text:
 24.7.2017
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 239/64
 Жалба, подадена на 31 май 2017 г. — Cathay Pacific Airways/Комисия
 (Дело T-343/17)
 (2017/C 239/76)
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: Cathay Pacific Airways Ltd (Хонконг, Китай) (представители: R. Kreisberger и N. Grubeck, barristers, M. Rees, solicitor и E. Estellon, адвокат)
 Ответник: Европейска комисия
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Общия съд:
 —
 да отмени всички констатации за нарушение, изложени в член 1, параграфи 1—4 от Решение C(2017) 1742 окончателен на Комисията от 17 март 2017 година относно производство по прилагане на член 101 ДФЕС, член 53 от Споразумението за ЕИП и член 8 от Споразумението между Европейската общност и Конфедерация Швейцария по въпроси на въздушния транспорт (дело AT.39258 — Въздушен превоз на товари), в частта относно жалбоподателя,
 —
 да отмени член 3 от обжалваното решение в частта, с която е наложена глоба в размер 57 120 000 EUR на жалбоподателя или, при условията на евентуалност, да се намали нейният размер, и
 —
 да осъди Комисията да заплати съдебните разноски на жалбоподателя във връзка с производството по жалбата.
 Основания и основни доводи
 В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага седем основания.
 1.
 С първото основание се твърди, че Комисията допуска грешка при прилагане на правото и/или фактическа грешка, и/или че не удовлетворява приложимите изисквания за доказване във връзка с включването на жалбоподателя в член 1, параграфи 1—4 от разпоредителната част на обжалваното решение и с констатацията, че той е участвал в твърдяното единно продължено нарушение.
 —
 Жалбоподателят твърди, че липсва правно основание за включването му във вътрешноевропейските нарушения.
 —
 Освен това жалбоподателят сочи, че липсват фактически основания за включването му във вътрешноевропейските нарушения.
 —
 Освен това жалбоподателят твърди, че позоваването от страна на Комисията на нови мотиви е в нарушение на правото му на защита.
 —
 Накрая, жалбоподателят отбелязва, че незаконосъобразното включване на жалбоподателя от страна на Комисията в член 1, параграфи 1—4 необратимо осуетява опита ѝ да установи, че той е участвал в твърдяното единно продължено нарушение.
 2.
 С второто основание се твърди, че с приемането на второто решение срещу жалбоподателя, което му вменява нови нарушения, Комисията нарушава член 25 от Регламент No 1/2003, както и принципите на правна сигурност, справедливост и добро правораздаване.
 3.
 С третото основание се твърди, че Комисията не успява да докаже в съответствие с изискванията, че жалбоподателят носи отговорност за участието си в твърдяното единно продължено нарушение.
 —
 Според жалбоподателя Комисията не разглежда случая му конкретно и по отношение на него не установява индивидуалните елементи на единното продължено нарушение.
 —
 В допълнение жалбоподателят сочи, че Комисията не доказва наличието на цялостен план, преследващ обща цел.
 —
 Освен това жалбоподателят твърди, че Комисията не доказва, че той е участвал или че е имал изискваното намерение да участва в единното продължено нарушение.
 —
 Накрая, жалбоподателят отбелязва, че липсва констатация, че той е бил запознат с обстоятелствата, с които се изисква да е бил запознат.
 4.
 С четвъртото основание се твърди, че Комисията не излага достатъчни мотиви в подкрепа на констатацията, че жалбоподателят е участвал в твърдяното единно продължено нарушение.
 5.
 С петото основание се твърди, че Комисията допуска грешка, позовавайки се на действията на жалбоподателя в трети страни, разполагащи със собствена уредба, като доказателство за участие в твърдяното единно продължено нарушение, както и че не излага мотиви в тази връзка.
 —
 Според жалбоподателя Комисията не изпълнява изисквания съобразно приложимата тежест на доказване във връзка с действията му в Хонг Конг и/или не излага достатъчни мотиви.
 —
 Освен това жалбоподателят сочи, че Комисията не доказва, че действията му в Хонг Конг имат антиконкурентна цел.
 —
 Освен това жалбоподателят твърди, че в съответствие с правната уредба в Хонг Конг е бил задължен да внася колективни молби.
 —
 Накрая, жалбоподателят сочи, че е налице нарушение на принципите на взаимно зачитане и ненамеса.
 6.
 С шестото основание се твърди, че Комисията не е компетентна да прилага член 101 ДФЕС към действия, свързани с насочени към вътрешността полети, тоест за услуги по въздушен превоз на товари от трети страни към Европа.
 7.
 Със седмото основание се твърди, че Комисията допуска грешка при прилагане на правото при изчисляване на наложената на жалбоподателя глоба.


text:
 25.5.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 147/21
 Жалба, подадена на 8 март 2013 г. — Eltek/СХВП — Eltec Elektronik (ELTEK)
 (Дело T-139/13)
 2013/C 147/38
 Език на жалбата: английски
 Страни
 Жалбоподател: Eltek SpA (Casale Monferrato, Италия) (представители: адв. G. Floridia и адв. R. Floridia)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)
 Друга страна в производството пред апелативния състав: Eltec Elektronik AG (Майнц, Германия)
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Общия съд:
 —
 да отмени решението на апелативния състав от 7 януари 2013 г. (поправка от 22 януари 2013 г.), връчено и получено на 10 януари 2013 г., по дело R 511/2012-1 относно процедура по възражение No B 992 851 и заявление за регистрация на марка на Общността No 4 368 064, поради пълно съответствие с всички изисквания за валидна регистрация на всяка стока;
 —
 да осъди СХВП да плати разноските в производството пред Съда и да осъди възразяващия да плати разноските в производството пред отдела по споровете и апелативния състав.
 Правни основания и основни доводи
 Заявител на марката на Общността: жалбоподателят
 Марка на Общността, предмет на спора: словната марка „ELTEK“ за стоки от клас 9 — заявление за регистрация на марка на Общността No 4 368 064
 Притежател на марката или знака, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: другата страна в производството пред апелативния състав
 Марка или знак, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: германска и международна регистрация на марка, съдържаща словния елемент „ELTEC“, посочваща Бенелюкс, Испания, Франция, Италия, Австрия и Португалия, за стоки и услуги от класове 9, 37, 38, 41 и 42
 Решение на отдела по споровете: отхвърля частично възражението.
 Решение на апелативния състав: уважава жалбата и отказва регистрацията на заявената марка на Общността по отношение на някои стоки от клас 9.
 Изложени правни основания: нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент на Съвета No 207/2009.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 24.3.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 89/28
 Жалба, подадена на 23 януари 2012 г. — Pips/СХВП — s.Oliver Bernd Freier (ISABELLA OLIVER)
 (Дело T-38/12)
 2012/C 89/47
 Език на жалбата: английски
 Страни
 Жалбоподател: Pips BV (Амстердам, Нидерландия) (представител: J.A.K. van den Berg, lawyer)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)
 Друга страна в производството пред апелативния състав: s.Oliver Bernd Freier GmbH & Co. KG (Ротендорф, Германия)
 Искания на жалбоподателя
 —
 да се отмени решението на първи апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 20 октомври 2011 г. по преписка R 2420/2010-1,
 —
 да се уважи заявката за марка на Общността No 7024961 за словната марка „ISABELLA OLIVER“ за всички стоки и услуги, предмет на производството пред първи апелативен състав; и
 —
 да се осъди ответникът да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 Заявител на марката на Общността: жалбоподателят
 Марка на Общността, предмет на спора: словна марка „ISABELLA OLIVER“ за стоки и услуги от класове 3, 4, 12, 14, 16, 18, 20, 21, 24 и 25 — заявка за марка на Общността No 7024961
 Притежател на марката или знака, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: другата страна в производството пред апелативния състав
 Марка или знак, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: заявка No 6819908 за словна марка „S.Oliver“ на Общността за стоки от класове 4, 16, 20, 21 и 24; фигуративна марка „s.Oliver“ на Общността, регистрирана под No 4504569 за стоки и услуги от класове 3, 6, 9, 14, 18, 20, 25, 28 и 35; германска словна марка „S.Oliver“, регистрирана под No 30734710.9 за стоки от класове 10, 12 и 21; словна марка „S.Oliver“ на Общността, регистрирана под No 181875 за стоки от класове 3, 6, 9, 14, 18, 20, 25 и 26; международна словна марка „S.Oliver“, регистрирана под No 959255 за стоки от класове 10, 12 и 21
 Решение на отдела по споровете: частично отхвърля заявката за марка на Общността.
 Решение на апелативния състав: отхвърля жалбата.
 Изложени правни основания: нарушение на член 76 от Регламент No 207/2009 на Съвета, тъй като апелативният състав: (i) е направил преценка на сходството на марките въз основа на факти/обстоятелства, които не са били представени от страните, в резултат на което изводът по отношение на сходството на знаците е погрешен, и (ii) е приложил неправилно формулираните от Съда на Европейския съюз принципи във връзка с общата преценка на вероятността от объркване.


text:
 10.3.2007
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 56/14
 Искане за даване на преюдициално заключение, направено от Oberster Gerichtshof (Върховен съд) (Австрия) на 14 декември 2006 г. — Sabine Mayr/Bäckerei und Konditorei Gerhard Flöckner OHG
 (Дело C-506/06)
 (2007/C 56/24)
 Език на производството: немски
 Препращаща юрисдикция
 Oberster Gerichtshof
 Страни в главното производство
 Ищец: Sabine Mayr
 Ответник: Bäckerei und Konditorei Gerhard Flöckner OHG
 Преюдициални въпроси
 Може ли работничка, подлагаща се на оплождане „ин витро“, когато към момента на уволнение нейните яйцеклетки вече са оплодени със сперматозоидите на партньора ѝ, тоест налице са ембриони „ин витро“, но последните все още не са имплантирани в тялото на жената, да се квалифицира като „бременна работничка“ по смисъла на първата част от изречението на чл. 2, буква а) от Директива 92/85/ЕИО на Съвета от 19 октомври 1992 година за въвеждане на мерки за насърчаване подобряването на безопасността и здравето по време на работа на бременни работнички и на работнички родилки или кърмачки (десета специална директива по смисъла на член 16, параграф 1 от Директива 89/391/ЕИО) (1)?
 (1) OB L 348, стр. 1.


text:
 28.8.2017
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 283/11
 Решение на Съда (седми състав) от 28 юни 2017 г. (преюдициално запитване от Areios Pagos — Гърция) — Georgios Leventis, Nikolaos Vafeias/Malcon Navigation Co. Ltd, Brave Bulk Transport Ltd
 (Дело C-436/16) (1)
 ((Преюдициално запитване - Съдебно сътрудничество по граждански дела - Съдебна компетентност и изпълнение на съдебни решения по граждански и търговски дела - Регламент (ЕО) No 44/2001 - Член 23 - Клауза за предоставяне на компетентност - Клауза за пророгация на компетентност, съдържаща се в договор, сключен между две дружества - Иск за обезщетение - Солидарна отговорност на представителите на едно от дружествата за непозволено увреждане - Неотменимост на тази клауза от посочените представители))
 (2017/C 283/15)
 Език на производството: гръцки
 Запитваща юрисдикция
 Areios Pagos
 Страни в главното производство
 Жалбоподатели: Georgios Leventis, Nikolaos Vafeias
 Ответници: Malcon Navigation Co. Ltd, Brave Bulk Transport Ltd
 Диспозитив
 Член 23, параграф 1 от Регламент (ЕО) No 44/2001 на Съвета от 22 декември 2000 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела трябва да се тълкува в смисъл, че клаузата за предоставяне на компетентност, включена в договор, сключен между две дружества, не може да се изтъква от представителите на едното от тях, за да се оспори компетентността на дадена юрисдикция да разгледа иска за обезщетение, с който се търси ангажиране на солидарната им отговорност за твърдяно непозволено увреждане при изпълнението на функциите им.
 (1) ОВ C 392, 24.10.2016 г.


