text:
 22.9.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 287/6
 Решение на Съда (първи състав) от 12 юли 2012 г. (преюдициално запитване от Finanzgericht Hamburg — Германия) — Südzucker AG (C-608/10), WEGO Landwirtschaftliche Schlachtstellen GmbH (C-10/11), Fleischkontor Moksel GmbH (C-23/11)/Hauptzollamt Hamburg-Jonas
 (Съединени дела C-608/10, С-10/11 и С-23/11) (1)
 (Земеделие - Възстановявания при износ - Неправилно посочване на износителя в декларацията за износ - Национална правна уредба, според която правото на възстановяване при износ зависи от вписването на заявителя като износител в декларацията за износ - Поправка на декларацията за износ след вдигането на стоките)
 2012/C 287/10
 Език на производството: немски
 Запитваща юрисдикция
 Finanzgericht Hamburg
 Страни в главното производство
 Жалбоподатели: Südzucker AG (C-608/10), WEGO Landwirtschaftliche Schlachtstellen GmbH (C-10/11), Fleischkontor Moksel GmbH (C-23/11)
 Ответник: Hauptzollamt Hamburg-Jonas
 Предмет
 Преюдициално запитване — Finanzgericht Hamburg — Тълкуване на член 5, параграф 7 от Регламент (ЕО) No 800/1999 на Комисията от 15 април 1999 година за установяване на общи подробни правила за прилагане на режима на възстановяванията при износ на земеделски продукти (ОВ L 102, стр. 11; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 27, стр. 187) и на член 78, параграфи 1 и 3 от Регламент (ЕИО) No 2913/92 на Съвета от 12 октомври 1992 година относно създаване на Митнически кодекс на Общността (ОВ L 302, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 2, том 5, стр. 58) — Грешка при посочването на износителя в декларацията за износ — Национална правна уредба, съгласно която правото на възстановяване при износ зависи от посочването на заявителя като износител в декларацията за износ
 Диспозитив
 1.
 Член 5, параграф 7 от Регламент (ЕО) No 800/1999 на Комисията от 15 април 1999 година за установяване на общи подробни правила за прилагане на режима на възстановяванията при износ на земеделски продукти, изменен с Регламент (ЕО) No 90/2001 на Комисията от 17 януари 2001 година, трябва да се тълкува в смисъл, че по принцип титулярят на лицензия за износ има право на възстановяване при износ само когато е вписан като износител в клетка 2 от декларацията за износ, подадена в компетентното митническо учреждение.
 2.
 Член 78, параграфи 1 и 3 от Регламент (ЕИО) No 2913/92 на Съвета от 12 октомври 1992 година относно създаване на Митнически кодекс на Общността трябва да се тълкува в смисъл, че позволява да се извърши последваща поправка на декларацията за износ за целите на възстановяването, за да се промени името на износителя, което фигурира в предвидената за тази цел клетка, и че митническите органи са длъжни:
 —
 да преценят, на първо място, дали поправката на тази декларация трябва да бъде считана за възможна, тъй като по-специално не са застрашени целите на правната уредба на Съюза в областта на възстановяванията при износ и въпросните стоки действително са били изнесени, което заявителят следва да установи, както и
 —
 да вземат, на второ място и евентуално, необходимите мерки за да отстранят нередностите, като отчетат новите данни, с които разполагат.
 3.
 Член 5, параграф 7 от Регламент No 800/1999, изменен с Регламент No 90/2001, както и митническата правна уредба на Съюза, трябва да бъдат тълкувани в смисъл, че в случай като разглеждания по дело C-608/10, в който титулярят на лицензия за износ не е вписан като износител в клетка 2 от декларацията за износ, митническите органи не могат да предоставят на този титуляр възстановяване при износ без предварителна поправка на декларацията за износ.
 4.
 В случаи като разглежданите по дела C-10/11 и C-23/11 правната уредба на Съюза трябва да бъде тълкувана в смисъл, че компетентното да извърши плащането на възстановяване при износ митническо учреждение е обвързано от извършената от митническото учреждение на износа последваща поправка на данните, които фигурират в клетка 2 от декларацията за износ или евентуално в контролния екземпляр T 5, ако решението за поправка изпълнява всички процесуално- и материалноправни условия за „решение“, предвидени както в член 4, точка 5 от Регламент No 2913/92, така и в релевантните разпоредби на съответното национално право. Запитващата юрисдикция следва да провери дали в споровете по главните производства тези условия са изпълнени.
 5.
 Член 5, параграф 7 от Регламент No 800/1999, изменен с Регламент No 90/2001, както и митническата правна уредба на Съюза трябва да бъдат тълкувани в смисъл, че компетентното да извърши плащането на възстановяване при износ митническо учреждение няма право — в случай като този по дело C-23/11 и когато съгласно националното право то не е обвързано от извършената от митническото учреждение на износа поправка — да вземе предвид дословно данните, които фигурират в клетка 2 на декларацията за износ, и да отхвърли заявлението за възстановяване при износ, с мотива че заявителят не е износител на посочените в това заявление продукти. За сметка на това, ако компетентното митническо учреждение уважи искането за поправка и поправи валидно името на износителя, компетентното да извърши плащането на възстановяване при износ митническо учреждение е обвързано от това решение.
 (1) ОВ C 113, 9.4.2011 г.
 ОВ С 120, 16.4.2011 г.


text:
 14.7.2014
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 223/43
 Жалба, подадена на 2 май 2014 г. — Klemme/Комисия
 (Дело T-294/14)
 2014/C 223/46
 Език на производството: немски
 Страни
 Жалбоподател: Klemme AG (Лутерщад Айслебен, Германия) (представители: T. Volz, M. Ringel, B. Wißmann, M. Püstow, C. Oehme и T. Wielsch, Rechtsanwälte)
 Ответник: Европейска комисия
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Общия съд:
 —
 да отмени решението на Европейската комисия от 18 декември 2013 година за откриване на официална процедура по разследване съгласно член 108, параграф 2 ДФЕС срещу Федерална република Германия във връзка с подкрепа за електроенергия от възобновяеми източници и намалена допълнителна такса по EEG за енергоемките потребители, държавна помощ SA.33995 (2013/C) (ex 2013/NN), доколкото то обхваща намалената допълнителна такса по EEG за енергоемките потребители,
 —
 да осъди ответника да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага две правни основания.
 1.
 Първо правно основание: не е налице поставяне в по-благоприятно положение по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС
 —
 Жалбоподателят твърди, че предвидената в Gesetz für den Vorrang erneuerbarer Energien (Закон за приоритета на възобновяемите енергийни източници, наричан по-нататък „EEG“) намалена допълнителна такса по EEG за енергоемките потребители не представлява помощ по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС. В това отношение той посочва, че чрез разпоредбата енергоемките потребители не са поставени в по-благоприятно положение. Особеният компенсационен режим бил по-скоро за компенсиране на извънредните разходи, които жалбоподателят и други подобни потребители извършват специално за насърчаване на електроенергията от възобновяеми източници и служи за възстановяване на конкурентоспособността на енергоемките потребители, които първоначално са засегнати значително от допълнителната такса по EEG.
 2.
 Второ правно основание: липса на държавни ресурси по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС
 —
 Освен това жалбоподателят твърди, че особеният компенсационен режим не представлява мярка, предоставена от „държавата или чрез ресурси на държавата“. Във връзка с това той изтъква, че допълнителната такса по EEG сама по себе си не е държавен ресурс, следователно и отказът от този ресурс чрез особения компенсационен режим не би могъл да представлява мярка, предоставена чрез ресурси на държавата.
 —
 Допълнителната такса по EEG не се събира, управлява, нито се разпределя от държавата или от назначен или създаден от нея публичен или частен субект. Тя по-скоро може да се събира непосредствено от оператора на преносни мрежи за електроенергия въз основа на съответен гражданско-правен иск. Тази такса не влиза в полза на държавния бюджет и следователно особеният компенсационен режим по никакъв начин не намалява пряко или косвено приходите на държавата.
 —
 Допълнителната такса по EEG не е предоставена и в полза на държавни органи. Освен това липсва обществен контрол върху средствата по EEG, като например от Bundesamt für Wirtschaft und Ausfuhrkontrolle (Федерална служба по икономика и контрол върху износа, BAFA) или Bundesnetzagentur (Федерална агенция за мрежите).

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 14.11.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 419/18
 Решение на Съда (десети състав) от 14 септември 2016 г. (преюдициални запитвания от Tribunal Superior de Justicia del País Vasco — Испания) — Florentina Martínez Andrés/Servicio Vasco de Salud (C-184/15), Juan Carlos Castrejana López/Ayuntamiento de Vitoria (C-197/15)
 (Съединени дела C-184/15 и C-197/15) (1)
 ((Преюдициално запитване - Социална политика - Директива 1999/70/ЕО - Рамково споразумение за срочната работа, сключено между Европейската конфедерация на профсъюзите (CES), Съюза на индустриалците в Европейската общност (UNICE) и Европейския център на предприятията с държавно участие (CEEP) - Клаузи 5 и 8 - Използване на последователни срочни трудови договори - Мерки за предотвратяване на злоупотребата с последователни срочни трудови договори или правоотношения - Санкции - Трансформиране на срочно трудово правоотношение в „правоотношение по трудов договор с неопределена продължителност, който не води до постоянно назначение“ - Принцип на ефективност))
 (2016/C 419/22)
 Език на производството: испански
 Запитваща юрисдикция
 Tribunal Superior de Justicia del País Vasco
 Страни в главното производство
 Жалбоподатели: Florentina Martínez Andrés (C-184/15), Juan Carlos Castrejana López (C-197/15)
 Ответници: Servicio Vasco de Salud (C-184/15), Ayuntamiento de Vitoria (C-197/15)
 Диспозитив
 1)
 Клауза 5, точка 1 от Рамковото споразумение относно срочната работа, сключено на 18 март 1999 година, съдържащо се в приложението към Директива 1999/70/ЕО на Съвета от 28 юни 1999 година относно Рамково споразумение за срочната работа, сключено между Европейската конфедерация на профсъюзите (CES), Съюза на индустриалците в Европейската общност (UNICE) и Европейския център на предприятията с държавно участие (CEEP) трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска националните юрисдикции на съответната държава членка да прилагат национална правна уредба като разглежданата в главното производство така, че в случай на злоупотреба при използването на последователни срочни трудови договори на лицата, които са наети в администрацията въз основа на трудов договор и спрямо които се прилагат правилата на трудовото право, се предоставя право на запазване на трудовото правоотношение, но такова право по принцип не се признава на назначения в администрацията въз основа на административното право персонал, освен ако в националния правен ред не съществува друга ефикасна мярка, за да се санкционира такава злоупотреба спрямо този персонал, което националната юрисдикция следва да провери.
 2)
 Разпоредбите на Рамковото споразумение относно срочната работа, съдържащо се в приложението към Директива 1999/70, във връзка с принципа на ефективност, трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат национални процесуални правила, които задължават работника на срочен трудов договор да предяви нов иск за определянето на подходяща санкция, когато съдебен орган е констатирал злоупотреба с последователни срочни трудови договори, доколкото от това произтичат процесуални пречки за работника от гледна точка по-специално на разходите, продължителността и правилата за представителство, които могат да направят изключително трудно упражняването на правата, предоставени му от правния ред на Съюза.
 (1) ОВ C 236, 20.7.2015 г.


text:
 2.3.2015
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 73/9
 Преюдициално запитване от Amtsgerichts Rüsselsheim (Германия), постъпило на 10 октомври 2014 г. — Dieter Wedzel, Karin Wedzel/Condor Flugdienst GmbH
 (Дело C-466/14)
 (2015/C 073/13)
 Език на производството: немски
 Запитваща юрисдикция
 Amtsgericht Rüsselsheim
 Страни в главното производство
 Ищци: Dieter Wedzel, Karin Wedzel
 Ответник: Condor Flugdienst GmbH
 С Определение на Съда от 9 декември 2014 г. делото е заличено от регистъра на Съда.


