text:
 25.1.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 27/14
 Преюдициално запитване от Rechtbank Amsterdam (Нидерландия), постъпило на 6 ноември 2015 г. — Openbaar Ministerie/Daniel Adam Popławski
 (Дело C-579/15)
 (2016/C 027/18)
 Език на производството: нидерландски
 Запитваща юрисдикция
 Rechtbank Amsterdam
 Страни в главното производство
 Подател на искането: Openbaar Ministerie
 Ответник: Daniel Adam Popławski
 Преюдициални въпроси
 1)
 Може ли държава членка така да транспонира член 4, точка 6 от Рамково решение 2002/584/ПВР (1) в националното право, че:
 —
 изпълняващият съдебен орган да е автоматично длъжен да откаже предаване на гражданин на изпълняващата държава членка или пребиваващо в нея лице за целите на изпълнението на наложено наказание,
 —
 този отказ да води ipso iure до готовност за поемане на изпълнението на наказанието лишаване от свобода, наложено на съответния гражданин или съответното пребиваващо лице,
 —
 но решението за поемане на изпълнението да се взема едва след отказа лицето да бъде предадено за целите на изпълнението на наказанието му и вземането на положително решение в този смисъл да зависи, първо, от наличието на основание за това, предвидено в действащ договор между издаващата и изпълняващата държава членка, второ, от предвидените в този договор предпоставки, и трето, от съдействието на издаващата държава членка, например чрез подаването на съответно искане,
 поради което е налице риск след отказа да предаде съответното лице за изпълнение на наказанието му изпълняващата държава членка да не може да поеме изпълнението на това наказание, а същевременно този риск не се отразява на задължението да се откаже предаване на лицето?
 2)
 При отрицателен отговор на първия въпрос:
 a)
 може ли националният съд да приложи пряко разпоредбите на Рамково решение 2002/584/ПВР, въпреки че съгласно член 9 от Протокол (No 36) относно преходните разпоредби след влизането в сила на Договора от Лисабон правните последици на това рамково решение се запазват дотогава, докато то не бъде отменено, обявено за нищожно или изменено?
 б)
 Ако това е така, достатъчно точен и безусловен ли е член 4, точка 6 от Рамково решение 2002/584/ПВР, за да може да бъде приложен от националния съд?
 3)
 Ако отговорът на първия въпрос и буква б) от втория въпрос е отрицателен, може ли държавата членка, чието национално право допуска поемане на изпълнението на чуждестранно наказание лишаване от свобода само в случай че в съответен договор е предвидено основание за това, така да транспонира член 4, точка 6 от Рамково решение 2002/584/ПВР в националното право, че самият член 4, точка 6 от Рамковото решение да се смята за необходимото договорно основание, с цел да се избегне рискът от безнаказаност, свързан с националното изискване за наличие на договорно основание (вж. първия въпрос)?
 4)
 Ако отговорът на първия въпрос и буква б) от втория въпрос е отрицателен, може ли държавата членка така да транспонира член 4, точка 6 от Рамково решение 2002/584/ПВР в националното право, че отказът за предаване на пребиваващо в изпълняващата държава членка лице, което е гражданин на друга държава членка, да зависи от предпоставката изпълняващата държава членка да има наказателна юрисдикция за посочените в европейската заповед за арест деяния и да няма фактически пречки за (евентуалното) провеждане на наказателно производство за тези деяния в изпълняващата държава членка срещу пребиваващото в нея лице (каквато пречка би представлявал отказът на издаващата държава членка да изпрати преписката по наказателното дело), а същевременно да не се предвижда подобна предпоставка за отказа за предаване на гражданин на изпълняващата държава членка?
 (1) Рамково решение на Съвета от 13 юни 2002 година относно европейската заповед за арест и процедурите за предаване между държавите членки (ОВ L 190, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 6, стр. 3).


text:
 1.2.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 38/58
 Определение на Общия съд от 2 декември 2015 г. — Novartis/СХВП — Mabxience (HERTIXAN)
 (Дело T-41/15) (1)
 ((Марка на Общността - Производство по възражение - Оттегляне на заявката за регистрация - Липса на основание за произнасяне))
 (2016/C 038/77)
 Език на производството: испански
 Страни
 Жалбоподател: Novartis AG (Базел, Швейцария) (представител: M. Douglas, адвокат)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представител: S. Palmero Cabezas)
 Друга страна в производството пред апелативния състав на СХВП: Mabxience SA (Монтевидео, Уругвай)
 Предмет
 Жалба срещу решението на първи апелативен състав на СХВП от 31 октомври 2014 г. (преписка R 2550/2013-1), постановено в производство по възражение със страни Novartis AG и Mabxience SA
 Диспозитив
 1)
 Няма основание за произнасяне по съществото на жалбата.
 2)
 Осъжда Novartis AG да заплати съдебните разноски.
 (1) ОВ C 107, 30.3.2015 г.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 21.5.2011
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 152/7
 Решение на Съда (втори състав) от 31 март 2011 г. (преюдициално запитване от Niedersächsisches Finanzgericht, Германия) — Ulrich Schröder/Finanzamt Hameln
 (Дело C-450/09) (1)
 (Свободно движение на капитали - Пряко данъчно облагане - Данъчно облагане на доходите от отдаване под наем на недвижими имоти - Приспадане на изплащаната на родител рента в случай на делба-дарение - Условие за неограничено облагане в съответната държава членка)
 2011/C 152/11
 Език на производството: немски
 Запитваща юрисдикция
 Niedersächsisches Finanzgericht
 Страни в главното производство
 Ищец: Ulrich Schröder
 Ответник: Finanzamt Hameln
 Предмет
 Преюдициално запитване — Niedersächsisches Finanzgericht — Тълкуване на членове 12 и 56 ЕО — Данъчно облагане на доходите от отдаване под наем и аренда на недвижими имоти — Правна уредба на държава членка, която поставя възможността за приспадане на рентата, изплатена на предишния собственик на тези имоти при делба-дарение, в зависимост от условието данъчно задълженото лице да е неограничено данъчно задължено в тази държава
 Диспозитив
 Член 63 ДФЕС трябва да се тълкува в смисъл, че той не допуска правна уредба на държава членка, която разрешава на местно данъчнозадължено лице да приспадне рентите, изплатени на родител, който му е прехвърлил намиращи се на територията на тази държава членка недвижими имоти, от доходите от отдаване под наем на тези имоти, но в същото време не разрешава такова приспадане на чуждестранно данъчнозадължено лице, ако задължението за изплащане на тези ренти произтича от прехвърлянето на тези недвижими имоти.
 (1) ОВ C 37, 13.2.2010 г.


text:
 1.2.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 38/8
 Решение на Съда (четвърти състав) от 26 ноември 2015 г. (преюдициално запитване от Augstākā Tiesa — Латвия) — SIA „Maxima Latvija“/Konkurences padome
 (Дело C-345/14) (1)
 ((Преюдициално запитване - Конкуренция - Член 101, параграф 1 ДФЕС - Прилагане на аналогична национална правна уредба - Компетентност на Съда - Понятие за договор „който има за цел ограничаването на конкуренцията“ - Договори за наем на стопански обекти - Търговски центрове - Право на ключовия наемател да се противопостави на отдаването под наем на търговски площи от наемодателя на трети лица))
 (2016/C 038/10)
 Език на производството: латвийски
 Запитваща юрисдикция
 Augstākā Tiesa
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: SIA „Maxima Latvija“
 Ответник: Konkurences padome
 Диспозитив
 1)
 Член 101, параграф 1 ДФЕС трябва да се тълкува в смисъл, че обстоятелството, че договор за наем на стопански обект, представляващ голям магазин в търговски център, съдържа клауза, която дава на наемателя право да се противопоставя на отдаването под наем от наемодателя на търговски площи в същия търговски център на други наематели, само по себе си не означава, че този договор има за цел ограничаването на конкуренцията по смисъла на тази разпоредба.
 2)
 Могат да се считат за споразумения, които имат „за резултат“ предотвратяването, ограничаването или нарушаването на конкуренцията по смисъла на член 101, параграф 1 ДФЕС, договори за наем на стопански обекти като договорите, разглеждани в главното производство, за които след задълбочен анализ на техния икономически и правен контекст, както и на особеностите на съответния пазар е установено, че в значителна степен допринасят за евентуално затваряне на този пазар. Значимостта на приноса на всеки договор за затварянето на пазара зависи по-специално от позицията на страните по договора на посочения пазар и от срока на този договор.
 (1) ОВ C 329, 22.9.2014 г.


text:
 12.1.2008
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 8/31
 Решение на Съда на публичната служба (втори състав) от 22 ноември 2007 г. — Carpi Badía/Комисия
 (Дело F-110/06) (1)
 (Публична служба - Длъжностни лица - Повишаване - Точки за предимство - Непълно служебно досие - Пропускане на точки за предимство в електронното досие за повишаване, наречено „Sysper 2“ - Технически пропуск - Комитет по повишаване A* - Присъждане на брой точки, по-нисък от съдържащия се в предложението на йерархически горестоящия орган)
 (2008/C 8/55)
 Език на производството: френски
 Страни
 Жалбоподател: José María Carpi Badía (Люксембург, Люксембург) [представители: B. Cortese и C. Cortese, avocats]
 Ответник: Комисия на Европейските общности [представители: G. Berscheid и K. Herrmann]
 Предмет
 Отмяна на решението на Органа по назначаването (ОН) за присъждане на жалбоподателя, длъжностно лице в Комисията, който е пропуснат по грешка в списъците за повишаване на своята Генерална дирекция, на брой точки за предимство, по–нисък от желания от Генералната дирекция, и недостатъчен, за да позволи неговото повишаване в процедурата за повишаване за 2005 година.
 Диспозитив
 1)
 Отменя решението на Комисията на Европейските общности, с което на г-н Carpi Badía се присъжда недостатъчен брой точки за предимство за неговото повишаване в рамките на процедурата за повишаване за 2005 г.
 2)
 Отменя решението на Комисията на Европейските общности, с което се обявява списъкът на длъжностни лица, повишени в процедурата за повишаване за 2005 г., публикувано в Административни известия No 85/2005 от 23 ноември 2005 г., доколкото в него не е включено името на г-н Carpi Badía.
 3)
 Осъжда Комисията на Европейските общности да заплати съдебните разноски, направени от г-н Carpi Badía, както и да понесе направените от нея съдебни разноски.
 (1) ОВ C 281, 18.11.2006 г., стр. 48.


text:
 26.1.2008
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 22/58
 Определение на Съда на публичната служба от 5 декември 2007 г. — Moschonaki/Европейската фондация за подобряване на условията на живот и труд (ЕФПУЖТ)
 (Дело F-3/07) (1)
 (2008/C 22/112)
 Език на производството: френски
 Председателят на първи състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра поради уреждане на спора по взаимно съгласие.
 (1) ОВ C 56, 10.3.2007 г., стр. 43.