text:
 21.7.2007
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 170/36
 Иск, предявен на 5 юни 2007 г. — Górażdże Cement/Комисия
 (Дело T-193/07)
 (2007/C 170/70)
 Език на производството: английски
 Страни
 Ищец: Górażdże Cement S.A (Chorula, Полша) [представители: R. Forbes, Solicitor и P. Muñiz, lawyer]
 Ответник: Комисия на Европейските общности
 Искания на ищеца
 Ищецът иска от Първоинстанционния съд:
 —
 да отмени оспорваното решение
 —
 да осъди ответника да заплати разноските.
 Правни основания и основни доводи
 Ищецът представя пет правни основания за отмяна на Решението на Комисията от 26 март 2007 г., с което се отхвърля националният разпределителен план (наричан по-нататък „НРП“) за определяне на квоти за емисии на парникови газове, за който Полша е извършила уведомление в съответствие с Директива No 2003/87/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (1) (наричана по-нататък „Директивата“):
 а)
 Ищецът твърди, че оспорваното решение нарушава член 9, параграф 3 от Директивата, доколкото отрицателно решение може да бъде прието само в срок от три месеца след уведомлението за НРП. Освен това ищецът твърди, че за него са съществували оправдани правни очаквания, че всяко отрицателно решение се приема в тримесечен срок и че НРП следва да се счита за приет след изтичането на този срок.
 б)
 Ищецът изтъква, че оспорваното решение противоречи на член 9, параграф 3 и член 11, параграф 2 от Директивата, поради това че ограничава видовете изменения, които съответната държава-членка може да предложи и в частност доколкото не позволявало изменения по отношение на общото количество на квотите. Във всеки случай, според ищеца, Директивата не ограничава свободата на държавите-членки да предлагат изменения.
 в)
 Според ищеца, оспорваното решение изземва правомощията на държавата-членка и води до това, че ефективното решение относно крайното съдържание на НРП се приема едностранно от Комисията. Това нарушавало разпределението на правомощията в член 9 и член 11 от Директивата, както и член 10 ЕО относно принципа за лоялно сътрудничество.
 г)
 Освен това, ищецът поддържа, че оспорваното решение неправилно прилага критерии 2 и 3 от Приложение III на Директивата, като не се позовава на най-представителните величини на емисии, което водело до грешка в преценката на фактите.
 д)
 На последна място, ищецът твърди, че оспорваното решение нарушава член 30, параграф 2, буква и) и критерий 1 от Приложение III, като не взема предвид специалното положение на Полша, като нова държава-членка и като налага по-строги задължения от предвидените в Протокола от Киото.
 (1) Директива 2003/87/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 октомври 2003 година за установяване на схема за търговия с квоти за емисии на парникови газове в рамките на Общността и за изменение на Директива 96/61/ЕО на Съвета (ОВ L 275, 2003 г., стр. 32).


text:
 20.10.2007
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 247/36
 Иск, предявен на 28 август 2007 г. — National Association of Licensed Opencast Operators/Комисия
 (Дело T-318/07)
 (2007/C 247/60)
 Език на производството: английски
 Страни
 Ищец: The National Association of Licensed Opencast Operators (Chester-le-Street, Обединеното кралство) (представители: H. Bracegirdle, Solicitor, M. Hoskins и C. West, Barristers)
 Ответник: Комисия на Европейските общности
 Искания на ищеца
 —
 да се отмени Решението на Комисията от 18 юни 2007 г.,
 —
 да се осъди Комисията да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 Ищецът иска отмяна на Решението на Комисията от 18 юни 2007 г., прието по преписка COMP/35.821, с което Комисията отхвърля жалбата на ищеца, подадена през 1990 г., в която се посочва, че членовете на асоциацията били пострадали от ценова дискриминация, тъй като цената, платена от Central Electricity Generating Board („CEGB“) между 1984 г. и 1990 г. за произведените от членовете на асоциацията въглища, била по-ниска от цената, платена от CEGB за произведените от British Coal Corporation („BCC“) въглища, като не било налице никакво обективно основание за тази разлика в третирането.
 В оспорваното решение Комисията установява, че е налице разлика в цената, платена от CEGB на членовете на асоцияцията, и тази, платена на BCC, но поддържа, че BCC и членовете на асоциацията не доставят въглища при сходни условия. Ето защо е оправдано, че CEGB плаща по-висока цена за въглищата на BCC, за да гарантира, че ще изпълни законовото си задължение да достави електричеството, необходимо в Обединеното кралство.
 В подкрепа на иска си ищецът твърди, че изводът на Комисията, че BCC и членовете на асоциацията не доставяли въглища при сходни условия не бил подкрепен от доказателствата, на които Комисията основала решението си.
 В допълнение, ищецът твърди, че заплащането на висока цена за въглищата на BCC представлявало държавна помощ, която не била нотифицирана, поради което била незаконосъобразна.
 Освен това ищецът поддържа, че изводите на Комисията били непоследователни спрямо предходно решение на Комисията от 1991 г. по същата жалба.
 Що се отнася до отхвърлянето на жалбата на ищеца от страна на Комисията по отношение на периода от 1984 г. до 1986 г. поради недопустимост и липса на интерес за Общността, ищецът твърди, че:
 —
 Комисията погрешно заключила, че вече няма изключителна компетентност по силата на Договора за ЕОВС, за да се произнася относно наличието на дискриминация през посочения период,
 —
 Комисията погрешно заключила, че членовете на асоциацията могат да предявят претенциите си пред националните съдилища по отношение на посочения период, и
 —
 разрешаването на въпросите, повдигнати от ищеца в жалбата от 1990 г., било забавено поради предходни грешки при прилагане на правото, допуснати от Комисията.


text:
 22.5.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 134/26
 Преюдициално запитване, отправено от Symvoulio tis Epikrateias (Държавен съвет) (Гърция) на 11 март 2010 г. — Amaltheia I Naftiki Etaireia/Ypourgos Emporikis Naftilías
 (Дело C-129/10)
 2010/C 134/39
 Език на производството: гръцки
 Запитваща юрисдикция
 Symvoulio tis Epikrateias (Държавен съвет)
 Страни в главното производство
 Ищец: Amaltheia I Naftiki Etaireia
 Ответник: Ypourgos Emporikis Naftilías (Министър на търговския флот)
 Преюдициален въпрос
 Дали разпоредбите на членове 1 и 2 от Регламент (ЕИО) No 3577/92 на Съвета от 7 декември 1992 година относно прилагането на принципа за свободно предоставяне на услуги в областта на морския превоз в рамките на държавите членки (морски каботаж) (ОВ L 364, стр. 7; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 2, стр. 83), тълкувани в съответствие с принципа за свободно предоставяне на услуги, позволяват приемането на национална правна уредба, по смисъла на която собствениците на кораби могат да предоставят морски каботажни услуги само след предварително издадено административно разрешение, предоставено в рамките на разрешителен режим, насочен към контролиране — наред с другото — на това дали предвид съществуващото в конкретно пристанище положение обявените от собственика на кораба морски линии, могат да бъдат осъществявани при условия, гарантиращи сигурността на кораба и спазването на реда в пристанището, както и към контролиране на това дали корабът, за който е поискано разрешението, може да влезе без проблем в определено пристанище в часа, който собственикът на корабът е посочил като предпочитан момент за осъществяването на определена линия, без обаче предварително посредством правна норма да са определени критериите, въз основа на които администрацията преценява тези въпроси, по-специално когато има повече собственици на кораби, които желаят да влязат в същото пристанище по същото време?


text:
 21.2.2009
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 44/18
 Решение на Съда (втори състав) от 11 декември 2008 г. — Комисия на Европейските общности/Кралство Испания
 (Дело C-480/07) (1)
 (Неизпълнение на задължения от държава-членка - Директива 2000/59/ЕО - Пристанищни приемни съоръжения за отпадъци от експлоатацията на корабите и на остатъци от товари - Липса на изготвяне, въвеждане или одобряване на планове за приемане и обработване на отпадъците за всички пристанища)
 (2009/C 44/30)
 Език на производството: испански
 Страни
 Ищец: Комисия на Европейските общности (представители: K. Simonsson и R. Vidal Puig)
 Ответник: Кралство Испания (представител: B. Plaza Cruz)
 Предмет
 Неизпълнение на задължения от държава-членка — Нарушение на член 5, параграф 1 и член 16, параграф 1 от Директива 2000/59/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 27 ноември 2000 година относно пристанищните приемни съоръжения за отпадъци от експлоатацията на корабите и на остатъци от товари (ОВ L 332, стр. 81; Специално издание на български език, 2007 г., глава 7, том 8, стр. 22) — Липса на изготвяне и/или въвеждане на плановете за приемане и обработване на отпадъците за всички пристанища, попадащи под юрисдикцията на „Comunidades Autónomas“
 Диспозитив
 1)
 Като е пропуснало да изготви, въведе и одобри за всички испански пристанища планове за приемане и обработване на отпадъците, Кралство Испания не е изпълнило задълженията си по член 5, параграф 1 и член 16, параграф 1 от Директива 2000/59/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 27 ноември 2000 година относно пристанищните приемни съоръжения за отпадъци от експлоатацията на корабите и на остатъци от товари.
 2)
 Осъжда Кралство Испания да заплати съдебните разноски.
 (1) ОВ C 315, 22.12.2007 г.


text:
 17.3.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 80/15
 Решение на Общия съд от 2 февруари 2012 г. — EI du Pont de Nemours и др./Комисия
 (Дело T-76/08) (1)
 (Конкуренция - Картели - Пазар на хлоропренов каучук - Решение, с което се установява нарушение на член 81 ЕО и на член 53 от Споразумението ЕИП - Определяне на цените - Разпределяне на пазара - Отговорност за неправомерното поведение - Съвместно предприятие - Насоки за определяне на размера на глобите - Смекчаващи обстоятелства - Сътрудничество)
 2012/C 80/21
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподатели: E.I. du Pont de Nemours and Company (Wilmington, Съединени американски щати), DuPont Performance Elastomers LLC (Wilmington, Съединени американски щати) и DuPont Performance Elastomers SA (Grand-Saconnex, Швейцария) (представители: J. Boyce и A. Lyle-Smythe, Solicitors)
 Ответник: Европейска комисия (представители: първоначално X. Lewis и V. Bottka, впоследствие V. Bottka и V. Di Bucci, и накрая V. Bottka, S. Noë и A. Biolan)
 Предмет
 От една страна, искане за отмяна на членове 1 и 2 от Решение C(2007) 5910 окончателен на Комисията от 5 декември 2007 година относно производство по член 81 от Договора за ЕО и член 53 от Споразумението за ЕИП (Дело COMP/38.629 — Хлоропренов каучук), изменено с Решение C(2008) 2974 окончателен на Комисията от 23 юни 2008 г., доколкото те се отнасят до EI du Pont de Nemours and Company, и от друга страна, искане за намаляване на размера на глобата, наложена солидарно на жалбоподателте с това решение.
 Диспозитив
 1.
 Отхвърля жалбата.
 2.
 Осъжда EI du Pont de Nemours and Company, DuPont Performance Elastomers LLC и DuPont Performance Elastomers SA да заплатят съдебните разноски.
 (1) ОВ C 116, 9.5.2008 г.


text:
 25.8.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 258/24
 Жалба, подадена на 18 юни 2012 г. — Manufacturing Support & Procurement Kala Naft/Съвет
 (Дело T-263/12)
 2012/C 258/44
 Език на производството: френски
 Страни
 Жалбоподател: Manufacturing Support & Procurement Kala Naft Co., Tehran (Техеран, Иран) (представители: F. Esclatine и S. Perrotet, avocats)
 Ответник: Съвет на Европейския съюз
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Общия съд:
 —
 да отмени Регламент (ЕС) No 267/2012 на Съвета от 23 март 2012 г.,
 —
 да осъди Съвета да заплати всички съдебни разноски.
 Правни основания и основни доводи
 В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага седем правни основания, шест от които са по същество сходни с първите шест правни основания, посочени по дело T-509/10, Manufacturing Support & Procurement Kala Naft/Съвет (1).
 По другото правно основание жалбоподателят сочи незаконосъобразност на обжалвания регламент поради незаконосъобразност на предходните актове, които Общият съд e отменил с Решение от 25 април 2012 г. по дело Manufacturing Support & Procurement Kala Naft/Съвет (T-509/10, все още непубликувано в Сборника).
 (1) ОВ C 346, 2010 г., стр. 57.