text:
 23.11.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 344/41
 Преюдициално запитване, отправено от Bundesgerichtshof (Германия) на 12 август 2013 г. — Gigaset AG/SKW Stahl-Metallurgie GmbH, SKW Stahl-Metallurgie Holding AG
 (Дело C-451/13)
 2013/C 344/71
 Език на производството: немски
 Запитваща юрисдикция
 Bundesgerichtshof
 Страни в главното производство
 Ищец: Gigaset AG
 Ответник: SKW Stahl-Metallurgie GmbH, SKW Stahl-Metallurgie Holding AG
 Преюдициални въпроси
 1.
 Длъжна ли е Комисията в решение, с което налага глоба за нарушение на член 101 ДФЕС на множество физически или юридически лица в качеството на солидарно отговорни длъжници, да уреди изрично и въпроса в какво отношение се разпределя глобата между отделните солидарно отговорни длъжници?
 2.
 При утвърдителен отговор на първия въпрос:
 a)
 Трябва ли решение на Комисията, което не съдържа изрично указание за разпределянето на глобата във вътрешното отношение между солидарно отговорните длъжници, да се тълкува в смисъл, че в отношението помежду си всички солидарно отговорни длъжници понасят равни части от глобата?
 б)
 При отрицателен отговор на въпрос 2 а):
 Може ли допуснатата в решението празнота, поради това че Комисията не е уредила разпределянето на глобата във вътрешното отношение, да бъде преодоляна от съдилищата в държавите членки, без за това да е необходимо допълващо решение на Комисията?
 3.
 При отрицателен отговор на първия въпрос или утвърдителен отговор на въпрос 2 б): Съдържа ли правото на Съюза указания по въпроса как се разпределя глобата във вътрешното отношение между солидарно отговорните длъжници?
 4.
 При утвърдителен отговор на първия или третия въпрос:
 Може ли солидарно отговорен длъжник, който е платил цялата глоба или част от нея, да иска от останалите солидарно отговорни длъжници връщане на платеното, още преди да е влязло в сила решението по съдебната жалба срещу налагането на глобата?


text:
 9.10.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 274/16
 Иск, предявен на 3 август 2010 г. — Европейска комисия/Кралство Белгия
 (Дело C-391/10)
 ()
 2010/C 274/24
 Език на производството: френски
 Страни
 Ищец: Европейска комисия (представители: G. Braun и L. de Schietere de Lophem)
 Ответник: Кралство Белгия
 Искания на ищеца
 —
 да се установи, че като не е приело всички законови, подзаконови и административни разпоредби, необходими за съобразяване с Директива 2007/36/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 11 юли 2007 година относно упражняването на някои права на акционерите на дружества, допуснати до регулиран пазар (1), или във всеки случай като не е съобщило на Комисията за посочените разпоредби, Кралство Белгия не е изпълнило задълженията си по тази директива;
 —
 да се осъди Кралство Белгия да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 Срокът за транспониране на Директива 2007/36/ЕО е изтекъл на 3 август 2009 г. Към момента на предявяване на настоящия иск обаче ответната страна все още не е предприела всички необходими мерки за транспониране на директивата или във всеки случай не ги е съобщила на Комисията.
 (1) ОВ L 184, стр. 17.


text:
 29.10.2011
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 319/23
 Жалба, подадена на 1 септември 2011 г. — Total и Elf Aquitaine/Комисия
 (Дело T-470/11)
 2011/C 319/50
 Език на производството: френски
 Страни
 Жалбоподатели: Total SA (Courbevoie, Франция) и Elf Aquitaine SA (Courbevoie) (представители: A. Noël-Baron и É. Morgan de Rivery, avocats)
 Ответник: Европейска комисия
 Искания на жалбоподателите
 Жалбоподателите искат от Общия съд:
 —
 като главно искане, да обяви за нищожни писмата на Комисията BUDG/DGA/C4/BM/s746396 от 24 юни 2011 г. и BUDG/DGA/C4/BM/s812886 от 8 юли 2011 г., в тяхната цялост;
 —
 при условията на евентуалност, да намали размера на сумата, която жалбоподателите трябва да заплатят според писмото на Комисията BUDG/DGA/C4/BM/s812886 от 8 юли 2011 г. или поне да намали размера на лихвите за забава, възлизащ на 31 312 114,58 EUR, които са наложени на Elf Aquitaine и за които Total е солидарно отговорна за размер от 19 191 296,03 EUR;
 —
 във всички случаи, да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 В подкрепа на жалбата си, жалбоподателите изтъкват едно единствено правно основание, изведено от твърдението, че Комисията е допуснала грешка при прилагане на правото и е нарушила задълженията си, като не е съобразила изводите си по отношение на тях с Решение на Общия съд от 7 юни 2011 г., постановено по дело T-217/06, Arkema France и др./Комисия, с което е намалена глобата, наложена на дъщерните дружества на жалбоподателите в рамките на дело COMP/F/38.645 — Метакрилати. Освен това жалбоподателите твърдят, че:
 —
 като дружества майки, които носят отговорност за картела в това си качество, те трябвало да се ползват и от намалението на глобата, наложена на дъщерните им дружества, при това независимо от обстоятелството, че собствената им жалба срещу същото решение е отхвърлена с Решение на Общия съд от 7 юни 2011 г., постановено по дело T-206/06, Total и Elf Aquitaine/Комисия;
 —
 плащането от страна на Arkema SA на пълния размер на глобата, наложена на жалбоподателите и на дъщерните им дружества, покривало всички вземания на Комисията и тя следователно вече не можела да претендира нищо от жалбоподателите.


text:
 14.4.2014
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 112/29
 Решение на Общия съд от 27 февруари 2014 г. — Advance Magazine Publishers/СХВП — López Cabré (VOGUE)
 (Дело T-229/12) (1)
 ((Марка на Общността - Производство по възражение - Заявка за фигуративна марка на Общността „VOGUE“ - По-ранна словна марка на Общността „VOGUE“ - Вероятност от объркване - Идентичност или сходство на стоките - Идентичност или сходство на знаците - Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) No 207/2009 - Неточност в заявката за марка - Член 26, параграф 1, буква в) от Регламент No 207/2009 - Правило 2, параграф 2 от Регламент (ЕО) No 2868/95 - Частичен отказ на регистрация))
 2014/C 112/37
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: Advance Magazine Publishers, Inc. (Ню Йорк, Ню Йорк, САЩ) (представител: C. Aikens, barrister)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представител: V. Melgar)
 Друга страна в производството пред апелативния състав на СХВП, встъпила в производството пред Общия съд: Eduardo López Cabré (Барселона, Испания)
 Предмет
 Жалба срещу решението на четвърти апелативен състав на СХВП от 26 март 2012 г. (преписка R 1170/2011-4) относно производството по възражение между M. Eduardo López Cabré и Advance Magazine Publishers, Inc.
 Диспозитив
 1)
 Отменя решението на четвърти апелативен състав на СХВП от 26 март 2012 г. (преписка R 1170/2011-4) относно производството по възражение между M. Eduardo López Cabré и Advance Magazine Publishers, Inc., доколкото с него се потвърждава решението на отдела по споровете от 18 март 2011 г., с което се уважава възражението относно аксесоарите от клас 18 по смисъла на ревизираната и изменена Ницска спогодба относно Международната класификация на стоките и услугите за регистрация на марки от 15 юни 1957 година.
 2)
 Отхвърля в останалата част исканията за отмяна на посоченото в точка 1 от настоящия диспозитив решение.
 3)
 Липсва основание за произнасяне по искането възражението да бъде уважено единствено в частта, в която се отнася до чадърите за дъжд и за слънце и аксесоари за чадъри за дъжд и за слънце.
 4)
 Всяка страна понася направените от нея съдебни разноски.
 (1) ОВ C 227, 28.7.2012 г.


text:
 18.4.2017
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 121/39
 Жалба, подадена на 15 февруари 2017 г. — Apple Distribution International/Комисия
 (Дело T-101/17)
 (2017/C 121/58)
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: Apple Distribution International (Корк, Ирландия) (представители: S. Schwiddessen, H. Lutz, N. Niejahr, и A. Patsa, lawyers)
 Ответник: Европейска комисия
 Искания
 Жалбоподателят иска от Общия съд:
 —
 да отмени Решение (ЕС) 2016/2042 на Комисията от 1 септември 2016 г.,
 —
 да осъди Европейската комисия да понесе направените от нея съдебни разноски и да заплати тези на жалбоподателя по настоящото производство.
 Основания и основни доводи
 В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага четири основания.
 1.
 Първото основание е изведено от нарушение на Директивата относно аудио-визуалните медийни услуги.
 —
 Първо, Европейската комисия нарушила член 2, параграфи 1 и 2 и член 3 от Директивата относно аудио-визуалните медийни услуги, като приела, че принципът на страната на произход не се прилага за вноските за финансирането на кинематографската продукция. Второ, Европейската комисия нарушила член 13, параграф 1 от Директивата относно аудио-визуалните медийни услуги, като счела, че за насърчаването на европейските произведения този член позволява на държавите членки да налагат финансови задължения на доставчиците на видео услуги по заявка, които са установени в други държави членки.
 2.
 Второто основание е изведено от нарушение на член 110 ДФЕС.
 —
 Европейската комисия нарушила член 110 ДФЕС, като приела, че налагането на финансови задължения на доставчиците на видео услуги по заявка, които са установени в други държави членки, не е дискриминационно.
 3.
 Третото основание е изведено от нарушение на член 56 ДФЕС.
 —
 Европейската комисия не е разгледала въпроса дали налагането на финансови задължения на доставчиците на видео услуги по заявка, които са установени в други държави членки, нарушава член 56 ДФЕС.
 4.
 Четвъртото основание е изведено от нарушение на Директива 98/34/ЕО.
 —
 Европейската комисия не е разгледала въпроса дали налагането на финансови задължения на доставчиците на видео услуги по заявка, които са установени в други държави членки, изисква нотифициране по Директива 98/34/ЕО.


text:
 14.9.2015
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 302/44
 Решение на Общия съд от 15 юли 2015 г. — Cactus/СХВП — Del Rio Rodríguez (CACTUS OF PEACE CACTUS DE LA PAZ)
 (Дело T-24/13) (1)
 ((Марка на Общността - Производство по възражение - Заявка за регистрация на фигуративната марка на Общността „CACTUS OF PEACE CACTUS DE LA PAZ“ - По-ранна словна марка на Общността „CACTUS“ и по-ранна фигуративна марка на Общността „Cactus“ - Реално използване на по-ранната марка - Член 42, параграф 2 от Регламент (ЕО) No 207/2009 - Член 76, параграфи 1 и 2 от Регламент No 207/2009))
 (2015/C 302/56)
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: Cactus SA (Бертранж, Люксембург) (представител: K. Manhaeve, адвокат)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представител: A. Folliard-Monguiral)
 Друга страна в производството пред апелативния състав на СХВП: Isabel Del Rio Rodríguez (Малага, Испания)
 Предмет
 Жалба срещу решение на втори апелативен състав на СХВП от 19 октомври 2012 г. (преписка R 2005/2011-2) относно производство по възражение между Cactus SA и Mme Isabel Del Rio Rodríguez.
 Диспозитив
 1)
 Отменя точка 1 от диспозитива на решенето на втори апелативен съставна на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП) от 19 октомври 2012 г. (преписка R 2005/2011-2), доколкото отхвърля възражението, с мотива че услугите по „продажба на дребно на живи растения и цветя, семена; пресни плодове и зеленчуци“, спадащи към клас 35, не се покриват от по-ранните марки.
 2)
 Отменя точка 2 от диспозитива на горепосоченото решене на втори апелативен съставна на СХВП от 19 октомври 2012 г., доколкото отменя частта от решението на отдела по споровете, с която се уважава възражението, основано на „живите растения и цветя; семената, стоки от клас 31, както и точка 1 от диспозитива на същото това решение, с която се отхвърля възражението, основано на посочените стоки.
 3)
 Отменя жалбата в останалата ѝ част.
 4)
 Cactus SA понася една трета от съдебните разноски, направени от страните пред Общия съд. СХВП понася две трети от посочените разноски.
 (1) ОВ C 101, 6.4.2013 г.


