последващо събиране на несъбрани вносни мита за произведени в Тайланд цветни телевизионни приемници, въпреки че преди това е обявил това искане за недопустимо по съображението, че въпросното писмо не поражда правни последици.
 С второто си правно основание жалбоподателят поддържа, че Общият съд е нарушил правото на защита и е допуснал явна грешка в правната квалификация на фактите, доколкото, от една страна, е отхвърлил искането за предоставяне на достъп на страните до всички доказателства по делото, и от друга страна, е постановил, че е налице груба небрежност от страна на Thomson предвид обстоятелството, че като опитен икономически оператор то е трябвало да поиска точна информация от Комисията относно възможността да продължи да декларира произведените в Тайланд цветни телевизори като такива с произход от Тайланд, след като е започнало да си доставя тръби с произход от Корея и Малайзия.
 С третото си правно основание, което се състои от две части, Thomson твърди, че Общият съд е нарушил член 239 от Митническия кодекс (1) във връзка с възможността за възстановяване в пълен или частичен размер на заплатените вносни или износни мита или за опрощаване на определена сума от митническото задължение. Жалбоподателят изтъква, първо, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, доколкото е отхвърлил жалбата му, като разгледал единствено условието за липса на недобросъвестно поведение или небрежност, но преди това не проверил дали е изпълнено условието за наличие на особено положение.
 Второ, Общият съд допуснал грешка в правната квалификация на фактите и следователно грешка при прилагане на правото, като приел, че не са изпълнени условията за опрощаване по член 239 от Митническия кодекс. Според жалбоподателя неговият случай всъщност отговарял на изискванията на тази разпоредба, тъй като конкретните обстоятелства съставлявали особено положение в смисъл, че Комисията променила практиката си във връзка с тълкуването на релевантните разпоредби, без предварително да уведоми надлежно икономическите оператори за това.
 Thomson освен това поддържа, че изобщо не се е съмнявало в редовността на своите операции, тъй като било убедено, че към цялата му продукция се прилага едно-единствено антидъмпингово мито, определено на практика по общо съгласие с Комисията. Ето защо не можело да се приеме, че е допуснало небрежност.
 (1) Регламент (ЕИО) No 2913/92 на Съвета от 12 октомври 1992 година относно създаване на Митнически кодекс на Общността (ОВ L 302, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 2, том 5, стр. 58).


text:
 9.4.2011
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 113/14
 Определение на председателя на Общия съд от 17 февруари 2011 г. — Comunidad Autónoma de Galicia/Комисия
 (Дело T-520/10 R)
 (Обезпечително производство - Държавни помощи - Компенсиране на допълнителните производствени разходи на някои електроцентрали, породени от задължението за обществена услуга, свързано с производство на определени количества електрическа енергия от местни въглища и от въвеждането в полза на тези централи на „механизъм за приоритетно диспечиране“ - Решение да не се повдигат възражения - Молба за спиране на изпълнението - Fumus boni juris - Липса на неотложност - Претегляне на интереси)
 2011/C 113/28
 Език на производството: испански
 Страни
 Жалбоподател: Comunidad Autónoma de Galicia (Santiago de Compostela, Испания) (представители: S. Martínez Lage, H. Brokelmann и A. Rincón García Loygorri, avocats)
 Ответник: Европейска комисия (представител: É. Gippini Fournier и C. Urraca Caviedes)
 Предмет
 Искане за постановяване на временни мерки, с които по същество се цели спиране на изпълнението на Решение C(2010) 4499 на Комисията от 29 септември 2010 г., относно държавна помощ No 178/2010, за която Кралство Испания е отправило уведомление, под формата на компенсиране на обществената услуга, заедно с механизъм за приоритетно диспечиране, въведен в полза на централите за производство на електрическа енергия, които използват местно гориво
 Диспозитив
 1.
 Допуска Hidroeléctrica del Cantábrico, SA и Federación Nacional de Empresarios de Minas de Carbón да встъпят в подкрепа на исканията на Европейската комисия.
 2.
 На страните, посочени в т. 1 на диспозитива, се връчва препис от всички доказателства по делото.
 3.
 Отхвърля молбата за допускане на обезпечение.
 4.
 Не се произнася по съдебните разноски.


text:
 12.3.2011
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 80/19
 Жалба, подадена на 22 декември 2010 г. — Aktieselskabet af 21. november 2001/СХВП — Parfums Givenchy (only givenchy)
 (Дело T-586/10)
 2011/C 80/36
 Език на жалбата: английски
 Страни
 Жалбоподател: Aktieselskabet af 21. november 2001 (Brande, Дания) (представител: C. Christiansen, адвокат)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)
 Друга страна в производството пред апелативния състав: Parfums Givenchy SA (Levallois Perret, Франция)
 Искания на жалбоподателя
 —
 да се отмени Решение на втори апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 7 октомври 2010 г. по преписка R 1556/2009-2 и
 —
 да се осъди ответникът да заплати съдебните разноски за производството.