text:
 19.5.2014
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 151/2
 Решение на Съда (четвърти състав) от 27 март 2014 г. (преюдициално запитване от Oberster Gerichtshof — Австрия) — UPC Telekabel Wien GmbH/Constantin Film Verleih GmbH, Wega Filmproduktionsgesellschaft GmbH
 (Дело C-314/12) (1)
 ((Преюдициално запитване - Сближаване на законодателствата - Авторско право и сродни права - Информационно общество - Директива 2001/29/ЕО - Уебсайт за предоставяне на публично разположение на кинематографични произведения без съгласието на притежателите на право, сродно на авторското право - Член 8, параграф 3 - Понятие за посредници, чиито услуги се използват от трети лица за нарушаване на авторско право или на сродно на него право - Доставчик на достъп до интернет - Съдебна забрана до доставчик на достъп до интернет, с която му се забранява да предоставя достъп на своите клиенти до даден уебсайт - Претегляне на основните права))
 2014/C 151/02
 Език на производството: немски
 Запитваща юрисдикция
 Oberster Gerichtshof
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: UPC Telekabel Wien GmbH
 Ответници: Constantin Film Verleih GmbH, Wega Filmproduktionsgesellschaft GmbH
 Предмет
 Преюдициално запитване — Oberster Gerichtshof — Тълкуване на член 3, параграф 2 и на член 5, параграфи 1 и 2, буква б), както и на член 8, параграф 3 от Директива 2001/29/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 22 май 2001 година относно хармонизирането на някои аспекти на авторското право и сродните му права в информационното общество (ОВ L 167, стр. 10; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 230) — Уебсайт, позволяващ неправомерно изтегляне на филми — Право на притежателя на авторските права на един от тези филми да поиска от доставчика на достъп до интернет да блокира достъпа на клиентите си до този уебсайт — Възможност за въвеждане и пропорционалност на мерките за блокиране
 Диспозитив
 1)
 Член 8, параграф 3 от Директива 2001/29/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 22 май 2001 година относно хармонизирането на някои аспекти на авторското право и сродните му права в информационното общество трябва да се тълкува в смисъл, че лице, което предоставя закриляни обекти на публично разположение в уебсайт без съгласието на носителя на авторските права, по смисъла на член 3, параграф 2 от тази директива, използва услугите на интернет доставчика на лицата, които получават достъп до тези обекти, който от своя страна трябва да се счита за посредник по смисъла на член 8, параграф 3 от Директива 2001/29.
 2)
 Основните права, признати от правото на Съюза, трябва да се тълкуват в смисъл, че допускат да се забранява чрез прието от съда разпореждане на доставчик на достъп до интернет да предоставя на своите клиенти достъп до уебсайт, който поставя онлайн закриляни обекти без съгласието на носителите на права, когато в това разпореждане не се уточнява какви мерки трябва да предприеме доставчикът на достъп, и когато последният може да избегне налагането на изпълнителна глоба при нарушение на това разпореждане, като докаже, че е предприел всички разумни мерки, при условие обаче, че от една страна, предприетите мерки не лишават неоснователно потребителите на интернет от възможността правомерно да имат достъп до предоставената информация и от друга страна, тези мерки имат за резултат да предотвратят или поне да направят трудно осъществими неразрешените посещения на закриляни обекти и в значителна степен да разубеждават потребителите на интернет, които ползват услугите на адресата на това разпореждане, да посещават тези обекти, предоставени на тяхно разположение в нарушение на правото върху интелектуална собственост, което следва да се провери от националните органи и юрисдикции.
 (1) ОВ C 303, 6.10.2012 г.


text:
 21.5.2011
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 152/10
 Жалба, подадена на 25 февруари 2011 г. от Fidelio KG срещу решението на Общия съд (трети състав), постановено на 16 декември 2010 г. по дело Fidelio KG/Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП), T-286/08
 (Дело C-87/11)
 2011/C 152/19
 Език на производството: немски
 Страни
 Жалбоподател: Fidelio KG (представител: M. Gail, Rechtsanwalt)
 Друга страна в производството: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП)
 Искания на жалбоподателя
 —
 да се отмени решението на Общия съд на Европейския съюз от 16 декември 2010 г. по дело T-286/08,
 —
 да се уважат исканията пред първата инстанция,
 —
 да се осъди Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 Общият съд погрешно е приел, че регистрацията на знака „Hallux“ за „ортопедични изделия“ и „обувки“ попада в обхвата на абсолютното основание за отказ от регистрация съгласно член 7, параграф 1, буква в) от Регламент No 40/94. Не ставало ясно защо Общият съд, противно на исканията на жалбоподателя, следва доводите на Службата и приема, че „hallux“ — латинското наименование за палец на крака било обичайното съкращение на „hallux valgus“ — патология на палеца на крака. Този подход на Общия съд нарушавал значението на принципа за служебното начало и нарушавал задължението за мотивиране.
 Освен това Общият съд определил погрешно стоките и категориите от стоки. Тъй като понятието „ортопедични изделия“ било твърде широко и освен това било достатъчно абсолютното основание за отказ от регистрация да се приложи към част от стоките, Службата имала възможността да измисли колкото си иска видове стоки, за да откаже регистрацията на определен вид стоки. Общият съд не съобразил това обстоятелство.
 По отношение на обувките Общият съд погрешно изходил от наличието на подкатегория от стоки „комфортни обувки“. Всъщност нямало никаква разлика между обувките по принцип и т. нар. комфортни обувки.
 Освен това при определянето на съответните потребители както за „ортопедичните изделия“, така и за „обувките“, Общият съд се ръководел от ирелевантни съображения. Според жалбоподателя в това отношение следва да се изходи от средния потребител. Последният не притежавал познания нито по латински език, нито по патологията на палеца на крака. Следователно марката „Hallux“ не можела да се счита за описателна.
 Накрая Общият съд нарушил член 7, параграф 1, буква б) от Регламент No 40/94, пропускайки да изследва знака „Hallux“ съгласно тази разпоредба.


text:
 6.6.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 200/21
 Определение на Общия съд от 18 април 2016 г. — Zhang/EUIPO — K & L Ruppert Stiftung (Anna Smith)
 (Дело T-295/15) (1)
 ((Марка на Европейския съюз - Производство по възражение - Заявка за словна марка на Европейския съюз „Anna Smith“ - По-ранна словна марка на Европейския съюз „SMITH“ - Относително основание за отказ - Вероятност от объркване - Член 8,параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) No 207/2009 - Жалба, която отчасти е явно недопустима и отчасти е явно лишена от всякакво правно основание))
 (2016/C 200/29)
 Език на производството: немски
 Страни
 Жалбоподател: Yongyu Zhang (Манчестър, Обединено кралство) (представител: M. Steinert, avocat)
 Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO) (представител: S. Hanne)
 Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO, встъпила в производството пред Общия съд: K & L Ruppert Stiftung & Co. Handels-KG (Вайлхайм, Германия) (представители: A. Kockläuner и O. Nilgen, avocats)
 Предмет
 Жалба срещу решението на пети апелативен състав на EUIPO от 27 февруари 2015 г. (преписка R 1559/2014-5), постановено в производство по възражение със страни K & L Ruppert Stiftung & Co. Handels-KG и Yongyu Zhang.
 Диспозитив
 1)
 Отхвърля жалбата.
 2)
 Осъжда Yongyu Zhang да заплати съдебните разноски.
 (1) ОВ C 262, 10.8.2015 г.


text:
 5.10.2015
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 328/32
 Жалба, подадена на 10 август 2015 г. — Guccio Gucci/СХВП — Guess? IP Holder (Изображение на преплетени знаци)
 (Дело T-461/15)
 (2015/C 328/29)
 Език на жалбата: английски
 Страни
 Жалбоподател: Guccio Gucci SpA (Флоренция, Италия) (представители: P. Roncaglia, F. Rossi и N. Parrotta, lawyers)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП)
 Друга страна в производството пред апелативния състав: Guess? IP Holder LP (Лос Анджелис, САЩ)
 Данни за производството пред СХВП
 Притежател на спорната марка: другата страна в производството пред апелативния състав
 Спорна марка: фигуративна марка (Изображение на преплетени знаци) — марка на Общността No 5 538 012
 Производство пред СХВП: производство по обявяване на недействителност
 Обжалвано решение: решение на четвърти апелативен състав на СХВП от 27 май 2015 г. по преписка R 2049/2014-4
 Искания
 Жалбоподателят иска от Общия съд:
 —
 да отмени обжалваното решение,
 —
 да осъди СХВП да заплати съдебните разноски на жалбоподателя,
 —
 да осъди Guess? IP Holder L.P. да заплати съдебните разноски на жалбоподателя в производствата пред отдела по отмяна и пред апелативния състав на СХВП.
 Изложени основания
 —
 Нарушение на член 75 от Регламент No 207/2009,
 —
 нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент No 207/2009,
 —
 нарушение на член 8, параграф 5 от Регламент No 207/2009.


text:
 14.4.2007
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 82/9
 Определение на Съда от 26 януари 2007 г. — Еlisabetta Righini/Комисия на Европейските общности
 (Дело C-57/06 P) (1)
 (Жалба - Длъжностни лица - Срочно наети служители - Класиране в степен и стъпка - Класиране в по-горна степен - Изопачаване на факти - Пороци в мотивите - Жалба, която е частично явно недопустима и частично явно неоснователна)
 (2007/C 82/18)
 Език на производството: френски
 Страни
 Ищец: Еlisabetta Righini [представител: Е. Boigelot, адвокат]
 Друга страна в производството: Комисия на Европейските общности [представлявана от: V. Joris и C. Berardis-Kayser, представители, D. Waelbroeck, адвокат]
 Предмет
 Жалба срещу решението на Първоинстанционния съд (пети състав) от 15 ноември 2005 г., Righini/Комисия (T-145/04), с което Първоинстанционният съд е отхвърлил иска за отмяна на решенията на Комисията да класира ищцата при постъпването ѝ на служба със степен A7/3, и ако е необходимо, отмяна на решението от 21 януари 2004 г. за отхвърляне на жалбата на ищцата
 Диспозитив
 1)
 Жалбата се отхвърля.
 2)
 Г-жа Righini се осъжда да заплати разноските.
 (1) ОВ C 74, 25.3.2006 г.