text:
 30.11.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 352/11
 Решение на Общия съд от 16 октомври 2013 г. — Vivendi/Комисия
 (Дело T-432/10) (1)
 (Конкуренция - Злоупотреба с господстващо положение - Френски пазар за високоскоростен интернет и телефонен абонамент - Решение за отхвърляне на жалба - Липса на общностен интерес - Значение на твърдяното нарушение за функционирането на вътрешния пазар - Вероятност за установяване на наличието на твърдяното нарушение)
 2013/C 352/20
 Език на производството: френски
 Страни
 Жалбоподател: Vivendi (Париж, Франция) (представители: първоначално M. Struys, O. Fréget и J.-Y. Ollier, впоследствие M. Struys, O. Fréget и L. Eskenazi, avocats)
 Ответник: Европейска комисия (представители: B. Mongin и N. von Lingen)
 Страна, встъпила в подкрепа на исканията на ответника: Orange, по-рано France Télécom (Париж, Франция) (представител: S. Hautbourg, avocat)
 Предмет
 Жалба за отмяна на Решение C(2010) 4730 на Комисията от 2 юли 2010 г., с което се отхвърля подадената от жалбоподателя жалба срещу France Télécom относно твърдения за злоупотреба с господстващо положение на френския пазар за високоскоростен интернет и телефонен абонамент (преписка COMP/C-1/39.653 — Vivendi & Iliad/France Télécom)
 Диспозитив
 1.
 Отхвърля жалбата.
 2.
 Vivendi понася направените от него съдебни разноски, както и тези на Европейската комисия.
 3.
 Orange понася направените от него съдебни разноски.
 (1) ОВ C 317, 20.11.2010 г.


text:
 12.2.2011
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 46/11
 Решение на Общия съд от 17 декември 2010 г. — Amen Corner/СХВП — Comercio Electrónico Ojal (SEVE TROPHY)
 (Дело T-192/09) (1)
 (Марка на Общността - Производство по възражение - Заявка за фигуративна марка на Общността „SEVE TROPHY“ - По-ранни фигуративни марки на Общността „Seve Ballesteros Trophy“ и „SEVE TROPHY“ - Относителни основания за отказ - Липса на сходство между стоките и услугите - Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) No 40/94 (понастоящем член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) No 207/2009) - Липса на неоснователно извличане на полза от отличителния характер или от репутацията на по-ранните марки и липса на увреждането им - Член 8, параграф 5 от Регламент No 40/94 (понастоящем член 8, параграф 5 от Регламент (ЕО) No 207/2009)
 2011/C 46/21
 Език на производството: испански
 Страни
 Жалбоподател: Amen Corner (Мадрид, Испания) (представители: J. A. Calderón Chavero и T. Villate Consonni, avocats)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представител: J. Crespo Carrillo)
 Друга страна в производството пред апелативния състав на СХВП: Comercio Electrónico Ojal, SL (Мадрид)
 Предмет
 Жалба срещу решението на втори апелативен състав на СХВП от 5 март 2009 г. по преписка No R 462/2008-2 относно производство по възражение между Amen Corner, SA и Comercio Electrónico Ojal, SL
 Диспозитив
 1.
 Отхвърля жалбата.
 2.
 Осъжда Amen Corner, SA да заплати съдебните разноски.
 (1) ОВ C 167, 18.7.2009 г.


text:
 1.3.2014
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 61/9
 Жалба, подадена на 29 ноември 2013 г. — Nezi/СХВП — Etam (E)
 (Дело T-645/13)
 2014/C 61/15
 Език на жалбата: гръцки
 Страни
 Жалбоподател: Efcharis Nezi (Миконос, Гърция) (представител: адв. A. Salkitzoglou)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)
 Друга страна в производството пред апелативния състав: Etam SAS (Clichy, Франция)
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Общия съд:
 —
 да отмени решението на четвърти апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 3 октомври 2013 г., преписка R 329/2013-4,
 —
 да измени въпросното решение с оглед регистрацията на марката на жалбоподателя за всички посочени стоки и услуги, и
 —
 да осъди другата страна в производството да заплати направените от жалбоподателя разноски, включително разноските на евентуалните встъпили страни.
 Правни основания и основни доводи
 Заявител на марката на Общността: жалбоподателят.
 Марка на Общността, предмет на спора: фигуративна марка „E“ за стоки и услуги от класове 14, 16, 18, 25, 26, 35 и 40 — заявка за регистрация на марка на Общността No 8701138.
 Притежател на марката или знака, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: другата страна в производството пред апелативния състав.
 Марка или знак, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: фигуративна марка „E“ за стоки от класове 3, 18 и 25.
 Решение на отдела по споровете: отхвърля жалбата.
 Решение на апелативния състав: частично отменя решението на отдела по споровете.
 Изложени правни основания:
 —
 нарушение на Договора за функционирането на Европейския съюз;
 —
 нарушение на член 4 от Регламент No 207/2009;
 —
 нарушение на член 8, параграф 1, буква б) и член 8, параграф 5 от Регламент No 207/2009;
 —
 нарушение на член 76 от Регламент No 207/2009; и
 —
 нарушение на членове 15 и 42 от Регламент No 207/2009.


text:
 23.10.2017
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 357/2
 Жалба, подадена на 20 март 2017 г. от QuaMa Quality Management GmbH срещу решението на Общия съд (втори състав), постановено на 17 януари 2017 г. по дело T-225/15 — QuaMa Quality Management GmbH/Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост
 (Дело C-139/17 P)
 (2017/C 357/02)
 Език на производството: немски
 Страни
 Жалбоподател: QuaMa Quality Management GmbH (представител: C. Russ, Rechtsanwalt)
 Други страни в производството: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост, Microchip Technology, Inc.
 Искания на жалбоподателя
 —
 да се отмени решението на Общия съд от 17 януари 2017 г.,
 —
 да се отмени решението на четвърти апелативен състав на EUIPO от 19 февруари 2015 г. (съединени преписки R 1809/2014-4 и R 1680/2014-4).
 Основания и основни доводи
 В подкрепа на жалбата си жалбоподателят посочва следните основания.
 В жалбата се посочва наличието на нарушение на член 41, параграф 1 от Регламента относно марката на Общността (1). Общият съд погрешно изхождал от обстоятелството, че на 9 април 2013 г. встъпилата страна е подала правилното искане за регистрация на промяната на собствеността и за тази цел е използвала само погрешния формуляр. Наистина искането за „промяна на наименованието или адреса на притежател“ се отнасяло до всички (14) марки на SMSC Europe GmbH и, както следвало от писмото от 14 април 2013 г., така и било разбрано от EUIPO. Ето защо следвало да се приеме, че Службата е отхвърлила изцяло искането от 9 април 2013 г. и е уважила само искането, подадено на 14 юни 2013 г. след изтичане на срока за представяне на възражения.
 На следващо място в жалбата се твърди, че е налице нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламента относно марката на Общността. Нито отделът по споровете, нито апелативният състав се били занимали дори приблизително в достатъчна степен с определяне на съответните потребители. Преценката на опасността от нарушение не можела да се извърши без за всяка отделна стока или услуга да се определят съответните потребители и индивидуалната отличителна сила. Това съображение важало с пълна сила по отношение на направения от Общия съд извод, че за специалистите — към които Общият съд не принадлежи — сходството между засегнатите знаци било „незначително“.
 (1) Регламент (ЕО) No 207/2009 на Съвета от 26 февруари 2009 година относно марката на Общността (ОВ L 78, 2009 г., стр. 1).


text:
 12.5.2014
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 142/33
 Решение на Общия съд от 26 март 2014 г. — Still/СХВП (Fleet Data Services)
 (Съединени дела T-534/12 и Т-535/12) (1)
 ((Марка на Общността - Заявки за фигуративни марки на Общността „Fleet Data Services“ и „Truck Data Services“ - Абсолютно основание за отказ - Описателен характер - Липса на отличителен характер - Член 7, параграф 1, букви б) и в) от Регламент (ЕО) No 207/2009 - Право на изслушване - Член 75, второ изречение от Регламент No 207/2009))
 2014/C 142/42
 Език на производството: немски
 Страни
 Жалбоподател: Still GmbH (Хамбург, Германия) (представител: S. Waller, avocat)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представител: A. Poch)
 Предмет
 Две жалби срещу две решения на първи апелативен състав на СХВП от 10 септември 2012 г. (преписки R 130/2012-1 и R 4/2012-1) относно заявки за регистрация на фигуративните знаци „Fleet Data Services“ и „Truck Data Services“ като марки на Общността
 Диспозитив
 1)
 Отхвърля жалбите.
 2)
 Осъжда Still GmbH да заплати съдебните разноски.
 (1) ОВ C 32, 2.2.2013 г.


text:
 27.1.2007
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 20/8
 Искане за даване на преюдициално заключение, представено от Trimeles Efeteion Athinon (Гърция) на 21 ноември 2006 г. — Kokkoris D. Tsánas K. E.P.E./GlaxoSmithKline AEVE Farmakeftikon Proïonton
 (Дело C-478/06)
 (2007/C 20/12)
 Език на производството: гръцки
 Препращаща юрисдикция
 Trimeles Efeteion Athinon (Гърция)
 Страни в главното производство
 Ищец: Kokkoris D. Tsánas K. E.P.E.
 Ответник: GlaxoSmithKline AEVE Farmakeftikon Proïonton
 Преюдициални въпроси
 1)
 Когато отказът на предприятие с господстващо положение да изпълни изцяло заявките на търговци на фармацевтични продукти на едро, е продиктуван от намерението му да ограничи износната им дейност и по такъв начин да намали вредите, нанесени му от паралелната търговия, представлява ли отказът per se злоупотреба по смисъла на член 82 ЕО? Свързан ли е отговорът на този въпрос с факта, че паралелната търговия носи големи печалби за търговците на едро поради ценовите разлики, произтичащи от намесата на държавата, в държавите-членки на Европейския съюз, тоест от факта, че на фармацевтичния пазар не са налице условия на истинска конкуренция, а има силна държавна намеса? На последно място, уместно ли е националният съдия да прилага по един и същи начин общностните конкурентноправни норми както към конкурентно функциониращи пазари, така и към тези, при които конкуренцията е нарушена поради намеса от страна на държавата?
 2)
 Ако Съдът счита, че поради посочените по-горе причини ограничаването на паралелната търговия не съставлява практика на злоупотреба във всеки случай, в който то е наложено от предприятие с господстващо положение, как може да се прецени дали е налице злоупотреба? По-специално:
 2.1)
 Уместно ли е да се използват за критерии процентното надвишаване на обичайното вътрешно потребление и/или загубите, понесени от предприятие с господстващо положение спрямо общия му оборот и общата му печалба? При положителен отговор на този въпрос, по какъв начин трябва да се определят процентният размер на надвишение и този на загубите (последният — определен като процент от оборота и общите печалби), над които въпросното поведение би могло да се квалифицира като злоупотреба?
 2.2)
 Подходящо ли е да се използва подход, основан на преценка на интересите и ако това е така кои са интересите, които подлежат на такава преценка? По-конкретно:
 а)
 свързан ли е отговорът на въпроса с факта, че крайният пациент-потребител получава ограничени финансови ползи от паралелната търговия?
 б)
 трябва ли да се отчита, и до каква степен, интереса на социалноосигурителните органи от по-евтини лекарствени продукти?
 2.3)
 Какви други критерии и подходи е уместно да се прилагат в настоящия случай?


text:
 21.3.2009
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 69/25
 Иск, предявен на 12 януари 2009 г. — Комисия на Европейските общности/Чешка република
 (Дело C-15/09)
 (2009/C 69/47)
 Език на производството: чешки
 Страни
 Ищец: Комисия на Европейските общности (представители: M. van Beek и L. Jelínek, zmocněnci)
 Ответник: Чешка република
 Искания на ищеца
 —
 да се установи, че като не е приело всички законови, подзаконови и административни разпоредби, необходими за съобразяване с Директива 2004/113/ЕО на Съвета от 13 декември 2004 година относно прилагане на принципа на равното третиране на мъжете и жените по отношение на достъпа до стоки и услуги и предоставянето на стоки и услуги (1), или във всеки случай, като не е информирало Комисията за тези разпоредби, Чешката република не е изпълнила задълженията си по член 17 от тази директива,
 —
 да се осъди Чешката република да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 Срокът за транспониране на директивата във вътрешното право е изтекъл на 21 декември 2007 г.
 (1) ОВ L 373, стр. 37; Специално издание на български език 2007 г., глава 5, том 7, стр. 135.