 Правни основания и основни доводи
 Заявител на марката на Общността: другата страна в производството пред апелативния състав
 Марка на Общността, предмет на спора: фигуративна цветна марка „only givenchy“ за стоки от клас 3 — заявка за регистрация като марка на Общността No 3980241
 Притежател на марката или знака, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: жалбоподателят
 Марка или знак, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: Регистрация на датска словна марка No VR 2001 03359 „ONLY“, отнасяща се между другото до стоки от класове 3 и 9; Регистрация на датска словна марка No VR 2000 02183 „ONLY“ за стоки от клас 25; Регистрация на словна марка на Общността No 638833 „ONLY“ за стоки от класове 14, 18 и 25
 Решение на отдела по споровете: отхвърля изцяло възражението
 Решение на апелативния състав: отхвърля жалбата
 Изложени правни основания: нарушение на член 8, параграф 1, буква б) и на член 8, параграф 5 от Регламент No 207/2009 на Съвета поради погрешната констатация на апелативния състав, че не съществува вероятност от объркване на по-ранната с оспорваната марка, които хората не биха свързали или асоциирали


text:
 29.5.2017
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 168/30
 Иск, предявен на 31 март 2017 г. — Printeos/Комисия
 (Дело T-201/17)
 (2017/C 168/39)
 Език на производството: испански
 Страни
 Ищец: Printeos, SA (Алкала де Енарес, Испания) (представители: H. Brokelmann и P. Martínez-Lage Sobredo, адвокати)
 Ответник: Европейска комисия
 Искания
 Ищецът иска от Общия съд:
 —
 На основание член 266, първа алинея ДФЕС — и при условията на евентуалност на основание член 266, първа алинея, член 268 и член 340, втора алинея ДФЕС и член 41, параграф 3 от Хартата на основните права на Европейския съюз — да осъди Комисията да му изплати:
 а)
 парично обезщетение в размер, съответстващ на компенсаторните лихви върху сумата от 4 729 000 EUR при лихвения процент на Европейската централна банка за операциите ѝ по рефинансиране, увеличен с 2 процентни пункта, за периода от 9 март 2015 г. до 1 февруари 2017 г., а именно сумата от 184 592,95 EUR, или, в противен случай, при лихвения процент, който Общият съд счита за подходящ; и
 б)
 лихви за забава върху размера на компенсаторните лихви, определен в съответствие с предходния параграф, за периода от 1 февруари 2017 г. до датата на действителното изплащане от Комисията на исканата сума по предходния параграф в изпълнение на евентуално съдебно решение, с което се уважава предявения иск, при лихвения процент на Европейската централна банка за операциите ѝ по рефинансиране, увеличен с 3,5 процентни пункта, или, в противен случай, при лихвения процент, който Общият съд счита за подходящ.
 —
 При условията на евентуалност, на основание член 263 ДФЕС да отмени решението на Комисията от 26 януари 2017 г., с което на ищеца се възстановява само главницата на недължимо платената от него глоба в изпълнение на решение „Пощенски пликове“, без да се начисляват каквито и да било лихви.
 —
 При всички положение Комисията да бъде осъдена да заплати съдебните разноски в настоящото производство.
 Основания и основни доводи
 В настоящото производство ищецът предявява главно иск за обезщетение, чрез който да му бъде присъдено парично обезщетение, съответстващо на лихвите, които Комисията трябвало да му изплати при възстановяване на главницата на недължимо платената глоба в изпълнение на Решение C(2014) 9295 окончателен на Комисията от 10 декември 2014 година относно производство по член 101 ДФЕС и член 53 от Споразумението за ЕИП (AT.39780 — Envelopes) (решение „Пощенски пликове“) след отмяната на последното с решение на Общия съд от 13 декември 2016 г. по дело T-95/15, Printeos S.A. и др./Комисия (съдебно решение „Printeos“). При условията на евентуалност ищецът иска решението на Комисията от 26 януари 2017 г., с което се отхвърля неговото искане да му бъдат изплатени посочените лихви, да бъде отменено.
 1.
 В подкрепа на иска си за обезщетение ищецът посочва, че искането за парично обезщетение се основава на член 266, първа алинея ДФЕС, тъй като посоченото съдебно решение „Printeos“ не било изпълнено изцяло от Комисията, която не му изплатила полагащите се лихви, или, при условията на евентуалност, на член 266, втора алинея и член 340, втора алинея ДФЕС и член 41, параграф 3 от Хартата на основните права на Европейския съюз, тъй като с решение „Пощенски пликове“ били нанесени вреди и съдебно решение „Printeos“ не било изпълнено изцяло.