text:
 9.2.2015
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 46/24
 Преюдициално запитване от Cour constitutionnelle (Белгия), постъпило на 27 ноември 2014 г. — Ordre des barreaux francophones et germanophone и др./Съвет на министрите
 (Дело C-543/14)
 (2015/C 046/31)
 Език на производството: френски
 Запитваща юрисдикция
 Cour constitutionnelle
 Страни в главното производство
 Жалбоподатели: Ordre des barreaux francophones et germanophone и др.,
 Vlaams Netwerk van Verenigingen waar armen het woord nemen ASBL и др.,
 Jimmy Tessens и др.,
 Orde van Vlaamse Balies,
 Ordre des avocats du barreau d’Arlon и др.
 Ответник: Съвет на министрите
 Преюдициални въпроси
 1)
 а)
 Като се има предвид, че Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност (1) предвижда облагане с ДДС на адвокатските услуги, без да отчита от гледна точка на правото на адвокатска помощ и на принципа на равни процесуални възможности обстоятелството дали правният субект, който не се ползва от правна помощ, е данъчнозадължено за целите на ДДС лице или не, съвместима ли е тя с член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз във връзка с член 14 от Международния пакт за граждански и политически права и с член 6 от Европейската конвенция за защита правата на човека, който признава на всяко лице правото на справедливо и публично гледане на неговото дело, възможността да бъде съветвано, защитавано и представлявано и правото на правна помощ на лицата, които не разполагат с достатъчно средства, доколкото тази помощ е необходима, за да се осигури реален достъп до правосъдие?
 б)
 Съвместима ли е по същите съображения Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност с член 9, параграфи 4 и 5 от Конвенцията за достъпа до информация, участието на обществеността в процеса на вземането на решения и достъпа до правосъдие по въпроси на околната среда, подписана в Орхус на 25 юни 1998 г., доколкото тези разпоредби предвиждат право на достъп до правосъдие, без тези процедури да бъдат недостъпно скъпи и „създаване[...] на подходящи помощни механизми за премахване или намаляване на финансовите и другите пречки пред достъпа до правосъдие“?
 в)
 Могат ли извършваните от адвокатите услуги в рамките на национална схема за правна помощ да бъдат включени в услугите, посочени в член 132, параграф 1, буква ж) от посочената по-горе Директива 2006/112/ЕО, които са тясно свързани със социалните грижи и социалното осигуряване, или те могат да бъдат освободени на основание на друга разпоредба от директивата? При отрицателен отговор на този въпрос, съвместима ли е с член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз във връзка с член 14 от Международния пакт за граждански и политически права и с член 6 от Европейската конвенция за защита правата на човека Директива 2006/112/ЕО, тълкувана в смисъл, че не допуска освобождаване от ДДС на доставките на услуги, извършвани от адвокатите в полза на правни субекти, които ползват правна помощ в рамките на национална схема за правна помощ?
 2)
 При отрицателен отговор на въпросите по точка 1, съвместим ли е член 98 от Директива 2006/112/ЕО, който не предвижда възможност за прилагане на намалена ставка за ДДС за доставките на услуги, извършвани от адвокатите, в зависимост от това дали правният субект, който не ползва правна помощ, е данъчнозадължено за ДДС лице или не, с член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз във връзка с член 14 от Международния пакт за граждански и политически права и с член 6 от Европейската конвенция за защита правата на човека, доколкото този член признава всяко лице правото на справедливо и публично гледане на неговото дело, възможността да бъде съветвано, защитавано и представлявано и правото на правна помощ на лицата, които не разполагат с достатъчно средства, доколкото тази помощ е необходима, за да се осигури реален достъп до правосъдие?
 3)
 При отрицателен отговор на въпросите, посочени в точка 1, съвместим ли е член 132 от Директива 2006/112/ЕО с принципа на равенство и недискриминация, прогласен в членове 20 и 21 от Хартата на основните права на Европейския съюз и в член 9 от Договора за Европейски съюз във връзка с член 47 от тази харта, доколкото не предвижда освобождаването на адвокатските услуги от ДДС като дейности от обществен интерес, докато други доставки на услуги са освободени като дейности от обществен интерес, например доставките, извършвани от обществените пощенски служби, различни болнични и медицински услуги, както и доставки, свързани с образованието, спорта или културата, доколкото това различно третиране на адвокатските услуги и на освободените по силата на член 132 от директивата доставки поражда достатъчно съмнения, тъй като адвокатските услуги способстват за спазването на определени основни права?
 4)
 а)
 При отрицателен отговор на въпросите по точки 1 и 3, може ли член 371 от Директива 2006/112/ЕО да бъде тълкуван в съответствие с член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз в смисъл, че разрешава на държава — членка на Съюза, да запази частично освобождаването на доставките на адвокатски услуги, когато тези услуги се извършват в полза на правни субекти, които са данъчно незадължени за ДДС лица?
 б)
 Може ли също така член 371 от Директива 2006/112/ЕО да се тълкува в съответствие с член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз в смисъл, че разрешава на държава — членка на Съюза, да запази частично освобождаването на доставките на адвокатски услуги, когато тези доставки се извършват в полза на правни субекти, които ползват правна помощ в рамките на национален режим за правна помощ?
 (1) ОВ L 347, стр. 1.


text:
 15.1.2011
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 13/9
 Решение на Съда (четвърти състав) от 18 ноември 2010 г. (преюдициално запитване от Tribunal de commerce de Bourges — Франция) — Lidl SNC/Vierzon Distribution SA
 (Дело C-159/09) (1)
 (Директиви 84/450/ЕИО и 97/55/ЕО - Условия за разрешена сравнителна реклама - Сравняване на цените, отнасящо се до подбрани хранителни стоки, търгувани от две конкурентни вериги магазини - Стоки, задоволяващи еднакви потребности или предназначени за една и съща цел - Заблуждаваща реклама - Сравнение, отнасящо се до потвърдима характеристика)
 2011/C 13/13
 Език на производството: френски
 Запитваща юрисдикция
 Tribunal de commerce de Bourges
 Страни в главното производство
 Ищец: Lidl SNC
 Ответник: Vierzon Distribution SA
 Предмет
 Преюдициално запитване — Tribunal de commerce de Bourges — Тълкуване на член 3а от Директива 84/450/ЕИО на Съвета от 10 септември 1984 г. относно заблуждаващата и сравнителната реклама (ОВ L 250, стр. 17; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 1, стр. 153), изменена с Директива 97/55/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 6 октомври 1997 година (ОВ L 290, стр. 18; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 4, стр. 196) — Условия, за да бъде разрешена сравнителната реклама — Сравняване на цените, прилагани от конкурентна верига големи магазини — Продукти, задоволяващи еднакви потребности или предназначени за една и съща цел
 Диспозитив
 Член 3а, параграф 1, буква б) от Директива 84/450/ЕИО на Съвета от 10 септември 1984 година относно заблуждаващата и сравнителната реклама, изменена с Директива 97/55/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 6 октомври 1997 година, трябва да се тълкува в смисъл, че единствено обстоятелството, че хранителните стоки се различават, що се отнася до техните вкусови качества и до удоволствието при консумирането им, в зависимост от условията и мястото на тяхното производство, от техните съставки и от самоличността на производителя им, не е от естество да изключи възможността сравнението на такива продукти да отговаря на изискването, въведено от посочената разпоредба и състоящо се в това те да задоволяват еднакви потребности или да са предназначени за една и съща цел, тоест да разкриват достатъчна степен на взаимозаменяемост помежду си.
 Член 3а, параграф 1, буква а) от Директива 84/450, изменена с Директива 97/55, трябва да се тълкува в смисъл, че реклама като разглежданата по главното производство може да има заблуждаващ характер, по-конкретно:
 —
 ако се констатира, предвид всички релевантни обстоятелства в конкретния случай, и в частност индикациите или пропуските, които придружават рекламата, че решението за покупка от страна на значителен брой потребители, до които тя е адресирана, може да бъде взето с погрешното убеждение, че направеният от рекламиращия подбор на стоки е представителен за общото равнище на цените при него спрямо това, практикувано от неговия конкурент, и че при това положение потребителите ще реализират икономии от мащаба на рекламираните в посочената реклама, като редовно правят покупките си на стоки за текущо потребление по-скоро от рекламиращия, отколкото от посочения конкурент, или пък с погрешното убеждение, че всички стоки на рекламиращия са по-евтини от тези на неговия конкурент, или
 —
 ако се констатира, че за целите на сравнение, направено изключително от гледна точка на цената, са били подбрани хранителни стоки, между които обаче има разлики от естество да повлияят чувствително на избора на средния потребител, без посочените разлики да са видни от въпросната реклама.
 Член 3а, параграф 1, буква в) от Директива 84/450, изменена с Директива 97/55, трябва да се тълкува в смисъл, че условието за потвърдимост, закрепено в посочената разпоредба, изисква — що се отнася до реклама като разглежданата по главното производство, която сравнява цените на два набора от стоки — въпросните стоки да могат да бъдат точно идентифицирани въз основа на данните, съдържащи се в посочената реклама.
 (1) ОВ C 180, 1.08.2009 г.


text:
 2.2.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 32/4
 Преюдициално запитване, отправено от Tribunal Central Administrativo Norte (Португалия) на 9 ноември 2012 г. — IPTM-Instituto Portuário e dos Transportes Marítimos/Navileme-Consultadoria Náutica, L.da, Nautizende — Consultadoria Náutica, L.da
 (Дело C-509/12)
 2013/C 32/05
 Език на производството: португалски
 Запитваща юрисдикция
 Tribunal Central Administrativo Norte
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: IPTM-Instituto Portuário e dos Transportes Marítimos
 Ответник: Navileme-Consultadoria Náutica, L.da, Nautizende — Consultadoria Náutica, L.da
 Преюдициален въпрос
 Трябва ли правото на Съюза да се тълкува в смисъл, че не допуска национална разпоредба, която установява изискване за пребиваване на съответната територия във връзка с издаването на свидетелство за управление на плавателни съдове за развлечение, като се имат предвид принципът на забрана на дискриминация между граждани на една държава членка и граждани на друга държава членка (настоящ член 18 ДФЕС (предишен член 12 ЕО), свободното движение на хора и изключенията във връзка с него (настоящ член 45 ДФЕС, параграф 3 (предишен член 39 ЕО) и свободното предоставяне на услуги (настоящ член 52 ДФЕС (предишен член 46 ЕО) и възможните му ограничения съгласно член 62 ДФЕС (предишен член 55 ЕО)?


text:
 16.6.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 174/26
 Жалба, подадена на 20 април 2012 г. — Spraylat/ECHA
 (Дело T-177/12)
 2012/C 174/44
 Език на производството: немски
 Страни
 Жалбоподател: Spraylat GmbH (Аахен, Германия) (представител: K. Fischer, Rechtsanwalt)
 Ответник: Европейска агенция по химикалите (ECHA)
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Общия съд:
 —
 да отмени определената от ответника административна такса, за която жалбоподателят е уведомен на 21 февруари 2012 г. (фактура No 10030371);
 —
 да осъди ответника да заплати съдебните разноски.
 При условията на евентуалност жалбоподателят иска да бъде отменено Решение SME(2012)1445 от 15 февруари 2012 г.
 Правни основания и основни доводи
 В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага пет правни основания.
 1.
 Първо правно основание: нарушение на Регламент No 1907/2006 (1) и на Регламент No 340/2008 (2)
 Жалбоподателят изтъква, че видно от двата регламента административна такса по член 13, параграф 4 от Регламент No 340/2008 е допустимо да се събере единствено ако е необходимо да се покрият направените от ECHA разходи за проверка на регистрацията с оглед на размера на предприятието, както и че това обстоятелство не е било взето предвид при определянето на размера на административната такса в съответствие с решение MB/D/29/2010 на управителния съвет на ECHA. Според жалбоподателя е недопустимо размерът на събираната такса да зависи от размера на предприятието, тъй като това води до ситуации, в които големите предприятия понасят част от разходите за проверката на по-малките предприятия.
 2.
 Второ правно основание: нарушение на принципа на пропорционалност
 Този принцип изисква размерът на събираната от ответника административна такса да е в справедливо съотношение с предоставяните от ответника услуги. Според жалбоподателя това не е така в конкретния случай, ако се сравни размерът на таксата от 20 700 EUR и действително предоставените от ответника административни услуги.
 3.
 Трето правно основание: нарушение на общия принцип за равно третиране
 Във връзка с това жалбоподателят посочва, че диференциацията на размера на административната такса в зависимост от размера на предприятието представлява недопустимо неравно третиране. Освен това с промяната на административната си практика ответникът нарушава принципа за равно третиране дотолкова, доколкото подлага жалбоподателя на неравно третиране спрямо останалите регистрирани предприятия, на които ответникът е предоставил възможност и след получаване на регистрационен номер да внасят корекции в данните относно размера на предприятието, за да могат по този начин да избегнат събирането на административна такса.
 4.
 Четвърто правно основание: нарушение на принципа на правна сигурност и на правото на добра администрация
 Според жалбоподателя, въпреки че му е известно, че на практика в процеса по регистрация се оказва трудно да се установи действителният размер на предприятието, в противоречие с правото на добра администрация ответникът не предоставя възможност на жалбоподателя да коригира предоставените данни, за да може да избегне заплащането на административна такса.
 5.
 Пето правно основание: недопустимост на делегирането на законодателни правомощия на ответника
 Жалбоподателя посочва, че член 13, параграф 4 от Регламент No 340/2008 упълномощава ответника да събира административна такса, без Регламентът да урежда допълнителни подробности относно критериите за събиране на таксата, и по-специално относно определянето на нейния размер. Според жалбоподателя това представлява недопустимо делегиране на законодателни правомощия на ответника.
 (1) Регламент (ЕО) No 1907/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 18 декември 2006 година относно регистрацията, оценката, разрешаването и ограничаването на химикали (REACH), за създаване на Европейска агенция по химикали, за изменение на Директива 1999/45/ЕО и за отмяна на Регламент (ЕИО) No 793/93 на Съвета и Регламент (ЕО) No 1488/94 на Комисията, както и на Директива 76/769/ЕИО на Съвета и директиви 91/155/ЕИО, 93/67/ЕИО, 93/105/ЕО и 2000/21/ЕО (ОВ L 396, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 60, стр. 3).
 (2) Регламент (ЕО) No 340/2008 на Комисията от 16 април 2008 година относно таксите и плащанията, дължими на Европейската агенция по химикалите в съответствие с Регламент (ЕО) No 1907/2006 на Европейския парламент и на Съвета относно регистрацията, оценката, разрешаването и ограничаването на химикали (REACH) (ОВ L 107, стр. 6).