text:
 29.6.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 189/24
 Определение на Общия съд от 7 май 2013 г. — Cat Media Pty/СХВП — Avon Products (RETANEW)
 (Дело T-246/12) (1)
 (Марка на Общността - Производство по възражение - Оттегляне на възражението - Липса на основание за произнасяне)
 2013/C 189/49
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: Cat Media Pty Ltd (Warriewood, Австралия) (представител: I. De Freitas, solicitor)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представител: J. Crespo Carrillo)
 Друга страна в производството пред апелативния състав на СХВП, встъпила в производството пред Общия съд: Avon Products, Inc. (Ню Йорк, Съединени американски щати) (представител: U. Stelzenmüller, avocat)
 Предмет
 Жалба срещу решението на първи апелативен състав на СХВП от 21 март 2012 г. (преписка R 740/2011-1) относно производство по възражение между Avon Products, Inc. и Cat Media Pty Ltd.
 Диспозитив
 1.
 Липсва основание за произнасяне по жалбата.
 2.
 Осъжда жалбоподателя и встъпилата страна да понесат направените от тях съдебни разноски, както и всеки от тях да заплати половината от съдебните разноски, направени от ответника.
 (1) ОВ C 243, 11.8.2012 г.


text:
 10.11.2007
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 269/25
 Преюдициално запитване, отправено от Първоинстанционен съд (едноличен състав) в Ретимно (Гърция) на 8 август 2007 г. — Charikleia Giannoudi/Dimos Geropotamou
 (Дело C-379/07)
 (2007/C 269/48)
 Език на производството: гръцки
 Препращаща юрисдикция
 Първоинстанционен съд (едноличен състав) в Ретимно
 Страни в главното производство
 Ищец: Charikleia Giannoudi
 Ответник: Dimos Geropotamou
 Преюдициални въпроси
 1)
 Дали клауза 5 и клаузи 8.1 и 8.3 от Рамковото споразумение за срочната работа, сключено между CES [Европейската конфедерация на профсъюзите], UNICE [Съюза на индустриалците в Европейската общност] и CEEP [Европейския център на предприятията с държавно участие], което представлява неразделна част от Директива 1999/70/ЕО на Съвета (ОВ L 175, 10 юли 1999 г., стр. 42; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 5, стр. 129), следва да се тълкуват в смисъл, че общностното право не позволява на държава-членка, като се позовава на изискването за прилагане на това Рамково споразумение, да приема разпоредби, когато:
 а)
 в националната правна уредба отпреди влизането в сила на директивата вече съществуват еквивалентни правни мерки по смисъла на клауза 5.1 от рамковото споразумение, и
 б)
 когато с приетите за прилагане на Рамковото споразумение разпоредби в националната правна уредба се намалява общото ниво на закрила, предоставена на работниците на срочни трудови договори?
 2)
 При положителен отговор на първия въпрос, в случай че в националната правна уредба при влизането в сила на Директива 1999/70/ЕО вече съществуват еквивалентни правни мерки по смисъла на клауза 5.1 от Рамковото споразумение, като член 8, параграф 3 от Закон No 2112/1920, за който става въпрос в спора по главното производство, дали представлява непозволено намаляване на общото ниво на закрила на работниците на срочни трудови договори в националната правна уредба по смисъла на клаузи 8.1 и 8.3 от Рамковото споразумение приемането на нормативна разпоредба, обоснована с изискването за прилагане на Рамковото споразумение, като член 11 от Президентски указ No 164/2004, за който става въпрос в делото по главното производство:
 а)
 когато тази нормативна разпоредба, насочена към прилагането на Рамковото споразумение, е приета след изтичането на срока за транспониране на Директива 1999/70/ЕО, но в нейния обсег на приложение във времето попадат само срочни трудови договори и правоотношения, действащи към момента на нейното влизане в сила или изтекли в рамките на определен период преди влизането ѝ в сила, но след изтичането на срока за транспониране на директивата, докато предшестващите еквивалентни правни мерки нямат ограничен във времето обсег на приложение и обхващат всички срочни трудови договори, които са били сключени, действали са или са изтекли към датата на влизане в сила на Директива 1999/70/ЕО и на изтичане на срока за нейното транспониране;
 б)
 когато в приложното поле на тази нормативна разпоредба, насочена към прилагането на Рамковото споразумение, попадат само срочни трудови договори или правоотношения, които — за да се считат за последователни по смисъла на посочената разпоредба — трябва да отговарят едновременно на следните условия:
 1)
 между тях да има период, не по-дълъг от три месеца;
 2)
 те да имат обща продължителност от поне 24 месеца към момента на влизане в сила на тази разпоредба, независимо от броя на подновяванията на договорите, или въз основа на тези подновявания да е имало общ период на работа от поне 18 месеца в рамките на общ период от 24 месеца, считано от първоначалния договор, при условие че има поне три подновявания след първоначалния договор, докато предшестващите еквивалентни правни мерки не поставят такива изисквания, а обхващат всички срочни (последователни) трудови договори, независимо от минимален период на работа и минимален брой подновявания на договори;
 в)
 когато разглежданата национална правна мярка, насочена към прилагането на Рамковото споразумение, предвижда като правна последица във връзка със закрилата на работниците на срочни трудови договори и предотвратяването на злоупотреба по смисъла на Рамковото споразумение за срочната работа квалифицирането на срочния трудов договор като договор с неопределена продължителност с действие занапред (ex nunc), докато предшестващите еквивалентни правни мерки предвиждат квалифицирането на срочните трудови договори като договори с неопределена продължителност от момента на първоначалното им сключване (ex tunc)?
 3)
 При положителен отговор на първия въпрос, в случай че в националната правна уредба при влизането в сила на Директива 1999/70/ЕО вече съществуват еквивалентни правни мерки по смисъла на клауза 5.1 от Рамковото споразумение за срочната работа, което представлява неразделна част от тази директива, като член 8, параграф 3 от Закон No 2112/1920, за който става въпрос в разглежданото дело, дали представлява непозволено намаляване на общото ниво на закрила на работниците на срочни трудови договори в националната правна уредба по смисъла на клаузи 8.1 и 8.3 от Рамковото споразумение приемането на нормативна разпоредба, обоснована с изискването за прилагане на Рамковото споразумение, като член 7 от Президентски указ No 164/2004, представляващ предмет на разглеждане в делото по главното производство, когато този член предвижда като единствен способ за закрила на работниците на срочни трудови договори срещу злоупотреба задължението от страна на работодателя за заплащане на възнаграждението и на обезщетението за уволнение, в случай на противозаконно наемане на работници с последователни срочни трудови договори, като се отчита фактът, че:
 а)
 задължението за заплащане на възнаграждението и на обезщетението за уволнение е предвидено от националното право във всеки случай на трудово правоотношение и не е специално насочено към предотвратяване на злоупотреба по смисъла на Рамковото споразумение и
 б)
 прилагането на предшестващата еквивалентна правна мярка има за правна последица признаването на срочни трудови договори за договори с неопределена продължителност?
 4)
 При положителен отговор на предишните въпроси, дали националният съд при тълкуване на своето национално право в съответствие с Директива 1999/70/ЕО следва да остави без приложение несъответстващите на тази директива разпоредби, съдържащи се в законовата уредба, приета с позоваване на изискването за прилагане на Рамковото споразумение, която обаче предвижда намаляване на общото ниво на закрила на работниците на срочни трудови договори във вътрешната правна уредба, като разпоредбите на член 7 и член 11 от Президентски указ No 164/2004, и да приложи вместо тях разпоредбите, съдържащи се в еквивалентната национална уредба, предшестваща влизането в сила на директивата, като разпоредбите на член 8, параграф 3 от Закон No 2112/1920?
 5)
 В случай, че националният съд възприеме по принцип за приложима по дело, отнасящо се до срочната работа, разпоредба (в конкретния случай член 8, параграф 3 от Закон No 2112/1920), която представлява еквивалентна правна мярка по смисъла на клауза 5.1 от Рамковото споразумение за срочната работа, представляващо неразделна част от Директива 1999/70/ЕО, и — въз основа на тази разпоредба — констатацията, че ако последователни трудови договори са сключени като срочни договори без обективна причина, свързана с естеството, с вида и с всички характеристики на предоставяната дейност, това води след себе си признаването, че тези договори са трудови договори с неопределена продължителност:
 а)
 дали е съвместимо с общностното право тълкуване и прилагане на националното право от страна на националния съд, съгласно което във всеки случай представлява обективна причина за сключването на срочни трудови договори обстоятелството, че като правно основание за сключването им е използвана разпоредба относно работата по срочни трудови договори за задоволяването на нужди със сезонен, периодичен, временен или извънреден характер, дори и в действителност задоволяваните нужди да са „устойчиви и дълготрайни“;
 б)
 дали е съвместимо с общностното право тълкуване и прилагане на националното право от страна на националния съд, съгласно което разпоредба, забраняваща преобразуването на срочни трудови договори в обществения сектор в трудови договори с неопределена продължителност, следва да се тълкува в смисъл, че в обществения сектор във всички случаи съществува абсолютна забрана за преобразуването на срочен трудов договор или правоотношение в договор или правоотношение с неопределена продължителност, даже в случай, че противозаконно е сключен като срочен договор, доколкото в действителност задоволяваните нужди са „устойчиви и дълготрайни“, и на националния съд не е оставена възможността в такива случаи да прогласи действителния характер на разглежданото трудово правоотношение и неговата правилна квалификация като договор с неопределена продължителност; или тази забрана следва да се ограничи единствено до срочните трудови договори, които действително са сключени за задоволяването на временни, непредвидими, спешни, извънредни или други подобни нужди, а не и в случай, при който всъщност са сключени за задоволяването на „устойчиви и дълготрайни“ нужди?


text:
 27.1.2007
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 20/15
 Иск, предявен на 1 декември 2006 г. — Shell Petroleum и други/Комисия
 (Дело T-343/06)
 (2007/C 20/22)
 Език на производството: английски
 Страни
 Ищци: Shell Petroleum NV (Хага, Нидерландия), The Shell Transport and Trading Company Ltd (Лондон, Обединеното кралство), Shell Nederland Verkoopmaatschappij BV (Capelle aan den IJssel, Нидерландия) [представители: O.W. Brouwer, W. Knibbeler, S. Verschuur, адвокати]
 Ответник: Комисия на Европейските общности
 Искания на ищците
 Shell Petroleum NV и The Shell Transport and Trading Company Ltd искат от Първоинстанционния съд:
 —
 да отмени изцяло Решение на Комисията от 13 септември 2006 г. във връзка с процедура по член 81 ЕО (дело COMP/F/38.456 — Битум — Нидерландия, наричано по-долу „решението“), доколкото същото е адресирано до Shell Petroleum NV и The Shell Transport and Trading Company Ltd; или субсидиарно
 —
 да отмени частично решението, доколкото същото приема, че Shell Petroleum NV и The Shell Transport and Trading Company Ltd са нарушили член 81 ЕО в периода между 1 април 1994 г. и 19 февруари 1996 г. и да намали наложената им глоба; и
 —
 във всеки случай, да намали наложената с решението глоба на Shell Petroleum NV и The Shell Transport and Trading Company Ltd;
 —
 да осъди ответника да заплати съдебните разноски, включително разходите, извършени от Shell Petroleum NV и The Shell Transport and Trading Company Ltd във връзка с плащането на целия размер или част от размера на глобата или за учредяване на банкова гаранция;
 —
 да бъдат извършени всички други действия, които Първоинстанционният съд намери за необходими.
 Shell Nederland Verkoopmaatschappij BV иска от Първоинстанционния съд:
 —
 да отмени частично решението, доколкото същото установява, че Shell Nederland Verkoopmaatschappij BV е нарушило член 81 ЕО в периода между 1 април 1994 г. и 19 февруари 1996 г. и да намали наложената му с решението глоба и
 —
 във всеки случай, да намали наложената с решението глоба на Shell Nederland Verkoopmaatschappij BV;
 —
 да осъди ответника да заплати съдебните разноски, включително разходите, извършени от Shell Verkoopmaatschappij BV във връзка с плащането на целия размер или част от размера на глобата или за учредяване на банкова гаранция;
 —
 да бъдат извършени всички други действия, които Първоинстанционният съд намери за необходими.
 Правни основания и основни доводи
 Ищците твърдят, че следните елементи на решението се основават на грешки при прилагане на правото и на грешки в преценката:
 а)
 твърдението, че Shell Verkoopmaatschappij BV е инициатор и водещ участник в картела;
 б)
 твърдението, че The Shell Transport and Trading Company Ltd и Shell Petroleum NV носят отговорност за нарушението;
 в)
 увеличаването на глобата поради повторност на нарушението;
 г)
 изчислението на началния размер за Shell Nederland Verkoopmaatschappij BV;
 д)
 продължителността на нарушението.