 В това отношение ищецът твърди, че за неправомерните действия на Комисията не е имало правна основа, тъй като Регламент (ЕО, Евратом) No 2342/2002 на Комисията от 23 декември 2002 година относно определянето на подробни правила за прилагането на Регламент (ЕО, Евратом) No 1605/2002 на Съвета относно Финансовия регламент, приложим към общия бюджет на Европейските общности (ОВ L 357, 2002 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 4, стр. 3), на който Комисията се позовава в решението си от 26 януари 2017 г., вече бил отменен, и тъй като Делегиран регламент (ЕС) No 1268/2012 на Комисията от 29 октомври 2012 година относно правилата за прилагане на Регламент (ЕС, Евратом) No 966/2012 на Европейския парламент и на Съвета относно финансовите правила, приложими за общия бюджет на Съюза (ОВ L 362, 2012 г., стр. 1) трябвало да се счита за противоречащ на членове 266 и 340 ДФЕС, член 41, параграф 3 и член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз.
 2.
 В подкрепа на направеното при условията на евентуалност искане за отмяна ищецът твърди, че решението на Комисията от 26 януари 2017 г. почива на правна основа, която била отменена, която не била приложима и която при всички положения трябвало да се счита за незаконосъобразна, като в това отношение ищецът също така повдига възражение за незаконосъобразност.


text:
 25.8.2007
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 199/44
 Жалба, подадена на 29 юни 2007 г. — ITT Manufacturing Enterprises/СХВП — ITT Trademark & Trade (I.T.T.)
 (Дело T-231/07)
 (2007/C 199/83)
 Език на жалбата: английски
 Страни
 Жалбоподател: ITT Manufacturing Enterprises Inc. (Wilmington, Съединени щати) (представител: F. Delord, Solicitor)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни)
 Друга страна в производството пред апелативния състав: ITT Trademark & Trade GmbH (Мюнхен, Германия)
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Първоинстанционния съд:
 —
 да отмени обжалваното решение, да потвърди Решение No 565/2005 и да осъди ответника да заплати съдебните разноски,
 —
 при условията на евентуалност да измени обжалваното решение, да потвърди Решение No 565/2005 и да осъди ответника да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 Заявител на марката на Общността: ITT Trademark & Trade GmbH.
 Марка на Общността, предмет на спора: Словна марка на Общността „ITT“ за стоки и услуги от класове 7, 9 и 11 — заявка No 1 152 339.
 Притежател на марката или знака, на който е направено позоваване в процедурата по възражението: ITT Manufacturing Enterprises Inc.
 Марка или знак, на който е направено позоваване в подкрепа на възражението: Национални фигуративни марки и общоизвестни нерегистрирани марки, използвани в търговията в Общността, които съдържат или са съставени от словесния елемент „ITT“ за стоки и услуги от голям брой класове.
 Решение на отдела по споровете: Уважава изцяло възражението.
 Решение на апелативния състав: Отхвърля възражението.
 Изложени правни основания: Жалбоподателят оспорва извода на апелативния състав, според който отделът по споровете е обосновал решението си с погрешна марка.


text:
 26.6.2017
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 202/24
 Жалба, подадена на 19 април 2017 г. — Adapta Color/EUIPO — Coatings Foreign IP (Rustproof System ADAPTA)
 (Дело T-226/17)
 (2017/C 202/39)
 Език на жалбата: испански
 Страни
 Жалбоподател: Adapta Color, SL (Пенискола, Испания) (представители: G. Macías Bonilla, G. Marín Raigal и E. Armero Lavie, abogados)
 Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)
 Друга страна в производството пред апелативния състав: Coatings Foreign IP Co. LLC (Уилмингтън, Делауеър, Съединени щати)
 Данни за производството пред EUIPO
 Притежател на спорната марка: жалбоподателят
 Спорна марка: словна марка на Европейския съюз „Rustproof System ADAPTA“ — марка на Европейския съюз No 9 905 548
 Производство пред EUIPO: производство по обявяване на недействителност
 Обжалвано решение: решение на пети състав на EUIPO от 6 февруари 2017 г. по преписка R 2408/2015-5
 Искания
 Жалбоподателят моли Общия съд:
 —
 да уважи настоящата жалба в нейната цялост,
 —
 да отмени обжалваното решение,
 —
 да осъди ответника и евентуално встъпилата в негова подкрепа страна да заплати съдебните разноски по настоящото производство, както и разноските, възникнали в хода на производството по обявяване на недействителност и на производството по обжалване пред EUIPO.
 Изложени основания
 —
 Основанията и твърденията са същите като по дело T-223/17.


text:
 26.5.2015
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 171/36
 Решение на Съда на публичната служба (трети състав) от 26 март 2015 г. — DO/ЕОЦКП
 (Дело F-32/14) (1)
 ((Публична служба - Персонал на ЕОЦКП - Срочно нает служител - Неподновяване на договор - Атестационен доклад - Късно изготвяне на атестационния доклад - Непоследователност между общите и конкретните оценки))
 (2015/C 171/43)
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: DO (представител: S. A. Pappas, адвокат)
 Ответник: Европейски орган за ценни книжа и пазари (представители: Р. Василева, D. Waelbroeck и A. Duron, адвокати)
 Предмет
 Искане за отмяна на решението за неподновяване на договора на жалбоподателката като срочно нает служител вследствие на неблагоприятен атестационен доклад, за отмяна на атестационния доклад и за поправяне на претърпените вреди.
