text:
 2.3.2015
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 73/37
 Жалба, подадена на 13 ноември 2014 г. — Philips и Philips France/Комисия
 (Дело T-762/14)
 (2015/C 073/48)
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподатели: Koninklijke Philips NV (Айндховен, Нидерландия) и Philips France (Сюрен, Франция) (представители: J. de Pree, S. Molin и A. ter Haar, lawyers)
 Ответник: Европейска комисия
 Искания на жалбоподателите
 Жалбоподателите искат от Общия съд:
 —
 да отмени решението, доколкото то засяга Philips,
 —
 при условията на евентуалност, да отмени или намали размера на наложената в решението глоба на Philips, и
 —
 при всички случаи, да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 С настоящата си жалба жалбоподателите искат частична отмяна на Решение на Комисията C(2014) 6250 окончателен от 3 септември 2014 г. по преписка AT.39574 — Чипове за смарт карти.
 В подкрепа на жалбата си, жалбоподателите излагат девет правни основания.
 1.
 Първото правно основание е изведено от за нарушение на член 101 ДФЕС и член 53 от Споразумението за ЕИП, поради това, че Комисията не е доказала съобразно изискуемия правен стандарт, че контактите, в които Philips е участвало представляват ограничение на конкуренцията с оглед на целта.
 2.
 Второто правно основание е изведено от нарушение на член 101 ДФЕС и член 53 от Споразумението за ЕИП, поради това, че Комисията е установила, че нарушението е обхващало и чиповете за смарт карти за всякаква употреба, а не само до SIM.
 3.
 Третото правно основание е изведено от нарушение на член 101 ДФЕС и член 53 от Споразумението за ЕИП, поради това, че Комисията не е доказала според изискуемия правен стандарт, че Philips е било част от многостранен картел, заедно с Infineon, Renesas и Samsung и е участвало в просто и продължавано нарушение.
 4.
 Четвъртото правно основание е изведено от нарушение на член 41 от Хартата на основните права на Европейския съюз, принципа на доброто управление и задължението за полагане на грижа, поради това, че Комисията не е разгледала случая честно и безпристрастно.
 5.
 Петото правно основание е изведено от нарушение на член 101 ДФЕС и член 53 от Споразумението за ЕИП, поради това, че като резултат от поведението ѝ в процеса, Комисията не е доказала твърдяното нарушение според изискуемия правен стандарт.
 6.
 Шестото правно основание е изведено от твърдение за нарушение на член 27 от Регламент No 1/2003 (1), член 11 от Регламент No 773/2004 (2), член 48 от Хартата на основните права на Европейския съюз и нарушение на правото на Philips на защита, поради това, че Комисията не е разкрила важни оневиняващи доказателства.
 7.
 Седмото правно основание е изведено от нарушение на член 25 от Регламент No 1/2003, поради това, че Комисията не е можела да санкционира твърдяното поведение, доколкото то е било осъществено преди 3 септември 2004 г.
 8.
 Осмото правно основание е изведено от нарушение на Насоките за определяне на глоби, поради това, че Комисията неправилно е установила релевантната стойност на продажбите.
 9.
 Деветото правно основание е изведено от нарушение на Насоките за определяне на глоби, член 23 от Регламент No 1/2003 и принципа на пропорционалност, поради това, че Комисията е приложила непропорционален фактор на тежест.
 (1) Регламент (ЕО) No 1/2003 на Съвета от 16 декември 2002 година относно изпълнението на правилата за конкуренция, предвидени в членове [101 ДФЕС] и [102 ДФЕС] (ОВ L 1, 2003 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 167).
 (2) Регламент (ЕО) No 773/2004 на Комисията от 7 април 2004 година относно водените от Комисията производства съгласно членове [101 ДФЕС] и [102 ДФЕС] (ОВ L 123, 2004 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 242).


text:
 9.6.2007
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 129/11
 Жалба, подадена на 12 април 2007 г. от Aktieselskabet af 21. november 2001 срещу решението на Първоинстанционния съд (първи състав), постановено на 6 февруари 2007 г. по дело T-477/04: Aktieselskabet af 21. November 2001 срещу Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни) (СХВП), TDK Kabushiki Kaisha (TDK Corp.)
 (Дело C-197/07 Р)
 (2007/C 129/20)
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: Aktieselskabet af 21 ноември 2001 г. (представител: C. Barrett Christiansen, advokat)
 Други страни в производството: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни), TDK Kabushiki Kaisha (TDK Corp.)
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Съда:
 —
 да отмени изцяло решението на Първоинстанционния съд от 6 февруари 2007 година, по дело No T-477/04 (атакуваното решение)
 —
 да осъди Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни) да заплати съдебните разноски за производството пред Съда на Европейските общности.
 —
 да отмени решението на Първи апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни) от 7 октомври 2004 година, по дело No R-364/2003-1
 —
 да осъди Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни) да заплати съдебните разноски за производството пред Първоинстанционния съд и пред СХВП.
 Правни основания и основни доводи
 В настоящата жалба жалбоподателят твърди, че:
 като е приел, че по-ранните марки се ползват с известност, по смисъла на член 8, параграф 5 от Регламента относно марката на Общността, Първоинстанционният съд неправилно:
 1.
 не е направил, разграничение между 36-те по-ранни марки в атакуваното решение
 2.
 е взел предвид доказателство, което не съвпада с официалните указания на СХВП
 3.
 е взел предвид доказателство, което няма връзка с по-ранните марки
 4.
 е взел предвид документ без дата
 5.
 не е взел предвид, че датата имаща значение за установяване на известността е датата на регистриране на оспореното заявление за марка на Общността
 6.
 е потвърдил известността, основана на доказателство, което не е близко по време до датата на постъпване на оспореното заявление за марка на Общността
 7.
 е взел предвид изследване на пазара като доказателство за известност, без никакви доказателства:
 (а)
 за това дали то е било проведено от независим и признат изследователски институт или дружество
 (б)
 за броя и профила (пол, възраст, занятие и среда) на интервюираните
 (в)
 за метода и обстоятелствата, при които изследването е било проведено и пълния списък с въпросите включени във въпросника
 (г)
 за това дали процентът отразен в изследването отговаря на общия брой лица, до които е било направено допитването или само на тези, които действително са отговорили.
 8.
 не е взел предвид отделната доказателствена стойност на представените доказателства преди да направи общо заключение.
 Като е приел, в нарушение на член 8, параграф 5 от Регламента за марката на Общността, че неоснователно е била извлечена полза от известността на по-ранните марки, Първоинстанционният съд неправилно:
 9.
 е основал решението си относно съществуването на неоснователно извлечена полза въз основа на известността, което противоречи на член 8, параграф 5 от Регламента за марката на Общността,
 10.
 е приел, че възможност, която не може да бъде изключена, е достатъчна за да се приеме за доказан, prima facie, бъдещ риск, който не е хипотетичен, от неоснователно извличане от жалбоподателя на ползи от известността на по-ранните марки.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 10.11.2007
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 269/10
 Решение на Съда (втори състав) от 13 септември 2007 г. — Common Market Fertilizers SA/Комисия на Европейските общности
 (Дело C-443/05 P) (1)
 (Обжалване - Антидъмпингови мита - Член 239 от Митническия кодекс - Опрощаване на вносни сборове - Член 907, първа алинея от Регламент (ЕИО) No 2454/93 - Тълкуване - Законност - Решение на Комисията - Група от експерти, заседаваща в рамките на Комитета за Митническия кодекс - Функционално обособена единица - Член 2 и член 5, параграф 2 от Решение 1999/468/ЕО на Съвета - Член 4 от Процедурния правилник на Комитета за Митническия кодекс - Условия за прилагане на член 239 от Митническия кодекс - Отсъствие на груба небрежност)
 (2007/C 269/19)
 Език на производството: френски
 Страни
 Жалбоподател: Common Market Fertilizers SA (представители: A. Sutton, Barrister, N. Flandin, avocat)
 Друга страна в производството: Комисия на Европейските общности (представител: X. Lewis)
 Предмет
 Жалба, подадена срещу Решение на Първоинстанционния съд от 27 септември 2005 г. по дело Common Market Fertilizers/Комисия (Т-134/03 и Т-135/03), с което Първоинстанционният съд е отхвърлил иска за отмяна на Решение C(2002) 5217 окончателен и Решение C(2002) 5218 окончателен на Комисията от 20 декември 2002 г., тъй като е установил, че в конкретния случай опрощаването на вносни сборове не е обосновано.
 Диспозитив
 1)
 Отхвърля жалбата.
 2)
 Осъжда Common Market Fertilizers SA да заплати съдебните разноски.
 (1) ОВ C 36, 11.2.2006 г.


text:
 31.7.2017
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 249/8
 Решение на Съда (пети състав) от 8 юни 2017 г. (преюдициално запитване от Tribunale Ordinario di Venezia — Италия) — Vinyls Italia SpA, в несъстоятелност/Mediterranea di Navigazione SpA
 (Дело C-54/16) (1)
 ((Преюдициално запитване - Пространство на свобода, сигурност и правосъдие - Производство по несъстоятелност - Регламент (ЕО) No 1346/2000 - Членове 4 и 13 - Действия, увредили всички кредитори - Обстоятелства, при които съответното действие може да бъде оспорвано - Действие, което се урежда от закона на държава членка, различна от държавата на образуване на производството - Действие, което не може да бъде оспорвано на основание на този закон - Регламент (ЕО) No 593/2008 - Член 3, параграф 3 - Право, избрано от страните - Разположение на всички елементи, относими към съответната ситуация, в държавата на образуване на производството - Последици))
 (2017/C 249/11)
 Език на производството: италиански
 Запитваща юрисдикция
 Tribunale Ordinario di Venezia
 Страни в главното производство
 Ищец: Vinyls Italia SpA, в несъстоятелност
 Ответник: Mediterranea di Navigazione SpA
 Диспозитив
 1)
 Член 13 от Регламент (ЕО) No 1346/2000 на Съвета от 29 май 2000 година относно производството по несъстоятелност трябва да се тълкува в смисъл, че формата и срока, в които лицето, което се е възползвало от действие, увредило всички кредитори, трябва да повдигне възражение по този член, за да оспори иска за отмяна на това действие съгласно разпоредбите на lex fori concursus, както и въпросът дали този член може да се приложи и служебно от компетентния съд евентуално след изтичането на предоставения срок на заинтересованата страна, се определят от процесуалното право на държавата, на чиято територия е висящ спорът. Това право обаче не трябва да е по-малко благоприятно от правото, което урежда подобни положения по вътрешното право (принцип на равностойност), и не трябва да прави практически невъзможно или прекомерно трудно упражняването на правата, предоставени от правото на Съюза (принцип на ефективност), което трябва да се провери от запитващата юрисдикция
 2)
 Член 13 от Регламент No 1346/2000 трябва да се тълкува в смисъл, че страната, която носи тежестта на доказване, трябва да докаже, че когато lex causae допуска възможността да се оспорва действие, което се приема за увреждащо, в конкретния случай не са изпълнени условията, различни от тези на lex fori concursus, които се изискват, за да може да бъде прието оспорването на това действие.
 3)
 Член 13 от Регламент No 1346/2000 може надлежно да се изтъкне, когато страните по договора, които са със седалище в една и съща държава членка, на чиято територия се намират и всички други относими към съответната ситуация елементи, са избрали като приложимо право към този договор правото на друга държава членка, при условие че тези страни не са избрали това право с измамна цел или с цел злоупотреба, което трябва да се провери от запитващата юрисдикция.
 (1) ОВ C 156, 2.5.2016 г.