text:
 14.4.2007
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 82/56
 Иск, предявен на 26 януари 2007 г. — Chassagne/Комисия
 (Дело F-8/07)
 (2007/C 82/118)
 Език на производството: френски
 Страни
 Ищец: Olivier Chassagne (Брюксел, Белгия) [представител: Y. Minatchy, адвокат]
 Ответник: Комисия на Европейските общности
 Искания на ищеца
 —
 да се отменят решенията на Комисията от 23 юни 2006 г. и от 27 октомври 2007 г. и да се предприемат произтичащите за ищеца мерки;
 —
 да се постановят всички мерки, необходими за защита на правата и интересите на ищеца;
 —
 да се осъди ответникът да заплати обезщетение за вреди в размер на едно еуро;
 —
 да се осъди ответникът да заплати разноските.
 Правни основания и основни доводи
 С оспорваните решения, по силата на процедурата по повишаване за 2006 г., Комисията е прехвърлила ищеца — длъжностно лице в ГД „Енергетика и транспорт“, който в момента на настъпване на обстоятелствата се намирал в положение на частична командировка по синдикални причини, от списъка на посочената дирекция в „списък A*10 от приложение IV“.
 В подкрепа на иска си ищецът твърди по-специално, че тези решения: i) нарушават принципа за задължително мотивиране; са лишени от правно основание; нарушават член 6, параграф 3, буква б) от общите разпоредби за изпълнение на член 43 от Правилника.


text:
 23.9.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 256/9
 Дело, заведено на 9 юли 2010 г. от Swisscom RE Aktiengesellschaft срещу Надзорния орган на ЕАСТ
 (Дело E-7/10)
 2010/C 256/09
 На 9 юли 2010 г. срещу Надзорния орган на ЕАСТ бе заведено дело от Swisscom RE Aktiengesellschaft, представляван от д-р Michael Sánchez Rydelski, адвокат на Swisscom RE Aktiengesellschaft с адрес Kirchstrasse 12, 9490 Vaduz, LIECHTENSTEIN.
 Swisscom RE Aktiengesellschaft иска от Съда на ЕАСТ:
 1.
 да анулира Решение на Надзорния орган на ЕАСТ No 97/10/COL от 24 март 2010 г. относно данъчното облагане на „вътрешни“ застрахователни дружества съгласно закона за данъчното облагане на Лихтенщайн;
 2.
 като алтернативна възможност да обяви за невалидни членове 3 и 4 от Решение на Надзорния орган на ЕАСТ No 97/10/COL от 24 март 2010 г., дотолкова, доколкото те нареждат възстановяването на помощта по член 1 от това решение;
 както и
 3.
 нареди на Надзорния орган на ЕАСТ да поеме разходите по съдебното производство.
 Правен и фактически контекст и правни аргументи, приведени в подкрепа:
 —
 ищецът, Swisscom RE Aktiengesellschaft, дъщерно дружество, изцяло притежавано от Swisscom AG, извършва вътрешни презастрахователни операции в Лихтенщайн за Swisscom Group от създаването си през 1997 г.,
 —
 ищецът е подал информация, че Надзорният съвет на ЕАСТ неправилно е приложил член 61, параграф 1 от Споразумението за ЕИП. Данъчните мерки, предприети от Лихтенщайн, не представляват държавна помощ, тъй като „вътрешните“ презастрахователни дружества не се определят като предприятия по смисъла на член 61, параграф 1 от Споразумението за ЕИП. В допълнение към това данъчните мерки, предприети от Лихтенщайн, не могат да се разглеждат като селективни мерки съгласно член 61, параграф 1 от Споразумението за ЕИП,
 —
 освен това ищецът твърди, че:
 —
 ако Съдът стигне до заключение, че данъчните мерки, предприети от Лихтенщайн, включват държавна помощ, Надзорният орган на ЕАСТ е сбъркал с нареждането си за възстановяване на предполагаемата помощ от 6 ноември 2001 г.; както и
 —
 Надзорният съвет на ЕАСТ не е предоставил добра обосновка по важни точки в своята оценка, както се изисква от член 16 от Споразумението за надзор и съд.


text:
 23.3.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 86/17
 Жалба, подадена на 8 януари 2013 г. от Dana Mocová срещу решението, постановено на 13 юни 2012 г. от Съда на публичната служба по дело F-41/11, Mocová/Комисия
 (Дело T-347/12 P)
 2013/C 86/28
 Език на производството: френски
 Страни
 Жалбоподател: Dana Mocová (Прага, Чешка република) (представители: D. Abreu Caldas, S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis и É. Marchal, avocats)
 Друга страна в производството: Европейска комисия
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Общия съд:
 —
 да отмени Решение на Съда на публичната служба (3 състав) от 13 юни 2012 г. по дело F-41/11, Dana Mocová/Европейска комисия,
 —
 да отмени решението, с което е отхвърлено искането за продължаване на срока на договора на жалбоподателя,
 —
 да осъди Комисията да заплати съдебните разноски за двете инстанции.
 Правни основания и основни доводи
 Жалбоподателят излага две правни основания в подкрепа на жалбата си.
 1.
 Първото основание е изведено от грешка при прилагане на правото във връзка с обхвата на принципа на законосъобразност, тъй като СПС приема, от една страна, че когато се отхвърля жалбата по административен ред на жалбоподателя за продължаване на срока на договора му на срочно нает служител, мотивите на органа, оправомощен да сключва трудови договори, (наричан по-нататък „ОСТД“) могат да се заменят и изменят, а от друга страна, СПС приема, че мотивите са валидни, при положение че те се основавали на обстоятелства, установени след постановяване на обжалвания акт. Жалбоподателят изтъква, че:
 —
 ако в настоящия случай договорът на жалбоподателя не бил подновен поради правилото, което не допуска продължаване за повече от осем години, впоследствие в отговора на жалбата по административен ред ОСТД не би могъл да твърди, че договорът не бил подновен поради бюджетни съображения и в интерес на службата, а след това пред СПС да посочи в мотивите само бюджетните съображения,
 —
 обратно на това, което се твърди в точка 50 от обжалваното решение, СПС бил длъжен да разгледа възражението за незаконосъобразност на правилото за осемте години, тъй като този мотив бил изложен при отхвърляне на искането за продължаване на срока на договора на срочно нает служител.
 2.
 Второто правно основание е изведено от грешка при прилагане на правото, тъй като СПС приема, че обжалваното решение е взето от ОСТД с оглед на интереса на службата, а всъщност СПС установил, че в съдебното заседание Комисията признала, че за мотивирането на обжалвания пред първата инстанция акт било възможно да се посочат само бюджетни съображения. Жалбоподателят изтъква освен това, че СПС не се съобразил със задължението си за мотивиране и със задължението си да разгледа всички изложени пред него твърдения за нарушения на правото, тъй като изобщо не споменал доводите на жалбоподателя във връзка с противоречието между мотивите за закриването на работни места поради бюджетни съображения и откриването на нови работни места за срочно наети служители със степен AD9.


text:
 30.8.2008
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 223/60
 Определение на Съда на публичната служба (втори състав) от 21 февруари 2008 г. — Arana de la Cal/Комисия
 (Дело F-63/05) (1)
 (Публична служба - Договорно нает служител - Просрочена жалба - Явно недопустима жалба)
 (2008/C 223/113)
 Език на производството: френски
 Страни
 Жалбоподател: Miriam Arana de la Cal (Брюксел, Белгия) (представител: L. Vogel, avocat)
 Ответник: Комисия на Европейските общности (представители: J. Currall и G. Berscheid)
 Встъпила страна в подкрепа на отвметника: Съвет на Европейския съюз (представители: M. Arpio Santacruz и I. Sulce)
 Предмет
 От една страна, отмяна на решението на Комисията, с което се отхвърля искането на жалбоподателката, която е бивш служител със спомагателни функции, срещу решението за определяне на нейната степен и на възнаграждението и като договорно нает служител, а, от друга страна, искане за обезщетение (предишно T-271/05)
 Диспозитив
 1)
 Отхвърля жалбата като явно недопустима.
 2)
 Всяка страна понася направените от нея съдебни разноски.
 (1) ОВ C 229, 17.9.2005 г., стр. 31 (дело, което първоначално е регистрирано пред Първоинстанционния съд на Европейските общности под номер T-271/05 и е препратено на Съда на публичната служба на Европейския съюз с Определение от 15.12.2005 г.).


text:
 7.6.2008
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 142/30
 Жалба, подадена на 25 март 2008 г. — CBI и Abisp/Комисия
 (Дело T-128/08)
 (2008/C 142/55)
 Език на производството: френски
 Страни
 Жалбоподатели: Coordination Bruxelloise d'Institutions sociales et de santé (CBI) (Брюксел, Белгия) и Association Bruxelloise des Institutions de Soins Privées (Abisp) (Брюксел, Белгия) (представители: D. Waelbroeck, avocat, и D. Slater, solicitor)
 Ответник: Комисия на Европейските общности
 Искания на жалбоподателите
 —
 да се отмени решението на Комисията,
 —
 да се осъди ответникът да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 Жалбоподателите искат отмяна на решението на Комисията от 10 януари 2008 г., с което се отхвърля жалбата им, подадена на 7 септември и 17 октомври 2005 г. срещу държавните помощи, предоставени от Кралство Белгия на публични болници от мрежата Iris на област Bruxelles-Capitale, и се отказва започване на официалната процедура по разследване на разглежданите помощи съгласно член 88, параграф 2 ЕО.
 Жалбоподателите поддържат, на първо място, че обжалваното решение е опорочено от процесуални недостатъци, доколкото е трябвало да се приеме от Комисията като колективен орган, да се адресира до засегнатата държава-членка и да се публикува в Официален вестник на Европейския съюз.
 По същество жалбоподателите изтъкват, че Комисията е допуснала явни грешки в преценката и е нарушила задълженията си за излагане на мотиви, като е счела, че разглежданите мерки са съвместими с член 86, параграф 2 ЕО и не е необходимо да се започва официалната процедура по разследване по член 88, параграф 2 ЕО.
 Жалбоподателите твърдят, че в случая не са изпълнени условията за прилагане на член 86, параграф 2 ЕО, тъй като:
 —
 задачата на болниците бенефициери на помощта да предоставят обществени услуги не е ясно определена,
 —
 критериите за компенсиране не са били определени предварително,
 —
 компенсацията надвишава направените разходи, и
 —
 не е била извършена съпоставка между болниците бенефициери на помощта и сходните частни болници.
 Жалбоподателите изтъкват освен това, че в случая директивата относно прозрачността на финансовите отношения между държавите-членки и публичните предприятия (1) не е била спазена.
 (1) Директива 2006/111/ЕО на Комисията от 16 ноември 2006 година относно прозрачността на финансовите отношения между държавите-членки и публичните предприятия, както и относно финансовата прозрачност в рамките на някои предприятия (ОВ L 318, стр. 17; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 5, стр. 66).