 Диспозитив
 1)
 Отхвърля жалбата.
 2)
 DO понася направените от нея съдебни разноски и се осъжда да понесе съдебните разноски, направени от Европейския орган за ценни книжа и пазари.
 (1) ОВ C 184, 16.6.2014 г., стр. 45.


text:
 29.6.2015
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 213/13
 Определение на Съда (девети състав) от 15 април 2015 г. (преюдициално запитване от Tribunale ordinario di Torino — Италия) — Наказателно производство срещу Stefano Burzio
 (Дело C-497/14) (1)
 ((Преюдициално запитване - Харта на основните права на Европейския съюз - Член 50 - Принцип ne bis in idem - Национално законодателство, в което е предвидена административна санкция и наказателна санкция при невнасяне на данъци - Неприлагане на правото на Съюза - Явна липса на компетентност))
 (2015/C 213/20)
 Език на производството: италиански
 Запитваща юрисдикция
 Tribunale ordinario di Torino
 Страни в главното производство
 Stefano Burzio
 Диспозитив
 Съдът на Европейския съюз явно не е компетентен да отговори на въпроса, поставен от Tribunale ordinario di Torino (Италия), с акт от 27 октомври 2014 г.
 (1) ОВ C 34, 2.2.2015 г.


text:
 23.2.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 55/19
 Жалба, подадена на 21 декември 2012 г. — bachmeier/СХВП (oto-soft)
 (Дело T-550/12)
 2013/C 55/34
 Език на производството: немски
 Страни
 Жалбоподател: bachmeier GmbH & Co. KG (Ramsau b. Berchtesgaden, Германия) (представител: D. Donath, Rechtsanwältin)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Общия съд:
 —
 да отмени решението на първи апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 18 октомври 2012 г. по дело R 1784/2011-1;
 —
 да осъди ответника да заплати разноските по съдебното производство.
 Правни основания и основни доводи
 Марка на Общността, предмет на спора: словната марка „oto-soft“ за стоки и услуги от класове 1, 7, 8, 10, 41 и 44 — заявка за регистрация на марка на Общността No 9 836 081
 Решение на проверителя: отхвърляне на заявката за регистрация.
 Решение на апелативния състав: отхвърляне на жалбата.
 Изложени правни основания: нарушение на член 7, параграф 1, буква б) от Регламент No 207/2009.


text:
 4.2.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 32/33
 Жалба, подадена на 2 декември 2011 г. — Wagon Automotive Nagold/Комисия
 (Дело T-610/11)
 2012/C 32/68
 Език на производството: немски
 Страни
 Жалбоподател: Wagon Automotive Nagold GmbH (Наголд, Германия) (представители: T. Hackemann и H. Horstkotte)
 Ответник: Европейска комисия
 Искания
 Жалбоподателят иска:
 —
 да се отмени Решение С(2011) 275 на Европейската комисия от 26 януари 2011 г. относно държавна помощ C 7/10 (ex CP 250/09 и NN 5/10), приведена в действие от Германия — схема за пренасяне на данъчни загуби в случай на преструктуриране на предприятия в затруднение („Sanierungsklausel“),
 —
 ответникът да бъде осъден да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 В подкрепа на жалбата си жалбоподателят по същество твърди следното:
 1.
 Нарушение на член 107, параграф 1 ДФЕС: приспадането на загуби не е помощ, предоставена чрез държавни ресурси.
 По този въпрос жалбоподателят поддържа, че член 8c, параграф 1 от германския закон за корпоративното подоходно облагане (Körperschaftsteuergesetz, наричан по-нататък „KStG“) се отклонява от принципа за облагането на обективните нетни доходи и от принципа за съобразяването на данъците с финансовите възможности на лицата и че съответно с оздравителната клауза („Sanierungsklausel“) само се избягва противоконституционно посегателство срещу имуществото на данъчнозадължените лица в случаите, за които се прилага оздравителната клауза. Поради това според жалбоподателя не са изпълнени предвидените в общностното право условия за наличие на държавна помощ.
 2.
 Нарушение на член 107, параграф 1 ДФЕС: липса на селективност, тъй като не е налице изключение от меродавната референтна система.
 В това отношение жалбоподателят твърди, че меродавна референтна система се явява общият режим на приспадането на загубите от дружествата (член 10d от германския закон за данъка върху доходите (Einkommensteuergesetz) във връзка с член 8, параграф 1 KStG и член 10a от германския закон за данъка върху доходите от стопанска дейност (Gewerbesteuergesetz) и че член 8c KStG е просто изключение от референтната система, което на свой ред е ограничено в частност с оздравителната клауза.