text:
 27.2.2017
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 63/40
 Жалба, подадена на 11 януари 2017 г. — Mellifera/Комисия
 (Дело T-12/17)
 (2017/C 063/52)
 Език на производството: немски
 Страни
 Жалбоподател: Mellifera eV, Vereinigung für wesensgemäße Bienenhaltung (Розенфелд, Германия) (представител: A. Willand, Rechtsanwalt)
 Ответник: Европейска комисия
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Общия съд:
 —
 да отмени Решение Ares (2016) 6306335 на Комисията от 8 ноември 2016 г., получено от жалбоподателя на 11 ноември 2016 г.,
 —
 да задължи Комисията да се произнесе повторно по основателността на искането на жалбоподателя за вътрешно преразглеждане на Регламент за изпълнение (ЕС) No 2016/1056 по отношение на удължаване на срока на одобрението на веществото глифозат,
 —
 да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.
 Основания и основни доводи
 Жалбоподателят излага две основания в подкрепа на жалбата си.
 1.
 Първо основание: нарушение на член 10, параграф 1 във връзка с член 2, параграф 1, буква ж) от Регламент (ЕО) No 1367/2006 (1) и Орхуската конвенция (2)
 С първото основание жалбоподателят твърди, че удължаването на срока на одобрението на активното вещество глифозат е административен акт, който може да бъде преразгледан по реда на производството по член 10, параграф 1 от Регламент (ЕО) No 1367/2006.
 2.
 Второ основание: нарушение на член 17 от Регламент (ЕО) No 1107/2009 (3)
 Жалбоподателят твърди, че Комисията няма правомощие да удължи срока на одобрението на активното вещество глифозат съгласно горепосочената разпоредба, тъй като в настоящия случай тя изобщо не била приложима.
 (1) Регламент (ЕО) No 1367/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 6 септември 2006 година относно прилагането на разпоредбите на Орхуската конвенция за достъп до информация, публично участие в процеса на вземане на решения и достъп до правосъдие по въпроси на околната среда към институциите и органите на Общността (ОВ L 264, 2006 г., стр. 13; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 17, стр. 126).
 (2) Конвенция на Икономическата комисия на ООН за Европа (ИКЕ) за достъпа до информация, участието на обществеността в процеса на вземането на решения и достъпа до правосъдие по въпроси на околната среда.
 (3) Регламент (ЕО) No 1107/2009 на Европейския парламент и на Съвета от 21 октомври 2009 година относно пускането на пазара на продукти за растителна защита и за отмяна на директиви 79/117/ЕИО и 91/414/ЕИО на Съвета (ОВ L 309, 2009 г., стр. 1).


text:
 27.8.2011
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 252/9
 Определение на Съда (първи състав) от 30 юни 2011 г. (преюдициално запитване от Rechtbank van Koophandel te Dendermonde, Белгия) — Wamo BVBA/JBC NV, Modemakers Fashion NV
 (Дело C-288/10) (1)
 (Член 104, параграф 3, първа алинея от Процедурния правилник - Директива 2005/29/ЕО - Нелоялни търговски практики - Национална правна уредба, забраняваща изричните или подразбиращи се съобщения за намаление на цените)
 2011/C 252/15
 Език на производството: нидерландски
 Запитваща юрисдикция
 Rechtbank van Koophandel te Dendermonde
 Страни в главното производство
 Ищец: Wamo BVBA
 Ответник: JBC NV, Modemakers Fashion NV
 Предмет
 Преюдициално запитване — Rechtbank van Koophandel te Dendermonde — Тълкуване на Директива 2005/29/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 11 май 2005 година относно нелоялни търговски практики от страна на търговци към потребители на вътрешния пазар и изменение на Директива 84/450/ЕИО на Съвета, Директиви 97/7/ЕО, 98/27/ЕО и 2002/65/ЕО на Европейския парламент и на Съвета, и Регламент (ЕО) No 2006/2004 на Европейския парламент и на Съвета („Директива за нелоялни търговски практики“) (ОВ L 149, стp. 22; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 14, стр. 260) — Национална правна уредба, забраняваща изричните или подразбиращи се съобщения за намаление на цените през определени периоди преди разпродажбите в някои определени сектори
 Диспозитив
 Директива 2005/29/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 11 май 2005 година относно нелоялни търговски практики от страна на търговци към потребители на вътрешния пазар и изменение на Директива 84/450/ЕИО на Съвета, Директиви 97/7/ЕО, 98/27/ЕО и 2002/65/ЕО на Европейския парламент и на Съвета, и Регламент (ЕО) No 2006/2004 на Европейския парламент и на Съвета („Директива за нелоялни търговски практики“) трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска национална разпоредба като разглежданата в главното производство, която предвижда обща забрана на изричните или подразбиращи се съобщения за намаление на цените през периода преди разпродажбите, доколкото тази разпоредба преследва цели, свързани със защитата на потребителите. Запитващата юрисдикция следва да прецени дали е такъв случаят по делото в главното производство.
 (1) ОВ C 246, 11.9.2010 г.


text:
 30.11.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 352/27
 Жалба, подадена на 9 август 2013 г. — ZZ/Европол
 (Дело F-77/13)
 2013/C 352/53
 Език на производството: нидерландски
 Страни
 Жалбоподател: ZZ (представител: адв. W. Brouwer)
 Ответник: Европол
 Предмет на производството
 Отмяна на решението, с което се определят лихвите върху сумата, изплатена на основание на настъпилата пълна неработоспособност вследствие на две злополуки по време на две служебни пътувания, и заплащане на обезщетение за твърдените вреди
 Искания на жалбоподателя
 —
 да се отмени решението от 15 октомври 2012 г., както и съответно тези от 13 март 2012 г. и от 18 декември 2012 г.,
 —
 да се отмени мълчаливият отказ от 10 май 2013 г. да се уважи подадената на 10 януари 2013 г. по административен ред жалба,
 —
 да се осъди ответникът да заплати дължимите от него лихви върху сумата от 170 074,39 EUR, платена на жалбоподателя на 14 май 2013 г., и по-точно:
 —
 лихви в размер на 138 331,75 EUR за периода от 21 февруари 2001 г. до 14 май 2013 г.,
 —
 при условията на евентуалност: лихви в размер на 83 154,25 EUR за периода от 27 януари 2004 г. до 14 май 2013 г.,
 —
 при условията на евентуалност спрямо предходното искане: най-малкото лихвите за периода от 27 януари 2004 г. до 1 февруари 2013 г. в размер на 80 356,75 EUR, или поне лихвите от датата, която Съдът на публичната служба по справедливост определи като дата, от която текат лихви, или да се присъди на жалбоподателя обезщетение за вреди поради бездействието на ответника,
 —
 да се осъди ответникът да заплати:
 —
 лихвите, дължими от него върху сумите, изплатени на 3 май 2010 г. на основание полица WBA&I 2600914, и по-точно:
 —
 лихви в размер на 4 875,28 EUR, считано от възникването на вземането вследствие увреждане на слуха (5 % съгласно AMA (American Medical Association Guides), 11 344,50 EUR), за периода от 11 декември 2002 г. до 3 май 2010 г., с приспадане на 15 дни (точка 4B от полицата),
 —
 лихви в размер на 6 878,71 EUR, считано от възникването на вземането вследствие на увреждане на глезена (9 % съгласно AMA, 20 420,12 EUR), за периода от датата, на която е поискано обезщетение от Европол, а именно 27 януари 2004 г., до 3 май 2010 г., с приспадане на 15 дни (точка 4B от полицата),
 —
 лихви в размер на 12 228,81 EUR, считано от възникването на вземането вследствие на мозъчно увреждане (16 % съгласно AMA, 36 302,41 EUR), за периода от датата, на която е поискано обезщетение от Европол, а именно 27 януари 2004 г., до 3 май 2010 г., с приспадане на 15 дни (точка 4B от полицата),
 —
 при условията на евентуалност: да се присъди на жалбоподателя обезщетение за вреди поради бездействието на ответника,
 —
 да се осъди ответникът да заплати направените в производството съдебни разноски, включително възнаграждението на пълномощника.


text:
 14.11.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 419/27
 Преюдициално запитване от Bundesarbeitsgericht (Германия), постъпило на 27 юли 2016 г. — Vera Egenberger/Evangelisches Werk für Diakonie und Entwicklung e.V.
 (Дело C-414/16)
 (2016/C 419/36)
 Език на производството: немски
 Запитваща юрисдикция
 Bundesarbeitsgericht
 Страни в главното производство
 Ищец: Vera Egenberger
 Ответник: Evangelisches Werk für Diakonie und Entwicklung e.V.
 Преюдициални въпроси
 1)
 Трябва ли член 4, параграф 2 от Директива 2000/78/ЕО (1) да се тълкува в смисъл, че работодател като ответника в настоящия случай — съответно църквата спрямо работодателя — може самостоятелно да определя със задължителна сила дали поради характера на професионалните дейности или в контекста, в който те се упражняват, определена религия на кандидат за работа съставлява основно, законосъобразно и оправдано професионално изискване, като се отчита характерът на организацията работодател?
 2)
 При отрицателен отговор на първия въпрос:
 В правен спор като настоящия трябва ли да се остави без приложение разпоредба на националното право, както в случая член 9, параграф 1, първо предложение от AGG [Allgemeines Gleichbehandlungsgesetz (Общ закон за равното третиране)], съгласно която разлика в третирането, основаваща се на религия при наемане на работа от религиозни общности и подчинените им организации, е допустима, когато изповядването на дадена религия съставлява оправдано професионално изискване, като се отчита разбирането на съответната религиозна общност за собствената ѝ идентичност с оглед на правото ѝ на самоопределяне?
 3)
 При отрицателен отговор на първия въпрос, освен това:
 Какви изисквания следва да се поставят към характера на професионалните дейности или към контекста, в който те се упражняват, така че да съставляват основно, законосъобразно и оправдано професионално изискване, отчитайки характера на организацията работодател съгласно член 4, параграф 2 от Директива 2000/78/ЕО?
 (1) Директива 2000/78/ЕО на Съвета от 27 ноември 2000 година за създаване на основна рамка за равно третиране в областта на заетостта и професиите, (ОВ L 303, стр. 16; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 6, стр. 7).


text:
 6.10.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 303/14
 Преюдициално запитване, отправено от Bundesgerichtshof (Германия) на 11 юли 2012 г. — Ralph Schmidt (синдик в производството по несъстоятелност относно имуществото на Aletta Zimmermann)/Lilly Hertel
 (Дело C-328/12)
 2012/C 303/26
 Език на производството: немски
 Запитваща юрисдикция
 Bundesgerichtshof
 Страни в главното производство
 Ищец: Ralph Schmidt (синдик в производството по несъстоятелност относно имуществото на der Aletta Zimmermann)
 Ответник: Lilly Hertel
 Преюдициален въпрос
 Поставя се следният преюдициален въпрос относно тълкуването на член 3, параграф 1 от Регламент (ЕО) No 1346/2000 на Съвета от 29 май 2000 година относно производството по несъстоятелност (1):
 Компетентни ли са съдилищата на държавата членка, на чиято територия е образувано производство по несъстоятелност относно имуществото на длъжника, да разгледат основан на несъстоятелността отменителен иск, предявен срещу ответник, който е без местоживеене или седалище на територията на държава членка?
 (1) ОВ L 160, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 1, стр. 143.