text:
 23.10.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 288/13
 Решение на Съда (първи състав) от 9 септември 2010 г. — Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)/BORCO-Marken-Import Matthiesen GmbH & Co. KG
 (Дело C-265/09 P) (1)
 (Обжалване - Марка на Общността - Заявка за регистрация на фигуративния знак „α“ - Абсолютни основания за отказ - Отличителен характер - Марка, състояща се от самостоятелна буква)
 (2010/C 288/19)
 Език на производството: немски
 Страни
 Жалбоподател: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представител: G. Schneider)
 Друга страна в производството: BORCO-Marken-Import Matthiesen GmbH & Co. KG (представител: M. Wolter, Rechtsanwalt)
 Предмет
 Жалба срещу Решение на Първоинстанционния съд (шести състав) от 29 април 2009 г. по дело Borco-Marken-Import Matthiesen/СХВП (α) (T-23/07), с което Първоинстанционният съд отменя решението на четвърти апелативен състав на СХВП от 30 ноември 2006 г. за отхвърляне на жалбата срещу решението на проверителя за отказ да се регистрира фигуративният знак „α“ като марка на Общността за стоки от клас 33 — Отличителен характер на марка, състояща се от самостоятелна буква
 Диспозитив
 1.
 Отхвърля жалбата.
 2.
 Осъжда Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП) да заплати съдебните разноски.
 (1) ОВ C 233, 26.9.2009 г.


text:
 6.11.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 301/56
 Жалба, подадена на 13 септември 2010 г. — Bottega Veneta International/СХВП (Форма на ръчна дамска чанта)
 (Дело T-410/10)
 ()
 2010/C 301/90
 Език на производството: италиански
 Страни
 Жалбоподател: Bottega Veneta International Sàrl (Люксембург, Люксембург) (представители: P. Roncaglia, avvocato, G. Lazzeretti, avvocato, M. Boletto, avvocato, E. Gavuzzi, avvocato)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)
 Искания на жалбоподателя
 —
 да се отмени решението на първи апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар от 16 юни 2010 г. по преписка R 1539/2009-1,
 —
 да се осъди Службата за хармонизация във вътрешния пазар да заплати разноските, направени в настоящото производство и в производството по обжалване пред апелативния състав.
 Правни основания и основни доводи
 Марка на Общността, предмет на спора: Марка, състояща се от триизмерен отличителен знак, познат като чанта „Cabat“ (заявка за регистрация No 6632566) за стоки от клас 18 („Чанти и ръчни дамски чанти“)
 Решение на проверителя: Отхвърля заявката за регистрация.
 Решение на апелативния състав: Отхвърля жалбата.
 Изложени правни основания: Нарушение на правило 9, параграф 3, буква а) от Регламент No 2868/95 и на член 7, параграф 1, буква б) и параграф 3 от Регламент No 207/2009.


text:
 4.4.2009
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 82/21
 Жалба, подадена на 16 февруари 2009 г. от Georgios Karatzoglou срещу решението, постановено от Първоинстанционния съд (първи състав) на 2 декември 2008 г. по дело T-471/04, Georgios Karatzoglou/Европейска агенция за възстановяване (ЕАВ)
 (Дело C-68/09 P)
 (2009/C 82/38)
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: Georgios Karatzoglou (представител: S. A. Pappas, dikigoros)
 Друга страна в производството: Европейска агенция за възстановяване (ЕАВ)
 Искания на жалбоподателя
 —
 да се отмени обжалваното съдебно решение,
 —
 да се отмени обжалваното решение на органа по назначаването,
 —
 да се осъди ответникът да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 Жалбоподателят твърди, че като приема, че не е необходимо да се излагат мотиви за уволнение на срочно нает служител, Първоинстанционният съд се отклонява от новата практика на Съда и нарушава международното право, както и член 253 от Договора за ЕО, в който се предвижда общо задължение за мотивиране.
 Жалбоподателят твърди също, че Първоинстанционният съд неправилно приема, че жалбоподателят не представя доказателства, удостоверяващи наличието на злоупотреба с власт. Той оспорва и извода на Първоинстанционния съд, че не е нарушен принципът на добра администрация.


text:
 25.4.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 145/16
 Преюдициално запитване от Oberlandesgericht Düsseldorf (Германия), постъпило на 18 януари 2016 г. — Nintendo Co. Ltd/BigBen Interactive GmbH и BigBen Interactive SA
 (Дело C-25/16)
 (2016/C 145/20)
 Език на производството: немски
 Запитваща юрисдикция
 Oberlandesgericht Düsseldorf
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: Nintendo Co. Ltd
 Ответници: BigBen Interactive GmbH, BigBen Interactive SA
 Преюдициални въпроси
 1.
 Може ли в рамките на производство за уреждане на права по промишлен дизайн на Общността съдът на дадена държава членка, чиято компетентност по отношение на установен в друга държава членка ответник се основава единствено на член 79, параграф 1 от Регламент (ЕО) No 6/2002 (1) от 12 декември 2001 година относно промишления дизайн на Общността във връзка с член 6, точка 1 от Регламент (ЕО) No 44/2001 (2) на Съвета от 22 декември 2000 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела, на основание, че същият е снабдявал установен в тази държава членка ответник с потенциално нарушаващи защитени права стоки, да постанови спрямо първия ответник мерки, които са с действие на територията на Съюза и надхвърлят отношенията по доставки, от които произтича компетентността на този съд?
 2.
 Следва ли Регламент (ЕО) No 6/2002 от 12 декември 2001 година относно промишления дизайн на Общността, по-специално член 20, параграф 1, буква в), да се тълкува в смисъл, че трето лице може да репродуцира за търговски цели промишлен дизайн на Общността, когато иска да разпространява допълнителни артикули към съответстващи на промишления дизайн на Общността стоки на притежателя? Ако отговорът е утвърдителен, какви са приложимите критерии за това?
 3.
 Как се определя държавата, „в която е извършено нарушението“ по смисъла на разпоредбата на член 8, параграф 2 Регламент (ЕО) No 864/2007 (3) на Европейския парламент и на Съвета от 11 юли 2007 година относно приложимото право към извъндоговорни задължения („Рим II“) в хипотезите, в които нарушителят:
 a)
 предлага стоки, нарушаващи промишлени дизайни на Общността чрез интернет страница, и тази интернет страница е насочена включително към държави членки, различни от държавата членка, в която нарушителят е установен,
 б)
 транспортира стоки, нарушаващи промишлени дизайни на Общността, в държава членка, различна от тази, в която е установен?
 Следва ли член 15, букви а) и ж) от посочения регламент да се тълкуват в смисъл, че така определеното приложимо право се прилага и спрямо действия на други участващи лица?
 (1) ОВ L 3, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 33, стр. 70.
 (2) ОВ. L 12, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 3, стр. 74.
 (3) ОВ. L 199, стр. 40.


text:
 19.5.2014
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 151/10
 Преюдициално запитване от Curtea de Apel Brașov (Румъния), постъпило на 12 февруари 2014 г. — Mihai Manea/Instituția Prefectului — județul Brașov — Serviciul public comunitar regim permise de conducere și înmatriculare a vehiculelor
 (Дело C-76/14)
 2014/C 151/12
 Език на производството: румънски
 Запитваща юрисдикция
 Curtea de Apel Brașov
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: Mihai Manea
 Ответник: Instituția Prefectului — județul Brașov — Serviciul public comunitar regim permise de conducere și înmatriculare a vehiculelor
 Преюдициални въпроси
 1)
 Необходимо ли е да се възприеме, с оглед на разпоредбите на Закон No 9/2012 и на предмета на предвидената в него такса, тълкуване на чл[ен] 110 от ДФЕС в смисъл, че той не допуска държава членка на ЕС да въвежда такса за замърсяващи емисии, приложима за всички чуждестранни леки автомобили при регистрацията им в съответната държава — такса, която се прилага и при прехвърляне на правото на собственост върху местните леки автомобили, като се изключват случаите, в които същата или сходна такса е била вече платена?
 2)
 Необходимо ли е да се възприеме, с оглед на разпоредбите на Закон No 9/2012 и на предмета на предвидената в него такса, тълкуване на чл[ен] 110 от ДФЕС в смисъл, че той не допуска държава членка на ЕС да въвежда такса за замърсяващи емисии, приложима за всички чуждестранни леки автомобили при регистрацията им в съответната държава — такса, която за местните леки автомобили се заплаща само при прехвърляне на правото на собственост върху такъв лек автомобил, като в резултат на това чуждестранен лек автомобил не може да бъде ползван без да бъде заплатена таксата, докато местният лек автомобил може да бъде ползван неограничено във времето без да се заплаща таксата до момента на прехвърлянето на правото на собственост върху съответния лек автомобил, ако изобщо бъде извършено прехвърляне на собственост?