text:
 26.5.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 151/7
 Решение на Съда (четвърти състав) от 29 март 2012 г. (преюдициално запитване от Bundesverwaltungsgericht — Германия) — Bundesanstalt für Landwirtschaft und Ernährung/Pfeifer & Langen KG
 (Дело C-564/10) (1)
 (Регламент (ЕО, Евратом) No 2988/95 - Защита на финансовите интереси на Европейския съюз - Членове 3 и 4 - Административни мерки - Връщане на незаконно придобити облаги - Компенсаторни и мораторни лихви, дължими съгласно националното право - Прилагане на предвидените в Регламент No 2988/95 правила на погасителна давност към събирането на тези мораторни лихви - Dies a quo на погасителната давност - Понятие за спиране - Понятие за прекъсване)
 2012/C 151/12
 Език на производството: немски
 Запитваща юрисдикция
 Bundesverwaltungsgericht
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: Bundesanstalt für Landwirtschaft und Ernährung
 Ответник: Pfeifer & Langen KG
 Предмет
 Преюдициално запитване — Bundesverwaltungsgericht — Тълкуване на член 3 от Регламент (ЕО, Евратом) No 2988/95 на Съвета от 18 декември 1995 година относно защитата на финансовите интереси на Европейските общности (ОВ L 312, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 1, стр. 166) — Връщане на недължимо платена помощ — Приложимост на член 3 от Регламент (ЕО, Евратом) No 2988/95 спрямо погасяването по давност на вземания за лихви, каквито се дължат съгласно националното право наред с връщането на недължимо получените суми
 Диспозитив
 Член 3 от Регламент (ЕО, Евратом) No 2988/95 на Съвета от 18 декември 1995 година относно защитата на финансовите интереси на Европейските общности трябва да се тълкува в смисъл, че предвиденият в него давностен срок за събирането на главното вземане, съответстващо на връщането на незаконно придобита облага от бюджета на Съюза, не се прилага за събирането на лихвите върху това вземане, когато тези лихви се дължат не съгласно правото на Съюза, а само по силата на задължение по националното право.
 (1) ОВ C 72, 5.3.2011 г.


text:
 5.2.2011
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 38/5
 Иск, предявен на 26 ноември 2010 г. — Европейска комисия/Федерална република Германия
 (Дело C-556/10)
 2011/C 38/07
 Език на производството: немски
 Страни
 Ищец: Европейска комисия (представители: G. Braun и H. Støvlbæk)
 Ответник: Федерална република Германия
 Искания на ищеца
 Комисията иска от Съда:
 1.
 да установи, че при транспонирането на първия железопътен пакет Федерална република Германия не е изпълнила задълженията си
 —
 по член 6, параграф 3 от Директива 91/440/ЕИО (1) и по приложение II към същата, както и по член 4, параграф 2 и член 14, параграф 2 от Директива 2001/14/ЕО (2),
 —
 по член 6, параграф 2 от Директива 2001/14/ЕО,
 —
 по член 7, параграф 3 и член 8, параграф 1 от Директива 2001/14/ЕО, и
 —
 по член 30, параграф 4 от Директива 2001/14/ЕО във връзка с член 10, параграф 7 от Директива 91/440/ЕИО.
 2.
 да осъди Федерална република Германия да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 Целта на Директиви 91/440/ЕИО и 2001/14/ЕО е да се осигури равен и недискриминационен достъп до железопътната инфраструктура за всички предприятия и да се способства за развитието на конкурентен, динамичен и прозрачен пазар на железопътните услуги в Европа. Член 6, параграф 3 от Директива 91/440/ЕИО предвижда, че изпълнението на „основните функции“ на управителя на железопътната инфраструктура следва да се възлага на органи и фирми, „които самите не предоставят никакви железопътни транспортни услуги“.
 Комисията поддържа, че в Германия не е осигурена изискваната от Директивата независимост на управителя на инфраструктурата при изпълнението на основните функции, тъй като много от тези „основни функции“ са възложени на дружество, което наистина е правно независимо, но е част от холдинг, към който принадлежат и предприятия, предоставящи железопътни транспортни услуги.
 Според Комисията предвидената в Директива 2001/14/ЕО независимост трябва да има не само правно изражение, но и да обхваща организацията и процеса на вземане на решения. Оттук следва, че предприятието, на което са възложени основните функции, може да бъде обединено в един и същ холдинг с предприятия, предоставящи железопътни транспортни услуги, единствено когато то не само е правно отделено от тези предприятия, но и не образува с тях икономическа единица, с други думи когато е доказано икономически независимо от тях. При това положение, когато „основните функции“ се изпълняват от дъщерно дружество в рамките на холдинга, трябва да се вземат предпазни мерки, така че дружеството майка и дъщерното дружество да не могат да действат като икономическа единица, тоест като едно предприятие. В Германия обаче не са взети пропорционални и достатъчни предпазни мерки, които да осигурят икономическата независимост на управителя на инфраструктурата от предприятията за железопътни транспортни услуги. Приложените от Германия предпазни мерки не са достатъчни според Комисията да осигурят независимост на основните функции, да предотвратят конфликтите на интереси и да лишат холдинга от контрол върху организацията, натоварена с изпълнението на основните функции.
 От една страна, изпълнението на изискванията за независимост не подлежи на надзор от независим орган и при евентуални нарушения на изискването за независимост конкурентите не разполагат с възможност за обжалване. От друга страна, на служителите, съответно на управителите и служителите с ръководни функции на натоварената с основните функции организация не е осигурена независимост спрямо холдинговото дружество, като причините са следните:
 —
 членовете на управителния съвет на холдинга и на останалите принадлежащи към холдинга дружества нямат забрана да заемат управителни длъжности и в натоварената с основните функции организация,
 —
 не е предвидено членовете на ръководните органи на натоварената с основните функции организация, както и служителите ѝ на ръководни длъжности, които са натоварени с изпълнението на основните функции, да нямат право да заемат ръководни длъжности в холдинга и в останалите контролирани от холдинга предприятия в продължение на подходящ брой години след напускането на длъжността,
 —
 членовете на ръководните органи на натоварената с основните функции организация не се назначават по ясно определени критерии и не са обвързани със съответни правни задължения, така че да се осигури пълна независимост при вземането на решения,
 —
 натоварената с основните функции организация не разполага със собствени служители, които да работят в отделни помещения или в помещения с контролиран достъп и чиито контакти с холдинговото дружество и с останалите контролирани от него предприятия да са ограничени по отношение на служебните въпроси, свързани с изпълнението на основните функции,
 —
 достъпът до информационните системи не е обезопасен, поради което не е изключено холдингът да има достъп до информация, която се отнася до изпълнението на основните функции.
 Наред с описаното по-горе нарушение на изискването за независимост на управителя на инфраструктурата при изпълнението на основните функции, Федерална република Германия не е изпълнила задълженията си по Директиви 91/440 и 2001/14, доколкото:
 —
 не е транспонирала достатъчно ясно разпоредбите на Директива 2001/14/ЕО относно таксите за ползване на инфраструктурата и е допуснала наличието на предпоставки за неправилно прилагане на принципа на пълните разходи,
 —
 не е взела необходимите мерки, с които да задължи управителя на инфраструктурата да намалява разходите си и таксите за ползване на железопътната мрежа,
 —
 не е скрепила правомощието на регулаторния орган да изисква информация от управителя на инфраструктурата със съответно правомощие за налагане на санкции.
 (1) Директива 91/440/ЕИО на Съвета от 29 юли 1991 година относно развитието на железниците в Общността (ОВ L 237, стр. 25; Специално издание на български език, 2007 г., глава 7, том 2, стр. 86).
 (2) Директива 2001/14/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 26 февруари 2001 година за разпределяне капацитета на железопътната инфраструктура и събиране на такси за ползване на железопътна инфраструктура и за сертифициране за безопасност (ОВ L 75, стр. 29; Специално издание на български език, 2007 г., глава 7, том 8, стр. 66).


text:
 10.10.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 371/28
 Жалба, подадена на 25 август 2016 г. — Société wallonne des aéroports/Комисия
 (Дело T-474/16)
 (2016/C 371/30)
 Език на производството: френски
 Страни
 Жалбоподател: Société wallonne des aéroports SA (SOWEAR) (Намюр, Белгия (представители: A. Lepièce и H. Baeyens, avocats)
 Ответник: Европейска комисия
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят моли Общия съд:
 —
 да обяви искането за съединяване на настоящото дело с дело T-818/14 за допустимо и основателно,
 —
 да обяви настоящата жалба за допустима и основателна,
 вследствие на което,
 —
 да отмени членове 3, 4, 5 и 6 от Решение на Комисията от 1 октомври 2014 г. No SA.14093 относно мерките, приведени в действие от Белгия в полза на Brussels South Charleroi Airport и Ryanair,
 —
 да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.
 Основания и основни доводи
 В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага четири основания.
 1.
 Първото основание е изведено от твърдение за грешка при прилагане на правото, която Комисията допуснала, тъй като разгледала таксите, платени от Brussels South Charleroi Airport (BSCA) на жалбоподателя, от гледна точка на член 107 ДФЕС, макар че решенията да инвестира, да започне изграждането на летищна инфраструктура и да я предостави на разположение на BSCA били взети преди обявяването на решение от 12 декември 2000 г., Aéroports de Paris/Комисия (T-128/98, EU:T:2000:290), потвърдено от Съда в решение от 24 октомври 2002 г., Aéroports de Paris/Комисия (C-82/01 P, EU:C:2002:617).
 2.
 Второто основание е изведено от твърдение за грешка при прилагане на правото, която Комисията допуснала, тъй като квалифицирала Instrument Landing System (ILS) и услугата за маркировка на писти като оборудване и услуги от икономическо естество.
 3.
 Третото основание е изведено от твърдението, че съображенията на Комисията при определянето на дължимата от BSCA годишна концесионна такса били основани на неправилен метод и изчислителни коефициенти със съществено значение за размера на помощта, и освен това били опорочени от явна липса на мотиви.
 4.
 Четвъртото основание е изведено от твърдение за грешка при прилагане на правото, която Комисията допуснала, от една страна, като включила в подлежащия на възстановяване от BSCA размер на таксата помощта, предоставена за изпълнение на задачата за опазване на сигурността (тоест субсидията „противопожарни услуги и поддръжка“) и, от друга страна, като не взела предвид намалението за „субсидията за противопожарни услуги и поддръжка“ за 2014 г. и 2015 г.


text:
 16.11.2015
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 381/30
 Определение на Общия съд от 17 юли 2015 г. — EEB Комисия
 (Дело T-565/14) (1)
 ((Околна среда - Регламент (ЕО) No 1367/2006 - Решение на Комисията относно нотификацията от страна на Република Полша на преходния национален план, посочен в член 32 от Директива 2010/75/ЕС относно емисиите от промишлеността - Отказ за вътрешно преразглеждане - Мярка с индивидуален характер - Орхуска конвенция - Срок за обжалване - Просрочие - Жалба, която е отчасти явно недопустима и отчасти лишена от всякакво правно основание))
 (2015/C 381/33)
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: European Environmental Bureau (EEB) (Брюксел, Белгия) (представител: S. Podskalská, адвокат)
 Ответник: Европейска комисия (представители: L. Pignataro-Nolin, S. Petrova и G. Wilms)
 Предмет
 От една страна, искане за отмяна на Решение С(2014) 804 окончателен на Комисията от 17 февруари 2014 г. относно нотификацията от страна на Република Полша на преходния национален план, посочен в член 32 от Директива 2010/75/ЕС относно емисиите от промишлеността, и, от друга страна, искане за отмяна на Решение Ares (2014) 1915757 на Комисията от 12 юни 2014 г., с което се отхвърля като недопустимо искането на жалбоподателя Комисията да преразгледа решението си от 17 февруари 2014 г.
 Диспозитив
 1)
 Отхвърля жалбата.
 2)
 Няма основание за произнасяне по исканията за встъпване на Съвета на Европейския съюз, Европейския парламент и Република Полша.
 3)
 European Environmental Bureau (EEB) понася собствените си съдебни разноски, както и съдебните разноски на Европейската комисия.
 4)
 EEB, Комисията, Съвета, Парламента и Република Полша понасят направените от тях съдебни разноски във връзка с исканията за встъпване.
 (1) ОВ C 395, 10.11.2014 г.