text:
 8.9.2014
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 303/3
 Преюдициално запитване от Landesverwaltungsgericht Niederösterreich (Австрия), постъпило на 17 април 2014 г. — Borealis Polyolefine GmbH срещу Bundesminister für Land-, Forst-, Umwelt und Wasserwirtschaft
 (Дело C-191/14)
 2014/C 303/06
 Език на производството: немски
 Запитваща юрисдикция
 Landesverwaltungsgericht Niederösterreich
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: Borealis Polyolefine GmbH
 Ответник: Bundesminister für Land-, Forst-, Umwelt und Wasserwirtschaft
 Преюдициални въпроси
 1)
 Невалидно ли е Решение 2013/448/ЕС (1) и нарушава ли то член 10a, параграф 5 от Директива 2003/87/ЕО (2), като изключва от основата за изчисляване по член 10a, параграф 5, второ тире, букви a) и б) емисиите, свързани с отпадъчните газове, произвеждани от инсталациите, попадащи в обхвата на приложение I към Директива 2003/87/ЕО, съответно топлината, която се използва от инсталациите, изброени в приложение I към Директива 2003/87/ЕО и която се получава от съоръженията за комбинирано производство на топло- и електроенергия, за които са предвидени безплатни квоти съгласно член 10a, параграф 1 и член 10a, параграф 4 от Директива 2003/87/ЕО и Решение 2011/278/ЕС (3)?
 2)
 Невалидно ли е Решение 2013/448/ЕС и нарушава ли то член 3, букви д) и ф) от Директива 2003/87/ЕО, самостоятелно и/или във връзка с член 10a, параграф 5 от Директива 2003/87/ЕО, като определя, че емисиите на CO2, свързани с отпадъчните газове, произвеждани от инсталациите, попадащи в обхвата на приложение I към Директива 2003/87/ЕО, съответно топлината, която се използва от инсталациите, които попадат в обхвата на приложение I към Директива 2003/87/ЕО и която се произвежда от съоръженията за комбинирано производство на топло- и електроенергия, са емисии от „производители на електроенергия“?
 3)
 Невалидно ли е Решение 2013/448/ЕС и нарушава ли то целта на Директива 2003/87/ЕО, като създава асиметрия, при която емисиите, свързани с изгарянето на отпадъчните газове и произведената от комбинираното производство на топлоенергия и електроенергия топлина са изключени от основата за изчисляване по член 10a, параграф 5, второ тире, букви a) и б), докато те дават право на безплатно разпределяне на квоти съгласно член 10a, параграфи 1 и 4 от Директива 2003/87/ЕО и съгласно Решение 2011/278/ЕС?
 4)
 Невалидно ли е Решение 2013/448/ЕС и нарушава ли то член 290 ДФЕС и член 10a, параграф 5 от Директива 2003/87/ЕО, поради това че член 15, параграф 3 от него изменя член 10a, параграф 5, второ тире, букви a) и б) от Директива 2003/87/ЕО, като заменя позоваването на „инсталации, които не са обхванати от параграф 3“ с „инсталации, които не са производители на електроенергия“?
 5)
 Невалидно ли е Решение 2013/448/ЕС и нарушава ли то член 23, параграф 3 от Директива 2003/87/ЕО, поради това че не е издадено въз основа на процедура по регулиране с контрол, която се изисква в член 5a от Решение 1999/468/ЕО на Съвета и член 12 от Регламент 182/2011/ЕС?
 6)
 Трябва ли член 17 от Хартата на основните права на Европейския съюз да се тълкува в смисъл, че изключва задържането на безплатното разпределяне на квоти въз основа на незаконно изчисление на фактора за междусекторна корекция?
 7)
 Трябва ли член 10a, параграф 5 от Директива 2003/87/ЕО, самостоятелно и/или във връзка с член 15, параграф 3 от Решение 2011/278/ЕС да се тълкува в смисъл, че изключва прилагането на национална разпоредба, която предвижда прилагане на незаконно изчисления единен фактор за междусекторна корекция, както е установен в член 4 от Решение 2013/448/ЕС и в приложение II към него спрямо безплатното разпределяне на квоти в дадена държава членка?
 8)
 Невалидно ли е Решение 2013/448/ЕС и нарушава ли то член 10a, параграф 5 от Директива 2003/87/ЕО, като включва само емисии от инсталации, които са обхванати от общностната схема от 2008 г., така че изключва тези емисии, свързани с дейности, обхванати от общностната схема от 2008 г. (в измененото приложение I към Директива 2003/87/ЕО), когато тези дейности се извършват в инсталации, които вече са били обхванати от общностната схема преди 2008 г.?
 9)
 Невалидно ли е Решение 2013/448/ЕС и нарушава ли то член 10a, параграф 5 от Директива 2003/87/ЕО, като включва само емисии от инсталации, обхванати от общностната схема от 2013 г., така че изключва тези емисии, свързани с дейности, обхванати от общностната схема от 2013 г. (в измененото приложение I към Директива 2003/87/ЕО), когато тези дейности се извършват в инсталации, обхванати вече от общностната схема преди 2013 г.?
 (1) Решение на Комисията от 5 септември 2013 година относно националните мерки за изпълнение за преходното безплатно разпределяне на квоти за емисии на парникови газове в съответствие с член 11, параграф 3 от Директива 2003/87/ЕО на Европейския парламент и на Съвета, ОВ L 240, стр. 27.
 (2) Директива на Европейския Парламент и на Съвета от 13 октомври 2003 година за установяване на схема за търговия с квоти за емисии на парникови газове в рамките на Общността и за изменение на Директива 96/61/ЕО на Съвета, ОВ L 275, стр. 32; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 10, стр. 78.
 (3) Решение на Комисията от 27 април 2011 година за определяне на валидни за целия Европейски съюз преходни правила за хармонизираното безплатно разпределяне на квоти за емисии съгласно член 10а от Директива 2003/87/ЕО на Европейския парламент и на Съвета, ОВ L 130, стр. 1.


text:
 29.3.2014
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 93/15
 Решение на Съда (трети състав) от 6 февруари 2014 г. (преюдициално запитване от Finanzgericht Düsseldorf — Германия) — Helm Düngemittel GmbH/Hauptzollamt Krefeld
 (Дело C-613/12) (1)
 (Митнически съюз и обща митническа тарифа - Евро-средиземноморско споразумение с Египет - Член 20 от Протокол 4 - Доказателство за произход - Сертификат за движение на стоки EUR.1 - Заместващ сертификат за движение на стоки EUR.1, издаден, когато стоката вече не е под контрола на издалия сертификата митнически орган - Отказ за прилагане на преференциалния режим)
 2014/C 93/23
 Език на производството: немски
 Запитваща юрисдикция
 Finanzgericht Düsseldorf
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: Helm Düngemittel GmbH
 Ответник: Hauptzollamt Krefeld
 Предмет
 Преюдициално запитване — Finanzgericht Düsseldorf — Тълкуване на член 20 от Протокол No 4 към Евро-средиземноморското споразумение за асоцииране между Европейската общност и нейните държави членки, от една страна, и Арабска република Египет, от друга страна (ОВ L 304, 2004 г., стр. 39; Специално издание на български език, 2007 г., том 11, глава 76, стр. 204), изменено с Решение No 1/2006 на Съвета за асоцииране между ЕС и Египет от 17 февруари 2006 г. (ОВ L 73, стр. 1) — Сертификат за движение на част от стока, издаден впоследствие, когато стоката повече не е била под контрола на издаващия митнически орган
 Диспозитив
 1.
 Евро-средиземноморското споразумение за асоцииране между Европейските общности и техните държави членки, от една страна, и Арабска република Египет, от друга страна, подписано в Люксембург на 25 юни 2001 г., одобрено с Решение 2004/635/ЕО на Съвета от 21 април 2004 г., трябва да се тълкува в смисъл, че египетският произход на дадена стока по смисъла на въведения с посоченото споразумение преференциален митнически режим може да бъде доказан дори когато при пристигането ѝ в първата държава членка стоката е била разделена, за да може част от нея да бъде изпратена във втора държава членка, и когато заместващият сертификат за движение на стоки EUR.1, издаден от митническите органи на първата държава членка за частта от стоката, изпратена във втората държава членка, не отговаря на условията за издаването на такъв сертификат, предвидени в член 20 от Протокол 4 от това споразумение, който се отнася до определянето на понятието „продукти с произход“ и методите на административно сътрудничество, изменен с Решение No 1/2006 на Съвета за асоцииране ЕС—Египет от 17 февруари 2006 г.
 2.
 За да се представи такова доказателство обаче, е необходимо, от една страна, преференциалният режим на първоначално внесената от Египет стока да бъде установен чрез сертификат за движение EUR.1, издаден от египетските митнически органи в съответствие с посочения протокол, а от друга страна, вносителят да докаже, че частта от стоката, отделена в първата държава членка и изпратена във втората държава членка, съответства на част от стоката, внесена от Египет в първата държава членка. Запитващата юрисдикция следва да провери дали в главното производство тези условия са изпълнени.
 (1) ОВ C 101, 6.4.2003 г.


text:
 7.7.2014
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 212/39
 Жалба, подадена на 12 май 2014 г. — Volkswagen/СХВП (STREET)
 (Дело T-321/14)
 2014/C 212/51
 Език на производството: немски
 Страни
 Жалбоподател: Volkswagen AG (Волфсбурк, Германия) (представител: U. Sander, Rechtsanwalt)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Общия съд:
 —
 да отмени решението на първи апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 13 март 2014 г., постановено по преписка R 2025/2013-1,
 —
 да осъди ответника да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 Марка на Общността, предмет на спора: словна марка „STREET“ за стоки от класове 12, 28 и 35.
 Решение на проверителя: отхвърля заявката.
 Решение на апелативния състав: отхвърля жалбата.
 Изложени правни основания: нарушение на член 7, параграф 1, буква в) от Регламент No 207/2009.


text:
 22.10.2011
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 311/43
 Решение на Общия съд от 9 септември 2011 г. — BVR/СХВП — Austria Leasing („Austria Leasing Gesellschaft m.b.H. Mitglied der Raiffeisen-Bankengruppe Österreich“)
 (Дело T-197/10) (1)
 (Марка на Общността - Производство по възражение - Заявка за фигуративна марка на Общността „Austria Leasing Gesellschaft m.b.H. Mitglied der Raiffeisen-Bankengruppe Österreich“ - По-ранна национална фигуративна марка „Raiffeisenbank“ - Липса на вероятност от объркване - Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) No 207/2009)
 2011/C 311/80
 Език на производството: немски
 Страни
 Жалбоподател: Bundesverband der Deutschen Volksbanken und Raiffeisenbanken e.V. (BVR) (Берлин, Германия) (представител: I. Rinke, avocat)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представител: B. Schmidt)
 Друга страна в производството пред апелативния състав на СХВП, встъпила в производството пред Общия съд: Austria Leasing GmbH (Ешборн, Германия) (представител: B. Joachim, avocat)
 Предмет
 Жалба за отмяна на Решение на първи апелативен състав на СХВП от 3 февруари 2010 г. (преписка No R 248/2009-1), постановено в производство по възражение между Bundesverband der Deutschen Volksbanken und Raiffeisenbanken e.V. (BVR) и Austria Leasing GmbH
 Диспозитив
 1.
 Отхвърля жалбата.
 2.
 Осъжда Bundesverband der Deutschen Volksbanken und Raiffeisenbanken e.V. (BVR) да заплати съдебните разноски.
 (1) ОВ C 179, 3.7.2010 г.