text:
 20.12.2008
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 327/6
 Определение на Съда (шести състав) от 6 октомври 2008 г. (преюдициално запитване от Tribunal de grande instance de Nanterre — Франция) — Société Roquette Frères/Direction générale des douanes et droits indirects, Recette principale de Gennevilliers de la Direction générale des douanes et des droits indirects
 (Дело C-466/06) (1)
 (Член 104, параграф 3 от Процедурния правилник - Обща организация на пазарите в сектора на захарта - Изоглюкоза - Определяне на базовите количества, които се използват при предоставяне на производствените квоти - Изоглюкоза, произведена като междинен продукт - Член 24, параграф 2 от Регламент (ЕИО) No 1785/81 - Член 27, параграф 3 от Регламент (ЕО) No 2038/1999 - Член 1 от Регламент (ЕО) No 2073/2000 - Член 11, параграф 2 от Регламент (ЕО) No 1260/2001 - Член 1 от Регламент (ЕО) No 1745/2002 - Член 1 от Регламент (ЕО) No 1739/2003 - Налози върху производството - Подробни правила за прилагането на системата от квоти - Вземане предвид на количествата захар, съдържащи се в преработените продукти - Определяне на излишъка, който може да бъде изнесен - Определяне на средната загуба)
 (2008/C 327/10)
 Език на производството: френски
 Препращаща юрисдикция
 Tribunal de grande instance de Nanterre
 Страни в главното производство
 Ищец: Société Roquette Frères
 Ответници: Direction générale des douanes et droits indirects, Recette principale de Gennevilliers de la Direction générale des douanes et des droits indirects
 Предмет
 Преюдициално запитване — Tribunal de grande instance de Nanterre — Действителност на член 24, параграф 2 от Регламент (ЕИО) No 1785/81, член 27, параграф 3 от Регламент (ЕО) No 2038/1999, член 1 от Регламент (ЕО) No 2073/2000, член 1, параграф 2 от Регламент (ЕО) No 1745/2002 и член 1 от Регламент (ЕО) No 1739/2003 — Обща организация на пазарите в сектора на захарта — Квоти за производство на изоглюкоза — (Не)включване на изоглюкозата, използвана като междинен продукт — Действителност на Регламент (ЕИО) No 1443/82 и на Регламент (ЕО) No 314/2002 — Метод за изчисляване на налозите, дължими във връзка с производството на изоглюкоза
 Диспозитив
 1)
 При разглеждането на поставения първи въпрос не се установи наличието на обстоятелства, които могат да засегнат действителността на член 24, параграф 2 от Регламент (ЕИО) No 1785/81 на Съвета от 30 юни 1981 година относно общата организация на пазарите в сектора на захарта, на член 27, параграф 3 от Регламент (ЕО) No 2038/1999 на Съвета от 13 септември 1999 година относно общата организация на пазарите в сектора на захарта, на член 1 от Регламент (ЕО) No 2073/2000 на Комисията от 29 септември 2000 година за намаляване в сектора на захарта за пазарната година 2000/2001 на гарантираното количество при режима на производствените квоти и на предполагаемите максимални нужди от снабдяване на рафинериите при режима на преференциален внос, на член 11, параграф 2 от Регламент (ЕО) No 1260/2001 на Съвета от 19 юни 2001 година относно общата организация на пазарите в сектора на захарта, на член 1 от Регламент (ЕО) No 1745/2002 на Комисията от 30 септември 2002 година за намаляване в сектора на захарта за пазарната година 2002/2003 на гарантираното количество при режима на производствените квоти и на предполагаемите максимални нужди от снабдяване на рафинериите при режима на преференциален внос, и на член 1 от Регламент (ЕО) No 1739/2003 на Комисията от 30 септември 2003 година за намаляване в сектора на захарта за пазарната година 2003/2004 на гарантираното количество при режима на производствените квоти и на предполагаемите максимални нужди от снабдяване на рафинериите при режима на преференциален внос.
 2)
 При разглеждането на член 5, параграф 5, първа алинея от Регламент (ЕИО) No 1443/82 на Комисията от 8 юни 1982 година относно установяване на подробни правила за прилагането на системата от квоти в сектора на захарта, изменен с Регламент (ЕО) No 392/94 на Комисията от 23 февруари 1994 година, и на член 6, параграф 4 от Регламент (ЕО) No 314/2002 на Комисията от 20 февруари 2002 година относно установяване на подробни правила за прилагането на системата от квоти в сектора на захарта, евентуално както е изменен с Регламент (ЕО) No 1140/2003 на Комисията от 27 юни 2003 година, не се установи наличието на обстоятелства, които могат да засегнат тяхната действителност.
 (1) ОВ C 154, 1.7.2006 г.


text:
 21.12.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 377/6
 Преюдициално запитване, отправено от Protodikeío Athinón (Гърция) на 10 октомври 2013 г. — Honda Giken Kogyo Kabushiki Kaisha/Maria Patmanídi ΑΕ
 (Дело C-535/13)
 2013/C 377/13
 Език на производството: гръцки
 Запитваща юрисдикция
 Protodikeío Athinón
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: Honda Giken Kogyo Kabushiki Kaisha
 Ответник: Maria Patmanídi ΑΕ
 Преюдициални въпроси
 Какво е приложното поле на разпоредбите на член 7 от Директива 89/104/ЕИО (1) [понастоящем член 7 от Директива 2008/95/ЕО (2)] и член 13 от Регламент (ЕО) No 40/94/ЕО (3) [понастоящем член 13 от Регламент No 207/2009 (4)] по отношение на правото на притежателя на марката да забрани паралелния внос на територията на ЕС и ЕИП на свои стоки, например резервни части за моторни превозни средства от всякакъв тип, произведени и пуснати на пазара за първи път в трета страна, нечленуваща в ЕС и ЕИП, по-специално когато става въпрос за стоки с висок марж на печалба и на свиване на цените — обстоятелство, доказано чрез значителни колебания в ценовата политика — и/или по отношение на които паралелният внос може да доведе до значителни намаления на цените за крайния потребител в полза както на последния, така и на конкуренцията с оглед на следните разпоредби, разгледани самостоятелно или във връзка помежду им:
 a)
 членове 101 ДФЕС и 102 ДФЕС,
 б)
 членове I, XI. 1, ΙΙΙ.4 и член XX, буква d), както и общите разпоредби на Споразумението ГАТТ от 1994 г., и
 в)
 членове I и [Χ]XIV от Споразумението ГАТТ от 1994 г., и по-специално последните разпоредби [разширяват ли] приложното поле на член 7, параграф 1 от Директива 2008/95/ЕО и член 13, параграф 1 от Регламент (ЕО) No 207/2009 [...] по отношение на стоки, пуснати на пазара в страните по Споразумението ГАТТ от 1994 г., [и] съществува ли стълкновение между тези разпоредби?
 (1) Първа директива на Съвета от 21 декември 1988 година за сближаване на законодателствата на държавите членки относно марките (ОВ L 40, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 92).
 (2) Директива 2008/95/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 22 октомври 2008 година за сближаване на законодателствата на държавите членки относно марките (ОВ L 299, стр. 25).
 (3) Регламент (ЕО) No 40/94 на Съвета от 20 декември 1993 година относно марката на Общността (ОВ L 11, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 146).
 (4) Регламент (ЕО) No 207/2009 на Съвета от 26 февруари 2009 година относно марката на Общността (ОВ L 78, стр. 1).


text:
 6.10.2014
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 351/28
 Жалба, подадена на 12 август 2014 г. — Bice International/СХВП — Bice (bice)
 (Дело T-624/14)
 2014/C 351/36
 Език на жалбата: английски
 Страни
 Жалбоподател: Bice International Ltd (Дубай, Обединени арабски емирства) (представител: N. Gibb, Solicitor)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)
 Друга страна в производството пред апелативния състав: Bice AG (Бар, Швейцария)
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Общия съд:
 —
 да отмени решението на първи апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 23 май 2014 г. по преписка R 1249/2013-1.
 Правни основания и основни доводи
 Регистрирана марка на Общността, предмет на искане за обявяване на недействителност: словната марка „bice“ за стоки и услуги от класове 29, 30 и 43 — Марка на Общността, регистрирана под No 5 1 26 693
 Притежател на марката на Общността: другата страна в производството пред апелативния състав
 Страна, която иска обявяване на недействителността на марката на Общността: жалбоподателят
 Основание на искането за обявяване на недействителност: твърди се, че заявката за марка на Общността е подадена недобросъвестно, по смисъла на член 52, параграф 1, буква б) от Регламента относно марката на Общността, и е регистрирана в нарушение на член 53, параграф 1, буква а) във връзка с член 8, параграф 1, букви а) и б) от същия регламент.
 Решение на отдела по отмяна: отхвърля изцяло искането за обявяване на недействителност.
 Решение на апелативния състав: отхвърля жалбата.
 Изложени правни основания: нарушение на член 52, параграф 1, буква б) и член 53, параграф 1, буква а) във връзка с член 8, параграф 1, букви а) и б) от Регламента относно марката на Общността.


text:
 26.1.2015
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 26/4
 Решение на Съда (четвърти състав) от 26 ноември 2014 г. (преюдициално запитване от Consiglio di Stato — Италия) — Green Network SpA/Autorità per l'energia elettrica e il gas
 (Дело C-66/13) (1)
 ((Преюдициално запитване - Национална правна уредба за подпомагане на потреблението на електроенергия от възобновяеми енергийни източници - Задължение за производителите и вносителите да пускат в националната мрежа определено количество електроенергия от възобновяеми източници или при невъзможност, да закупуват сертификати за екологично електричество от компетентния орган - Доказателство за пускането, изискващо представяне на сертификати, удостоверяващи екологичния произход на произведената или внесена електроенергия - Признаване на сертификатите, издадени от трета държава, обвързано с подписването на двустранно споразумение между въпросната трета държава и съответната държава членка или на споразумение между оператора на националната преносна мрежа на тази държава членка и аналогичен орган на посочената трета държава - Директива 2001/77/ЕО - Външна компетентност на Общността - Лоялно сътрудничество))
 (2015/C 026/04)
 Език на производството: италиански
 Запитваща юрисдикция
 Consiglio di Stato
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: Green Network SpA
 Ответник: Autorità per l'energia elettrica e il gas
 В присъствието на: Gestore dei Servizi Energetici SpA — GSE
 Диспозитив
 1)
 Договорът за ЕО трябва да се тълкува в смисъл, че с оглед на разпоредбите на Директива 2001/77/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 27 септември 2001 година относно насърчаване на производството и потреблението на електроенергия от възобновяеми енергийни източници на вътрешния електроенергиен пазар Европейската общност разполага с изключителна външна компетентност, която не допуска национална разпоредба като разглежданата в главното производство, която предвижда освобождаване от задължението за закупуване на зелени сертификати поради въвеждането на националния потребителски пазар на електроенергия, внесена от трета държава чрез предварителното сключване между държавата членка и съответната трета държава на спогодба, по силата на която внесената електроенергия е гарантирана като произведена от възобновяеми енергийни източници при условия и ред, идентични на предвидените в член 5 от посочената директива.
 2)
 Правото на Съюза не допуска, след като националната юрисдикция е отказала да приложи национална разпоредба като посочената в точка 1 от диспозитива от настоящото решение поради несъответствието ѝ с това право, посочената юрисдикция да приложи по пътя на заместването по-ранна национална разпоредба, която по същество е аналогична на посочената разпоредба, която предвижда освобождаване от задължението за закупуване на зелени сертификати поради въвеждането на националния потребителски пазар на електроенергия, внесена от трета държава чрез предварителното сключване между оператора на националната преносна мрежа и аналогичен местен орган на тази трета държава на спогодба, определяща условията за извършване на необходимите проверки за сертифициране на внесената електроенергия като електроенергия, произведена от възобновяеми енергийни източници.
 (1) ОВ C 147, 25.5.2013 г.


text:
 15.2.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 59/38
 Иск, предявен на 4 декември 2015 г. — Комисия/CINAR
 (Дело T-720/15)
 (2016/C 059/44)
 Език на производството: английски
 Страни
 Ищец: Европейска комисия (представители: D. Waelbroeck, lawyer, A. Duron, lawyer, S. Delaude, L. Di Paolo, и J. Estrada de Solà)
 Ответник: CINAR Ltd (Лондон, Обединено кралство)
 Искания на ищеца
 Ищецът иска от Общия съд:
 —
 да осъди ответника да възстанови на ищеца сумата от 25 616 GBP,
 —
 да осъди ответника да заплати лихви върху основната сума от 25 616 GBP по лихвения процент, прилаган от Европейската централна банка за основните ѝ операции по рефинансиране към 1 декември 2005 г. (2,09 %), увеличен с един пункт и половина, за периода от 6 декември 2005 г. до датата на получаване на подлежащите на възстановяване средства и
 —
 да осъди ответника да заплати всички разходи и съдебни разноски по настоящото производство.
 Основания и основни доводи
 В подкрепа на иска си ищецът изтъква едно основание, като поддържа, че ответникът не е изпълнил договорните си задължения относно обосноваването на претендираните разходи. Тъй като дължимите на ответника финансови средства са в размер под общата сума, заплатена от ищеца посредством авансово плащане, ищецът твърди, че по силата на договора ответникът следва да заплати дължимата сума.