text:
 28.4.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 126/22
 Жалба, подадена на 28 февруари 2012 г. от Willem Stols срещу решението, постановено на 13 декември 2011 г. от Съда на публичната служба по дело F-51/08, Stols/Съвет
 (Дело T-95/12 P)
 2012/C 126/43
 Език на производството: френски
 Страни
 Жалбоподател: Willem Stols (Халстерен, Нидерландия) (представители: адв. S. Rodrigues, адв. A. Blot и адв. C. Bernard-Glanz)
 Друга страна в производството: Съвет на Европейския съюз
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Общия съд:
 —
 да обяви настоящата жалба за допустима,
 —
 да отмени Решение от 13 декември 2011 г. по дело F-51/08 RENV, постановено от първи състав на Съда на публичната служба на Европейския съюз,
 —
 да уважи исканията, направени от него в първоинстанционното производство,
 —
 да осъди Съвета да заплати съдебните разноски, направени в двете производства.
 Правни основания и основни доводи
 В жалбата си жалбоподателят излага следните оплаквания.
 1.
 Първо оплакване: при проверката в първоинстанционното производство на първото основание, изведено от нарушение на член 45, параграф 1 от Правилника за длъжностните лица на Европейския съюз и от явна грешка в преценката, СПС е нарушил правото на Съюза:
 —
 като е използвал непредвиден в член 45, параграф 1 от Правилника критерий (точки 46 и 47 от обжалваното съдебно решение),
 —
 като не е мотивирал в достатъчна степен решението си и като е поставил под съмнение класирането в две функционални групи, предвидено в член 5 от Правилника (точки 52—54 от обжалваното съдебно решение) и
 —
 като е допуснал фактическа неточност в мотивите си и като неправилно е тълкувал посочения в член 45, параграф 1 от Правилника критерий за езиците (точки 50 и 51 от обжалваното съдебно решение).
 2.
 Второ оплакване: при проверката на второто правно основание, изведено от нарушение на член 59, параграф 1 от Правилника и на принципа за недопускане на дискриминация, СПС е стигнал до неизбежно неправилен извод, доколкото е отхвърлил второто правно основание като безпредметно поради недоказаност на първото правно основание, при положение че е приел първото правно основание за недоказано в резултат от редица грешки при прилагане на правото (точки 59 и 60 от обжалваното съдебно решение).


text:
 25.6.2015
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 209/8
 Дело, заведено на 21 април 2015 г. от Надзорния орган на ЕАСТ срещу Княжество Лихтенщайн
 (Дело E-12/15)
 (2015/C 209/07)
 На 21 април 2015 г. в Съда на ЕАСТ беше заведено дело срещу Княжество Лихтенщайн от Надзорния орган на ЕАСТ, представляван от Markus Schneider и Marlene Lie Hakkebo в качеството им на представители на Надзорния орган на ЕАСТ, с адрес: Rue Belliard 35, B-1040 Brussels.
 Надзорният орган на ЕАСТ иска от Съда на ЕАСТ:
 1.
 Да постанови, че Княжество Лихтенщайн не е изпълнило задълженията си по акта, посочен в точки 7а, 7д и 7и от приложение XIX към Споразумението за Европейското икономическо пространство (Директива 2011/83/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 25 октомври 2011 г. относно правата на потребителите, за изменение на Директива 93/13/ЕИО на Съвета и Директива 1999/44/ЕО на Европейския парламент и на Съвета и за отмяна на Директива 85/577/ЕИО на Съвета и Директива 97/7/ЕО на Европейския парламент и на Съвета), адаптиран към Споразумението с Протокол 1 към него, и по член 7 от Споразумението, като не е приело в предвидения срок мерките, необходими за прилагането на акта.
 2.
 Да нареди на Лихтенщайн да заплати съдебните разноски.
 Правен и фактически контекст и правни аргументи, приведени в подкрепа на иска:
 —
 Искът се отнася до неспазването от страна на Княжество Лихтенщайн в срок до 24 ноември 2014 г. на мотивираното становище, издадено от Надзорния орган на ЕАСТ на 24 септември 2014 г., отнасящо се до невъвеждането в неговия национален правен ред на Директива 2011/83/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 25 октомври 2011 г. относно правата на потребителите, за изменение на Директива 93/13/ЕИО на Съвета и Директива 1999/44/ЕО на Европейския парламент и на Съвета и за отмяна на Директива 85/577/ЕИО на Съвета и Директива 97/7/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (наричана по-долу „актът“), посочена в точки 7а, 7д и 7и от приложение XIX към Споразумението за Европейското икономическо пространство и адаптирана към Споразумението с Протокол 1 към него.
 —
 Надзорният орган на ЕАСТ твърди, че като не е приел в предвидения срок мерките, необходими за прилагането на акта, Лихтенщайн не е изпълнил задълженията си по акта и по член 7 от Споразумението за ЕИП.


text:
 25.9.2017
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 318/7
 Преюдициално запитване от Arbeitsgericht Verden (Германия), постъпило на 26 юни 2017 г. — Torsten Hein/Albert Holzkamm GmbH & Co.
 (Дело C-385/17)
 (2017/C 318/11)
 Език на производството: немски
 Запитваща юрисдикция
 Arbeitsgericht Verden
 Страни в главното производство
 Ищец: Torsten Hein
 Ответник: Albert Holzkamm GmbH & Co.
 Преюдициални въпроси
 1)
 Трябва ли член 31 от Хартата на основните права на Европейския съюз и член 7, параграф 1 от Директива 2003/88/ЕО (1) от 4 ноември 2003 година относно някои аспекти на организацията на работното време да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална законодателна уредба, съгласно която в колективните трудови договори може да се предвиди, че намаляването на размера на възнаграждението, извършено през периода на изчисляване в резултат от работа на намалено работно време, се отразява на изчисляването на трудовото възнаграждение за времето на отпуск, в резултат на което за четирите седмици минимален годишен отпуск работникът получава по-малко трудово възнаграждение за времето на отпуск, респ. по-малко парично обезщетение за неизползван отпуск при прекратяването на трудовото правоотношение, отколкото той би получил, ако изчисляването на възнаграждението за времето на отпуск се извършваше въз основа на средния размер на трудовото възнаграждение, получавано от работника през периода на изчисляване без такова намаляване на размера на възнаграждението? При утвърдителен отговор: какъв би могъл да бъде максималният обхват — изразен в проценти и измерен въз основа на ненамаленото средно трудово възнаграждение на работника — на предвидена в националната законодателна уредба възможност за намаляване с колективния трудов договор на възнаграждението за времето на отпуск в резултат на работа на намалено работно време през периода на изчисляване, за да се приеме, че е налице тълкуване на тази национална правна уредба в съответствие с правото на Съюза?
 2)
 При утвърдителен отговор на първия въпрос: общият принцип на правото на Съюза на правна сигурност и забраната за придаване на обратно действие изискват ли да се ограничи във времето действието по отношение на всички засегнати лица на възможността за позоваване на тълкуването, което в хода на настоящото преюдициално производство Съдът ще даде на разпоредбите на член 31 от Хартата на основните права на Европейския съюз и член 7, параграф 1 от Директива 2003/88/ЕО от 4 ноември 2003 година относно някои аспекти на организацията на работното време, тъй като преди това в практиката на най-висшите национални съдилища е постановено, че приложимите законови разпоредби и разпоредби от колективните трудови договори не подлежат на тълкуване в съответствие с правото на Съюза? В случай че отговорът на Съда по този въпрос е отрицателен: в съответствие с правото на Съюза ли е положение, при което въз основа на националното право националните съдилища предоставят защита на оправданите правни очаквания на работодателите, които са разчитали на запазването на практиката на най-висшите национални съдилища, или предоставянето на закрила на оправданите правни очаквания е правомощие само на Съда на Европейския съюз?
 (1) Директива 2003/88/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 4 ноември 2003 година относно някои аспекти на организацията на работното време (ОВ L 299, 2003 г.,стр. 9; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 7, стр. 3).


text:
 4.7.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 243/23
 Преюдициално запитване от Supreme Court (Ирландия), постъпило на 2 май 2016 г. — Edward Cussens, John Jennings, Vincent Kingston/T. G. Brosman
 (Дело C-251/16)
 (2016/C 243/24)
 Език на производството: английски
 Запитваща юрисдикция
 Supreme Court
 Страни в главното производство
 Жалбоподатели: Edward Cussens, John Jennings, Vincent Kingston
 Ответник: T. G. Brosman
 Преюдициални въпроси
 1)
 Принципът за злоупотреба с право, признат за приложим в областта на ДДС в решение на Съда [на Европейския съюз от 21 февруари 2006 г.] по дело [Halifax и др./Commissioners of Customs and Excise (C-255/02, EU:C:2006:121)], има ли директен ефект по отношение на частноправен субект при липса на национална законодателна или правораздавателна мярка, която да привежда в действие този принцип, в случай като настоящия, при който препоръчваното от [Revenue] Commissioners (данъчната администрация) преквалифициране на предшестващите продажбата сделки и сделките за покупко-продажба (наричани по-нататък заедно „сделките на жалбоподателите“) би породило задължение за ДДС за жалбоподателите, докато такова задължение не възниква при правилното прилагане на действащите към съответния момент национални правни разпоредби по отношение на сделките на жалбоподателите?
 2)
 Ако отговорът на въпрос 1 гласи, че принципът за злоупотреба с право има директен ефект по отношение на частноправен субект, включително при липса на национална законодателна или правораздавателна мярка, която да привежда в действие този принцип, достатъчно ясен и точен ли е принципът, за да се приложи по отношение на сделките на жалбоподателите, които са сключени преди произнасянето на решението на Съда по дело Halifax, и по-специално като се имат предвид принципите на правна сигурност и защита на оправданите правни очаквания на жалбоподателите?
 3)
 Ако принципът за злоупотреба с право се прилага по отношение на сделките на жалбоподателите, така че те трябва да бъдат преквалифицирани:
 a)
 какъв е правният механизъм, чрез който се определя и се събира дължимият ДДС върху сделките на жалбоподателите, след като съгласно националното право ДДС не се дължи, не се определя и не се събира, и
 б)
 по какъв начин националните юрисдикции следва да налагат такова задължение?
 4)
 Следва ли националната юрисдикция при преценката дали основната цел на сделките на жалбоподателите е била да се получи данъчно предимство да вземе предвид само предшестващите продажбата сделки (за които е установено, че са сключени единствено поради данъчни съображения) или трябва да се разгледа целта на сделките на жалбоподателите като цяло?
 5)
 Следва ли член 4, параграф 9 от Закона [за данъка върху добавената стойност] да се счита за национално законодателство, което транспонира Шеста директива (1), въпреки че е несъвместим с разпоредбата на член 4, параграф 3 от Шеста директива, при правилното прилагане на която жалбоподателите биха се квалифицирали като данъчнозадължени лица във връзка с доставката преди първото обитаване на имотите, независимо че преди това е извършено разпореждане, подлежащо на данъчно облагане?
 6)
 Ако член 4, параграф 9 е несъвместим с Шеста директива, жалбоподателите извършват ли злоупотреба с право в нарушение на признатите в решение Halifax принципи, като се позовават на този параграф?
 7)
 При условията на евентуалност, ако член 4, параграф 9 е съвместим с Шеста директива, получили ли са жалбоподателите данъчно предимство, което противоречи на целта на Директивата и/или на член 4?
 8)
 Дори ако член 4, параграф 9 не следва да се разглежда като транспониращ Шеста директива, установеният в решение на Съда по дело Halifax принцип за злоупотреба с право прилага ли се все пак по отношение на разглежданите сделки съобразно критериите, определени от Съда в посоченото решение?
 (1) Шеста Директива 77/388/ЕИО на Съвета от 17 май 1977 г. относно хармонизиране на законодателствата на държавите членки относно данъците върху оборота — обща система на данъка върху добавената стойност: единна данъчна основа (ОВ L 145, стр. 1)


text:
 30.8.2008
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 223/9
 Решение на Съда (втори състав) от 17 юли 2008 г. — L & D SA/Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни), Julius Sämann Ltd
 (Дело C-488/06 P) (1)
 (Обжалване - Марка на Общността - Регламент (ЕО) No 40/94 - Член 8, параграф 1, буква б) и член 73 - Фигуративна марка „Aire Limpio“ - Фигуративна марка на Общността и национални и международни фигуративни марки, изобразяващи ела с различни наименования - Възражение на притежателя - Частичен отказ за регистрация - Извеждане на особения отличителен характер на по-ранната марка от доказателства, свързани с друга марка)
 (2008/C 223/13)
 Език на производството: испански
 Страни
 Жалбоподател: L & D SA (представител: S. Miralles Miravet, abogado)
 Други страни в производството: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни) (представител: J. García Murillo), Julius Sämann Ltd (представител: E. Armijo Chávarri, abogado)
 Предмет
 Жалба за отмяна на Решението на Първоинстанционния съд на Европейските общности (четвърти състав) от 7 септември 2006 г. по дело L & D/Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни), Julius Sämann Ltd (T-168/04), с което Първоинстанционният съд отхвърля жалбата за частична отмяна на решението на втори апелативен състав на СХВП от 15 март 2004 г. (преписка R 326/2003-2), относно производство по възражение между Julius Sämann Ltd и L & D SA
 Диспозитив
 1)
 Отхвърля жалбата.
 2)
 Осъжда L & D SA да заплати съдебните разноски.
 (1) ОВ C 20, 27.1.2007 г.