 3.
 Нарушение на член 107, параграф 1 ДФЕС: липса на селективност, тъй като не се прави разлика между отделните икономически оператори, които от гледна точка на целта на тази уредба се намират в сходно фактическо и правно положение.
 В това отношение жалбоподателят в частност твърди, че оздравителната клауза се прилага в полза на всички данъчнозадължени предприятия, а не само в полза на определени отрасли или дейности, нито пък само в полза на предприятия с определена големина.
 4.
 Нарушение на член 107, параграф 1 ДФЕС: липса на селективност, тъй като мярката е обоснована предвид естеството и цялостната структура на данъчната система.
 По този въпрос жалбоподателят поддържа, че оздравителната клауза е приета по характерни за цялата данъчна система съображения, които съответстват на конституционни принципи като принципа за съобразяване на данъците с възможностите на лицата, принципа за недопускане на прекомерно облагане и принципа на пропорционалност.
 5.
 Нарушение на член 107, параграф 1 ДФЕС: явна грешка в преценката поради непълно съобразяване на германската данъчна уредба.
 В това отношение жалбоподателят твърди, че Комисията не е съобразила германския данъчен режим на приспадането на загубите.
 6.
 Позоваване на общностния принцип за защита на оправданите правни очаквания.
 Тук жалбоподателят поддържа, че едва в хода на официалната процедура по разследване Комисията за пръв път е възразила срещу данъчните привилегии по оздравителната клауза във връзка с приспадането на загуби при придобиването на дялово участие и че това е неочакван ход, доколкото евентуалната квалификация като държавна помощ може да се дължи само на нормативното опростяване на уредба, която безспорно е съвместима с изискванията в областта на държавните помощи (член 8, параграф 4 KStG). Нито германският законодател, нито консултиралите се със специалисти предприятия били в състояние да предвидят значението на това нормативно опростяване от гледна точка на държавните помощи.


text:
 15.2.2014
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 45/22
 Жалба, подадена на 4 декември 2013 г. от Total Marketing Services, правоприемник на Total Raffinage Marketing, срещу решението, постановено от Общия съд (четвърти състав) на 13 септември 2013 г. по дело T-566/08, Total Raffinage Marketing/Комисия
 (Дело C-634/13 P)
 2014/C 45/38
 Език на производството: френски
 Страни
 Жалбоподател: Total Marketing Services, правоприемник на Total Raffinage Marketing (представители: A. Vandencasteele, C. Lemaire, S. Naudin, avocats)
 Друга страна в производството: Европейска комисия
 Искания на жалбоподателя
 —
 Да се отмени обжалваното съдебно решение, доколкото Общият съд неправилно не е приел обстоятелството, че Total Marketing Services (наричано по-нататък „TMS“) е преустановило участието си в нарушението след 12 май 2004 г.,
 —
 да се отмени обжалваното съдебно решение, доколкото неправилно Общият съд не приема никакво необосновано различие в третирането между TMS и Repsol относно продължителността на участието им в нарушението,
 —
 да се отмени обжалваното съдебно решение, доколкото Общият съд неправилно не приема прекъсването на участието на TMS в нарушението между 26 май 2000 г. и 27 юни 2001 г.,
 —
 да се отмени обжалваното съдебно решение, доколкото Общият съд не обсъжда основанието, изведено от липсата на разглеждане на доказателствата относно конкурентното поведение на TMS на пазара,
 —
 да постанови окончателно решение в съответствие с член 61 от Статута на Съда и с него да отмени спорното решение в частта относно TMS и, като упражни в пълен обем предоставената му компетентност, да намали наложената на TMS глоба,
 —
 в случай, че Съдът не постанови окончателно решение по настоящото дело, да не се произнася по съдебните разноски и да върне делото за ново разглеждане на Общия съд при съобразяване с решението на Съда,
 —
 накрая, в съответствие с член [184] от Процедурния правилник, да осъди Комисията да заплати съдебните разноски както пред Общия съд, така и пред Съда.
 Основания и основни доводи
 В подкрепа на жалбата си жалбоподателят сочи четири основания.
 В рамките на първото основание жалбоподателят твърди, че Общият съд е нарушил член 101 ДФЕС, правилата за събиране на доказателства, принципите на презумпцията за невиновност и правна сигурност, както и изискването за мотивиране, като е постановил, че жалбоподателят е участвал в нарушението между 12 май 2004 г. и 28 април 2005 г. поради това, че не е доказал, че се е разграничил публично от картела през този период.
 С второто си основание, състоящо се от две части, жалбоподателят счита, че Общият съд е нарушил, от една страна, принципа на равно третиране и задължението си за мотивиране, а от друга страна, че е допуснал изопачаване на писмените доказателства относно получените от TMS и Repsol покани, доколкото Общият съд напълно изключил оттеглянето на TMS от картела след срещата от 11—12 май 2004 г., но е приел оттеглянето на Repsol след срещата от 3—4 август 2004 г.