text:
 26.4.2008
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 107/6
 Решение на Съда (втори състав) от 28 февруари 2008 г. (преюдициално запитване от Cour de cassation — Белгия) — Paul Abraham, Eugène Dehalleux, Jacqueline Starck, Robert Beaujean, Patrick Descamps e.a., Régine Lecomte, Jacques Deheneffe, Mirèse Mailleux, Léon Schreiber, Marie-Paule Cornesse, Claude Farnir, Pascale Bastiaens, Marc Kriescher, Isabelle Lemaire, Jean-Luc Kriescher, Mauro Altafoglia, Charles Franckaert, Fernande Pretto/Région wallonne, Société de développement et de promotion de l'aéroport de Liège-Bierset SA, T.N.T. Express Worldwide (Euro Hub) SA, État belge, Cargo Airlines Ltd
 (Дело C-2/07) (1)
 (Директива 85/337/ЕИО - Оценка на въздействието на проекти върху околната среда - Летище с дължина на основната писта над 2 100 метра)
 (2008/C 107/08)
 Език на производството: френски
 Препращаща юрисдикция
 Cour de cassation
 Страни в главното производство
 Ищци: Paul Abraham, Eugène Dehalleux, Jacqueline Starck, Robert Beaujean, Patrick Descamps e.a., Régine Lecomte, Jacques Deheneffe, Mirèse Mailleux, Léon Schreiber, Marie-Paule Cornesse, Claude Farnir, Pascale Bastiaens, Marc Kriescher, Isabelle Lemaire, Jean-Luc Kriescher, Mauro Altafoglia, Charles Franckaert, Fernande Pretto
 Ответници: Област Валония, Société de développement et de promotion de l'aéroport de Liège-Bierset SA, T.N.T. Express Worldwide (Euro Hub) SA, белгийската държава, Cargo Airlines Ltd
 Предмет
 Преюдициално запитване — Касационен съд — Тълкуване на членове 1, 2 и 4 от Директива 85/337/ЕИО на Съвета от 27 юни 1985 година относно оценката на въздействието на някои публични и частни проекти върху околната среда (ОВ L 175, стр. 40; Специално издание на български език 2007 г., глава 15, том 1, стр. 174) — Понятие за „проект с възможно значително въздействие върху околната среда“ — Летище, чиято писта е с дължина над 2 100 метра — Инфраструктурни работи и преустройство на съществуващо летище без удължаване на пистата — Необходимост от проучване на въздействието.
 Диспозитив
 1)
 Ако договор като този, който е предмет на спора по главното производство, не е проект по смисъла на Директива 85/337/ЕИО на Съвета от 27 юни 1985 година относно оценката на въздействието на някои публични и частни проекти върху околната среда, препращащата юрисдикция следва на базата на приложимата национална правна уредба да определи дали такъв договор предполага разрешение по смисъла на член 1, параграф 2 от Директива 85/337. В този контекст следва да се провери дали това разрешение е част от процедура, включваща няколко етапа, която се състои от основно решение и от решения във връзка с изпълнението, и дали следва да се отчете кумулативният ефект на няколко проекта, на чието въздействие върху околната среда трябва да бъде направена комплексна оценка.
 2)
 Разпоредбите на точка 12 от приложение II, разглеждани във връзка с разпоредбите на точка 7 от приложение I към Директива 85/337 в тяхната първоначална редакция, визират и работите по изменение на инфраструктурата на съществуващо летище без удължаване на основната писта, доколкото поради своето естество, значение и характеристики последните могат да се считат за изменение на самото летище. Това се отнася по-специално за работите, предназначени да увеличат съществено дейността на летището и въздушния трафик. Препращащата юрисдикция следва да се увери, че компетентните органи са преценили правилно дали работите, предмет на спора по главното производство, е следвало да подлежат на оценка на въздействието им върху околната среда.
 3)
 Компетентните органи трябва да държат сметка за планираното увеличаване на дейността на дадено летище при разглеждане на последиците за околната среда от измененията на неговата инфраструктура, направени с оглед на посрещането на това разрастване на дейността.
 (1) ОВ C 69 от 24.3.2007 г.


text:
 16.6.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 174/12
 Решение на Съда (трети състав) от 3 май 2012 г. — Кралство Испания/Европейска комисия
 (Дело C-24/11 P) (1)
 (Обжалване - ФЕОГА - Секция „Гарантиране“ - Разходи, изключени от финансиране от страна на Общността - Разходи, направени от Кралство Испания - Помощи за производството на маслиново масло)
 2012/C 174/16
 Език на производството: испански
 Страни
 Жалбоподател: Кралство Испания (представител: M. Muñoz Pérez)
 Друга страна в производството: Европейска комисия (представител: F. Jimeno Fernández)
 Предмет
 Жалба срещу Решение на Общия съд от 12 ноември 2010 г. по дело Испания/Комисия (T-113/08), с което Общият съд отхвърля жалбата за частична отмяна на Решение 2008/68/ЕО на Комисията от 20 декември 2007 година за изключване от финансиране от страна на Общността на някои разходи, направени от държавите членки в рамките на Европейския фонд за ориентиране и гарантиране на земеделието (ФЕОГА), секция „Гарантиране“ (ОВ L 18, стр. 12), доколкото то се отнася до определени разходи, направени от Кралство Испания в секторите на маслиновото масло и полските култури.
 Диспозитив
 1.
 Отменя Решение на Общия съд на Европейския съюз от 12 ноември 2010 г. по дело Испания/Комисия (T-113/08) в частта му, в която, определяйки писмо AGR 16844 на Комисията от 11 юли 2002 г. като съобщение по смисъла на член 8, параграф 1 от Регламент (ЕО) No 1663/95 на Комисията от 7 юли 1995 година относно реда и начина на прилагане на Регламент No 729/70 по отношение на клиринга на счетоводните сметки на ФЕОГА, секция „Гарантиране“, изменен с Регламент (ЕО) 2245/1999 на Комисията от 22 октомври 1999 година, Общият съд е приел датата на нотифицирането на посоченото писмо като отправна точка за броенето на срока от 24 месеца, предвиден в член 5, параграф 2, буква в), пета алинея от Регламент (ЕИО) No 729/70 на Съвета от 21 април 1970 година за финансиране на общата селскостопанска политика, изменен с Регламент (ЕО) No 1287/95 на Съвета от 22 май 1995 година, и в член 7, параграф 4, пета алинея от Регламент (ЕО) No 1258/1999 на Съвета от 17 май 1999 година относно финансирането на общата селскостопанска политика, за целите на финансовата корекция, извършена с Решение 2008/68/ЕО на Комисията от 20 декември 2007 година за изключване от финансиране от страна на Общността на някои разходи, направени от държавите членки в рамките на Европейския фонд за ориентиране и гарантиране на земеделието (ФЕОГА), секция „Гарантиране“, в сектора на маслиновото масло поради обстоятелството, че испанските власти не са се съобразили в достатъчна степен с предложенията на Агенцията за маслиново масло, отправени в резултат на извършените в пресоващите предприятия проверки.
 2.
 Отменя Решение 2008/68 в частта му, с която от финансиране от страна на Общността се изключват разходите, направени от Кралство Испания в сектора на маслиновото масло извън срока от 24 месеца, предшестващ датата на нотифицирането на писмото на Комисията от 24 ноември 2004 г., с което се свиква двустранната среща от 21 декември 2004 г., доколкото тези разходи са били обект на корекцията, извършена поради обстоятелството, че испанските власти не са се съобразили в достатъчна степен с предложенията на Агенцията за маслиново масло, отправени в резултат на извършените в пресоващите предприятия проверки.
 3.
 Кралство Испания и Европейската комисия понасят направените от тях съдебни разноски както в първоинстанционното производство, така и в настоящото производство по обжалване.
 (1) ОВ C 95, 26.03.2011 г.


text:
 22.12.2007
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 315/40
 Определение на Първоинстанционния съд от 17 октомври 2007 г. — Sumitomo Chemical Agro Europe и Philagro France/Комисия
 (Дело T-454/05) (1)
 („Продукти за растителна защита - Активно вещество процимидон - Директива 91/414/ЕИО - Иск за отмяна - Иск за установяване на неправомерно бездействие - Липса на основание за постановяване на съдебно решение по същество - Иск за обезщетение за вреди - Недопустимост - Явно неоснователен иск“)
 (2007/C 315/75)
 Език на производството: английски
 Страни
 Ищци: Sumitomo Chemical Agro Europe SAS (Лион, Франция) и Philagro France SAS (Лион) (представители: K. Van Maldegem и C. Mereu, avocats)
 Ответник: Комисия на Европейските общности (представител: B. Doherty)
 Предмет
 На първо място и като основно искане — отмяна на решението на Комисията, за което се твърди, че се съдържало в писмото от 20 октомври 2005 г. относно разрешението за пускане на пазара на активното вещество процимидон съгласно Директива 91/414/ЕИО на Съвета от 15 юли 1991 година относно пускането на пазара на продукти за растителна защита (ОВ L 230, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 10, стр. 30), на второ място, при условия на евентуалност по отношение на иска за отмяна — иск за установяване на неправомерно бездействие, целящ да бъде констатирано, че Комисията неправомерно се е въздържала да приеме мерките, поискани от Sumitomo Chemical Agro Europe SAS и неговите клонове в писмо от 5 септември 2005 г., и на трето място — иск за обезщетение за вреди, насочен към възмездяване на щетата, за която се твърди, че ищците са претърпели главно вследствие на приемането от Комисията на решението, за което се твърди, че се съдържало в писмото от 20 октомври 2005 г., и при условия на евентуалност вследствие на неприемането от Комисията на мерките, поискани в писмото от 5 септември 2005 г.
 Диспозитив
 1)
 Повече няма основание за постановяване на съдебно решение по същество по исковете за отмяна и за установяване на неправомерно бездействие.
 2)
 Искът за обезщетение за вреди се отхвърля като недопустим, доколкото е насочен към възмездяване на щетата, за която се твърди, че Sumitomo Chemical Agro Europe SAS и Philagro France SAS са претърпели вследствие на приемането от Комисията на решението, за което се твърди, че се съдържало в писмото от 20 октомври 2005 г.
 3)
 Искът за обезщетение за вреди се отхвърля като явно неоснователен от правна страна, доколкото е насочен към възмездяване на щетата, за която се твърди, че Sumitomo Chemical Agro Europe и Philagro France са претърпели вследствие на неприемането от Комисията на мерките, които Sumitomo Chemical Agro Europe и неговите клонове са поискали от нея в писмото от 5 септември 2005 г.
 4)
 Sumitomo Chemical Agro Europe и Philagro France ще понесат своите съдебни разноски, както и съдебните разноски, направени от Комисията.
 (1) ОВ C 60, 11.3.2006 г.


text:
 10.7.2017
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 221/27
 Определение на Общия съд от 3 май 2017 г. — De Nicola/BEI
 (Дело T-59/16 P) (1)
 ((Обжалване - Публична служба - Персонал на ЕИБ - Атестиране - Доклад за кариерното развитие - Процедура за атестиране за 2012 г. - Грешки при прилагане на правото - Частично явно недопустима и частично явно неоснователна жалба))
 (2017/C 221/37)
 Език на производството: италиански
 Страни
 Жалбоподател: Carlo De Nicola (Щрасен, Люксембург) (представител: G. Ferabecoli, адвокат)
 Друга страна в производството: Европейска инвестиционна банка (ЕИБ) (представители: първоначално G. Nuvoli и F. Martin, впоследствие G. Nuvoli и G. Faedo, подпомагани от A. Dal Ferro, адвокат)
 Предмет
 Жалба срещу решението на Съда на публичната служба на Европейския съюз (едноличен състав) от 18 декември 2015 г., De Nicola/ЕИБ (F-9/14, EU:F:2015:163), с която се иска частична отмяна на това решение.
 Диспозитив
 1)
 Отхвърля жалбата.
 2)
 Г-н Carlo De Nicola понася направените от него съдебни разноски, както и тези на Европейската инвестиционна банка (ЕИБ) в рамките на настоящото производство.
 (1) ОВ C 111, 29.3.2016 г.