text:
 25.9.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 260/28
 Жалба, подадена на 20 юли 2010 г. — Barthel и др./Съд
 (Дело F-59/10)
 ()
 2010/C 260/38
 Език на производството: френски
 Страни
 Жалбоподатели: Yvette Barthel (Арлон, Белгия) и други (представители: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis и E. Marchal, avocats)
 Ответник: Съд
 Предмет на производството
 Отмяна на решението на Съда за отхвърляне на искането на жалбоподателите да се ползват от надбавките за работа на смени, предвидени в член 1, параграф 1, първо тире от Регламент (ЕОВС, ЕИО, ЕВРАТОМ) No 300/76 на Съвета от 9 февруари 1976 година за определяне на категориите длъжностни лица, които имат право на надбавки за работа на смени, и размера и условията за това (ОВ L 38, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 8, стр. 190)
 Искания на жалбоподателите
 —
 Да се отмени решението на секретаря на Съда на Европейския съюз, с което се отхвърля искането на жалбоподателите от 8 юни 2009 г. да се ползват — считано от 20 декември 2006 г. — от надбавките за работа на смени, предвидени в член 1, параграф 1, първо тире от Регламент (ЕОВС, ЕИО, ЕВРАТОМ) No 300/76 на Съвета от 9 февруари 1976 година;
 —
 да се осъди Съда да заплати съдебните разноски.


text:
 7.9.2015
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 294/65
 Определение на Общия съд от 9 юни 2015 г. — Fels-Werke/Комисия
 (Дело T-281/14) (1)
 ((Държавни помощи - Мерки, взети от Германия в подкрепа на електроенергията от възобновяеми източници и на енергоемките предприятия - Решение за откриване на предвидената в член 108, параграф 2 ДФЕС процедура - Приемане на окончателното решение след подаването на жалбата - Липса на основание за произнасяне))
 (2015/C 294/79)
 Език на производството: немски
 Страни
 Жалбоподател: Fels-Werke GmbH (Гослар, Германия) (представители: C. Arhold, N. Wimmer, F. Wesche, L. Petersen и T. Woltering, адвокати)
 Ответник: Европейска комисия (представители: T. Maxian Rusche и R. Sauer, подпомагани от C. von Donat и G. Quardt, адвокати)
 Предмет
 Жалба за частична отмяна на Решение C (2013) 4424 окончателен на Комисията от 18 декември 2013 година за откриване на процедурата по член 108, параграф 2 ДФЕС във връзка с мерките, прилагани от Федерална република Германия в подкрепа на електроенергията от възобновяеми източници и на енергоемките потребители (Държавна помощ SA.33995 (2013/C) (ex 2013/NN).
 Диспозитив
 1)
 Липсва основание за произнасяне по настоящата жалба.
 2)
 Липсва основание за произнасяне по молбата за встъпване на Надзорния орган на ЕАСТ.
 3)
 Fels-Werke GmbH понася направените от него съдебни разноски, както и съдебните разноски на Европейската комисия.
 4)
 Надзорният орган на ЕАСТ понася направените от него съдебни разноски.
 (1) ОВ C 223, 14.7.2014 г.


text:
 12.9.2009
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 220/25
 Жалба, подадена на 14 юли 2009 г. от Edwin Co. Ltd срещу Решение на Първоинстанционния съд (пети състав) от 14 май 2009 г. по дело T-165/06, Elio Fiorucci/Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)
 (Дело C-263/09 P)
 2009/C 220/51
 Език на производството: италиански
 Страни
 Жалбоподател: Edwin Co. Ltd (представители: D. Rigattti, M. Bertani, S. Verea, K.P. Muraro, M. Balestriero, avvocati)
 Други страни в производството: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) и Elio Fiorucci
 Искания
 Жалбоподателят моли Съда:
 —
 да отмени обжалваното съдебно решение;
 —
 да осъди г-н Fiorucci да възстанови на жалбоподателя съдебните разноски във връзка с първоинстанционното производство и с производството по обжалване или — в оспорваната хипотеза, когато жалбата не бъде уважена — да разпореди тези разноски да бъдат споделени.
 Правни основания и основни доводи
 1.
 Обжалваното съдебно решение е засегнато преди всичко от нарушение или неправилно прилагане на член 52, параграф 2, буква а) от РМО (1). Относителното основание, което въз основа на тази разпоредба води до недействителност на регистрацията на марка на Общността, състояща се от име на лице, различно от това на регистриращия, се изразява в обстоятелството, че лицето, което иска такова обявяване на недействителност, е титулярът съгласно националното право на изключителното право за използване на това име. Съгласно член 8, параграф 3 от CPI (2) обаче, на който се позовава другата страна в производството, г-н Fiorucci не е титуляр на никакво право с такова съдържание. По-скоро член 8, параграф 3 от CPI му предоставя просто едно евентуално право за регистриране на знака „Elio Fiorucci“, от което обаче той самият никога не би могъл да се възползва, тъй като така регистрираната марка би влязла в конфликт с правата на Edwin върху думата „Fiorucci“. На този фон Първоинстанционният съд е обявил за недействителна търговската марка на Edwin „Elio Fiorucci“ въз основа на пречка, която не съществува и никога не би могла да възникне. Това представлява нарушение или неправилно прилагане на член 52, параграф 2, буква а) от РМО, който — ако бъде тълкуван правилно — може да се прилага единствено когато искащото обявяване на недействителност лице е вече титуляр на (или поне има възможността да получи) изключително право на използване на собственото име като марка.
 2.
 Обжалваното съдебно решение е засегнато от нарушение или неправилно прилагане на член 8, параграф 3 от CPI. Противно на възприетото от Първоинстанционния съд, тази разпоредба всъщност е приложима само към имената на лица, които са станали известни в нетърговския сектор: следователно разпоредбата не може да намери приложение към фамилното име „Elio Fiorucci“, което — въз основа на фактическа преценка, която не може да се оспорва в това производство — първоначално е добило известност в търговския сектор.
 Това тълкуване на член 8, параграф 3 от CPI се подсказва преди всичко от буквалната формулировка на вече цитираната разпоредба, която изрично постановява, че е предназначена да ограничи предоставяната от нея защита единствено до имената на лица, които са станали известни „в артистичната, литературна, научна, политическа или спортна сфера“. Този извод се потвърждава по-нататък от систематичен анализ на италианското право в областта на марките, от който е видно, че възникналата в търговския сектор известност е защитена от член 12, параграф 1, букви b) и f) от CPI, докато член 8, параграф 3 от CPI се отнася само до известността, първоначално възникнала в нетърговския сектор. Съвместното прилагане на тези две разпоредби към един и същ знак не е възможно, тъй като това би довело до възникването на две изключителни права върху марка, които са несъвместими помежду си. Като регистрира собственото си презиме като марка (впоследствие прехвърлена на Edwin), г-н Fiorucci е изчерпал всички инструменти за възползване от собствената си известност за търговски цели. Следователно той не може да се позовава на член 8, параграф 3 от CPI, за да претендира недействителността на марката „Elio Fiorucci“ на Edwin.
 От друга страна, предложеното от Edwin тълкуване на член 8, параграф 3 от CPI, от което следва неговото неприлагане към настоящия спор, е в съответствие с ratio на тази разпоредба, която е предназначена да предотвратява паразитното извличане на облаги от лице, регистриращо знак, който е придобил известност поради заслугите на друго лице. Всъщност на Edwin не може да се вмени никакво паразитно поведение, тъй като с придобиването на марките „Fiorucci“ срещу значителна сума жалбоподателят е заплатил висока цена за правото да се ползва от известността, свързана с името на прочутия милански стилист.
 Не е убедителен доводът на Първоинстанционния съд, според който предвидената от член 8, параграф 3 от CPI закрила е по-широка и не съвпада със закрилата, предвидена за известността, придобита от отличителните знаци в търговския сектор. Според най-авторитетните италиански теоретични трудове евентуалното право за регистриране на знаци с известност в нетърговския сектор не е абсолютно право. Преди всичко обаче тази защита не е по-широка от предоставената в член 12, параграф 1, букви b) и f) от CPI за знаци с известност или добра репутация в търговския сектор. Съвпадението в приложното поле на тези разпоредби още веднъж потвърждава изискването за алтернативното им прилагане.
 Противно на повърхностния извод на Първоинстанционния съд, внимателният и точен анализ на теоретичните трудове, в които се коментира член 8, параграф 3 от CPI (първоначално член 21, параграф 3, буква m), показва, че според господстващото мнение тази разпоредба се прилага единствено към знаците, които са придобили известност в нетърговския сектор. Това заключение се потвърждава от малкото на брой съдебни решения, постановени до този момент от италианските съдилища във връзка с член 8, параграф 3 от CPI.
 Не по-убедителен е доводът на Първоинстанционния съд, че тъй като е получил известност и в нетърговския сектор (по-специално в артистичната, културна и екологична сфера и в областта на защитата на децата), г-н Fiorucci във всеки случай би могъл да се ползва от закрилата по член 8, параграф 3 от CPI. По-скоро, съгласно най-авторитетните италиански теоретични трудове, когато фамилно име, вече регистрирано от друго лице и ползващо се с добра репутация, придобие известност в нетърговския сектор, неговият титуляр (в конкретния случай Elio Fiorucci) не може да се ползва от член 8, параграф 3 от CPI, тъй като приоритет има необходимостта от закрила на титуляра (в конкретния случай Edwin) на регистрираната преди това марка с добра репутация (в конкретния случай знака „Fiorucci“).
 3.
 Обжалваното съдебно решение е незаконосъобразно поради липса на мотиви, доколкото Първоинстанционният съд е пропуснал да разгледа доводите и доказателствата, подкрепящи твърдението на Edwin, че е получило от Elio Fiorucci съгласието му да регистрира неговото фамилно име като марка. При условията на евентуалност Edwin посочва, че ако Съдът приеме, че нито той, нито Първоинстанционният съд са компетентни да разгледат посочения довод, Съдът трябва изрично да поиска разглеждането му (както обаче Първоинстанционният съд не е направил) от апелативния състав (или от друга служба или отдел) на СХВП, в съответствие с член 63, параграф 6 от РМО и член 1d от Регламент No 216/96 (3).
 4.
 Обжалваното съдебно решение е незаконосъобразно и поради нарушение или неправилно прилагане на член 63 от РМО, както и поради отказ от правосъдие, доколкото Първоинстанционният съд погрешно е отказал да разгледа довода на Edwin, основаващ се на факта, че жалбоподателят е придобил от дружеството Fiorucci s.p.a. марка de facto, свързана с (или във всеки случай каквото и да било друго право да се ползва от известността на) фамилното име „Elio Fiorucci“. При условията на евентуалност Edwin посочва, че ако Съдът приеме, че нито той, нито Първоинстанционният съд са компетентни да разгледат посочения довод, Съдът трябва изрично да поиска разглеждането му (както обаче Първоинстанционният съд не е направил) от апелативния състав (или от друга служба или отдел) на СХВП, в съответствие с член 63, параграф 6 от РМО и член 1d от Регламент No 216/96.
 (1) Регламент (ЕО) No 40/94 на Съвета от 20 декември 1993 година относно марката на Общността (ОВ L 11, 1994 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 146).
 (2) Codice della Proprietà industriale italiano (италиански Кодекс на индустриалната собственост).
 (3) Регламент (ЕО) No 216/96 на Комисията от 5 февруари 1996 година за установяване на процедурни правила за организацията на дейността на апелативните състави към Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (ОВ L 28, стр. 11; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 221).