text:
 10.3.2007
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 56/18
 Жалба, подадена на 20 декември 2006 г. от Asociación de exportadores españoles de productos farmacéuticos (Aseprofar) срещу Решение на Първоинстанционния съд (четвърти разширен състав), постановено на 27 септември 2006 г. по дело T-168/01: GlaxoSmithKline Services Unlimited, по-рано известно като Glaxo Wellcome plc с/у Комисията на Европейските общности
 (Дело C-519/06 P)
 (2007/C 56/32)
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: Asociación de exportadores españoles de productos farmacéuticos (Aseprofar) (представлявано от: M. Araujo Boyd, abogado, J. L. Buendía Sierra, membre du service juridique [служител в правната служба])
 Другите страни в производството: Комисия на Европейските общности, European Association of Euro Pharmaceutical Companies [Европейска асоциация на Евро-фармацевтичните компании] (EAEPC), Bundesverband der Arzneimittel-Importeure eV, Spain Pharma, SA, GlaxoSmithKline Services Unlimited, anciennement Glaxo Welcome plc
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Съда да:
 —
 отмени точка 1 от Решение на Първоинстанционния съд от 27 септември 2006 г. по дело Т-168/01;
 —
 постанови окончателно решение по дело Т-168/01, като отхвърли изцяло иска на GLAXO и потвърди Решение 2001/791/ЕО на Комисията; и
 —
 отмени точки 3, 4 и 5 от упоменатото решение относно съдебните разноски, като осъди GLAXO изцяло да поеме разноските по дело Т-168/01 и настоящото обжалване.
 Правни основания и основни доводи
 Жалбоподателят поддържа становището, че оспорваното решение следва да се отмени на следните основания:
 Неправилно прилагане на член 81, параграф 1 ЕО
 Жалбоподателят поддържа, че Първоинстанционният съд (наричан по-долу „ПИС“) неправилно отхвърля констатацията на Комисията, че двойното ценообразуване на GLAXO има за цел предотвратяването, ограничаването или нарушаването на конкуренцията и твърди, че сами по себе си двойното ценообразуване и забраните за износ са антиконкурентни. Жалбоподателят твърди още, че ПИС неправилно прилага член 81, параграф 1 ЕО в условията на регулиран отрасъл, че в оспорваното решение неправилно се анализират правният и стопански контекст по делото, както и че ПИС допуска явна грешка при прилагане на правото, преценявайки целта на правилата за конкуренция, съдържащи се в Договора ЕО, и анализирайки благосъстоянието на потребителя, произтичащо от паралелната търговия.
 Неправилно прилагане на член 81, параграф 3 ЕО
 Съгласно оспорваното съдебно решение Комисията не преценява правилно причинно-следствената връзка между паралелната търговия и нововъведенията, и между член 4 от Общите условия по продажби и нововъведенията. ПИС също приема, че заключенията на Комисията относно последиците от валутните колебания за паралелната търговия между Испания и Обединеното кралство са погрешни. Жалбоподателят поддържа становището, че оценката на Комисията по тези въпроси е напълно правилна и няма явна грешка в преценката, поради което ПИС неправилно е изтълкувал член 81, параграф 3 ЕО.
 Накрая жалбоподателят поддържа становището, че ПИС е обърнал тежестта на доказване по член 81, параграф 3 ЕО и не е анализирал правилно оценката, направена от Комисията, на второто, третото и четвъртото условие от тази разпоредба. Жалбоподателят поддържа, че четирите условия за освобождаване по член 81, параграф 3 са кумулативни и поради това неизпълнението дори на едно от тях е достатъчно основание Комисията да отхвърли искането за освобождаване. Ето защо ПИС не може да отмени отрицателно решение, освен ако предварително не направи пълна преценка на анализа, извършен от Комисията, на четирите условия по член 81, параграф 3 и не стигне до извода, че тя е допуснала явни грешки в преценката си за тези условия.


text:
 4.2.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 32/9
 Решение на Съда (голям състав) от 29 ноември 2011 г. (преюдициално запитване от Gerechtshof te Amsterdam — Нидерландия) — National Grid Indus BV/Inspecteur van de Belastingdienst Rijnmond/kantoor Rotterdam
 (Дело C-371/10) (1)
 (Преместване на мястото на действително управление на дружество в държава членка, различна от държавата на неговото учредяване - Свобода на установяване - Член 49 ДФЕС - Данъчно облагане на скритите увеличения на стойността на активите на дружество, пристъпващо към преместване на седалището между държави членки - Определяне на размера на данъка в момента на преместването на седалището - Незабавно събиране на данъка - Пропорционалност)
 2012/C 32/14
 Език на производството: нидерландски
 Запитваща юрисдикция
 Gerechtshof te Amsterdam
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: National Grid Indus BV
 Ответник: Inspecteur van de Belastingdienst Rijnmond/kantoor Rotterdam
 Предмет
 Преюдициално запитване — Gerechtshof te Amsterdam —Тълкуване на член 43 ЕО (понастоящем член 49 ДФЕС) —Национални данъчни разпоредби, които предвиждат незабавно данъчно облагане на изхода за дружествата, които преместват своето седалище или своите активи в друга държава членка
 Диспозитив
 1.
 Учредено съгласно правото на една държава членка дружество, което премества своето място на действително управление в друга държава членка, без това преместване да засяга неговото качество на дружество на първата държава членка, може да се позовава на член 49 ДФЕС с цел да оспори законосъобразността на данък, наложен му от първата държава членка по повод посоченото преместване на мястото на действително управление.
 2.
 Член 49 ДФЕС трябва да се тълкува в смисъл, че:
 —
 допуска въведена от държава членка правна уредба, по силата на която размерът на данъка върху скритите увеличения на стойността на елементи от имуществото на дружество е определен окончателно — без да се отчитат обезценяванията на стойността, нито пък увеличенията на стойността, които могат да се реализират впоследствие — в момента, когато поради преместването на своето място на действително управление дружеството престане да получава облагаеми печалби в първата държава членка; без значение в това отношение е обстоятелството, че обложените с данък скрити увеличения на стойността са свързани с печалби от разлики във валутния курс, които не могат да бъдат отразени в приемащата държава предвид системата на данъчно облагане, която е в сила там,
 —
 не допуска въведена от държава членка правна уредба, която налага незабавното събиране на данъка върху скритите увеличения на стойността на елементите от имуществото на дружество, преместващо своето място на действително управление в друга държава членка, в самия момент на посоченото преместване.
 (1) ОВ C 328, 4.12.2010 г.


text:
 29.6.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 189/9
 Преюдициално запитване, отправено от Bundespatentgericht (Германия) на 24 април 2013 г. — Oberbank AG/Deutscher Sparkassen- und Giroverband e.V.
 (Дело C-217/13)
 2013/C 189/17
 Език на производството: немски
 Запитваща юрисдикция
 Bundespatentgericht
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: Oberbank AG
 Ответник: Deutscher Sparkassen- und Giroverband e.V.
 Заинтересована страна: Deutsches Patent- und Markenamt
 Преюдициални въпроси
 1.
 Допуска ли член 3, параграфи 1 и 3 от Директивата (1) тълкуване на националното право в смисъл, че при абстрактните цветни марки (в случая: червено HKS 13), които са заявени за услуги във финансовия сектор, проучването на мнението на потребителите трябва да установи коригирана степен на разпознаване от минимум 70 %, за да може да се приеме, че марката е придобила отличителен характер вследствие на нейното използване?
 2.
 Следва ли член 3, параграф 3, първо изречение от Директивата да се тълкува в смисъл, че и тогава е релевантна датата на заявката за регистрация на марката, а не датата на нейната регистрация, когато при защитата си срещу искане за обявяване на марката за недействителна притежателят ѝ твърди, че във всеки случай повече от три години след заявката за регистрация, но още преди регистрацията марката е придобила отличителен характер вследствие на нейното използване?
 3.
 В случай че и при посочените по-горе условия е релевантна датата на заявката за регистрация:
 Следва ли марката да се обяви за недействителна едва тогава когато не е изяснено и не може повече да бъде изяснено дали към датата на заявката за регистрация вследствие на нейното използване тя е придобила отличителен характер или обявяването на марката за недействителна изисква лицето, подало искане в този смисъл, да докаже, че към датата на заявката за регистрация марката не е била придобила отличителен характер вследствие нейното използване?
 (1) Директива 2008/95/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 22 октомври 2008 година за сближаване на законодателствата на държавите членки относно марките, ОВ L 299, стр. 25.


text:
 26.1.2008
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 22/36
 Преюдициално запитване, отправено от High Court of Justice (Англия и Уелс), Queen's Bench Division (Administrative Court) (Обединеното кралство) на 28 ноември 2007 г. — Generics (UK) Ltd, Regina/Licensing Authority (чрез Medicines and Healthcare products Regulatory Agency)
 (Дело C-527/07)
 (2008/C 22/64)
 Език на производството: английски
 Препращаща юрисдикция
 High Court of Justice (Англия и Уелс), Queen's Bench Division (Administrative Court)
 Страни в главното производство
 Ищец: Generics (UK) Ltd, Regina
 Ответник: Licensing Authority (чрез Medicines and Healthcare products Regulatory Agency)
 Преюдициални въпроси
 1)
 Когато лекарствен продукт, който не е включен в приложението към Регламент No 2309/93 (1), е пуснат на пазара в държава-членка (Австрия) в съответствие с националната разрешителна процедура преди присъединяването на тази държава-членка към ЕИП и ЕО и:
 а)
 тази държава-членка впоследствие се е присъединила към ЕИП и след това към ЕО и като част от условията по присъединяването е транспонирала в националното си законодателство разпоредбите относно разрешенията на Директива 65/65 (нова Директива 2001/83 (2)), без в това отношение да се прилагат преходни мерки,
 б)
 въпросният продукт е останал на пазара на тази държава-членка няколко години след присъединяването й към ЕИП и ЕО,
 в)
 след присъединяването на тази държава-членка към ЕИП и ЕО разрешението за търговия на въпросния продукт е било изменено, като е било допълнено с нова индикация, и според органите на тази държава-членка изменението е съобразено с изискванията на общностното право,
 г)
 документацията на въпросния продукт не е актуализирана в съответствие с Директива 65/65 (нова Директива 2001/83) след присъединяването на тази държава-членка към ЕИП и ЕО, и
 д)
 продукт, съдържащ същата активна съставка, впоследствие е получил разрешение съгласно член 6 от Директива 2001/83 и е бил пуснат на пазара в ЕО,
 трябва ли лекарственият продукт да се смята за „референтен лекарствен продукт, който е или е бил разрешен по член 6 [...] в някоя държава-членка“ по смисъла на член 10, параграф 1 от Директива 2001/83 и, при утвърдителен отговор, кое или кои от посочените по-горе условия е или са определящи в това отношение?
 2)
 В случай че компетентният орган на референтната държава-членка неоснователно отхвърли заявление за получаване на разрешение за търговия, подадено съгласно член 10, параграф 1 от Директива 2001/83 в рамките на предвидената в тази директива децентрализирана процедура, с мотив, че споменатият в първия въпрос по-горе лекарствен продукт не е„референтен лекарствен продукт“ по смисъла на член 10, параграф 1, евентуално какви указания Съдът би счел за уместно да даде относно обстоятелствата, които националният съд би трябвало да вземе предвид, когато трябва да определи дали е налице достатъчно съществено нарушение на общностното право по смисъла на съдебната практика в Решението по дело Brasserie du Pêcheur и Factortame?
 (1) ОВ L 214, стр. 1.
 (2) ОВ L 311, стр. 67; Специално издание на български език 2007 г., глава 13, том 33, стр. 3.