text:
 7.11.2009
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 267/79
 Жалба, подадена на 16 септември 2009 г. — Sociedad Agricola Requingua/СХВП — Consejo Regulador de la Denominación de Origen Toro (TORO DE PIEDRA)
 (Дело T-358/09)
 2009/C 267/141
 Език на жалбата: английски
 Страни
 Жалбоподател: Sociedad Agricola Requingua Ltda (Сантиаго, Чили) (представител: E. Vorbuchner, lawyer)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)
 Друга страна в производството пред апелативния състав: Consejo Regulador de la Denominación de Origen Toro (Торо, Испания)
 Искания на жалбоподателя
 —
 да се отмени Решение на втори апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 18 юни 2009 г. по преписка R 1117/2008 2;
 —
 да се осъди ответника да заплати всички разноски, т.е. свързаните с производството по възражение, с производството пред апелативния състав и с настоящото производство; и
 —
 да се осъди другата страна в производството пред апелативния състав да заплати всички направени от нея разноски
 Правни основания и основни доводи
 Заявител на марката на Общността: жалбоподателят
 Марка на Общността, предмет на спора: словна марка „TORO DE PIEDRA“ за стоки от клас 33
 Притежател на марката или знака, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: другата страна в производството пред апелативния състав
 Марка или знак, на която/който е направено позоваване: фигуративна марка на Общността „D. ORIGEN TORO“, регистрирана за стоки от клас 33; фигуративна марка „Denominación de Origen TORO“, регистрирана в Испания за стоки от клас 33
 Решение на отдела по споровете: уважава възражението
 Решение на апелативния състав: отхвърля жалбата
 Изложени правни основания: Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) No 207/2009 на Съвета поради това, че апелативният състав е приел погрешно, че е налице вероятност от объркване между разглежданите марки; нарушение на член 75, параграф 2 от Регламент (ЕО) No 207/2009 на Съвета и на правото на правото на изслушване, тъй като апелативният състав не е изслушал последното правно основание на жалбоподателя; нарушение на задължението за мотивиране съгласно член 75, параграф 1 от Регламент No 207/2009 на Съвета, тъй като апелативният състав не е обосновал защо не е взел предвид последното правно основание на жалбоподателя.


text:
 6.6.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 200/18
 Решение на Общия съд от 22 април 2016 г. — Франция/Комисия
 (Дело T-56/06 RENV II) (1)
 ((Държавни помощи - Директива 92/81/ЕИО - Акцизи върху минералните масла - Минерални масла, използвани като гориво за производството на двуалуминиев триоксид - Освобождаване от акциз - Оправдани правни очаквания - Правна сигурност - Разумен срок))
 (2016/C 200/25)
 Език на производството: френски
 Страни
 Жалбоподател: Френска република (представители: G. de Bergues, D. Colas и R. Coesme)
 Ответник: Европейска комисия (представители: V. Di Bucci, N. Khan, G. Conte, D. Grespan и K. Walkerová)
 Предмет
 Искане за отмяна на член 5 от Решение 2006/323/ЕО на Комисията от 7 декември 2005 година относно освобождаването от акциз на минералните масла, използвани като гориво за производството на двуалуминиев триоксид в района на Гардан, в района на Шанън и в Сардиния, прилагано съответно от Франция, Ирландия и Италия (ОВ L 119, 2006 г., стр. 12), в частта, в която на Френската република се разпорежда да осигури възстановяването на несъвместимата с общия пазар държавна помощ, предоставена от нея между 3 февруари 2002 г. и 31 декември 2003 г. въз основа на освобождаването от акциз върху минералните масла, използвани като гориво за производството на двуалуминиев триоксид в района на Гардан (Франция).
 Диспозитив
 1)
 Отхвърля жалбата.
 2)
 Френската република понася направените от нея съдебни разноски, както и три четвърти от съдебните разноски на Европейската комисия по дела T-56/06, T-56/06 RENV I и T-56/06 RENV II и три двадесети от съдебните разноски на Комисията по дела C-89/08 P и C-272/12 P.
 3)
 Комисията понася една четвърт от направените от нея съдебни разноски по дела T-56/06, T-56/06 RENV I и T-56/06 RENV II, както и една пета от направените от нея съдебни разноски по дела C-89/08 P и C-272/12 P.
 (1) ОВ C 96, 22.4.2006 г.


text:
 13.4.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 108/6
 Определение на Съда от 29 ноември 2012 г. — Dimos Peramatos/Европейска комисия
 (Дело C-647/11 P) (1)
 (Обжалване - Финансова помощ за проект в областта на околната среда - „LIFE“ - Решение за частично възстановяване на изплатените суми - Определяне на задълженията на бенефициера - Оправдани правни очаквания - Задължение за мотивиране - Грешки при прилагане на правото)
 2013/C 108/10
 Език на производството: гръцки
 Страни
 Жалбоподател: Dimos Peramatos (представител: G. Gerapetritis, Δικηγόρος)
 Друга страна в производството: Европейска комисия (представители: M. Condou-Durande и A.-M. Rouchaud-Joët, подпомагани от A. Somou, Δικηγόρος)
 Предмет
 Жалба срещу Решение на Общия съд (първи състав) от 12 октомври 2011 г. по дело Dimos Peramatos/Комисия (T-312/07), с което този съд отхвърля жалба за отмяна на Решение на Комисията от 7 декември 2005 г., връчено на жалбоподателя от съдебен изпълнител на 17 май 2007 г., за възстановяване на сумите, изплатени в изпълнение на Решение на Комисията C (97)/1997/29 окончателен от 17 юли 1997 г. във връзка с проект по линия на програма за резалесяване, или — при условията на евентуалност — за изменение на оспорваното решение.
 Диспозитив
 1.
 Отхвърля жалбата.
 2.
 Осъжда Dimos Peramatos да заплати съдебните разноски.
 (1) ОВ C 49, 18.2.2012 г.


text:
 10.12.2011
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 362/24
 Определение на Съда на публичната служба (пленум) от 27 септември 2011 г. — De Nicola/ЕИБ
 (Дело F-55/08 DEP)
 (Публична служба - Производство - Искане за определяне на съдебните разноски - Подлежащи на възстановяване съдебни разноски - Необходими разходи - Хонорар, платен от една институция на нейния адвокат - Задължение за загубилия делото жалбоподател да заплати този хонорар - Принцип на равно третиране - Ефективна съдебна защита - Условия)
 2011/C 362/41
 Език на производството: италиански
 Страни
 Жалбоподател: De Nicola (Strassen, Люксембург) (представител: адв. L. Isola, avocat)
 Ответник: Европейска инвестиционна банка (ЕИБ) (представители: г-жа F. Martin, подпомагана от адв. A. Dal Ferro)
 Предмет
 Искане за определяне на съдебните разноски, направено от ответника след постановяване на Решението на Съда на публичната служба (първи състав) от 30 ноември 2009 г. по дело F-55/08
 Диспозитив
 Определя размера на съдебните разноски, които подлежат на възстановяване на Европейската инвестиционна банка по дело F-55/08, De Nicola/ЕИБ, на 6 000 евро.


text:
 12.9.2009
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 220/15
 Определение на Съда от 17 февруари 2009 г. — Galileo Lebensmittel GmbH & Co. KG/Комисия на Европейските общности
 (Дело C-483/07 P) (1)
 (Обжалване - Жалба за отмяна - Запазване от Комисията на домейн „galileo.eu“ - Член 230, четвърта алинея ЕО - Решение, засягащо лично физическо или юридическо лице - Явно неоснователна жалба)
 2009/C 220/25
 Език на производството: немски
 Страни
 Жалбоподател: Galileo Lebensmittel GmbH & Co. KG (представител: K. Bott, Rechtsanwalt)
 Друга страна в производството: Комисия на Европейските общности (представители: G. Braun и E. Montaguti)
 Предмет
 Жалба, подадена срещу Определение на Първоинстанционния съд (втори състав) от 28 август 2007 г. по дело Galileo Lebensmittel/Комисия (T-46/06), с което Първоинстанционният съд отхвърля като недопустима жалбата за отмяна на Решение на Комисията да запази съгласно член 9 от Регламент (ЕО) No 874/2004 на Комисията от 28 април 2004 година относно определяне на правила на обществената политика за въвеждането и функциите на „eu домейн“ от най-високо ниво и принципите, които ръководят регистрирането (ОВ L 162, стр. 40) името на домейна „galileo.eu“ като име на домейн, запазено за използване от институциите и от органите на Общността — Изискване за лично засягане от обжалваното решение — Нарушение на член 230, четвърта алинея ЕО
 Диспозитив
 1)
 Отхвърля жалбата.
 2)
 Осъжда Galileo Lebensmittel GmbH & Co. KG да заплати съдебните разноски.
 (1) ОВ C 8, 12.1.2008 г.


text:
 4.12.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 328/19
 Иск, предявен на 29 септември 2010 г. — Европейска комисия/Република Унгария
 (Дело C-473/10)
 ()
 2010/C 328/36
 Език на производството: унгарски
 Страни
 Ищец: Европейска комисия (представител: H. Støvlbæk и B. D. Simon)
 Ответник: Република Унгария
 Искания на ищеца
 1.
 да се установи, че Република Унгария:
 —
 не е изпълнила задълженията си по член 6, параграф 3 и по приложение II към Директива 91/440/ЕИО (1) изменена, както и по член 14, параграф 2 от Директива 2001/14/ЕО (2) като не е осигурила независимостта на разпределянето на маршрути по отношение на железопътните предприятия,
 —
 не е изпълнила задълженията си по член 6, параграф 3 и по приложение II към Директива 91/440/ЕИО изменена, както и на член 4, параграф 2 от Директива 2001/14/ЕО като не е осигурила независимостта на разпределянето на таксуването по отношение на железопътните предприятия,
 —
 не е изпълнила задълженията си по член 6, параграф 1 от Директива 2001/14/ЕО като не е осигурила финансовия баланс на управителите на инфраструктура,
 —
 не е изпълнила задълженията си по член 6, параграф 2 от Директива 2001/14/ЕО като не е осигурила стимули за намаляването на разходите за предоставяне на инфраструктура, както и на равнището на таксите за достъп,
 —
 не е изпълнила задълженията си по член 7, параграф 3 от Директива 2001/14/ЕО като не е осигурила таксите за минималния пакет достъп и релсов достъп до обслужващите съоръжения да се определят от размера на разходите, произтекли директно вследствие на извършването на влаковата услуга,
 —
 не е изпълнила задълженията си по член 11 от Директива 2001/14/ЕО като не е приела схема за насърчаване на железопътните предприятия и на управителите на инфраструктурата да минимизират прекъсванията и да подобрят работата на мрежата.
 2.
 да се осъди Република Унгария да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 Директиви 91/440/ЕИО и 2001/14/ЕО имат за цел да осигурят на железопътните предприятия справедлив и недискриминационен достъп до железопътната инфраструктура. За да постигнат тази цел, посочените по-горе директиви предвиждат, че органът, извършващ услуги за железопътен транспорт, не може да взема решение във връзка с определянето на влаковите маршрути и че органът по разпределяне трябва да извършва разпределянето на капацитета по независим начин. Ако железопътното предприятие е натоварено с управлението на движението, това безспорно би довело до конкурентно предимство, тъй като за да се извършват задачите във връзка с управлението на движението, то трябва да разполага с детайлна информация за предоставените от железопътните предприятия услуги, за размера им и за разписанието им.
 Настоящият иск е обоснован, между другото, с факта, че в Унгария — в нарушение на разпоредбите от посочените по-горе директиви — управлението на движението се осигурява от органи, които предоставят услуги за железопътен транспорт.
 Управлението на движението не може да се квалифицира като дейност по опериране на инфраструктурата, която не включва определяне на влакови маршрути или разпределяне на капацитет, тъй като който извършва управлението на движението по необходимост участва в процеса на вземане не решение във връзка с определянето на влаковите маршрути и разпределянето на капацитета. От една страна, управителят на движението трябва да е в течение на решенията за разпределяне на капацитета, за да може да управлява движението, а от друга страна, в случай на прекъсване на движението, трябва да вземе необходимите мерки за възстановяване на движението по разписание, което по необходимост води до преразпределяне на наличните влакови маршрути или на капацитета на мрежата.
 Фактът, че в Унгария железопътните предприятия са тези, които издават подробните фактури за таксите за използване на железопътната инфраструктура, нарушава принципа на независимост на управлението на движението. Тъй като подробните фактури препращат по необходимост и към използваните от железопътните предприятия услуги, както и към техните размер и разписание, те предоставят на железопътните предприятия, които ги издават, конкурентно предимство.
 Освен нарушението на задълженията в областта на независимостта на определянето на влаковите маршрути, Република Унгария не е изпълнила задълженията си по Директиви 91/440/ЕИО и 2001/14/ЕО, доколкото:
 —
 не е определила условията, които осигуряват финансовия баланс на управителите на инфраструктура,
 —
 не е взела мерките, които задължават управителите на инфраструктура да намалят таксите за достъп до мрежата и разходите за управление,
 —
 не е взела мерки за изпълнение, които осигуряват прилагането на принципа за преките разходи при определянето на таксите за достъп до обслужващите съоръжения и накрая
 —
 не е приела схема, която насърчава железопътните предприятия и управителите на инфраструктурата да минимизират прекъсванията и да подобрят работата на мрежата.
 (1) Директива на Съвета от 29 юли 1991 година относно развитието на железниците в Общността (ОВ L 237, стр. 25; Специално издание на български език, 2007 г., глава 7, том 2, стр. 86).
 (2) Директива 2001/14/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 26 февруари 2001 година за разпределяне капацитета на железопътната инфраструктура и събиране на такси за ползване на железопътна инфраструктура и за сертифициране за безопасност (ОВ L 75, стр. 29; Специално издание на български език, 2007 г., глава 7, том 8, стр. 66).