text:
 18.4.2009
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 90/22
 Решение на Първоинстанционния съд от 10 март 2009 г. — Aker Warnow Werft et Kvaerner/Комисия
 (Дело T-68/05) (1)
 (Държавни помощи - Корабостроене - Бивша Германска демократична република - Помощи, изплатени за покриване на загуби, свързани с договори за корабостроене - Помощи, свързани с конкурентоспособността - Липса на прекомерно изплащане)
 2009/C 90/34
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподатели: Aker Warnow Werft GmbH (Rostock, Германия) и Kvaerner ASA (Осло, Норвегия) (представители: първоначално M. Schütte, avocat, и B. Immenkamp, solicitor, впоследствие M. Schütte)
 Ответник: Комисия на Европейските общности (представители: V. Kreuschitz и L. Flynn)
 Предмет
 Искане за отмяна на Решение 2005/374/ЕО на Комисията от 20 октомври 2004 година относно държавна помощ, приведена в действие от Германия в полза на Kvaerner Warnow Werft (ОВ L 120, 2005 г., стр. 21).
 Диспозитив
 1)
 Отменя Решение 2005/374/ЕО на Комисията от 20 октомври 2004 година относно държавната помощ, приведена в действие от Германия в полза на Kvaerner Warnow Werft.
 2)
 Комисията понася направените от нея съдебни разноски и тези, направени от Aker Warnow Werft GmbH и Kvaerner ASA.
 (1) ОВ C 106, 30.4.2005 г.


text:
 22.2.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 68/7
 Решение на Съда (първи състав) от 23 декември 2015 г. (преюдициално запитване от Conseil d'État — Франция) — Air France-KLM, по-рано Air France (C-250/14), Hop!-Brit Air SAS, по-рано Brit Air (C-289/14)/Ministère des Finances et des Comptes publics
 (Съединени дела C-250 и C-289/14) (1)
 ((Данък върху добавената стойност - Данъчно събитие и изискуемост - Въздушен транспорт - Закупен, но неизползван билет - Извършване на услугата за превоз - Издаване на билета - Момент на плащане на данъка))
 (2016/C 068/09)
 Език на производството: френски
 Запитваща юрисдикция
 Conseil d'État
 Страни в главното производство
 Жалбоподатели: Air France-KLM, по-рано Air France (C-250/14), Hop!-Brit Air SAS, по-рано Brit Air (C-289/14)
 Ответник: Ministère des Finances et des Comptes publics
 Диспозитив
 1)
 Член 2, параграф 1 и член 10, параграф 2 от Шеста директива 77/388/ЕИО на Съвета от 17 май 1977 година относно хармонизиране на законодателствата на държавите членки относно данъците върху оборота — обща система на данъка върху добавената стойност: единна данъчна основа, изменена с Директива 1999/59/ЕО на Съвета от 17 юни 1999 г. и впоследствие с Директива 2001/115/ЕО на Съвета от 20 декември 2001 г., трябва да се тълкуват в смисъл, че се дължи ДДС за издадените от авиокомпания билети, които не са били използвани от пътниците и чиято цена не може да им бъде възстановена.
 2)
 Член 2, точка 1 и член 10, параграф 2, първа и втора алинея от Шеста директива 77/388, изменена с Директива 1999/59 и впоследствие с Директива 2001/115, трябва да се тълкуват в смисъл, че ДДС, който пътникът плаща при покупката на самолетен билет, който след това не използва, е изискуем в момента на получаване на цената на билета от самата авиокомпания или от трето лице, действащо от нейно име и за нейна сметка или от свое име и за сметка на авиокомпанията.
 3)
 Член 2, точка 1 и член 10, параграф 2 от Шеста директива 77/388, изменена с Директива 1999/59 и впоследствие с Директива 2001/115, трябва да се тълкуват в смисъл, че когато трето лице продава въз основа на договор за франчайзинг билетите на авиокомпания за нейна сметка и ѝ плаща за издадени билети, които след това са станали невалидни, предварително установена сума, изчислена като процент от годишния оборот, реализиран от съответните маршрути, посочената предварително установена сума е облагаема в качеството ѝ на насрещна престация за посочените билети.
 (1) ОВ C 253, 4.8.2014 г.
 ОВ C 261, 11.8.2014 г.


text:
 7.9.2015
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 294/17
 Преюдициално запитване от Oberlandesgericht Düsseldorf (Германия), постъпило на 18 май 2015 г. — combit Software GmbH/Commit Business Solutions Ltd
 (Дело C-223/15)
 (2015/C 294/22)
 Език на производството: немски
 Запитваща юрисдикция
 Oberlandesgericht Düsseldorf
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: combit Software GmbH
 Ответник: Commit Business Solutions Ltd
 Преюдициален въпрос
 (1)
 Какви последици има за преценката на вероятността от объркване на дадена марка на Общността обстоятелството, че от гледна точка на средните потребители в една част от държавите членки фонетичното сходство между дадена марка на Общността и знак, за който се твърди, че нарушава правата върху тази марка, се неутрализира от наличието на смислова разлика, при положение обаче че от гледната точка на средните потребители от други държави членки това не е така:
 а)
 Следва ли за целите на преценката на вероятността от объркване да се вземе предвид гледната точка на едната или на другата част от тези потребители, или е меродавна гледната точка на фиктивния среден потребител от всички държави членки?
 б)
 Утвърдително или отрицателно следва да се отговори на въпроса дали правата върху марката на Общността са нарушени на цялата територия на ЕС, при положение че вероятността от объркване съществува само на част от тази територия, или следва да се проведе различие между отделните държави членки?
 (1) Регламент (ЕО) No 207/2009 на Съвета от 26 февруари 2009 година относно марката на Общността (кодифицирана версия) (ОВ L 78, стр. 1).


text:
 19.1.2015
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 16/7
 Решение на Съда (втори състав) от 13 ноември 2014 г. — Riccardo Nencini/Европейски парламент
 (Дело C-447/13 P) (1)
 (Жалба - Член на Европейския парламент - Обезщетения за покриване на разноски във връзка с упражняването на парламентарни функции - Възстановяване на недължимо платени суми - Събиране - Погасителна давност - Разумен срок)
 (2015/C 016/09)
 Език на производството: италиански
 Страни
 Жалбоподател: Riccardo Nencini (представител: M. Chiti, avvocato)
 Друга страна в производството: Европейски парламент (представители: S. Seyr и N. Lorenz)
 Диспозитив
 1)
 Отменя решение на Общия съд на Европейския съюз по дело Nencini/Парламент (T-431/10 и T-560/10, EU:T:2013:290) в частта му относно дело T-560/10.
 2)
 Отменя решението на генералния секретар на Европейския парламент от 7 октомври 2010 г. относно възстановяването на определени суми, получени от г-н Riccardo Nencini, бивш член на Европейския парламент, за възстановяване на пътни разноски и надбавки за парламентарни сътрудници, както и дебитно известие No 315653 на генералния директор на генерална дирекция „Финанси“ на Европейския парламент от 13 октомври 2010 г.
 3)
 Осъжда Европейския парламент да понесе, освен направените от него съдебни разноски, три четвърти от разноските, направени от г-н Riccardo Nencini в настоящото производство по обжалване.
 4)
 Осъжда Европейския парламент да заплати разноските в първоинстанционното производство по дело T-560/10.
 5)
 Отхвърля жалбата в останалата ѝ част.
 (1) ОВ C 304, 19.10.2013 г.


text:
 26.10.2015
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 354/14
 Жалба, подадена на 15 юли 2015 г. от Skype срещу решението на Общия съд (първи състав), постановено на 5 май 2015 г. по дело T-183/13: Skype/Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП)
 (Дело C-382/15 P)
 (2015/C 354/17)
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: Skype (представители: A. Carboni, M. Browne, Solicitors)
 Други страни в производството: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП), Sky IP International Ltd, Sky plc
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Съда:
 —
 да отмени изцяло решението на Общия съд от 5 май 2015 г. по дело T-183/13 и да върне заявката на СХВП за продължаване на процесуалните действия и
 —
 да осъди СХВП и всяка от встъпилите страни в настоящото производство да понесе собствените си разноски и да заплати на жалбоподателя разноските в настоящото производство и тези по (i) жалбата пред Общия съд по дело T-183/13; (ii) пред четвърти апелативен състав по преписка R 2398/2010-4; и (iii) по възражение B 812 380 пред отдела по споровете.
 Основания и основни доводи
 Единственото основание за обжалване е допуснато от страна на Общия съд нарушение на член 8, параграф 1, буква б) oт Регламент (EО) No 207/2009 на Съвета от 26 февруари 2009 г. относно марката на Общността (1) при постановяване на решението му по дело T-183/13 относно заявка за марка на Общността No 3 660 065 (наричана по-нататък „оспорената марка“). По-специално Общият съд е допуснал следните грешки, достигайки до решението си да потвърди констатацията на ответника за наличие на вероятност от объркване:
 1.
 разглеждайки сходството на стоки и услуги между оспорената марка и по-ранната марка на встъпилите страни, Общият съд е определил неправилен списък с услугите, за които се отнася оспорената марка;
 2.
 той неправилно е преценил характеристиките на съответните потребители, като не е взел предвид факта, че услугата на жалбоподателя Skype е била основана на съвсем нова и иновативна технология към датата на приоритета на оспорената марка (наричана по-нататък „релевантната дата“), поради което и съответните потребители са имали равнище на техническа експертиза над средното и по-голяма способност да направят разграничение между марките;
 3.
 явно неправилно е счел, че признанието на жалбоподателя, че услугите, за които се отнася оспорената марка са идентични на някои от услугите, за които се отнася по-ранната марка, представлява също и признание, че по-ранната марка се ползва с изразен отличителен характер и/или репутация по отношение на пресечните елементи със спецификациите за оспорената марка към релевантната дата;
 4.
 той неправилно е приложил правото в много отношение, когато разглеждайки преценката на ответника за визуалното, фонетично и концептуално сходство на разглежданата марка, по-специално чрез позоваване на погрешната правна фикция, че средният потребител чете простите кратки думи отляво надясно и поставяйки прекомерно акцента върху съвпадението между буквите S-K-Y в началото на двете марки, и пропускайки да вземе предвид, че концептуалната разлика между тях е в противовес на всяко визуално или фонетично сходство;
 5.
 той е допуснал две съществени грешки, като е потвърдил извода на ответника, че по-ранната марка има изразен отличителен характер по отношение на стоките и услугите извън същинските услуги за телевизионно излъчване: първо, той погрешно се е позовал на използването на по-ранната марка по отношение на същинските услуги за телевизионно излъчване на встъпилата страна, за да направи извод за отличителния характер на други услуги; и второ, той е взел предвид доказателства за използване, с дата след релевантната;
 6.
 той неправилно е приложил правото в множество аспекти, като не е взел предвид при цялостната оценка на вероятността от объркване:
 i.
 много добрата репутация на оспорената марка към релевантната дата; и
 ii.
 реалните доказателства, че разглежданите марки са съществували на пазара едновременно и мирно повече от десет години, без да е бил предявен иск за нарушение от встъпилите страни, което е сериозен показател за липсата на вероятност от объркване към релевантната дата.
 В съответствие с това жалбоподателят иска от Съда: (1) да отмени решението на Общия съд по дело T-183/13 и да върне заявката на СХВП, така че ответникът да продължи производството; и (2) да присъди на жалбоподателя разноските в производството.
 (1) ОВ L 78, стр. 1.