 С третото основание, състоящо се от две части, жалбоподателят твърди, че Общият съд е нарушил член 101 ДФЕС, правилата за събиране на доказателства, принципите на презумпцията за невиновност и правна сигурност, както и изискването за мотивиране, като е постановил, че TMS не е прекъснало участието си в нарушението между 26 май 2000 г. и 26 юни 2001 г. поради това, че не е доказало, че се е разграничил публично от картела през този период.
 Накрая, с четвъртото си основание жалбоподателят упреква Общия съд, че е нарушил принципите на ефективна съдебна защита, лична отговорност, както и изискването за мотивиране поради това, че е отхвърлил, без да го разгледа, основанието, изведено от липсата на отчитане на доказателствата за конкурентно поведение на TMS.


text:
 22.9.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 287/19
 Преюдициално запитване, отправено от Arbeitsgerichts Nienburg (Германия) на 27 юни 2012 г. — Heinz Kassner/Mittelweser-Tiefbau GmbH & Co. KG
 (Дело C-311/12)
 2012/C 287/36
 Език на производството: немски
 Запитваща юрисдикция
 Arbeitsgericht Nienburg
 Страни в главното производство
 Ищец: Heinz Kassner
 Ответник: Mittelweser-Tiefbau GmbH & Co. KG
 Преюдициални въпроси
 1.
 Допускат ли член 31 от Хартата на основните права и член 7, параграф 1 от Директива 2003/88/ЕО (1) национална законова правна уредба, съгласно която в определени браншове продължителността на минималния годишен отпуск от четири седмици може да бъде намалена по силата на колективен трудов договор?
 2.
 Допускат ли член 31 от Хартата на основните права и член 7, параграф 1 от Директива 2003/88/ЕО национална законова правна уредба, съгласно която в колективните трудови договори може да се предвиди, че намаляването на размера на възнаграждението, извършено през периода на изчисляване в резултат на намалено работно време, спиране на работа или безвиновно отсъствие от работа, се отразява на изчисляването на трудовото възнаграждение за времето на отпуск, в резултат на което за четирите седмици минимален годишен отпуск работникът не получава никакво трудово възнаграждение за времето на отпуск, респ. никакво парично обезщетение за неизползван отпуск при прекратяването на трудовото правоотношение?
 3.
 При утвърдителен отговор на втория въпрос: допускат ли член 31 от Хартата на основните права и член 7, параграф 1 от Директива 2003/88/ЕО национална законова правна уредба, според която в колективните трудови договори може да се предвиди, че намаляването на размера на възнаграждението, извършено през периода на изчисляване в резултат на намалено работно време, спиране на работа или безвиновно отсъствие от работа, се отразява на изчисляването на трудовото възнаграждение за времето на отпуск, в резултат на което за четирите седмици минимален годишен отпуск работникът получава по-малко трудово възнаграждение за времето на отпуск, респ. по-малко парично обезщетение за неизползван отпуск при прекратяването на трудовото правоотношение, отколкото той би получил, ако изчисляването на възнаграждението за времето на отпуск се извършваше въз основа на средния размер на трудовото възнаграждение, получавано от работника през периода на изчисляване без такова намаляването на размера на възнаграждението? При утвърдителен отговор: какъв би могъл най-много да бъде обхватът — изразен в проценти и измерен въз основа на ненамаленото средно трудово възнаграждение на работника — на предвидена в националната законова правна уредба възможност за намаляване с колективния трудов договор на възнаграждението за времето на отпуск в резултат на намалено работно време, спиране на работа или безвиновно отсъствие от работа през периода на изчисляване, за да се приеме, че е налице тълкуване на тази национална правна уредба в съответствие с правото на Съюза?
 4.
 Допускат ли член 31 от Хартата на основните права и член 7, параграф 1 от Директива 2003/88/ЕО съдържаща се в колективен трудов договор национална уредба, според която не съществува право на отпуск за тези периоди от годината, през които нетрудоспособният болен работник не е получавал нито трудово възнаграждение, нито обезщетение за общо заболяване или обезщетение за временна нетрудоспособност поради трудова злополука или професионално заболяване, доколкото в резултат на това работникът има право на по-малко от четири седмици годишен отпуск?
 5.
 Допускат ли член 31 от Хартата на основните права и член 7, параграф 1 от Директива 2003/88/ЕО съдържаща се в колективен трудов договор национална уредба, съгласно която право на възнаграждение за времето на отпуск, респ. право на обезщетение след прекратяването на трудовото правоотношение, не възниква през тези години, през които в резултат на трудови злополуки или безвиновно отсъствие от работа, в частност поради болест, действително не се получава никакво брутно възнаграждение?
 6.