text:
 3.8.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 225/6
 Решение на Съда (голям състав) от 25 юни 2013 г. — Европейска комисия/Чешка република
 (Дело C-241/11) (1)
 (Неизпълнение на задължения от държава членка - Директива 2003/41/ЕО - Дейности и надзор на институциите за професионално пенсионно осигуряване - Частично нетранспониране в предвидения срок - Решение на Съда, установяващо неизпълнение на задължения - Неизпълнение - Член 260, параграф 2 ДФЕС - Имуществени санкции - Еднократно платима сума)
 2013/C 225/08
 Език на производството: чешки
 Страни
 Ищец: Европейска комисия (представители: Z. Malůšková, N. Yerrell и K.-Ph. Wojcik)
 Ответник: Чешка република (представители: M. Smolek и J. Očková)
 Предмет
 Неизпълнение на задължения от държава членка — Член 260 ДФЕС — Неизпълнение на Решение на Съда от 14 януари 2010 г. по дело C-343/08, Комисия/Чешка република — Неприемане в предвидения срок на всички разпоредби, необходими за съобразяване с Директива 2003/41/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 3 юни 2003 година относно дейностите и надзора на институциите за професионално пенсионно осигуряване (ОВ L 235, стр. 10; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 6, стр. 219) — Налагане на еднократно платима сума и на периодична имуществена санкция
 Диспозитив
 1.
 Като не е взела към датата, на която е изтекъл срокът, определен в официалното уведомително писмо, изпратено от Европейската комисия на Чешката република по реда на член 260, параграф 2 ДФЕС, всички мерки за изпълнението на Решение от 14 януари 2010 г. по дело Комисия/Чешка република (C-343/08), Чешката република не е изпълнила задълженията си по член 260, параграф 1 ДФЕС.
 2.
 Осъжда Чешката република да заплати на Европейската комисия, по сметка „Собствени ресурси на Европейския съюз“, еднократно платима сума от 250 000 EUR.
 3.
 Осъжда Чешката република да заплати съдебните разноски.
 (1) ОВ C 232 от 6.8.2011г.


text:
 25.5.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 147/10
 Преюдициално запитване, отправено от Cour de cassation (Белгия) на 22 февруари 2013 г. — Philippe Gruslin/Citibank Belgium SA
 (Дело C-88/13)
 2013/C 147/17
 Език на производството: френски
 Запитваща юрисдикция
 Cour de cassation
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: Philippe Gruslin
 Ответник: Citibank Belgium SA
 Преюдициални въпроси
 Трябва ли член 45 от Директива 85/611/ЕИО на Съвета от 20 декември 1985 година относно координирането на законовите, подзаконовите и административните разпоредби относно предприятията за колективно инвестиране в прехвърлими ценни книжа (ПКИПЦК) (1) да се тълкува в смисъл, че понятието „плащания в полза на притежателите на дялов[е]“ включва и издаването на удостоверения за поименни дялове на притежателите на дялове?
 (1) ОВ L 375, стр. 3, Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 1, стр. 138


text:
 23.11.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 344/65
 Жалба, подадена на 25 септември 2013 г. — Leder & Schuh International/СХВП — Epple (VALDASAAR)
 (Дело T-519/13)
 2013/C 344/119
 Език на жалбата: немски
 Страни
 Жалбоподател: Leder & Schuh International AG (Залцбург, Австрия) (представител: S. Korn, Rechtsanwalt)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)
 Друга страна в производството пред апелативния състав: Valerie Epple (Бронен, Германия)
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска
 —
 да се отмени обжалваното решение на първи апелативен състав на СХВП, да се отхвърли възражението, и
 —
 да се осъди ответникът да заплати разноските както за производството по обжалване пред апелативния състав, така и за производството пред Общия съд на Европейския съюз.
 Правни основания и основни доводи
 Заявител на марката на Общността: жалбоподателят.
 Марка на Общността, предмет на спора: словна марка „VALDASAAR“ за стоки и услуги от класове 18, 25 и 35 — заявка за марка на Общността No 9 591 249.
 Притежател на марката или знака, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: Valerie Epple.
 Марка или знак, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: словна марка „Val d‘Azur“ за стоки от клас 25.
 Решение на отдела по споровете: частично уважава възражението.
 Решение на апелативния състав: частично отхвърля жалбата.
 Изложени правни основания: нарушение на Регламент No 207/2009, тъй като нямало вероятност от объркване между конфликтните марки.


text:
 14.4.2007
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 82/24
 Искане за преюдициално заключение, представено от Tribunal Supremo (Испания) на 15 февруари 2007 г. — Comisión del Mercado de las Telecomunicaciones/Administración del Estado
 (Дело C-82/07)
 (2007/C 82/44)
 Език на производството: испански
 Препращаща юрисдикция
 Tribunal Supremo
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: Comisión del Mercado de las Telecomunicaciones
 Друга страна: Administración del Estado
 Преюдициални въпроси
 1)
 Задължени ли са държавите-членки по силата на член 3, параграф 2 и член 10, параграф 1 от Директива 2002/21/ЕО (1), във връзка със съображение 11 от същата, да предоставят на различни органи „регулаторните “функции, от една страна, и „оперативните “такива, от друга страна, в областта на разпределението на национални номерационни ресурси и управлението на националните номерационни планове?
 2)
 Когато една държава-членка, като е транспонирала във вътрешния си правов ред Директива 2002/21/ЕО, е предоставила на специален орган разпределението на национални номерационни ресурси и управлението на националните номерационни планове, може ли едновременно с това да ограничи правомощията на същия орган в тази област, като ги предостави на други органи или на самата държавна администрация (Administración estatal) по начин, който на практика води до съвместно управление на посочените ресурси от различни органи?
 (1) Директива 2002/21/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 7 март 2002 година относно общата регулаторна рамка за електронните съобщителни мрежи и услуги (Рамкова директива), ОВ L 108, стр. 33.


text:
 21.5.2011
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 152/11
 Жалба, подадена на 25 февруари 2011 г. от E.ON Energie AG срещу решението, постановено от Общия съд (осми състав) на 15 декември 2010 г. по дело T-141/08, E.ON Energie AG/Комисия
 (Дело C-89/11 P)
 2011/C 152/20
 Език на производството: немски
 Страни
 Жалбоподател: E.ON Energie AG (представители: A. Röhling, F. Dietrich и R. Pfromm, Rechtsanwälte)
 Друга страна в производството: Европейска комисия
 Искания на жалбоподателя
 —
 да се отмени обжалваното решение на Общия съд и да се отмени Решение C(2008) 377 окончателен на Комисията от 30 януари 2008 година по дело COMP/B-1/39.326, връчено на жалбоподателя на 6 февруари 2008 г.,
 —
 при условията на евентуалност, обжалваното решение на Общия съд и посоченото в точка 1 решение на Комисията да се отменят, доколкото:
 а)
 на жалбоподателя е наложена глоба;
 б)
 жалбоподателят е осъден да заплати разноските;
 и да се уважат исканията, направени от жалбоподателя в първоинстанционното производство,
 —
 при условията на евентуалност спрямо предходното, обжалваното решение на Общия съд да се отмени и делото да се върне на Общия съд за ново разглеждане,
 —
 ответникът да бъде осъден да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 С настоящата жалба се иска отмяна на решението на Общия съд и на Решение C(2008) 377 окончателен на Комисията от 30 януари 2008 година по дело COMP/B-1/39.326. С решението си Общият съд потвърждава оспорваното решение на Комисията да наложи на жалбоподателя глоба за това, че е увредил печат, поставен от служителите на Комисията на основание член 20, параграф 2, буква г) от Регламент (ЕО) No 1/2003, и че по този начин „най-малкото поради небрежност“ е нарушил член 23, параграф 1, буква д) от Регламент No 1/2003. В подкрепа на жалбата си жалбоподателят изтъква шест правни основания:
 1.
 Първо, жалбоподателят поддържа, че преценката на Общия съд за разпределянето на доказателствената тежест е неправилна и в резултат е допуснато нарушение на презумпцията за невиновност и на признатата в общностното право максима in dubio pro reo. Общият съд в частност не взел предвид обстоятелството, че печатът, поставен (безспорно) след изтичането на срока му на годност, не е „достатъчно убедително“ доказателство, за да се установи наличието на нарушение.
 2.
 С второто правно основание жалбоподателят твърди, че Общият съд не е изпълнил задължението си за мотивиране поради неправилност на изводите. Във връзка с обръщането на доказателствената тежест Общият съд не приложил установения именно от него критерий за „оспорването“ на доказателствената стойност на печата, а въвел изискване за пряка „причинно-следствена връзка“ между факта, че печатът е бил стар, и появата на неверни положителни резултати.
 3.
 С третото правно основание жалбоподателят поддържа, че Общият съд е изопачил доказателствата и по този начин е нарушил правилата на логиката, общия принцип на законност и отново задължението си за мотивиране. Жалбоподателят в частност твърди, че Общият съд, доколкото е приел, че „протоколът за поставяне на печат“ трябва да се разглежда като доказващ в достатъчна степен факта на правилното полагане на печатите, всъщност е придал на това доказателствено средство убеждаващо въздействие по въпрос, за който то изобщо не е източник на сведения.
 4.
 С четвъртото правно основание жалбоподателят отново поддържа, че е налице непълнота на мотивите на обжалваното съдебно решение поради нарушение на правилата на логиката. Доколкото са били запечатани и други помещения на жалбоподателя, Общият съд стигнал до логически неиздържания извод, че изправността на използваните за целта печати сочи за изправност и на спорния печат.
 5.
 С петото правно основание жалбоподателят твърди, че Общият съд е нарушил правилата за доказването, правилата на логиката и принципа in dubio pro reo. Общият съд в частност допуснал грешка, като приел за неотносими твърденията на жалбоподателя във връзка със състоянието на надписите „VOID“ на касата на вратата, и нарушил правилата за доказването, като отказал да пристъпи към по-нататъшно събиране на доказателства по този въпрос.
 6.
 Накрая, с шестото правно основание жалбоподателят поддържа, че при преценката на глобата Общият съд отново е нарушил правилата за доказването и характерния за правовата държава принцип на пропорционалност. Общият съд не взел предвид смекчаващото обстоятелство, че самият ответник е бил причина за възникналата в деня на проверката ситуация, която впоследствие вече не е можела да се изясни. Освен това, що се отнася до степента, в която е увреден защитеният интерес, Общият съд неправилно не събрал доказателства по въпроса дали вратата е била отваряна — въпрос, който е от значение за тежестта на деянието и съответно за размера на глобата.


text:
 15.5.2017
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 151/6
 Решение на Съда (първи състав) от 15 март 2017 г. — Hitachi Chemical Europe GmbH, Polynt SpA/New Japan Chemical, REACh ChemAdvice GmbH, Sitre Srl, Европейска агенция по химикали, Кралство Нидерландия, Европейска комисия
 (Дело C-324/15 P) (1)
 ((Обжалване - Регламент (ЕО) No 1907/2006 (Регламент REACH) - Член 57, буква е) - Разрешение - Вещества, пораждащи сериозно безпокойство - Идентифициране - Еквивалентна степен на безпокойство - Хексахидро метилфталов анхидрид, хексахидро-4-метилфталов анхидрид, хексахидро-1-метилфталов анхидрид и хексахидро-3-метилфталов анхидрид))
 (2017/C 151/07)
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподатели: Hitachi Chemical Europe GmbH, Polynt SpA (представители: C. Mereu и M. Grunchard, адвокати)
 Други страни в производството: New Japan Chemical (представители: C. Mereu и M. Grunchard, адвокати), REACh ChemAdvice GmbH, (представители: C. Mereu и M. Grunchard, адвокати), Sitre Srl (представители: C. Mereu и M. Grunchard, адвокати), Европейска агенция по химикали (ECHA) (представители: M. Heikkilä, C. Buchanan, W. Broere и T. Zbihlej, подпомагани от J. Stuyck, advocaat), Кралство Нидерландия (представители: C. Schillemans и M. Bulterman), Европейска комисия (представители: D. Kukovec и K. Mifsud-Bonnici)
 Диспозитив
 1)
 Отхвърля жалбата.
 2)
 Осъжда Hitachi Chemical Europe GmbH и Polynt SpA да понесат, наред с направените от тях съдебни разноски, и тези на Европейската агенция по химикали (ECHA).
 3)
 Кралство Нидерландия и Европейската комисия понасят направените от тях съдебни разноски.
 4)
 New Japan Chemical и REACh ChemAdvice GmbH понасят направените от тях съдебни разноски.
 (1) ОВ C 311, 21.9.2015 г.