text:
 13.3.2017
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 78/41
 Жалба, подадена на 31 януари 2017 г. — CLF/Европейски парламент
 (Дело T-54/17)
 (2017/C 078/56)
 Език на производството: немски
 Страни
 Жалбоподател: Coalition for Life and Family (CLF) (Брюксел, Белгия) (представител: P. Richter, Rechtsanwalt)
 Ответник: Европейски парламент
 Искания на жалбоподателя
 иска от Общия съд:
 —
 да отмени член I.4.1 от решението на ответника от 12 февруари 2016 г. (No FINS–2017–16) за намаляването на размера на предварителното финансиране на 33 % от установения максимален размер, както и разпореждането за предоставяне на гаранция;
 —
 да осъди ответника да заплати съдебните разноски.
 Основания и основни доводи
 В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага едно-единствено основание, изведено от нарушение на Договорите, както и на приложимите с оглед на тяхното изпълнение правни разпоредби.
 —
 Според жалбоподателя с проведеното от жалбоподателя разграничение между наскоро учредени политически партии на европейско равнище и политически партии, съществуващи отдавна, се нарушава установения в правото на Съюза общ принцип на равенство.
 —
 Освен това съгласно член 134, параграф 2 от Регламент (ЕС, Евратом) No 966/2012 (1), както и съгласно член 206, параграф 1 от Делегиран регламент (ЕС) No 1268/2012 (2) изобщо не може да се изисква предоставянето на гаранция в случай на безвъзмездни средства с ниска стойност.
 —
 В допълнение ответникът нямал интерес да получи гаранцията, тъй като жалбоподателят бил представен в достатъчно на брой държави членки чрез представители на националните парламенти, поради което не следвало да възникват опасения от загуба на неговите позиции като европейска партия на европейско равнище.
 —
 Освен това по никакъв начин не станало ясно на какво основание у ответника са възникнали съмнения дали жалбоподателят зачита основните ценности на Съюза.
 —
 Накрая предприетите мерки се оказали непропорционални, тъй като жалбоподателят не бил в състояние да предостави гаранция, а вследствие на спирането на предоставяното финансово подпомагане APF било заплашено от отнемане на икономическите средства, необходими за неговото съществуване, което според него водело до нарушаване на политическата конкуренцията. Това съставлявало тежко посегателство върху основните права на ответника на свобода на мнението и на свобода на събранията и сдруженията (членове 11 и 12 от Хартата на основните права на Европейския съюз).
 (1) Регламент (ЕС, Евратом) No 966/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 25 октомври 2012 относно финансовите правила, приложими за общия бюджет на Съюза и за отмяна на Регламент (ЕО, Евратом) No 1605/2002 на Съвета (ОВ L 298, 2012 г., стр. 1).
 (2) Делегиран регламент (ЕС) No 1268/2012 на Комисията от 29 октомври 2012 година относно правилата за прилагане на Регламент (ЕС, Евратом) No 966/2012 на Европейския парламент и на Съвета относно финансовите правила, приложими за общия бюджет на Съюза (ОВ L 362, 2012 г., стр. 1).


text:
 28.5.2014
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 163/9
 Дело, заведено на 13 януари 2014 г. от Надзорния орган на ЕАСТ срещу Исландия
 (Дело E-4/14)
 (2014/C 163/08)
 На 13 януари 2014 г. пред Съда на ЕАСТ беше заведено дело срещу Исландия от Надзорния орган на ЕАСТ, представляван от Gjermund Mathisen и Auður Ýr Steinarsdóttir в качеството им на представители на Надзорния орган на ЕАСТ, с адрес: Rue Belliard 35, 1040 Brussels, Belgium.
 Надзорният орган на ЕАСТ иска от Съда на ЕАСТ:
 1.
 Да постанови, че като не е приела в предвидения срок или не е уведомила Надзорния орган незабавно за мерките, необходими за прилагането на акта, посочен в точка 4 от глава XXIX от приложение II към Споразумението за създаване на Европейското икономическо пространство (Директива 2007/23/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 23 май 2007 г. относно пускането на пазара на пиротехнически изделия), адаптиран към Споразумението за ЕИП посредством Протокол 1 към него, Исландия не е изпълнила задълженията си по член 21 от посочения акт и по член 7 от Споразумението за ЕИП.
 2.
 Да нареди на Исландия да заплати съдебните разноски.
 Правен и фактически контекст и правни аргументи, приведени в подкрепа на иска:
 —
 Искът се отнася до неспазването от страна на Исландия в срок до 26 август 2013 г. на мотивираното становище, издадено от Надзорния орган на ЕАСТ на 26 юни 2013 г., отнасящо се до невъвеждането в нейния национален правен ред на Директива 2007/23/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 23 май 2007 г. относно пускането на пазара на пиротехнически изделия (наричана по-долу „актът“), посочена в точка 4 от глава XXIX от приложение II към Споразумението за създаване на Европейското икономическо пространство и адаптирана към Споразумението с Протокол 1 към него.
 —
 Надзорният орган на ЕАСТ твърди, че като не е приела или не е уведомила Надзорния орган в предвидения срок за мерките, необходими за прилагането на директивата, Исландия не е изпълнила задълженията си по член 21 от акта и по член 7 от Споразумението за ЕИП.


text:
 15.6.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 171/16
 Жалба, подадена на 22 март 2013 г. — Кралство Испания/Съвет на Европейския съюз
 (Дело C-147/13)
 2013/C 171/31
 Език на производството: испански
 Страни
 Жалбоподател: Кралство Испания (представители: S. Centeno Huerta и E. Chamizo Llatas)
 Ответник: Съвет на Европейския съюз
 Искания на жалбоподателя
 —
 да се отмени Регламент (ЕС) No 1260/2012 (1) на Съвета от 17 декември 2012 година за осъществяване на засилено сътрудничество в областта на създаването на единна патентна закрила по отношение на приложимите правила за превод и да се осъди Съветът да заплати съдебните разноски,
 —
 при условията на евентуалност, да се отменят членове 4 и 5, както и член 6, параграф 2 и член 7, параграф 2 от Регламент (ЕС) No 1260/2012 на Съвета от 17 декември 2012 година за осъществяване на засилено сътрудничество в областта на създаването на единна патентна закрила по отношение на приложимите правила за превод и да се осъди Съветът да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 1.
 Нарушение на принципа за недопускане на дискриминация чрез въвеждане на режим, който е неблагоприятен за лицата, чийто език е различен от английски, френски или немски, тъй като този режим е непропорционален спрямо преследваната цел.
 2.
 Липса на правно основание на член 4, уреждащ превода при спорове, които не касаят пряко езиковия режим на патента, признат в член 118, параграф 2 ДФЕС.
 3.
 Нарушение на принципа на правна сигурност.
 4.
 Нарушение на съдебната практика от Решение по дело Meroni поради делегирането на Европейското патентно ведомство на управлението на компенсаторната схема (член 5) и публикуването на преводите (член 6, параграф 2).
 5.
 Нарушение на принципа на автономност на правото на Съюза поради обвързването на прилагането на регламента с влизането в сила на Споразумението за Единен патентен съд.
 (1) ОВ L 361, стр. 89


text:
 24.11.2007
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 283/5
 Решение на Съда (шести състав) от 27 септември 2007 г. — Комисия на Европейските общности/Чешка република
 (Дело C-115/07) (1)
 (Неизпълнение на задължения от държава-членка - Директива 2004/27/ЕО - Лекарствени продукти - Лекарствени продукти за хуманна употреба - Липса на транспониране в предвидения срок)
 (2007/C 283/07)
 Език на производството: чешки
 Страни
 Ищец: Комисия на Европейските общности (представители: B. Stromsky и M. Šimerdová)
 Ответник: Чешка република (представител: T. Boček)
 Предмет
 Неизпълнение на задължения от държава-членка — Неприемане в предвидения срок на всички необходими разпоредби за съобразяване с Директива 2004/27/EО на Европейския парламент и на Съвета от 31 март 2004 година за изменение на Директива 2001/83/EО за утвърждаване на кодекс на Общността относно лекарствените продукти за хуманна употреба (OВ L 136, стр. 34)
 Диспозитив
 1)
 Като не е приело в предвидения срок законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими за съобразяване с Директива 2004/27/EО на Европейския парламент и на Съвета от 31 март 2004 година за изменение на Директива 2001/83/EО за утвърждаване на кодекс на Общността относно лекарствените продукти за хуманна употреба, Чешката република не е изпълнила задълженията си, произтичащи по силата на член 3 от тази директива.
 2)
 Осъжда Чешката република да заплати съдебните разноски.
 (1) ОВ C 95, 28.4.2007 г.


text:
 3.8.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 225/50
 Определение на Съда (девети състав) от 13 юни 2013 г. (преюдициално запитване от Arbeitsgericht Nienburg — Германия) — Bianca Brandes/Land Niedersachsen
 (Дело C-415/12) (1)
 (Социална политика - Директива 2003/88/ЕО - Право на платен годишен отпуск - Рамково споразумение за работа при непълно работно време - Работник на пълно работно време, който е бил в невъзможност да се възползва от правото си на платен годишен отпуск през референтния период - Преминаване на работника на непълно работно време - Национална разпоредба или практика, която предвижда намаляване на броя на така придобитите преди това дни на платен годишен отпуск пропорционално на броя на работните дни седмично на непълно работно време)
 2013/C 225/89
 Език на производството: немски
 Запитваща юрисдикция
 Arbeitsgericht Nienburg
 Страни в главното производство
 Ищец: Bianca Brandes
 Ответник: Land Niedersachsen
 Предмет
 Преюдициално запитване — Arbeitsgericht Nienburg — Тълкуване на клауза 4, точки 1 и 2 от Рамковото споразумение за работа при непълно работно време, което се намира в приложение към Директива 97/81 относно посоченото споразумение, сключено между Съюза на конфедерациите на индустриалците и на работодателите в Европа (UNICE), Европейския център на предприятията с държавно участие (CEEP) и Европейската конфедерация на профсъюзите (ЕКП) (ОВ L 14, стр. 9; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 5, стр. 35), в редакцията му след измененията с Директива 98/23/ЕО на Съвета от 7 април 1998 година (ОВ L 131, стр. 10; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 5, стр. 46) — Работник или служител, който преминава от работа на пълно работно време на работа на непълно работно време — Правна уредба на държава членка, която позволява в този случай преразпределяне на правото на годишен отпуск, придобит по време на работата на пълно работно време, но неизползван, което преразпределяне води до намаляване на броя на дните отпуск
 Диспозитив
 Приложимото право на Съюза, по-специално член 7, параграф 1 от Директива 2003/88/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 4 ноември 2003 година относно някои аспекти на организацията на работното време и клауза 4, точка 2 от Рамковото споразумение за работа при непълно работно време, сключено на 6 юни 1997 г., което се намира в приложението към Директива 97/81/ЕО на Съвета от 15 декември 1997 година относно Рамково споразумение за работа при непълно работно време, сключено между Съюза на конфедерациите на индустриалците и на работодателите в Европа (UNICE), Европейския център на предприятията с държавно участие (CEEP) и Европейската конфедерация на профсъюзите (ЕКП), изменена с Директива 98/23/ЕО на Съвета от 7 април 1998 г., трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска национални разпоредби или национална практика, като разглежданите в главното производство, по силата на които броят на дните платен годишен отпуск, от които работник, зает на пълен работен ден, е бил в невъзможност да се възползва през референтния период, е предмет, поради факта че работникът е преминал на режим на работа на непълен работен ден, на намаляване, което е пропорционално на съществуващата разлика между броя на работните дни седмично, изработени от работника преди и след преминаването на непълно работно време.
 (1) ОВ C 366, 24.11.2012 г.


text:
 9.1.2017
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 6/48
 Жалба, подадена на 7 ноември 2016 г. — Hércules Club de Fútbol/Комисия
 (Дело T-766/16)
 (2017/C 006/60)
 Език на производството: испански
 Страни
 Жалбоподател: Hércules Club de Fútbol, SAD (Аликанте, Испания) (представители: S. Rating и Y. Martínez Mata, abogados)
 Ответник: Европейска комисия
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Общия съд:
 —
 Да отмени Решение C (2016) 4060 окончателен на Европейската комисия;
 —
 да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.
 Основания и основни доводи
 Частта от обжалваното решение относно Hércules FC се отнася до заем в размер от 18 милиона евро, отпуснат от частноправна организация на Fundación de la Comunidad Valenciana Hércules de Alicante, друг частноправен субект, който използвал голяма част от заема за закупуването на акции на Hércules CF при увеличаване на неговия капитал. Този заем е гарантиран от публична финансова институция: Institut Valencià de Finances.
 Комисията твърди, че в резултат на посочената сделка Hércules FC е получило държавна помощ, изразяваща се в разликата между реалната цена на гарантирания заем и цената, която би платил при твърдените условия на пазара, актуализирана от датата на отпускането на заема до датата на обжалваното решение.
 В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага три основания.
 1.
 Първо основание, изведено от неправилното прилагане на Съобщението на Комисията относно прилагането на членове 87 и 88 от Договора за ЕО по отношение на държавните помощи под формата на гаранции.
 —
 В тази връзка жалбоподателят твърди, че той не е „предприятие в затруднено положение“ по смисъла на Насоките от 2004 г. и че предоставената гаранция отчитала риска от неплащане и обезпечавала заема.
 2.
 Второ основание, изтъкнато при условията на евентуалност, е изведено от липсата на отражение върху конкуренцията и търговията между държавите членки.
 —
 В тази връзка Hércules CF твърди, че то не може да участва в състезания на европейско ниво и че с твърдяната помощ не му е предоставено никакво конкурентно предимство.
 3.
 Трето основание, също изтъкнато при условията на евентуалност, е основано на неправилното оценяване на хипотетичната помощ.