text:
 20.4.2015
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 127/15
 Жалба, подадена на 26 февруари 2015 г. от Netherlands Maritime Technology Association, по-рано Scheepsbouw Nederland, срещу решението, постановено от Общия съд (седми състав) на 9 декември 2014 г. по дело T-140/13, Netherlands Maritime Technology Association/Европейска комисия
 (Дело C-100/15 P)
 (2015/C 127/21)
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: Netherlands Maritime Technology Association, по-рано Scheepsbouw Nederland (представители: K. Struckmann, Rechtsanwalt, G. Forwood, barrister)
 Други страни в производството: Европейска комисия, Кралство Испания
 Искания на жалбоподателя
 —
 Обжалваното съдебно решение да бъде отменено в частта, в която се отхвърля искането на жалбоподателя за отмяна на спорното решение на Комисията,
 —
 спорното решение на Комисията да бъде отменено, или делото да бъде върнато на Общия съд за ново разглеждане съобразно указанията на Съда по прилагането на правото, и
 —
 при всички случаи на жалбоподателя да бъдат присъдени съдебните разноски, включително разноските по производството пред Общия съд.
 Основания и основни доводи
 Жалбоподателят сочи, че решението на Общия съд е неправилно, що се отнася до преценката дали предварителната проверка на Комисията е била достатъчна и пълна, по-конкретно доколкото:
 —
 Общият съд не преценил правилно всички доводи, изтъкнати от жалбоподателя в първоинстанционното производство,
 —
 допуснал явна грешка в преценката и
 —
 изложените от него мотиви били недостатъчни и противоречиви.
 Основните доводи на жалбоподателя могат да бъдат обобщени, както следва:
 —
 По първото съображение: Общият съд не преценил правилно доводите на жалбоподателя относно сложната структура на новата схема „лизинг срещу данък“ (наричана по-нататък „новата схема STL“), относно самостоятелното прилагане на тази схема и относно нейната селективност, поради което не взел предвид дали спорното решение на Комисията съдържа верен анализ на функционирането на схемата като цяло и във връзка с други разпоредби на данъчното и дружественото право.
 —
 По второто съображение: Общият съд допуснал явна грешка в преценката по отношение на спорното решение на Комисията и така стигнал до неправилния извод, че това решение съдържа достатъчен анализ на кръга на получателите на помощ по новата схема STL.
 —
 По третото съображение: Общият съд не мотивирал достатъчно и логически последователно извода си за правилност на констатацията в спорното решение на Комисията, че обединенията по икономически интереси (ОИИ) не са потенциални получатели на помощ по новата схема STL и че не е необходимо да се определя референтна правна уредба, спрямо която да бъдат анализирани последиците от мярката. Освен това Общият съд не мотивирал достатъчно извода си, че спорното решение на Комисията е добре обосновано по въпроса защо новата схема STL да е присъща част от общата система.


text:
 11.10.2008
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 260/12
 Иск, предявен на 13 август 2008 г. — Комисия на Европейските общности/Република Унгария
 (Дело C-374/08)
 (2008/C 260/22)
 Език на производството: унгарски
 Страни
 Ищец: Комисия на Европейските общности (представители: P. Dejmek и B. D. Simon)
 Ответник: Република Унгария
 Искания на ищеца
 —
 Да се установи, че Република Унгария не е изпълнила задълженията си по Директива 2006/49/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 14 юни 2006 година относно капиталовата адекватност на инвестиционните посредници и кредитните институции (1), като не е приела необходимите законови, подзаконови и административни разпоредби за привеждане на вътрешното й право в съответствие с директивата или като не е съобщила посочените разпоредби на Комисията,
 —
 Да се осъди Република Унгария да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 Срокът за привеждане на вътрешното право в съответствие с директивата е изтекъл на 31 декември 2006 г.
 (1) ОВ L 177, стр. 201; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 9, стр. 203.


text:
 28.5.2011
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 160/7
 Решение на Съда (втори състав) от 7 април 2011 г. — Европейска комисия/Португалска република
 (Дело C-20/09) (1)
 (Неизпълнение на задължения от държава членка - Допустимост на иска - Свободно движение на капитали - Член 56 ЕО - Член 40 от Споразумението за ЕИП - Държавни ценни книжа - Преференциално данъчно третиране - Обосноваване - Борба с данъчните измами - Борба с избягването на данъци)
 2011/C 160/03
 Език на производството: португалски
 Страни
 Ищец: Европейска комисия (представители: R. Lyal и A. Caeiros)
 Ответник: Португалска република (представители: L. Inez Fernandes, C. Guerra Santos и J. Menezes Leitão)
 Предмет
 Неизпълнение на задължения от държава членка — Нарушение на членове 56 ЕО и 40 ЕИП — Облигации по публичен дълг — Преференциално данъчно третиране на облигациите, издадени от португалската държава
 Диспозитив
 1.
 Като е предвидила в рамките на особения режим за узаконяване на положението на данъчнозадължените лица по отношение на имущество, което към 31 декември 2004 г. не се намира на територията на Португалия („regime excepcional de regularização tributária de elementos patrimoniais que não se encontrem no território português em 31 de Dezembro de 2004“), установен със Закон No 39-A/2005 от 29 юли 2005 г., преференциално данъчно третиране само за издадените от португалската държава държавни ценни книжа, Португалската република не е изпълнила задълженията си по член 56 ЕО и по член 40 от Споразумението за Европейското икономическо пространство от 2 май 1992 г.
 2.
 Осъжда Португалската република да заплати съдебните разноски.
 (1) ОВ C 82, 4.4.2009 г.


text:
 5.5.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 133/22
 Решение на Общия съд от 21 март 2012 г. — Fiskeri og Havbruksnæringens Landsforening и др./Съвет
 (Дело T-115/06) (1)
 (Дъмпинг - Внос на сьомга с произход от Норвегия - Правило за по-малкото мито - Изчисляване на минималните вносни цени и на фиксираните мита)
 2012/C 133/41
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподатели: Fiskeri og Havbruksnæringens Landsforening (Осло, Норвегия), Norske Sjømatbedrifters Landsforening (Trondheim, Норвегия), Salmar Farming AS (Kverva, Норвегия), Hydroteck AS (Kristiansund, Норвегия), Hallvard Lerøy AS (Берген, Норвегия) и Lerøy Midnor AS (Hestvika, Норвегия) (представители: адв. B. Servais и адв. T. Paulsen)
 Ответник: Съвет на Европейския съюз (представители: J.-P. Hix и B. Driessen, подпомагани от адв. G. Berrisch)
 Встъпила страна в подкрепа на ответника: Европейска комисия (представители: първоначално P. Stancanelli и K. Talabér-Ritz, впоследствие K. Talabér-Ritz, T. Scharf и H. van Vliet, подпомагани от E. McGovern, barrister)
 Предмет
 Искане за отмяна на Регламент (ЕО) No 85/2006 на Съвета от 17 януари 2006 година за налагане на окончателни антидъмпингови мита и окончателното събиране на временни мита, наложени върху вноса на отгледана в рибовъдни стопанства сьомга с произход от Норвегия (ОВ L 15, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 11, том 44, стр. 99)
 Диспозитив
 1.
 Отменя Регламент (ЕО) No 85/2006 на Съвета от 17 януари 2006 година за налагане на окончателни антидъмпингови мита и окончателното събиране на временни мита, наложени върху вноса на отгледана в рибовъдни стопанства сьомга с произход от Норвегия, в частта, която се отнася до Fiskeri og Havbruksnæringens Landsforening, Norske Sjømatbedrifters Landsforening, Salmar Farming AS, Hydroteck AS, Hallvard Lerøy AS и Lerøy Midnor AS.
 2.
 Отхвърля жалбата в останалата ѝ част.
 3.
 Съветът на Европейския съюз понася направените от него съдебни разноски, както и съдебните разноски, направени от Fiskeri og Havbruksnæringens Landsforening, Norske Sjømatbedrifters Landsforening, Salmar Farming, Hydroteck, Hallvard Lerøy и Lerøy Midnor.
 4.
 Европейската комисия понася направените от нея съдебни разноски.
 (1) ОВ C 143, 17.6.2006 г.


text:
 8.6.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 164/8
 Жалба, подадена на 1 март 2013 г. от Федерална република Германия срещу Определението, постановено от Общия съд (осми състав) на 18 декември 2012 г. по дело T-205/11, Германия/Комисия
 (Дело C-102/13 P)
 2013/C 164/13
 Език на производството: немски
 Страни
 Жалбоподател: Федерална република Германия (представители: T. Henze и J. Möller)
 Друга страна в производството: Европейска комисия
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Съда,
 —
 да отмени Определение на Общия съд на Европейския съюз от 18 декември 2012 г. по дело T-205/11,
 —
 да приеме жалбата за допустима и да върне делото на Общия съд, който да се произнесе по основателността на жалбата, и
 —
 да осъди Европейската комисия да заплати съдебните разноски в производството по проверка на допустимостта на жалбата пред Общия съд и пред Съда.
 Правни основания и основни доводи
 С подадената жалба се оспорва Определение на Общия съд на Европейския съюз от 18 декември 2012 г. по дело T-205/11, с което Общият съд отхвърля като недопустима жалбата на Федерална република Германия с искане за отмяна на Решение 2011/527/ЕС на Комисията от 26 януари 2011 г. относно предоставена от Германия държавна помощ C-7/10 (ex CP 250/09 и NN 5/10) — предвидена в закона за корпоративния данък схема за пренасяне на данъчни загуби в случай на преструктуриране на предприятия в затруднение („KStG, Sanierungsklausel“).
 Федералното правителство изтъква две основания в подкрепа на жалбата си, с всяко от които посочва като оплакване липсата на мотиви:
 —
 Нарушение на принципа на ефективно правораздаване, който съставлява специфично проявление на общия правен принцип на правна сигурност, доколкото Общият съд погрешно е класифицирал избраното от Комисията производство за връчване на оспорваното решение и не е посочил изисквания относно формалностите, които следва да бъдат спазвани, за да се приеме за действително връчването срещу разписка за получаването на решение по член 7 от Регламент (ЕО) No 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 година за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО (1).
 —
 Нарушение на принципа на ефективно правораздаване, който съставлява специфично проявление на общия правен принцип на правна сигурност, доколкото Общият съд е приел, че в отговор на оплакването за закъснялото подаване на жалбата Комисията не е следвало да представя доказателства, че пратката е получена от лице, чиято самоличност може да бъде установена и че това лице е оправомощено да получава връчвания.
 (1) ОВ L 83, стр. 1, Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 41.


text:
 16.6.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 216/9
 Дело, заведено на 17 декември 2015 г. от Надзорния орган на ЕАСТ срещу Исландия
 (Дело E-31/15)
 (2016/C 216/06)
 На 17 декември 2015 г. в Съда на ЕАСТ беше заведено дело срещу Исландия от Надзорния орган на ЕАСТ, представляван от Carsten Zatschler, Øyvind Bø и Íris Ísberg в качеството им на представители на Надзорния орган на ЕАСТ, който се намира на следния адрес: Rue Belliard 35, 1040 Brussels, Belgium.
 Надзорният орган на ЕАСТ иска от Съда на ЕАСТ:
 1.
 Да постанови, че Исландия не е изпълнила задълженията си по акта, посочен в точка 9е от приложение XVII към Споразумението за Европейското икономическо пространство (Директива 2011/77/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 27 септември 2011 г. за изменение на Директива 2006/116/ЕО за срока за закрила на авторското право и някои сродни права), адаптиран към Споразумението с Протокол 1 към него, и по член 7 от Споразумението, като не е приела мерките, необходими за транспонирането на акта в предвидения срок, или във всеки случай като не е уведомила Надзорния орган на ЕАСТ за тях.
 2.
 Да осъди Исландия да заплати съдебните разноски.
 Правен и фактически контекст и правни аргументи, приведени в подкрепа на иска:
 —
 Искът се отнася до неспазването от страна на Исландия в установения срок — до 8 юни 2015 г., на мотивираното становище, издадено от Надзорния орган на ЕАСТ на 8 април 2015 г., отнасящо се до невъвеждането от тази държава в нейния национален правен ред на Директива 2011/77/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 27 септември 2011 г. за изменение на Директива 2006/116/ЕО за срока за закрила на авторското право и някои сродни права, посочена в точка 9e от приложение XVII към Споразумението за Европейското икономическо пространство и адаптирана към това споразумение с Протокол 1 към него (наричана по-нататък „актът“).
 —
 Надзорният орган на ЕАСТ твърди, че като не е приела в предвидения срок мерките, необходими за транспонирането на акта, Исландия не е изпълнила задълженията си по акта и по член 7 от Споразумението за ЕИП.