text:
 21.11.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 428/17
 Жалба, подадена на 1 септември 2016 г. — IPA/Комисия
 (Дело T-635/16)
 (2016/C 428/19)
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: SC IPA SA (Букурещ, Румъния) (представител: L. Vasilescu, lawyer)
 Ответник: Европейска комисия
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Общия съд:
 —
 Да се отменят издадените от ответника дебитно известие No 3241608864 от 28 юни 2016 г. за сумата от 63 653,58 EUR и дебитно известие No 3241608865 за сумата от 9 690,30 EUR.
 Основания и основни доводи
 В подкрепа на жалбата си по същество жалбоподателят твърди, че спорът се състои в изчисляването на непреките разходи, свързани с договора, по който той е бенефициер. Преди няколко години след приключване на договора Комисията налага порочна формула за изчисляване на непреките разходи, която не съответства на договорните условия и противоречи на общоприетите принципи и практики в управленческото счетоводство.
 Жалбоподателят поддържа, че Комисията е основала претенциите си на одит и е приела всички одиторски констатации, без да вземе предвид, че приложеният от одиторите метод за изчисляване на непреките разходи нарушава: (i) счетоводните и управленски принципи и практики на бенефициера, които са наложени и от договора като имащи предимство и (ii) общоприетите принципи и практики в управленското счетоводство.
 Жалбоподателят твърди също, че методите за изчисляване на непреките разходи по договора, използвани от одитора и приети от Комисията, са необосновано различни от счетоводната система на бенефициера, докато по договор всички разходи трябва да бъдат определени в съответствие с обичайните счетоводни и управленски принципи и практики на бенефициера. Счетоводната система на бенефициера е единствено приетата счетоводна система за договора, поради което няма причина да се заменят или отхвърлят счетоводните операции на бенефициера, използвани за изчисляване на непреките разходи по договора.
 Накрая той изтъква, че в резултат на одита одиторът е подценил действителните непреки разходи за договора, а Комисията след като е приела като цяло заключенията на одитора е издала дебитно известие No 3241608864 от 28 юни 2016 г. за сумата от 63 653,58 EUR и дебитно известие No 3241608865 за сумата от 9 690,30 EUR за възстановяване на описаните в одита разлики в разходите.


text:
 13.3.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 63/23
 Жалба, подадена на 4 декември 2009 г. от Европейската комисия срещу решението, постановено от Първоинстанционния съд (седми състав) на 23 септември 2009 г. по дело T-263/07, Европейска комисия/Република Естония
 (Дело C-505/09 P)
 2010/C 63/38
 Език на производството: естонски
 Страни
 Жалбоподател: Европейска комисия (представители: E. Kružíková, E. White и E. Randvere)
 Други страни в производството: Република Естония, Република Литва, Словашка република, Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия
 Искания на жалбоподателя
 —
 да се отмени обжалваното съдебно решение,
 —
 да се осъди Република Естония да понесе съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 Според Комисията Решението на Първоинстанционния съд на Европейските общности (наричан по-нататък „Първоинстанционен съд“) трябва да се отмени на следните основания:
 1.
 Първоинстанционният съд е нарушил член 21 от Статута на Съда на Европейските общности и член 44, параграф 1, буква в) от Процедурния правилник на Първоинстанционния съд, като е счел за допустима жалбата по отношение на член 1, точки 3 и 4, член 2, точки 3 и 4 както и член 3, параграфи 2 и 3 от Решение на Комисията от 4 май 2007 година (за националния план за разпределение на квоти за емисии на парникови газове, съобщен от Естония съгласно Директива 2003/87/ЕО (1) на Европейския парламент и на Съвета). Първоинстанционният съд неправилно обявил жалбата за допустима в нейната цялост, при положение че жалбоподателят изтъкнал основания за отмяна само във връзка с член 1, точки 1 и 2, член 2, точки 1 и 2 както и член 3, параграф 1.
 2.
 Първоинстанционният съд е допуснал грешка по отношение на член 9, параграфи 1 и 3 от Директивата, като при установяване на обхвата на компетентността на Комисията да упражнява контрол и на компетентността ѝ да прилага член 9, параграф 3 от Директивата неправилно изтълкувал принципа на равно третиране и целта на Директивата. Плановете за разпределяне не били класически мерки за транспониране на директива, които щели впоследствие да бъдат оценявани. Ако се приемело, че всяка държава членка привеждала своите собствени данни, без да бъдат контролирани, това щяло да породи опасност от неправилно третиране на държавите членки. Целите на Директивата можели да бъдат постигнати само, когато търсенето на сертификати надвишало тяхното предлагане. Трябвало да се провежда разлика между горната граница на общото количество на подлежащите на разпределение сертификати и общото количество на подлежащите на разпределение сертификати.
 3.
 Първоинстанционният съд неправилно изтълкувал обхвата на принципа на добра администрация. Изготвянето на плана за разпределение било задача на държавата членка и Комисията не била компетентна да запълва празнини в него, а да оценява съвместимостта на плана за разпределение с Директивата.
 4.
 Първоинстанционният съд направил неправилна правна преценка на разпоредбите на решението на Комисията, като приел, че член 1, точки 1 и 2, член 2, точки 1 и 2 както е член 3, параграф 1 не можели да се отделят от другите разпоредби на решението на Комисията и отменил цялото решение. В действителност не бил налице такава невъзможност за отделяне, тъй като от структурата и от мотивите на решението на Комисията ставало ясно, че всяка точка от член 2 била неделима от съответните точки на член 1, не обаче от другите точка на член 2. Същото се отнася за точките на член 1.
 (1) Директива 2003/87/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 октомври 2003 година за установяване на схема за търговия с квоти за емисии на парникови газове в рамките на Общността и за изменение на Директива 96/61/ЕО на Съвета (ОВ L 275, стр. 32; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 10, стр. 78).


text:
 12.9.2009
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 220/21
 Преюдициално запитване, отправено от Gerechtshof te Amsterdam (Нидерландия) на 3 юли 2009 г. — Albron Catering BV/FNV Bondgenoten, John Roest
 (Дело C-242/08)
 2009/C 220/41
 Език на производството: нидерландски
 Запитваща юрисдикция
 Gerechtshof te Amsterdam
 Страни в главното производство
 Ищец: Albron Catering BV
 Ответници: FNV Bondgenoten, John Roest
 Преюдициални въпроси
 1)
 Трябва ли Директива 2001/23/ЕО (1) да се тълкува в смисъл, че съгласно член 3, параграф 1, първо изречение става дума за прехвърляне на права и задължения върху приобретателя само тогава, когато прехвърлителят на предприятието—предмет на прехвърляне, е също формалният работодател на засегнатите работници и служители, или целената с директивата закрила на работниците и служителите води до това, че в случай на прехвърляне на предприятие на принадлежащо към група оперативно дружество правата и задълженията по отношение на работниците и служителите към това предприятие преминават върху приобретателя, когато целият работещ в рамките на групата персонал е нает от (също принадлежащо към групата) персонално дружество, което функционира като централен работодател?
 2)
 Какъв би бил отговорът на втората част от първия въпрос, ако посочените в него работници и служители, които работят в принадлежащо към група предприятие, са наети също от друго принадлежащо към тази група предприятие, което не е персонално дружество, както е описано в първия въпрос?
 (1) Директива 2001/23/ЕО на Съвета от 12 март 2001 година относно сближаване на законодателствата на държавите членки във връзка с гарантирането на правата на работниците и служителите при прехвърляне на предприятия, стопански дейности или части от предприятия или стопански дейност (ОВ L 82, стр. 16, Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 6, стр. 20).


text:
 30.6.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 194/4
 Решение на Съда (първи състав) от 10 май 2012 г. — Helena Rubinstein, L'Oréal SA/Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели), Allergan Inc.
 (Дело C-100/11 P) (1)
 (Обжалване - Марка на Общността - Регламент (ЕО) No 40/94 - Член 8, параграф 5 - Словни марки на Общността „BOTOLIST“ и „BOTOCYL“ - Фигуративни и словни марки на Общността и национални марки „BOTOX“ - Обявяване на недействителност - Относителни основания за отказ - Увреждане на добрата репутация)
 2012/C 194/05
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподатели: Helena Rubinstein, L'Oréal SA (представител: A. von Mühlendahl, Rechtsanwalt)
 Други страни в производството: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представител: A. Folliard-Monguiral), Allergan Inc. (представител: F. Clark, barrister)
 Предмет
 Жалба, подадена срещу решение на Общия съд (трети състав) от 16 декември 2010 г. по съединени дела T-345/08 и T-357/08, Rubinstein и l’Oréal/СХВП — Allergan (Botolist и Botocyl), с което Общият съд отхвърля жалбата за отмяна, подадена от притежателя на словната марка на Общността „BOTOLIST“ за стоки от клас 3, срещу решение R 863/2007-1 на първи апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (СХВП) от 28 май 2008 г. за отмяна на решението на отдела по заличаването [отдел по отмяна съгласно Регламент No 207/2009], с което се отхвърля искането за обявяване на недействителността на посочената марка, направено от притежателя на фигуративните и словни марки на Общността и национални марки „BOTOX“ за стоки от класове 5 и 16 и за услуги от клас 42 — Тълкуване и прилагане на член 8, параграф 4 от Регламент (ЕО) No 40/94 (понастоящем член 8, параграф 4 от Регламент (ЕО) No 207/2009) — Относителни основания за отказ — Увреждане на добрата репутация — Тълкуване и прилагане на член 73 от Регламент No 40/94 (понастоящем член 75 от Регламент No 207/2009) — Задължение за мотивиране
 Диспозитив
 1.
 Отхвърля жалбата.
 2.
 Осъжда Helena Rubinstein SNC и L’Oréal SA да заплатят съдебните разноски.
 (1) ОВ C 145, 14.5.2011 г.


text:
 21.6.2008
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 158/23
 Решение на Съда на публичната служба (трети състав) от 8 май 2008 г. — Suvikas/Cъвет
 (Дело F-6/07)
 (Публична служба - Срочно наети служители - Искане в хода на производството - Поверителни документи - Незаконосъобразно получени документи - Изключване на документи от доказателствата по делото - Назначаване - Свободна длъжност - Незаконосъобразно отхвърляне на кандидатура - Отмяна - Искане за обезщетение - Загуба на възможност за назначаване - Преценка ex aequo et bono)
 (2008/C 158/39)
 Език на производството: френски
 Страни
 Жалбоподател: Risto Suvikas (Хeлзинки, Финландия) (представител: M.-A. Lucas, avocat)
 Ответник: Съвет на Европейския съюз (представители: M. Arpio Santacruz и I. Šulce)
 Предмет
 От една страна, отмяна на решение на Консултативния комитет за подбор, с което жалбоподателят не е включен в списъка на избраните кандидати при извършения подбор по обявлението за свободни длъжности на Съвета В/024, и от друга, отмяна на този списък, както и на решенията на Съвета, с които на свободните длъжности се назначават включените в него кандидати, а не се назначава жалбоподателят — Искане за обезщетение за вреди.
 Диспозитив
 1)
 Документите, представени от г-н Suvikas в приложения A 14-A 16 от жалбата, се изключват от доказателствата по делото.
 2)
 Отменя решението от 20 февруари 2006 г. на оправомощения да сключва договорите орган, с което г-н Suvikas не е включен в списъка на избраните кандидати след подбора на срочно наети служители Съвет/B/024.
 3)
 Осъжда Съвета на Европейския съюз да заплати на г-н Suvikas обезщетение за претърпените от него имуществени вреди в размер от 20 000 EUR.
 4)
 Отхвърля жалбата в останалата й част.
 5)
 Осъжда Съвета на Европейския съюз да заплати съдебните разноски.