 Допускат ли член 31 от Хартата на основните права и член 7, параграф 1 от Директива 2003/88/ЕО съдържаща се в колективен трудов договор национална уредба, съгласно която правото на отпуск и правото на парично обезщетение за неизползван отпуск се погасяват с изтичането на календарната година, следваща годината, през която е възникнало правото на отпуск, така че се ограничава възможността за натрупване на правото на платен годишен отпуск на нетрудоспособен през няколко последователни референтни периода работник? При утвърдителен отговор: по-добре и по-ефективно ли ще се придаде действие на правото на Съюза в националното право, ако подобна разпоредба от колективния трудов договор се остави изцяло без приложение или ако тази разпоредба се доразвие в съответствие с правото на Съюза в смисъл, че вместо годишен срок се прилага определен по-дълъг срок?
 7.
 В случай на утвърдителен отговор на един или повече от първите пет въпроса: общият принцип на правото на Съюза на правна сигурност и забраната за придаване на обратно действие изискват ли да се ограничи във времето действието по отношение на всички засегнати лица на възможността за позоваване на тълкуването, което в хода на настоящото преюдициално производство Съдът ще даде на разпоредбите на член 31 от Хартата на основните права и член 7, параграф 1 от Директива 2003/88/ЕО, тъй като преди това в практиката на най-висшите национални съдилища е постановено, че приложимите законови разпоредби и разпоредби от колективните трудови договори не подлежат на тълкуване в съответствие с правото на Съюза? В случай че Съдът даде отрицателен отговор във връзка с това: в съответствие с правото на Съюза ли е положение, при което въз основа на националното право националните съдилища предоставят защита на оправданите правни очаквания на работодателите, които са разчитали на запазването на практиката на най-висшите национални съдилища, или предоставянето на закрила на оправданите правни очаквания е запазено за Съда на Европейския съюз?
 (1) Директива 2003/88/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 4 ноември 2003 година относно някои аспекти на организацията на работното време (ОВ L 299, стр. 9; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 7, стр. 3).


text:
 13.4.2015
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 118/40
 Жалба, подадена на 12 февруари 2015 г. — Tronios Group International/СХВП — British Sky Broadcasting Group (SkyTec)
 (Дело T-77/15)
 (2015/C 118/51)
 Език на жалбата: нидерландски
 Страни
 Жалбоподател: Tronios Group International BV (Бреда, Нидерландия) (представители: R. van Leeuwen и H. Klingenberg, Rechtsanwälte)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП)
 Друга страна в производството пред апелативния състав: British Sky Broadcasting Group plc (Айсълуърт, Обединено кралство)
 Данни за производството пред СХВП
 Притежател на спорната марка: Tronios Group International BV.
 Спорна марка: словна марка на Общността „SkyTec“
 Производство пред СХВП: производство по обявяване на недействителност
 Обжалвано решение: решение на четвърти апелативен състав на СХВП от 28.11.2014 г. по преписка R 1681/2013-4
 Искания
 Жалбоподателят моли Общия съд:
 —
 да отмени обжалваното решение и да отхвърли искането за обявяване на недействителност на British Sky Broadcasting Group,
 —
 да осъди British Sky Broadcasting Group да заплати съдебните разноски по настоящото производство, както и разноските, възникнали по предходните производства пред СХВП.
 Изложени основания
 —
 Нарушение на член 54, параграф 2 от Регламент No 207/2009,
 —
 Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент No 207/2009.


text:
 9.10.2017
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 338/7
 Преюдициално запитване от Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Италия), постъпило на 6 юли 2017 г. — Enel Energia SpA/Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato и др.
 (Дело C-408/17)
 (2017/C 338/07)
 Език на производството: италиански
 Запитваща юрисдикция
 Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: Enel Energia SpA
 Ответници: Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato, Autorità per l’Energia Elettrica il Gas e il Sistema Idrico, Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni
 Преюдициални въпроси
 1)
 Недопустима ли е — предвид целта на „общата“ Директива No 2005/29/ЕО (1), считана за „предпазна мрежа“ за защита на потребителите, и по-специално предвид съображение 10, член 3, параграф 4 и член 5, параграф 3 от същата директива — национална правна разпоредба, която включва оценката за спазването на специфичните изисквания, предвидени за защита на ползвателите в секторните директиви 2009/72/ЕО (2) и 2009/73/CE (3), в приложното поле на общата Директива No 2005/29/ЕО относно неправомерните търговски практики, като по този начин изключва намесата на компетентния в сектора орган — в конкретния случай AEEGSI — да санкционира нарушаването на секторната директива, във всички хипотези, които могат да отговарят и на критериите за неправомерна или нелоялна търговска практика?
 2)
 Трябва ли принципът на специалното правило, прогласен в член 3, параграф 4 от Директива No 2005/29/ЕО, да се разбира като принцип за регулиране на отношенията между законодателства (общо законодателство и секторни законодателства), или на отношенията между разпоредби (общи разпоредби и специални разпоредби), или пък на отношенията между отделните органи, на които са възложени регулирането и надзорът на съответните сектори?