text:
 7.1.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 6/2
 Жалба, подадена на 21 септември 2011 г. от Laurent Gbagbo срещу определението, постановено от Общия съд (пети състав) на 13 юли 2011 г. по дело T-348/11, Gbagbo/Съвет
 (Дело C-478/11 P)
 2012/C 6/03
 Език на производството: френски
 Страни
 Жалбоподател: Laurent Gbagbo (представители: L. Bourthoumieux, J. Vergès, R. Dumas и M. Ceccaldi, avocats)
 Друга страна в производството: Съвет на Европейския съюз
 Искания на жалбоподателя
 —
 Да се обяви, че жалбата на г-н Laurent Gbagbo е допустима,
 —
 да се отмени Определение по дело T-348/11 от 13 юли 2011 г. поради изтичане на давност;
 —
 да се върне делото за разглеждане от Общия съд, за да може жалбоподателят да защити правата си,
 —
 да се осъди Съвета на Европейския съюз да понесе съдебните разноски на основание членове 69 и 73 от Процедурния правилник на Съда.
 Правни основания и основни доводи
 Жалбоподателят излага следните правни основания в подкрепа на жалбата си:
 —
 Настъпване на непреодолима сила поради военни действия, прекъсващи давността. Настъпилите за жалбоподателя събития от месец ноември 2010 г. в Кот д'Ивоар, представлявали случай на непреодолима сила по смисъла на член 45 от Статута на Съда на Европейския съюз поради военното положение, което водело до прекъсване на давностните срокове на актовете, приети по отношение на него от Съвета.
 —
 Настоящият случай на непреодолима сила поради война бил пречка за жалбоподателя да упражни свободно своето право да подаде жалба срещу актове, които явно нарушават основни права.
 —
 Основните права и свободи стояли над принципа на правна сигурност. Като изтъквал принципа на правна сигурност, за да обяви искането на жалбоподателя за недопустимо, Общият съд засягал основното право на достъп до съд и правото на защита. По този начин жалбоподателят бил лишен от правото да бъде изслушан от компетентна юрисдикция.
 —
 Непротивопоставимост на срока поради отдалеченост и на срока за обжалване в случай на война. Срокът за отдалеченост и срокът за обжалване не можели да се изтъкват срещу адресат, пребиваващ в държава, в която се води война. Подобни срокове били приложими единствено в мирно време и на европейския континент. Жалбоподателят обаче се намира на друг континент и поради тази причина стриктното прилагане на член 102 от Процедурния правилник на Общия съд в настоящия случай безспорно е нарушение на член 6, параграф 1 от Европейската конвенция за защита правата на човека и основните свободи и на член 263 от Договора за функционирането на Европейския съюз.
 —
 По-високият ранг на член 263 от Договора за функционирането на Европейския съюз. Член 102 от Процедурния правилник на Общия съд обезсилвал задължението за уведомяване, предвидено от Договора за функционирането на Европейския съюз, което гласи, че срокът за обжалване тече, считано от публикуването на акта, от неговото съобщаване или от деня, в който заинтересованото лице е узнало за него. Всъщност член 102 от Процедурния правилник пренебрегвал задължението за уведомяване и не вземал предвид деня, в който жалбоподателят действително е узнал за акта, като така стеснявал буквата и духа на член 263 ДФЕС. По този начин член 102 поставял под въпрос правата, предвидени и защитени от Договора, който има по-висша правна сила и е задължителен за институциите на Европейския съюз. Следователно тъй като обжалваните актове не са били съобщени на жалбоподателя, в нарушение на член 263, параграф 5 от Договора за функционирането на Европейския съюз, срокът за обжалване може да започне да тече едва считано от момента, в който той е узнал за приетите спрямо него актове.
 —
 Сериозно засягане на основните права и свободи. Прогласеният от Общия съд принцип на правна сигурност сериозно поставял под въпрос правната сигурност в цялост, тъй като на правните субекти, пребиваващи извън Европейския съюз и то в страна, в която се води война, се налагат санкции, срещу които те не могат надлежно да упражнят своето право на обжалване, тъй като не са узнали за санкцията.
 —
 При условията на евентуалност жалбоподателят иска отмяна на актовете, приети от Съвета спрямо него, поради тежестта на нарушението на основните права и свободи. Като се има предвид, че обжалваните актове нарушавали основни свободи, защитени от различни международни договори, Съдът трябвало да ги отмени, тъй като тяхната незаконосъобразност нарушавала установения европейски правов ред, както и поради съображението, че срок за обжалване не можел да бъде противопоставен на толкова сериозно нарушение на защитените основни права и свободи.


text:
 24.10.2009
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 256/7
 Иск, предявен на 22 юли 2009 г. — Комисия на Европейските общности/Кралство Испания
 (Дело C-281/09)
 2009/C 256/14
 Език на производството: испански
 Страни
 Ищец: Комисия на Европейските общности (представители: L. Lozano Palacios и C. Vrignon)
 Ответник: Кралство Испания
 Искания на ищеца
 —
 да се установи, че като e допуснало множество явни и тежки нарушения на нормите, съдържащи се в член 18, параграф 2 от Директива на Съвета от 3 октомври 1989 година относно координирането на някои разпоредби, формулирани в действащи закони, подзаконови и административни актове на държавите членки, отнасящи се до упражняване на телевизионна дейност (89/552/ЕИО (1)), Кралство Испания не е изпълнило задълженията си по член 3, параграф 2 от посочената директива, във връзка с член 10 от Договора за ЕО
 —
 да се осъди Кралство Испания да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 Комисията счита, че даденото от Кралство Испания ограничително тълкуване на понятието за рекламни спотове, в резултат на което определени рекламни практики (по-конкретно кратките репортажи с рекламна цел, телепромоционните спотове, рекламните спотове за спонсорство и микрорекламните спотове) не се считат за рекламни спотове и поради това по отношение на тях не се прилагат наложените с Директива 89/552/ЕИО почасови ограничения, е в противоречие с тази директива.
 (1) ОВ L 298, стр. 23; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 1, стр. 215


text:
 19.7.2008
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 183/12
 Преюдициално запитване, отправено от Commissione tributaria provinciale di Roma (Италия) на 25 април 2008 г. — Pontina Ambiente Srl/Regione Lazio
 (Дело C-172/08)
 (2008/C 183/23)
 Език на производството: италиански
 Препращаща юрисдикция
 Commissione tributaria provinciale di Roma
 Страни в главното производство
 Ищец: Pontina Ambiente Srl
 Ответник: Regione Lazio
 Преюдициални въпроси
 Разглежданите разпоредби на член 3, параграфи 26 и 31 от Закон No 549/95 противоречат ли на членове 12, 14, 43 и 46 от Договора за ЕИО и на Директиви 35/2000/EО (1) и 31/1999/EО (2), като се имат предвид посочените в съображенията на Директива 35/2000/EО и в член 10 от Директива 31/1999/EО принципи, съгласно които, по-специално, държавите-членки са длъжни да избягват ситуации на неравновесие по отношение на целия пазар в Общността като приемат разпоредбите, необходими за борба със забавяне на плащания, с цел да се забранят злоупотребите със свободата на договаряне в ущърб на кредитора, когато дадено споразумение има за основна цел да се предоставят на длъжника допълнителни парични средства за сметка на кредитора като се предвижда обезщетение за претърпените от кредитора вреди поради забавяне на плащането от страна на длъжника?
 (1) ОВ L 200, стp. 35, Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 226.
 (2) ОВ L 182, стp. 1, Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 5, стр. 94.


text:
 28.9.2017
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 321/10
 РЕШЕНИЕ НА СЪДА
 от 16 май 2017 година
 по дело E-8/16
 Netfonds Holding ASA, Netfonds Bank AS и Netfonds Livsforsikring AS срещу норвежкото правителство
 (Свобода на установяване — член 31 от Споразумението за ЕИП — Директива 2000/12/ЕО — Директива 2002/83/ЕО — Директива 2006/48/ЕО — Директива 2007/44/ЕО — Кредитни институции — Застрахователни предприятия — Квалифицирано участие — Пропорционалност — Пригодност — Необходимост)
 (2017/C 321/08)
 По дело E-8/16, Netfonds Holding ASA, Netfonds Bank AS и Netfonds Livsforsikring AS срещу норвежкото правителство — МОЛБА до Съда по член 34 от Споразумението между държавите от ЕАСТ за създаване на надзорен орган и съд, подадена от Районен съд Осло (Oslo tingrett), относно тълкуването на членове 31, 36 и 40 от Споразумението за Европейското икономическо пространство в контекста на правилата и практиките, приложими към собствеността върху норвежки дружества към момента, в който тези дружества подават заявление за лицензирането им като банки или застрахователни дружества, Съдът, в състав Carl Baudenbacher, председател, Per Christiansen и Páll Hreinsson (съдия-докладчик), съдии, постанови на 16 май 2017 г. решение, чийто диспозитив гласи:
 1.
 Към момента на настъпване на фактите Директива 2000/12/ЕО, както и Директива 2006/48/ЕО и Директива 2002/83/ЕО, изменени също с Директива 2007/44/ЕО, не са пречели на държавите от ЕИП да запазят по-строги правила относно процедурата за лицензиране на банки и застрахователни дружества. Тези правила обаче трябва да са съвместими с основните свободи, гарантирани от Споразумението за ЕИП.
 2.
 Законодателство като това, описано във въпроси 1 и 2, и административна практика като тази, описана във въпрос 3, представляват ограничения, които изглежда попадат предимно в приложното поле на член 31 от Споразумението за ЕИП. Запитващата юрисдикция следва да прецени дали случаят е такъв.
 3.
 Целта да бъдат намалени стимулите за собствениците на банки или застрахователни дружества да поемат прекомерни рискове, особено по отношение на риска от злоупотреба с власт, отразява императивни съображения от общ интерес, които могат да обосноват национални мерки, ограничаващи свободата на установяване, гарантирана от член 31 от Споразумението за ЕИП. Запитващата юрисдикция следва да установи кои са целите, които действително се преследват с националните мерки, както и да прецени дали законосъобразните цели се преследват по подходящ и последователен начин.
 4.
 Правилата за емитиране, както са описани във въпроси 1 и 2, не изглеждат подходящи за постигането на законосъобразната цел, установена от Съда. Административната практика, както е описана във въпрос 3, изглежда подходяща за постигането на тази цел, доколкото тя се прилага към заявленията за лицензиране на банки или застрахователни дружества, а не към вторичните придобивания след предоставянето на лиценз.
 5.
 Ако запитващата юрисдикция установи, че една или повече национални мерки са подходящи за постигането на законосъобразна цел, тя трябва също да прецени дали те надхвърлят това, което е необходимо за постигането на тази цел. В настоящото производство е видно, че мерки, различни от оспорваните, са по-малко ограничителни, но също толкова ефективни за постигането на установената законосъобразна цел.


text:
 14.1.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 8/26
 Дело, заведено на 2 декември 2009 г. от Надзорния орган на ЕАСТ срещу Исландия
 (Дело E-8/09)
 2010/C 8/09
 На 2 декември 2009 г. в Съда на ЕАСТ беше заведено дело срещу Исландия от Надзорния орган на ЕАСТ, представляван от Xavier Lewis и Florence Simonetti, в качеството им на агенти на Надзорния орган на ЕАСТ, с адрес: Rue Belliard 35, 1040 Bruxelles/Brussel, BELGIQUE/BELGIË.
 Надзорният орган на ЕАСТ иска, Съдът на ЕАСТ да обяви, че:
 1.
 с неприемането или неуведомяването на Органа за мерките, необходими за прилагане на акта, посочен в точка 5 от глава II към Споразумението за Европейското икономическо пространство (Директива 2006/42/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 17 май 2006 г. относно машините и за изменение на Директива 95/16/ЕО), адаптирана към Споразумението за ЕИП с Протокол 1 към него, в предвидения срок, Република Исландия не е изпълнила своите задължения съгласно акта и съгласно член 7 от Споразумението за ЕИП
 и
 2.
 Република Исландия поема разходите за това съдебно производство.
 Правен и фактически контекст и правни аргументи, приведени в подкрепа:
 —
 настоящото дело е във връзка с неизпълнението на директива относно машините,
 —
 Надзорният орган на ЕАСТ твърди, че не е получил никаква информация от Исландия, показваща, че директивата относно машините е приложена в исландското право, и че не притежава каквато и да е информация, за това, че Исландия е предприела необходимите мерки, за да осигури съответствие с директивата,
 —
 Надзорният орган на ЕАСТ твърди, че правителството на Исландия не е оспорило това, че не е привело в сила законите, регламентите и административните разпоредби, необходими за постигането на съответствие с директивата.