text:
 30.11.2015
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 398/52
 Решение на Общия съд от 8 октомври 2015 г. — Société des produits Nestlé/СХВП (NOURISHING PERSONAL HEALTH)
 (Дело T-336/14) (1)
 ((Марка на Общността - Международна регистрация, посочваща Европейската общност - Словна марка „NOURISHING PERSONAL HEALTH“ - Абсолютно основание за отказ - Липса на отличителен характер - Член 7, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) No 207/2009 - Задължение за мотивиране - Член 75 от Регламент No 207/2009 - Задължение за служебна проверка на фактите - Член 76, параграф 1 от Регламент No 207/2009))
 (2015/C 398/66)
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: Société des produits Nestlé SA (Вьове, Швейцария) (представители: A. Jaeger-Lenz, A. Lambrecht и S. Cobet-Nüse, avocats)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представител: O. Mondéjar Ortuño)
 Предмет
 Жалба срещу решението на четвърти апелативен състав на СХВП от 12 март 2014 г. (преписка R 149/2013-4) относно посочващата Европейската общност международна регистрация на словната марка „NOURISHING PERSONAL HEALTH“
 Диспозитив
 1)
 Отхвърля жалбата.
 2)
 Осъжда Société des produits Nestlé SA да заплати съдебните разноски.
 (1) ОВ C 261, 11.8.2014 г.


text:
 25.8.2014
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 282/26
 Решение на Общия съд от 4 юли 2014 г. — Kimman/Комисия
 (Дело T-644/11 P) (1)
 ((Обжалване - Насрещна жалба - Публична служба - Длъжностни лица - Атестиране - Доклад за оценка - Процедура за оценяване за 2009 г. - Правило за съответствие между жалбата по съдебен и административен ред - Член 91, параграф 2 от Правилника за длъжностните лица - Становище на групата ad hoc - Изопачаване - Задължение за мотивиране - Явна грешка в преценката))
 2014/C 282/33
 Език на производството: френски
 Страни
 Жалбоподател: Eugène Emile Marie Kimman (Overijse, Белгия) (представители: L. Levi и M. Vandenbussche, avocats)
 Друга страна в производството: Европейска комисия (представители: C. Berardis-Kayser и G. Berscheid)
 Предмет
 Жалба срещу решението на Съда на публичната служба на Европейския съюз (втори състав) от 29 септември 2011 г., Kimman/Комисия (F-74/10, EU:F:2011:171), насочена към отмяната на това решение.
 Диспозитив
 1)
 Отменя решението на Съда на публичната служба на Европейския съюз (втори състав) от 29 септември 2011 г., Kimman/Комисия (F-74/10), от една страна, в частта му, в която обявява за допустими повдигнатите от жалбоподателя в рамките на първоинстанционното производство второ основание, първите шест части на третото основание и четвъртото основание, с изключение на оплакването, според което извършената от жалбоподателя работа в интерес на институцията не е била взета предвид, както и от друга страна, в частта му, в която Европейската комисия се осъжда да понесе, наред с направените от нея съдебни разноски, една четвърт от разноските на жалбоподателя по това производство.
 2)
 Отхвърля главната жалба.
 3)
 Отхвърля жалбата, подадена от Eugène Emile Marie Kimman до Съда на публичната служба.
 4)
 Осъжда г-н Kimman да понесе всички съдебни разноски, направени в първоинстанционното производство и в производството по главната жалба.
 5)
 Всяка страна понася направените от нея съдебни разноски в рамките на насрещната жалба.
 (1) ОВ C 65, 3.3.2012 г.


text:
 4.5.2015
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 146/52
 Жалба, подадена на 27 февруари 2015 г. — ZZ и ZZ/Съд
 (Дело F-36/15)
 (2015/C 146/74)
 Език на производството: френски
 Страни
 Жалбоподатели: ZZ и ZZ (представители: J.-N. Louis, R. Metz, N. de Montigny, D. Verbeke и T. Van Lysebeth, avocats)
 Ответник: Съд на Европейския съюз
 Предмет на производството
 Отмяна на решенията, с които правата на жалбоподателите във връзка с възстановяването на годишните пътни разноски се определят по реда на член 8 от Приложение VII към Правилника на длъжностните лица, изменен с Регламент No 1023/2013 на Парламента и на Съвета от 22 октомври 2013 г. за изменение на Правилника за длъжностните лица и на УРДС.
 Искания на жалбоподателите
 —
 да се отменят фишовете за заплати на жалбоподателите за юли 2014 г. в частта, в която член 8 от Приложение VII към Правилника в действащата му редакция, считано от 1 януари 2014 г., се прилага за първи път при определянето на размера на възстановяваните им пътни разноски;
 —
 Съдът да бъде осъден да заплати съдебните разноски.


text:
 24.11.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 366/19
 Определение на Съда от 12 юли 2012 г. — Power-One Italy SpA./Европейска комисия
 (Дело C-372/11 P) (1)
 (Обжалване - Извъндоговорна отговорност - Проект, съфинансиран от финансовия инструмент „LIFE“ - Развитие на нова система за захранване с енергия, предназначена за мобилната телефония (проект „Pneuma“) - Решение на Комисията за прекратяване на проекта и за възстановяване на авансово отпуснатата сума - Поправяне на вредите, които се твърди, че са претърпени)
 2012/C 366/31
 Език на производството: италиански
 Страни
 Жалбоподател: Power-One Italy SpA (представители: R. Giuffrida и A. Giussani avvocati)
 Друга страна в производството: Европейска комисия (представители: P. Oliver и D. Recchia)
 Предмет
 Жалба срещу Определение на Общия съд (шести състав) от 24 май 2011 г. по дело Power-One Italy/Комисия (T-489/08), с което Общият съд отхвърля иск, насочен към поправяне на вредите, за които жалбоподателят твърди, че е претърпял в резултат на решението на Комисията да прекрати изпълнението на проекта „Pneuma“ (LIFE04 ENV/IT/000595), имащ за цел да съфинансира развитието на нова система за захранване с енергия, предназначена за използване в мобилната телефония — Оправдани правни очаквания — Задължение за мотивиране
 Диспозитив
 1.
 Отхвърля жалбата.
 2.
 Осъжда Power-One Italy SpA да заплати съдебните разноски.
 (1) ОВ C 282, 24.9.2011 г.


text:
 26.5.2014
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 159/23
 Решение на Общия съд от 4 април 2014 г. — Golam/СХВП — Derby Cycle Werke (FOCUS extreme)
 (Дело T-568/12) (1)
 ((Марка на Общността - Производство по възражение - Заявка за фигуративна марка на Общността „FOCUS extreme“ - По-ранна национална словна марка „FOCUS“ - Относително основание за отказ - Вероятност от объркване - Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) No 207/2009))
 2014/C 159/31
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: Sofia Golam (Атина, Гърция) (представител: адв. N. Trovas)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представител: J. Crespo Carrillo)
 Друга страна в производството пред апелативния състав на СХВП, встъпила в производството пред Общия съд: Derby Cycle Werke GmbH (Клопенбург, Германия) (представител: адв. U. Gedert)
 Предмет
 Жалба срещу решението на четвърти апелативен състав на СХВП от 16 октомври 2012 г. (преписка R 2327/2011-4) относно производство по възражение между Derby Cycle Werke GmbH и г-жа Sofia Golam
 Диспозитив
 1)
 Отхвърля жалбата.
 2)
 Осъжда Sofia Golam да заплати съдебните разноски.
 (1) ОВ C 63, 2.3.2013 г.


text:
 10.9.2011
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 269/36
 Преюдициално запитване, отправено от Korkein hallinto-oikeus (Финландия) на 7 юли 2011 г. — Maahanmuuttovirasto
 (Дело C-357/11)
 2011/C 269/75
 Език на производството: фински
 Запитваща юрисдикция
 Korkein hallinto-oikeus
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: Maahanmuuttovirasto
 Ответник: L
 Преюдициални въпроси
 1.
 Допуска ли член 20 ДФЕС да бъде отказано издаването на разрешение за пребиваване на гражданин на трета държава, тъй като не са осигурени средствата за неговата издръжка, предвид семейните отношения между засегнатите лица в конктетния случай, в който съпругата на гражданина на третата държава упражнява родителските права върху дете с гражданство на Съюза, но гражданинът на третата държава не е нито родител на това дете, нито упражнява родителските права спрямо него и същевременно не живее съвместно нито със своята съпруга, нито с това дете?
 2.
 При отрицателен отговор на първия въпрос: Следва ли въздействието на член 20 ДФЕС да се оценява по различен начин предвид обстоятелството, че гражданинът на третата държава няма разрешение за пребиваване и не живее във Финландия, но със съпругата си имат общо дете, спрямо което упражняват съвместно родителските права, при положение че това дете живее във Финландия, но е с гражданство на трета държава?


text:
 7.1.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 6/16
 Определение на Общия съд от 9 ноември 2011 г. — ClientEarth и др./Комисия
 (Дело T-120/10) (1)
 (Достъп до документите на институциите - Регламент (ЕО) No 1049/2001 - Мълчалив отказ да се предостави достъп - Правен интерес - Изрично решение, прието след подаването на жалбата - Отказ за съобразяване на исканията - Липса на основание за постановяване на съдебно решение по същество)
 2012/C 6/30
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподатели: ClientEarth (Лондон, Обединено кралство); European Federation for Transport and Environment (T&E) (Брюксел, Белгия); European Environmental Bureau (EEB) (Брюксел); BirdLife International (Брюксел) (представители: S. Hockman, QC и P. Kirch, avocat)
 Ответник: Европейска комисия (представители: K. Herrmann и C. ten Dam)
 Предмет
 Искане за отмяна на Решение на Комисията от 9 февруари 2010 г., с което се отказва достъп до някои документи, свързани със създаването на модели на биогоривата
 Диспозитив
 1.
 Липсва основание за постановяване на съдебно решение по същество по жалбата.
 2.
 Европейската комисия понася наред с направените от нея съдебни разноски и тези на ClientEarth, European Federation for Transport and Environment (T&E), European Environmental Bureau (EEB) и BirdLife International.
 (1) ОВ C 134, 22.5.2010 г.


text:
 24.10.2009
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 256/15
 Иск, предявен на 25 август 2009 г. — Комисия на Европейските общности/Кралство Испания
 (Дело C-340/09)
 2009/C 256/29
 Език на производството: испански
 Страни
 Ищец: Комисия на Европейските общности (представители: S. Pardo Quintillán и D. Recchia)
 Ответник: Кралство Испания
 Искания на ищеца
 —
 Да се установи, че по отношение на определени зоологически градини, намиращи се в Арагон, Астурия, Балеарските острови, Канарските острови, Кантабрия, Кастилия и Леон, Валенсия, Екстремадура и Галисия,
 —
 като не е гарантирало, най-късно до датата, предвидена в Директива 1999/22/ЕО (1) на Съвета от 29 март 1999 година относно държането на диви животни в зоологически градини, че всички намиращи се на негова територия зоологически градини са снабдени с лиценз, издаден в съответствие с член 4, параграфи 2 и 3 от Директивата, а що се отнася до Арагон, Астурия, Канарските острови, Кантабрия и Кастилия и Леон — с член 4, параграф 4 от същата директива, и
 —
 като не затворило в съответствие с член 4, параграф 5 от Директивата зоологическите градини без лиценз,
 Кралство Испания не е изпълнило задълженията си по член 4, параграфи 2, 3, 4 и 5 от посочената директива;
 —
 да се осъди Кралство Испания да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 Комисията счита, че Кралство Испания,
 —
 не е гарантирало, най-късно до предвидената в Директивата дата, че всички намиращи се на негова територия зоологически градини са снабдени с лиценз, издаден в съответствие с член 4, параграфи 2 и 3 от Директивата, а що се отнася до Арагон, Астурия, Канарските острови, Кантабрия и Кастилия и Леон — с член 4, параграф 4 от същата директива;
 —
 не е затворило в съответствие с член 4, параграф 5 от Директивата зоологическите градини без лиценз.
 (1) ОВ L 94, стр. 24; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 5, стр. 27


text:
 16.8.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 296/12
 Решение на Съда (голям състав) от 7 юни 2016 г. (преюдициално запитване от Rechtbank Den Haag, zittingsplaats 's-Hertogenbosch — Нидерландия) — Mehrdad Ghezelbash/Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie
 (Дело C-63/15) (1)
 ((Преюдициално запитване - Регламент (ЕС) No 604/2013 - Определяне на държавата членка, компетентна да разгледа молба за убежище, подадена в една от държавите членки от гражданин на трета държава - Член 12 - Издаване на разрешения за пребиваване или визи - Член 27 - Способ за защита - Обхват на съдебния контрол))
 (2016/C 296/16)
 Език на производството: нидерландски
 Запитваща юрисдикция
 Rechtbank Den Haag, zittingsplaats 's-Hertogenbosch
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: Mehrdad Ghezelbash
 Ответник: Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie
 Диспозитив
 Член 27, параграф 1 от Регламент (ЕС) No 604/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 година за установяване на критерии и механизми за определяне на държавата членка, компетентна за разглеждането на молба за международна закрила, която е подадена в една от държавите членки от гражданин на трета държава или от лице без гражданство, във връзка със съображение 19 от него, трябва да се тълкува в смисъл, че при обстоятелства като тези по главното производство търсещото убежище лице може да обжалва издаденото спрямо него решение за прехвърляне, като изтъкне неправилно прилагане на някой от критериите за компетентност по глава III от посочения регламент, и в частност на критерия за издадена виза, предвиден в член 12 от същия регламент.
 (1) ОВ C 138, 27.4.2015 г.