 3)
 Може ли да се счита, че понятието „противоречие“, посочено в член 3, параграф 4 от Директива No 2005/29/ЕО, е налице само в случай на радикално несъответствие между разпоредбите на законодателството в областта на неправомерните търговски практики и другите разпоредби, произтичащи от европейското законодателство, които уреждат специфични секторни аспекти на търговските практики, или е достатъчно въпросните разпоредби да предвиждат уредба, отличаваща се от законодателството в областта на неправомерните търговски практики, която би довела до стълкновение на норми във връзка с един и същ конкретен случай?
 4)
 Отнася ли се понятието „разпоредби на Общността“, посочено в член 3, параграф 4 от Директива No 2005/29/ЕО, само до разпоредбите, съдържащи се в регламентите и европейските директиви, както и до разпоредбите, с които те се транспонират пряко, или включва и законовите и подзаконовите разпоредби за транспониране на принципи на европейското право?
 5)
 Недопустимо ли е — съгласно принципа на специалното правило, прогласен в съображение 10 и в член 3, параграф 4 от Директива 2005/29/ЕО, както и в член 37 от Директива 2002/72/ЕО и в член 41 от Директива 2002/73/ЕО — тълкуване на съответните национални разпоредби за транспониране, по смисъла на което всеки път, когато в регулиран сектор, където има секторна „потребителска“ правна уредба и на секторния орган са предоставени регулаторни и санкционни правомощия, е налице поведение, което може да попадне в обхвата на понятието „агресивна практика“ по смисъла на членове 8 и 9 от Директива 2005/29/ЕО или „при всякакви обстоятелства агресивна“ съгласно приложение I към Директива 2005/29/ЕО, следва винаги да се прилага общата правна уредба относно неправомерните практики, дори когато съществува секторно законодателство, прието в защита на (същите) потребители и основано на разпоредби на правото на Съюза, което регулира изчерпателно същите „агресивни практики“ и „при всякакви обстоятелства агресивни“ или пък същите „неправомерни практики“?
 (1) Директива 2005/29/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 11 май 2005 година относно нелоялни търговски практики от страна на търговци към потребители на вътрешния пазар и изменение на Директива 84/450/ЕИО на Съвета, Директиви 97/7/EО, 98/27/EО и 2002/65/EО на Европейския парламент и на Съвета, и Регламент (EО) No 2006/2004 на Европейския парламент и на Съвета („Директива за нелоялни търговски практики“) (ОВ L 149, 2005 г., стр. 22; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 14, стр. 260).
 (2) Директива 2009/72/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 юли 2009 година относно общите правила за вътрешния пазар на електроенергия и за отмяна на Директива 2003/54/ЕО (ОВ L 211, 2009 г., стр. 55).
 (3) Директива 2009/73/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 юли 2009 година относно общите правила за вътрешния пазар на природен газ и за отмяна на Директива 2003/55/ЕО (ОВ L 211, 2009 г., стр. 94).


text:
 11.8.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 243/16
 Решение на Общия съд от 29 юни 2012 г. — GDF Suez/Комисия
 (Дело T-370/09) (1)
 (Конкуренция - Картели - Германски и френски пазар на природен газ - Решение, с което се констатира нарушение на член 81 ЕО - Разпределяне на пазара - Продължителност на нарушението - Глоби)
 2012/C 243/29
 Език на производството: френски
 Страни
 Жалбоподател: GDF Suez (Париж, Франция) (представители: адв. J.-P. Gunther и адв. C. Breuvart)
 Ответник: Европейска комисия (представители: V. Di Bucci, A. Bouquet и R. Sauer)
 Предмет
 Като главно искане, частична отмяна на Решение C(2009) 5355 окончателен на Комисията от 8 юли 2009 година относно производство по член 81 [ЕО] (дело COMP/39.401 — E.ON/GDF) и при условията на евентуалност — искане за отмяна или намаляване на размера на наложената на жалбоподателя глоба
 Диспозитив
 1.
 Отменя член 1 от Решение C(2009) 5355 окончателен на Комисията от 8 юли 2009 година относно производство по член 81 [ЕО] (дело COMP/39.401 — E.ON/GDF), от една страна, в частта, в която е констатирано, че нарушението е продължило от 1 януари 1980 г. поне до 24 април 1998 г., що се отнася до извършеното в Германия нарушение, и от друга страна, в частта, в която е констатирано наличието на нарушение, извършено във Франция в периода от 13 август 2004 г. до 30 септември 2005 г.
 2.
 Определя размера на глобата, наложена на GDF Suez SA с член 2, буква б) от Решение C(2009) 5355 окончателен, на 320 милиона евро.
 3.
 Отхвърля жалбата в останалата ѝ част.
 4.
 Всяка страна понася направените от нея съдебни разноски.
 (1) ОВ C 282, 21.11.2009 г.