text:
 28.8.2017
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 283/52
 Жалба, подадена на 22 май 2017 г. — Niemelä и др./ЕЦБ
 (Дело T-321/17)
 (2017/C 283/82)
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподатели: Heikki Niemelä (Оен, Белгия), Mika Lehto (Еспоо, Финландия), Nemea plc (Сейнт-Джулианс, Малта), Nevestor SA (Оен) и Nemea Bank plc (Сейнт-Джулианс) (представител: A. Meriläinen, lawyer)
 Ответник: Европейска Централна Банка
 Искания на жалбоподателите
 Жалбоподателите искат от Общия съд:
 —
 да отмени Решение ECB/SSM/2017– 213800JENPXTUY75VS0/1 WHD-2017-0003 на Европейската централна банка от 23 март 2017 г., с което се оттегля лиценза на Nemea Bank plc (наричана по-нататък „поднадзорната институция“) като кредитна институция;
 —
 при условията на евентуалност, да измени решението на ЕЦБ, така че да спре прилагането му, предвид непоправимата вреда, която незабавното и непрекъснато изпълнение на решението може да нанесе на заинтересованите лица в поднадзорната институция, а именно вложителите, служителите и акционерите на банката, позволявайки или налагайки на преките или непреките акционери на поднадзорната институция да продадат акциите си в банката в рамките на разумния срок, който може да бъде определен;
 —
 да осъди ответника да заплати обезщетение на жалбоподателите в размер на 10 милиона евро, ведно със законната лихва, считано от 23 март 2017 г., за претърпяната в резултат на решението вреда;
 —
 да осъди ответника да поеме всички разноски в настоящото производство.
 Основания и основни доводи
 В подкрепа на жалбата си жалбоподателите излагат пет основания.
 1.
 Първото основание е неправилно възпроизвеждане на фактите по делото в изложението на мотивите и/или липса на мотиви.
 —
 Твърди се, че ЕЦБ не е била в положение да приеме надлежно мотивирано решение поради висящите производства по обжалване по националното право.
 2.
 Второто основание е явна грешка в преценката от страна на ЕЦБ.
 —
 Твърди се, че ЕЦБ е допуснала грешка, доколкото се е позовала на директивите на малтийския орган за финансови услуги като окончателни и необжалваеми, независимо, че те подлежат на потвърждаване, отмяна или изменение от Съда за финансови услуги. При всички случаи ЕЦБ е допуснала явна грешка, като е приела, че оттеглянето на лиценза на поднадзорната институция е за предпочитане пред принудителната продажба на банката и че вероятността за осъществяване на продажбата е била малка.
 3.
 Третото основание е грешка в правото, допусната с обжалваното решение.
 —
 Твърди се, че ЕЦБ не е била компетентна да приеме обжалваното решение, тъй като компетентен да оттегли издадения на поднадзорната институция лиценз като кредитна институция е бил малтийският орган за финансови услуги, а не ЕЦБ. С приемането на решението ЕЦБ е действала ultra vires и е нарушила правото на обжалване на жалбоподателите по националното право, както и правото им на ефективно средство за съдебна защита и на справедлив съдебен процес по правото на Европейския съюз.
 4.
 Четвъртото основание е злоупотреба с правомощия от страна на ЕЦБ.
 —
 Твърди се, че дори и да е имала оспорваната компетентност, ЕЦБ е злоупотребила с правомощията си, като е лишила поднадзорната институция и другите жалбоподатели от правото им на обжалване по националното право.
 5.
 Петото основание е твърдението, че решението на ЕЦБ не съответства на правото на Съюза, тъй като нарушава принципа на пропорционалност.
 —
 Твърди се, че принципът на пропорционалност е трябвало да бъде приложен в настоящия случай, така че да предотврати оттеглянето на лиценза на поднадзорната институция. При тези обстоятелства продажбата на банката е щяла да нанесе по-малко вреди на поднадзорната институция и не би увредила вложителите, служителите и акционерите на поднадзорната институция.


text:
 28.1.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 25/72
 Жалба, подадена на 22 ноември 2011 г. — ZZ/Комисия
 (Дело F-121/11)
 (2012/C 25/140)
 Език на производството: френски
 Страни
 Жалбоподател: ZZ (представители: L. Levi и C. Bernard-Glanz, avocats)
 Ответник: Европейска комисия
 Предмет и описание на спора
 Отмяна на решенията, с които Бюрото за разплащания при Ispra е отказало на длъжностното лице, заемащо длъжност в Йордания, разрешение за покриване на разходи за транспорт и за придружител, които лицето е направило, за да даде възможност на своя син да премине психотерапия в Бейрут (Ливан) на френски език, който е майчиният език на детето.
 Искания на жалбоподателя
 —
 да се отменят отказите да се разрешат исканите от жалбоподателя медицински грижи в полза на неговия син, на неговата съпруга и на него самия, които откази произтичат от три решения, приети съответно на 22 февруари, 10 март и 18 април 2011 г. от началника на Бюрото за разплащания при Ispra към Европейската комисия,
 —
 да се отмени решението, прието на 12 август 2011 г. от директора на Дирекция D на ГД „Човешки ресурси и сигурност“ на Европейската комисия в качеството му на орган, оправомощен да сключва договори („ООСД“), с което се отхвърля жалбата по административен ред, подадена от жалбоподателя на основание член 90, параграф 2 от Правилника за длъжностните лица на Европейския съюз,
 —
 да се осъди Комисията да заплати съдебните разноски.


text:
 30.6.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 194/16
 Жалба, подадена на 8 май 2012 г. от Land Burgenland срещу Решение, постановено от Общия съд (шести състав) на 28 февруари 2012 г. по дело T-268/08 и T-281/08, Land Burgenland и Република Австрия/Европейска комисия
 (Дело C-214/12 P)
 2012/C 194/25
 Език на производството: немски
 Страни
 Жалбоподател: Land Burgenland (представители: U. Soltész и P. Melcher, Rechtsanwälte, подпомагани от A. Egger, Rechtsanwalt)
 Други страни в производството: Европейска комисия, Република Австрия
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Съда:
 —
 да отмени Решение на Общия съд от 28 февруари 2012 г. по съединени дела T-268/08 и T-281/08,
 —
 да постанови решение по съществото на спора и да отмени Решение 2008/719/ЕО на Европейската комисия от 30 април 2008 г. относно държавна помощ C 56/06 (ex NN 77/06), отпусната от Австрия при приватизацията на Bank Burgenland (ОВ L 239, стр. 32) и да осъди Европейската комисия да заплати съдебните разноски за производството пред Общия съд и пред Съда на ЕС,
 —
 при условията на евентуалност, да върне делото за ново разглеждане в частта относно второто искане, без да се произнася по съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 С жалбата си жалбоподателят оспорва Решение на Общия съд (шести състав), постановено на 28 февруари 2012 година по съединени дела T-268/08 и T-281/08, с което е отхвърлена жалбата му срещу Решение 2008/719/ЕО на Комисията от 30 април 2008 г. относно държавна помощ на Австрия за приватизацията на Bank Burgenland.
 Жалбоподателят излага четири правни основания в подкрепа на жалбата си:
 1. Нарушение от страна на Общия съд на правото на изслушване поради липсата на преценка на съществена част от осмото правно основание на жалбата.
 Не бил разгледан изложеният от жалбоподателя довод, че в обжалваното решение Комисията е взела предвид единствено предимството, свързано с „допълнителните дългови ценни книжа“ в размер на 380 милиона евро, без да обърне внимание на предимството, свързано с дългови ценни книжа за 320 милиона евро, които водели до премахването на всички елементи, които могли да се окачествят като помощ при продажбата на Bank Burgenland на Grazer Wechselseitige Versicherung.
 В становището си за доклада за съдебното заседание жалбоподателят повторно изрично насочил вниманието на Общия съд към това обстоятелство, тъй като то не било отразено в доклада за съдебното заседание, но независимо от това Общият съд не обсъдил този довод.
 2. Нарушение на член 107, параграф 1 ДФЕС, тъй като Общият съд приел, че Комисията не е допуснала грешка, независимо че при оценяване на офертите не е отчела риска за Land Burgenland, свързан с неговата отговорност като поръчител.
 Във връзка с това Общият съд неправилно се основал на съдебна практика, която в случая не е приложима или ако може да се приложи поне по принцип, която противоречи на съображенията на Общия съд.
 Общият съд освен това не взел предвид други случаи от съдебната практика, които били в противоречие с неговите твърдения.
 На последно място Общият съд неправилно приел, че рискът, свързан с отговорността на поръчителя не трябвало да се взима предвид, при положение че тази отговорност била съществуваща и следователно законосъобразна помощ.
 3. Нарушение на член 107, параграф 1 ДФЕС, тъй като Общият съд приел, че Комисията правилно се е основала на офертата на консорциума, за да определи пазарната стойност на Bank Burgenland.
 Обшият съд неправилно приел, че няма грешка в преценката на Комисията при избора и прилагането на метода за определяне на пазарната стойност на Bank Burgenland.
 Общият съд освен това приел, че процедурата за възлагане на обществената поръчка за продажбата на Bank Burgenland била безусловна, в разрез с ясните изводи на Комисията, и се основал без да провери на неправилния извод на Комисията, че „недостатъците“ на условията не се отразили на стойността на офертите.
 Общият съд приел освен това, че Комисията не е допуснала грешка като се основала на офертата на консорциума, независимо от нейната очевидна несъразмерност, при положение че твърдението за тази несъразмерност се основавало на факта, че поръчителската отговорност не била необходима и свързаните с нея рискове не трябвало да се взимат предвид.
 4. Нарушение на член 107, параграф 1 ДФЕС, тъй като Общият съд приел, че Комисията не е допуснала грешка, приемайки че нито изходът от процедурата пред надзорния орган на финансовите пазари, нито нейната продължителност оправдавали продажбата на Bank Burgenland на Grazer Wechselseitige Versicherung.
 Общият съд приел, че Комисията не е допуснала грешка, като приела, че липсват данни, че надзорният орган на финансовите пазари няма да разреши придобиването от консорциума, като същевременно все пак неправилно приела, че представените от жалбоподателя доказателства във връзка с процедурата за разрешение пред Надзорния орган на финансовите пазари, били без значение и не ги взела предвид.
 Впрочем, като приел, че няма данни, че продължителността на процедурата пред надзорния орган на финансовите пазари би имала много отрицателни последици за шансовете за приватизация на Bank Burgenland, Общият съд не взел предвид представени от жалбоподателя конкретни доказателства.
 Накрая, Общият съд приложил неправилен критерий за контрол.