text:
 24.6.2014
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 194/21
 Решение на Общия съд от 30 април 2014 г. — Beyond Retro/СХВП — S&K Garments (BEYOND VINTAGE)
 (Дело T-170/12) (1)
 ((Марка на Общността - Производство по възражение - Международна регистрация, посочваща Европейската общност - Словна марка „BEYOND VINTAGE“ - По-ранна словна марка на Общността „BEYOND RETRO“ - Относително основание за отказ - Вероятност от объркване - Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) No 207/2009 - Задължение за мотивиране - Член 75 от Регламент No 207/2009))
 2014/C 194/27
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: Beyond Retro Ltd (Лондон, Обединено кралство) (представител: S. Malynicz, barrister)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представител: I. Harrington)
 Друга страна в производството пред апелативния състав на СХВП: S&K Garments, Inc. (Ню Йорк, Ню Йорк, Съединени щати)
 Предмет
 Жалба срещу решението на четвърти апелативен състав на СХВП от 30 януари 2012 г. (съединени преписки R 493/2011-4 и R 548/2011-4), постановено в производство по възражение между Beyond Retro Ltd и S&K Garments, Inc.
 Диспозитив
 1)
 Отменя решението на четвърти апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП) от 30 януари 2012 г. (съединени преписки R 493/2011-4 и R 548/2011-4) в частта му относно обхванатите от словната марка „BEYOND VINTAGE“ стоки от класове 18 и 25 по смисъла на ревизираната и изменена Ницска спогодба относно международната класификация на стоките и услугите за регистрацията на марки от 15 юни 1957 г.
 2)
 Отхвърля жалбата в останалата ѝ част.
 3)
 Beyond Retro Ltd понася една трета от разноските, направени от страните пред Общия съд. СХВП понася две трети от посочените разноски.
 (1) ОВ C 194, 30.6.2012 г.


text:
 13.4.2015
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 118/18
 Преюдициално запитване от Cour de cassation (Франция), постъпило на 6 февруари 2015 г. — Sélina Affum (по мъж Amissah)/Префект на Pas de Calais, Генерален прокурор при Апелативен съд Douai
 (Дело C-47/15)
 (2015/C 118/24)
 Език на производството: френски
 Запитваща юрисдикция
 Cour de cassation
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: Sélina Affum (по мъж Amissah)
 Ответници: Префект на Pas de Calais, Генерален прокурор при Апелативен съд Douai
 Преюдициални въпроси
 1)
 Трябва ли член 3, точка 2 от Директива 2008/115/EО (1) да се тълкува в смисъл, че гражданин на трета държава пребивава незаконно на територията на държава членка и на това основание по силата на член 2, параграф 1 от тази директива тя се прилага по отношение на него, когато този чужденец само преминава транзит като пътник в автобус, пътуващ на територията на тази държава членка, идващ от друга държава членка, част от Шенгенското пространство, и пътуващ към друга държава членка?
 2)
 Трябва ли член 6, параграф 3 от тази директива да се тълкува в смисъл, че тя допуска национална правна уредба, според която незаконното влизане на гражданин на трета държава се наказва с лишаване от свобода, когато този чужденец може да бъде приет обратно от друга държава членка въз основа на споразумение или договореност, сключено/а с нея преди влизането в сила на директивата?
 3)
 С оглед на отговора на предходния въпрос, трябва ли тази директива да се тълкува в смисъл, че тя не допуска национална правна уредба, според която незаконното влизане на гражданин на трета държава се наказва с лишаване от свобода при същите условия като тези посочени от Съда на Европейския съюз в Решение от 6 декември 2011 г. по дело Achughbabian (C-329/11) (2) относно незаконния престой, които са свързани с липсата на предварително прилагане спрямо заинтересованото лице на посочените в член 8 от директивата принудителни мерки и продължителността на неговото задържане?
 (1) Директива 2008/115/EО на Европейския парламент и на Съвета от 16 декември 2008 година относно общите стандарти и процедури, приложими в държавите-членки за връщане на незаконно пребиваващи граждани на трети страни (ОВ L 348, стр. 98).
 (2) EU:C:2011:807


text:
 4.7.2009
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 153/4
 Решение на Съда (първи състав) от 30 април 2009 г. — Комисия на Европейските общности/Италианска република, Wam SpA
 (Дело C-494/06 P) (1)
 (Обжалване - Държавни помощи - Установяване на предприятие в някои трети държави - Нисколихвени заеми - Засягане на търговията между държавите-членки - Нарушаване на конкуренцията - Търговия с трети държави - Решение на Комисията - Незаконосъобразност на държавната помощ - Задължение за мотивиране)
 2009/C 153/06
 Език на производството: италиански
 Страни
 Жалбоподател: Комисия на Европейските общности (представители: V. Di Bucci и E. Righini)
 Други страни в производството: Италианска република (представители: I. M. Braguglia и P. Gentili, avvocato dello Stato), Wam SpA (представител: E. Giliani, avvocato)
 Предмет
 Жалба срещу Решение на Първоинстанционния съд (втори състав) от 6 септември 2006 г. по дело Италия и Wam/Комисия (съединени дела T-304/04 и T-316/04), с което Първоинстанционният съд е отменил Решение 2006/177/ЕО на Комисията от 19 май 2004 година относно държавна помощ C 4/2003 (ex NN 102/2002), приведена в действие от Италия в полза на WAM SpA (ОВ L 63, стр. 11)
 Диспозитив
 1)
 Отхвърля жалбата.
 2)
 Осъжда Комисията на Европейските общности да заплати разноските по двете съдебни производства.
 (1) ОВ C 20, 27.1.2007 г


text:
 1.5.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 113/64
 Жалба, подадена на 17 февруари 2010 г. — Rütgers Germany и др./ECHA
 (Дело T-94/10)
 2010/C 113/96
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподатели: Rütgers Germany GmbH (Castrop-Rauxel, Германия), Rütgers Belgium NV (Zelzate, Белгия), Deza, a.s. (Valašské Meziříčí, Чешка република), Industrial Química del Nalón, SA (Oviedo, Испания), Bilbaína de Alquitranes, SA (Luchana-Baracaldo- Vizcaya, Испания) (представители: K. Van Maldegem, R. Cana, lawyers и P. Sellar, Solicitor)
 Ответник: Европейска агенция по химикали (ECHA)
 Искания на жалбоподателите
 —
 жалбата да се обяви за допустима и основателна,
 —
 частично да се отмени обжалвания акт, в частта в която се отнася до антраценовото масло,
 —
 да се осъди ECHA да заплати съдебните разноски по настоящото производство.
 Правни основания и основни доводи
 Жалбоподателите искат частична отмяна на решението на Европейската агенция по химикали (наричана по-нататък „ECHA“) (ED/68/2009) за идентифициране на антраценовото масло (CAS No 90640-80-5) (наричано по-нататък „антраценово масло“) като вещество, което отговаря на критериите по член 57, букви г) и д) от Регламент (ЕО) No 1907/2006 (1) (наричан по-нататък „Регламента REACH“), в съответствие с член 59 от Регламента REACH.
 Въз основа на обжалваното решение, за което жалбоподателите узнават от прессъобщение на ECHA, антраценовото масло е включено в списъка с 14 химични вещества от списъка на кандидат-веществата, които пораждат сериозно безпокойство (наричани по-нататък „SVHC“) за възможно включване в приложение XIV към Регламента REACH. Причините, посочени в обжалвания акт, за идентифицирането на антраценовото масло като SVHC се състоят в това, че веществото е канцерогенно и също устойчиво, биоакумулиращо и токсично (наричано по-нататък „PBT“), и много устойчиво и много биоакумулиращо (наричано по-нататък „vPvB“) в съответствие с критериите, установени в приложение XIII към Регламента REACH.
 Жалбоподателите считат, че обжалваният акт нарушава установените приложими правила за идентифициране на SVHC в съответствие с Регламента REACH и изтъкват четири правни основания в подкрепа на своята жалба.
 На първо място те твърдят, че решението е незаконосъобразно, доколкото е прието в нарушение на съществените процесуални правила. В това отношение жалбоподателите изтъкват, че документацията, на която се основава обжалвания акт не съдържа никаква информация относно алтернативните вещества в нарушение на член 59, параграф 3 и приложение XV към Регламента REACH. По-нататък те сочат, че ответникът съществено е променил предложението за идентифициране на антраценовото масло като SVHC, като е добавил член 57, буква а) и буква б) като основания за това идентифициране без да е имал каквото и да е правомощие за това, в нарушение на член 59, параграфи 5 и 7 от Регламента REACH.
 На второ място, жалбоподателите твърдят, че обжалваният акт нарушава принципа на недопускане на дискриминация и равно третиране, тъй като той дискриминира антраценовото масло спрямо други сходни вещества без каквато и да е обективна обосновка.
 На трето място, те твърдят, че ECHA е допуснала явна грешка в преценката, като е идентифицирала антраценовото масло като PBT и vPvB вещество въз основа на свойствата на неговите съставки, което не намира основание в Регламента REACH.
 На четвърто място, жалбоподателите изтъкват, че обжалваният акт нарушава принципа на пропорционалност, тъй като е несъразмерен от гледна точка на подбора на мерките на разположение на ответника и причинените неудобства във връзка с преследваните цели.
 (1) Регламент (ЕО) No 1907/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 18 декември 2006 година относно регистрацията, оценката, разрешаването и ограничаването на химикали (REACH), за създаване на Европейска агенция по химикали, за изменение на Директива 1999/45/ЕО и за отмяна на Регламент (ЕИО) No 793/93 на Съвета и Регламент (ЕО) No 1488/94 на Комисията, както и на Директива 76/769/ЕИО на Съвета и директиви 91/155/ЕИО, 93/67/ЕИО, 93/105/ЕО и 2000/21/ЕО на Комисията (ОВ L 396, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 60, стр. 3).


text:
 7.11.2009
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 267/31
 Преюдициално запитване, отправено от Hof van Cassatie van België на 29 юли 2009 г. — Vlaamse Gemeenschap/M. Baesen
 (Дело C-296/09)
 2009/C 267/57
 Език на производството: нидерландски
 Запитваща юрисдикция
 Hof van Cassatie van België
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: Vlaamse Gewest
 Ответник: M. Baesen
 Преюдициални въпроси
 1)
 Трябва ли с оглед прилагането на член 13, параграф 2, буква г) от Регламент No 1408/71 (1) понятието „държавни служители и приравнените на тях лица“ да се тълкува въз основа на националната схема за социално осигуряване, в която участва заинтересованото лице?
 2)
 При положителен отговор на първия въпрос, трябва ли да се счита за лице, приравнено на държавен служител по смисъла на член 13, параграф 2, буква г) от Регламент No 1408/71, заинтересовано лице, което е наето на работа от работодател от публичния сектор по силата на трудов договор и е включено в схемата за социално осигуряване на работници съгласно националната схема, приложима за определени клонове на социално осигуряване по смисъла на член 4, параграф 1 от Регламента, при положение че съгласно клоновете на социално осигуряване, посочени в член 4, параграф 1, буква д) от Регламента, спрямо него се прилага специална схема за държавни служители?
 (1) Регламент на Съвета от 14 юни 1971 година за прилагането на схемите за социално осигуряване на заети лица, самостоятелно заети лица и членове на техните семейства, които се движат в рамките на Общността (ОВ L 149, 1971 г., стр. 2; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 1, стр. 26).


text:
 4.7.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 243/43
 Жалба, подадена на 10 май 2016 — Haverkamp/EUIPO - Sissel (Fußmatte)
 (Дело T-227/16)
 (2016/C 243/47)
 Език на жалбата: немски
 Страни
 Жалбоподател: Reinhard Haverkamp (Киндберг, Австрия) (представител: A. Waldenberger, Rechtsanwalt)
 Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)
 Друга страна в производството пред апелативния състав: Sissel GmbH (Бад Дюркхайм, Германия)
 Данни за производството пред EUIPO
 Притежател на спорния промишлен дизайн: жалбоподателят.
 Спорен промишлен дизайн: международна регистрация на промишления дизайн „Fußmatte“ с посочване на Европейския съюз – международна регистрация No DM/072187-0001 с посочване на Европейския съюз.
 Обжалвано решение: решение на трети апелативен състав на EUIPO от 26 февруари 2016 г. по преписка R 2618/2014-3.
 Искания
 Жалбоподателят моли Общия съд:
 —
 да отмени обжалваното решение;
 —
 да осъди EUIPO да заплати разноските, направени в производството по обжалване по съдебен ред, в производството пред апелативния състав, както и в производството по обявяване на недействителност пред EUIPO.
 Изложено основание
 —
 Нарушение на член 6, параграф 1, буква б) от Регламент No 6/2002.


text:
 26.5.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 151/5
 Решение на Съда (четвърти състав) от 29 март 2012 г. (преюдициално запитване от Corte suprema di cassazione — Италия) — Ministero dell'Economia e delle Finanze, Agenzia delle Entrate/3M Italia SpA
 (Дело C-417/10) (1)
 (Пряко данъчно облагане - Прекратяване на производства, които са висящи пред юрисдикция, действаща като последна инстанция по данъчни дела - Злоупотреба с право - Член 4, параграф 3 ДЕС - Свободи, гарантирани от Договора - Принцип на недопускане на дискриминация - Държавни помощи - Задължение за гарантиране на ефективното прилагане на правото на Съюза)
 2012/C 151/09
 Език на производството: италиански
 Запитваща юрисдикция
 Corte suprema di cassazione
 Страни в главното производство
 Жалбоподатели: Ministero dell'Economia e delle Finanze, Agenzia delle Entrate
 Ответник: 3M Italia SpA
 Предмет
 Преюдициално запитване — Corte suprema di cassazione — Корпоративен данък — Национално законодателство, предвиждащо различна данъчна ставка за облагане на дивидентите на дружествата в зависимост от мястото на седалището им — Търговска операция, обхващаща участието на местни за Италия дружества и на дружества, чието седалище е в чужбина — Решение на администрацията да приеме за приложими данъците, дължими в случая на чуждестранни дружества — Понятие за злоупотреба с право, определено по дело C-255/02, Halifax и др. — Приложимост към нехармонизираните национални данъци, каквито са преките данъци
 Диспозитив
 Правото на Съюза, и по-специално принципът за забрана на злоупотребата с право, член 4, параграф 3 ДЕС, свободите, гарантирани от Договора за функционирането на Европейския съюз, принципът на недопускане на дискриминация, правилата в областта на държавните помощи и задължението за гарантиране на ефективното прилагане на правото на Съюза, трябва да се тълкува в смисъл, че допуска в дело като това в главното производство, което се отнася до прякото данъчно облагане, да се приложи национална разпоредба, предвиждаща прекратяване на производства, които са висящи пред юрисдикция, действаща като последна инстанция по данъчни дела, чрез заплащането на сума, равняваща се на 5 % от цената на иска, когато първоинстанционната жалба по производството е била подадена повече от десет години преди датата на влизане в сила на тази разпоредба и данъчната администрация е загубила делото пред първите две съдебни инстанции.
 (1) ОВ C 288, 23.10.2010 г.


text:
 4.5.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 129/23
 Жалба, подадена на 23 февруари 2013 г. — Република Литва/Европейска комисия
 (Дело T-110/13)
 2013/C 129/47
 Език на производството: литовски
 Страни
 Жалбоподател: Република Литва (представители: D. Kriaučiūnas, R. Krasuckaitė и D. Skara)
 Ответник: Европейска комисия
 Искания
 —
 да се отмени Решение FK/fa/D(2012) 1707818 на Европейската комисия от 10 декември 2012 г., доколкото приложеното към него дебитно известие No 3241213460 се отнася до проекти, изпълнителите по които са в производство по несъстоятелност, и Комисията да бъде осъдена да върне сумата от 3 148 549,66 EUR,
 —
 да се отмени Решение FK/fa/D(2012) 1707818 на Европейската комисия от 10 декември 2012 г., доколкото приложеното към него дебитно известие No 3241213460 се отнася до проект No P27010010, и Комисията да бъде осъдена да върне сумата от 1 060 560,56 EUR,
 —
 Европейската комисия да бъде осъдена да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага две правни основания.
 1.
 Като издала обжалваното решение и отказала да поеме част от загубите на Република Литва от управлението на средствата по програмата САПАРД или най-малкото като не обсъдила въпроса и не мотивирала този отказ, Европейската комисия действала в нарушение на член 8, параграф 2 от Регламент No 1258/1999 (1) във връзка с член 73, параграф 2 от Регламент No 1605/2002 (2), с член 87 от Регламент No 2342/2002 (3) и с принципа за лоялно сътрудничество по член 4, параграф 3 ДЕС.
 2.
 Като не представила своевременно информация за възможността за анулиране на задължението и отписване на съответното дружество от списъка на длъжниците, Европейската комисия действала в нарушение на изискването за взаимни консултации по точка 7.7.4 от част Е от многогодишното финансово споразумение за специалната програма за подпомагане на земеделието и селските райони (САПАРД) (4), подписано през 2001 г. от Република Литва и Европейската комисия, във връзка с принципа за лоялно сътрудничество по член 4, параграф 3 ДЕС.
 (1) Регламент (ЕО) No 1258/1999 от 17 май 1999 година относно финансирането на общата селскостопанска политика (ОВ L 160, стр. 103).
 (2) Регламент (ЕО, Евратом) No 1605/2002 на Съвета от 25 юни 2002 година относно Финансовия регламент, приложим за общия бюджет на Европейските общности (OB L 248, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 3, стр. 198).
 (3) Регламент (ЕО, Евратом) No 2342/2002 на Комисията от 23 декември 2002 година относно определянето на подробни правила за прилагането на Регламент (ЕО, Евратом) No 1605/2002 на Съвета относно Финансовия регламент, приложим към общия бюджет на Европейските общности (ОВ L 357, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 4, стр. 3).
 (4) Valstybės žinios, 29.8.2001 г., бр. 74-2589.


text:
 16.8.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 296/25
 Жалба, подадена на 15 юни 2016 г. — bet365 Group/EUIPO — Hansen („BET365“)
 (Дело T-304/16)
 (2016/C 296/34)
 Език на жалбата: английски
 Страни
 Жалбоподател: bet365 Group Limited (Стоук он Трент, Обединено кралство) (представители: S. Malynicz, QC (Queen's Counsel), R. Black и J. Bickle, Solicitors)
 Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)
 Друга страна в производството пред апелативния състав: Robert Hansen (Мюнхен, Германия)
 Данни за производството пред EUIPO
 Притежател на спорната марка: жалбоподателят
 Спорна марка: словна марка на Европейския съюз „BET365“
 Производство пред EUIPO: производство по обявяване на недействителност
 Обжалвано решение: решение на пети апелативен състав на EUIPO от 21 март 2016 г. по преписка R 3243/2014-5
 Искания
 Жалбоподателят иска от Общия съд:
 —
 да отмени обжалваното решение,
 —
 да осъди EUIPO и другата страна да заплатят направените от тях съдебни разноски, както и тези на жалбоподателя.
 Изложено основание
 —
 Нарушение на член 7, параграф 3 от Регламент No 207/2009.


text:
 30.5.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 191/21
 Преюдициално запитване от Conseil d'État (Белгия), постъпило на 31 март 2016 г. — Sadikou Gnandi/État belge
 (Дело C-181/16)
 (2016/C 191/26)
 Език на производството: френски
 Запитваща юрисдикция
 Conseil d'État
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: Sadikou Gnandi
 Ответник: État belge
 Преюдициален въпрос
 Следва ли член 5 от Директива 2008/115/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 16 декември 2008 година относно общите стандарти и процедури, приложими в държавите членки за връщане на незаконно пребиваващи граждани на трети страни (1), който задължава държавите членки при прилагането на тази директива да спазват принципа на забрана за връщането, както и правото на ефективни средства за защита, предвидено в член 13, параграф 1 от същата директива и в член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз, да се тълкуват в смисъл, че не допускат приемането на решение за връщане, като предвиденото в член 6 от цитираната по-горе Директива 2008/115/ЕО, както и в член 52/3, параграф 1 от закона от 15 декември 1980 г. за влизането, пребиваването, установяването и извеждането на чужденци и в член 75, параграф 2 от Кралския указ от 8 октомври 1981 г. за влизането, пребиваването, установяването и извеждането на чужденци, след отхвърляне на молбата за убежище от Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides и следователно преди правните средства за съдебна защита срещу решението за отхвърляне да могат да бъдат изчерпени, както и преди процедурата по предоставяне на убежище да може окончателно да бъде приключена?
 (1) ОВ L 348, стр. 98.


text:
 16.3.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 79/4
 Преюдициално запитване, отправено от Debreceni Munkaügyi Bíróság (Унгария) на 31 октомври 2012 г. — Magdolna Margit Szabadosné Bay/Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal
 (Дело C-491/12)
 2013/C 79/07
 Език на производството: унгарски
 Запитваща юрисдикция
 Debreceni Munkaügyi Bíróság
 Страни в главното производство
 Ищец: Magdolna Margit Szabadosné Bay
 Ответник: Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal
 Преюдициални въпроси
 1.
 Може ли член 30 от Хартата на основните права на Европейския съюз да се тълкува в смисъл, че посочената разпоредба цели единствено да гарантира възможността за правна закрила срещу незаконни и неоснователни уволнения („unjustified“)?
 2.
 Означава ли [посочената разпоредба], че при уволнение работодателят е длъжен да съобщи писмено на служителя мотивите за уволнението, като това уволнение не може да бъде неоснователно („unjustified“)?
 3.
 Самото несъобщаване на мотивите води ли до незаконосъобразност на мярката или работодателят може да посочи мотивите впоследствие в хода на евентуално трудово производство?


text:
 4.8.2014
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 253/24
 Решение на Общия съд от 18 юни 2014 г. — Испания/Комисия
 (Дело T-260/11) (1)
 ((Рибарство - Опазване на риболовните ресурси - Превишаване от Испания на отпуснатите за 2010 г. риболовни квоти за скумрия в зони VIIIc, IX и X и във водите на Европейския съюз от зона 34.1.1 на CECAF - Приспадане от риболовните квоти, отпуснати за 2011 — 2015 г. - Право на защита - Правна сигурност - Оправдани правни очаквания - Равно третиране))
 2014/C 253/34
 Език на производството: испански
 Страни
 Жалбоподател: Кралство Испания (представители: първоначално N. Díaz Abad и L. Banciella Rodríguez-Miñón, впоследствие M. Sampoll Pucurull и Banciella Rodríguez-Miñón, abogados del Estado)
 Ответник: Европейска комисия (представители: A. Bouquet, F. Jimeno Fernández и D. Nardi)
 Предмет
 Отмяна на Регламент (ЕС) No 165/2011 на Комисията от 22 февруари 2011 година за приспадане на прекомерния риболов през 2010 г. от някои квоти за скумрия, отпуснати на Испания за 2011 г. и за следващите години (OВ L 48, стр. 11)
 Диспозитив
 1)
 Отхвърля жалбата.
 2)
 Осъжда Кралство Испания да понесе направените от него съдебни разноски и да заплати тези на Европейската комисия.
 (1) ОВ C 211, 16.7.2011 г.