text:
 26.1.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 26/29
 Преюдициално запитване, отправено от Verwaltungsgericht Berlin (Германия) на 8 ноември 2012 г. — Uwe Schönefeld/Land Berlin
 (Дело C-504/12)
 2013/C 26/56
 Език на производството: немски
 Запитваща юрисдикция
 Verwaltungsgericht Berlin
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: Uwe Schönefeld
 Ответник: Land Berlin
 Преюдициални въпроси
 1.
 Следва ли първичното и/или вторичното право на Европейския съюз, а в конкретния случай по-специално Директива 2000/78/ЕО (1), да се тълкува в смисъл, че установява всеобхватна забрана за допускане на необоснованата дискриминация, основана на възраст, която забрана се прилага и по отношение на нормите на националното право относно заплатите на служителите във федералните провинции?
 2.
 При положителен отговор на първия въпрос, в резултат на тълкуването на това първично и/или вторично право на Европейския съюз стига ли се до извода, че е налице пряка или непряка дискриминация, ако съгласно определена национална уредба размерът на основната заплата на даден държавен служител се повишава в съответствие с неговата възраст при учредяване на служебното му правоотношение, а впоследствие — преимуществено в зависимост от продължителността на служебното му правоотношение?
 3.
 При положителен отговор и на втория въпрос, тълкуването на това първично и/или вторично право на Европейския съюз допуска ли подобна национална уредба да бъде оправдавана с преследваната от законодателя цел да възнаграждава придобития професионален опит?
 4.
 При положителен отговор на предходните въпроси, от тълкуването на първичното и/или вторичното право на Европейския съюз следва ли, че ако със закон, уреждащ прехода към нов режим за определяне на заплатите на държавните служители, на заварените държавни служители се определя степен на заплатата по нововъведената система, като се взема единствено предвид размерът на основна заплата, която те са получавали съгласно старата (дискриминационна) уредба на конкретна, посочена в новия закон релевантна дата на прехода, като съгласно този закон релевантна за повишението на заплатите на тези държавни служители в последващи степени е единствено продължителността на придобития след влизането в сила на новия закон опит, без да се отчита абсолютната продължителност на целия, придобит от тях опит, по този начин на практика се запазва в непроменен вид допусканата със старата уредба дискриминация, основана на възраст — и това състояние продължава до евентуалното достигане на възможно най-високата по степен заплата?
 5.
 При положителен отговор и на четвъртия въпрос, тълкуването на първичното и/или вторичното право на Европейския съюз допуска ли това неограничено продължаващо неравно третиране да бъде оправдано с преследваната от законодателя цел, според която със закона, уреждащ прехода към новата система за определяне на заплатите на държавните служители не следва да се защитават (единствено) придобитите права към настъпването на посочената в закона релевантна за прехода дата, а (също) и възникналите въз основа на стария режим прогнозни очаквания за доходите, които държавният служител ще получи в рамките на цялата продължителност на неговия професионален живот, като му бъде изплащана заплатата за съответната длъжностна категория?
 Допустимо ли е продължаващата дискриминация на заварените държавни служители да бъде оправдана с аргумента, че алтернативните разрешения на установените с новия режим правила (индивидуално определяне на съответната степен на заплата в зависимост от продължителността на придобития опит също и за всеки от заварените държавни служители) са свързани с по-голяма административна тежест?
 6.
 В случай че се отхвърли посочената във въпрос 5 възможност да се оправдае допускането на дискриминация, ако националният законодател не е успял да въведе в националното право норми също и относно заплатите на заварените държавни служители, с които не се допуска дискриминация, тълкуването на първичното и/или вторично право на Европейския съюз позволява ли в полза на заварените държавни служители да възникне и друга правна последица, освен да им бъде изплатена с обратна сила, и да се продължи да им се изплаща за в бъдеще, възможно най-високата по степен заплата за съответната длъжностна категория?
 В това отношение единствено въз основата на първичното и/или вторичното право на Европейския съюз, а в конкретния случай по-специално Директива 2000/78/ЕО, ли възниква правната последица от забраната за допускане на дискриминация, или претенцията на държавния служител възниква единствено с оглед на неправилното транспониране на разпоредбите на правото на Европейския съюз в съответствие с установеното в правото на Съюза право на иск за отговорност на държавите членки?В това отношение единствено въз основата на първичното и/или вторичното право на Европейския съюз, а в конкретния случай по-специално Директива 2000/78/ЕО, ли възниква правната последица от забраната за допускане на дискриминация, или претенцията на държавния служител възниква единствено с оглед на неправилното транспониране на разпоредбите на правото на Европейския съюз в съответствие с установеното в правото на Съюза право на иск за отговорност на държавите членки?
 (1) Директива 2000/78/ЕО на Съвета от 27 ноември 2000 година за създаване на основна рамка за равно третиране в областта на заетостта и професиите (ОВ L 303, стр. 16; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 6, стр. 7).


text:
 7.7.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 200/18
 Жалба, подадена на 26 април 2012 г. — Moonich Produktkonzepte & Realisierung/СХВП — Thermofilm Australia (HEATSTRIP)
 (Дело T-184/12)
 2012/C 200/37
 Език на жалбата: немски
 Страни
 Жалбоподател: Moonich Produktkonzepte & Realisierung GmbH (Sauerlach/Lochhofen, Германия) (представител: H. Pannen, Rechtsanwalt)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)
 Друга страна в производството пред апелативния състав: Thermofilm Australia Pty Ltd (Springvale, Австралия)
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Общия съд:
 —
 да отмени решението на първи апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 26 януари 2012 г. по преписка R 1956/2010-1;
 —
 да осъди СХВП да заплати съдебните разходи.
 Правни основания и основни доводи
 Заявител на марката на Общността: жалбоподателят
 Марка на Общността, предмет на спора: словна марка „HEATSTRIP“ за стоки от класове 9, 11 и 35 — заявка за регистрация No 7 296 676
 Притежател на марката или знака, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: Thermofilm Australia Pty Ltd.
 Марка или знак, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: нерегистрирана словна марка „HEATSTRIP“, обект на закрила в Австралия, Канада, Съединените американски щати и в Обединеното кралство, която марка се отнася, по специално, за отоплителни уреди
 Решение на отдела по споровете: отхвърля възражението.
 Решение на апелативния състав: уважава жалбата и отхвърля заявката за регистрация.
 Изложени правни основания: нарушение на член 8, параграф 3 от Регламент No 207/2009, както и на член 75 и член 76, параграф 1, второ изречение от същия регламент.


text:
 15.12.2014
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 448/26
 Жалба, подадена на 7 юли 2014 г. — Pelikan/СХВП — Hachette Filipacchi Presse („be.bag“)
 (Дело T-517/14)
 (2014/C 448/34)
 Език на жалбата: английски
 Страни
 Жалбоподател: Pelikan Vertriebsgesellschaft mbH & Co. KG (Хановер, Германия) (представител: A. Nordemann, lawyer)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП)
 Друга страна в производството пред апелативния състав: Hachette Filipacchi Presse SA (Levallois Perret, Франция)
 Данни за производството пред СХВП
 Заявител: жалбоподателят
 Спорна марка: словната марка „be.bag“ — международна регистрация, посочваща Европейския съюз No 1192/2013-1
 Производство пред СХВП: производство по възражение
 Обжалвано решение: решение на първи апелативен състав на СХВП от 3 април 2014 г. по преписка R 1192/2013-1
 Искания
 Жалбоподателят моли Общия съд:
 —
 да отмени обжалваното решение частично,
 —
 да осъди СХВП да заплати съдебните разноски.
 Изложени основания
 —
 Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) и член 8, параграф 5 от Регламент No 207/2009.


text:
 7.7.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 200/6
 Преюдициално запитване, отправено от Hof van Cassatie van België на 20 април 2012 г. — United Antwerp Maritime Agencies (UNAMAR) NV/Navigation Maritime Bulgare
 (Дело C-184/12)
 2012/C 200/11
 Език на производството: нидерландски
 Запитваща юрисдикция
 Hof van Cassatie van België
 Страни в главното производство
 Ищец: United Antwerp Maritime Agencies (UNAMAR) NV
 Ответник: Navigation Maritime Bulgare (Параходство български морски флот АД)
 Преюдициален въпрос
 Като се има предвид, наред с всичко останало, че разглежданите в настоящото производство членове 18, 20 и 21 от Закона от 13 април 1995 г. за договора за търговско представителство се квалифицират в белгийското право като особени повелителни норми по смисъла на член 7, параграф 2 от Римската конвенция (1), следва ли член 3 и член 7, параграф 2 от тази конвенция във връзка, доколкото е необходимо, с Директива 86/653 (2) на Съвета от 18 декември 1986 година относно координирането на правото на държавите членки, свързано с дейността на самостоятелно заетите търговски представители, да се тълкуват в смисъл, че особените повелителни норми на държавата на сезирания съд, предоставящи по-широкообхватна закрила от предоставяната от Директивата минимална закрила, се прилагат към договора, дори и ако се окаже, че приложимо към договора е правото на друга държава — членка на Европейския съюз, в която са транспонирани изискванията на посочената директива за предоставяне на минимална закрила?
 (1) Конвенция за приложимото право към договорните задължения, открита за подписване в Рим на 19 юни 1980 година (ОВ L 266, стр. 1, публикувана на български език в ОВ L 347, 2007 г., стр. 1).
 (2) ОB L 382, стр. 17; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 1, стр. 176.


text:
 5.7.2008
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 171/31
 Решение на Първоинстанционния съд от 22 май 2008 г. — NewSoft Technology/СХВП — Soft (Presto! BizCard Reader)
 (Дело T-205/06) (1)
 (Марка на Общността - Процедура за обявяване на недействителност - Словна марка на Общността Presto! BizCard Reader - По-ранни национални фигуративни марки Presto - Относително основание за отказ - Вероятност от объркване - Член 8, параграф 1, буква б) и член 52, параграф 1, буква a) от Регламент (ЕО) No 40/94)
 (2008/C 171/56)
 Език на производството: немски
 Страни
 Жалбоподател: NewSoft Technology Corp. (Тайпе, Тайван) (представители: M. Dirksen-Schwanenland, U. von Sothen и M. Di Stefano, avocats)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни) (представител: G. Schneider)
 Друга страна в производството пред апелативния състав на СХВП, встъпила в производството пред Първоинстанционния съд: Soft SA (Мадрид, Испания) (представители: A. Velázquez Ibáñez и P. Merino Baylos, avocats)
 Предмет
 Жалба срещу решението на втори апелативен състав на СХВП от 19 май 2006 г. (преписка R 601/2005-2) относно процедура за обявяване на недействителност между Soft SA и NewSoft Technology Corp.
 Диспозитив
 1)
 Отхвърля жалбата.
 2)
 Осъжда NewSoft Technology Corp. да заплати съдебните разноски.
 (1) ОВ C 237, 30.9.2006 г.


text:
 14.8.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 221/47
 Жалба, подадена на 27 май 2010 г. — Danzeisen/Комисия
 (Дело T-242/10)
 ()
 2010/C 221/78
 Език на производството: немски
 Страни
 Жалбоподател: Werner Danzeisen (Eichstetten, Германия) (представител: H. Schmidt, Rechtsanwalt)
 Ответник: Европейска комисия
 Искания на жалбоподателя
 —
 да се отмени Регламент (ЕС) No 271/2010 на Комисията, доколкото с него се изменя Регламент (ЕО) No 889/2008, така че с точка 9 от раздел А от приложение ХI към последния се въвежда законово задължение знакът за биологично производство на ЕС по смисъла на член 57 да се прилага „в съответствие с правилата, при които той е регистриран [...] в Службата за интелектуална собственост на Бенелюкс“, и по-специално доколкото тези правила (Правилата за използване на колективната марка) предвиждат:
 —
 че съгласно член 2, параграф 4 никой, включително жалбоподателят, няма право да използва знака за биологично производство на ЕС, без да е оправомощен от контролните или надзорните органи, учредени или признати съгласно правото на Съюза („without empowerment from the Bodies designed or recognised in accordance with the Community Regulations“),
 —
 правило за изключване на отговорността съгласно член 4, при което Европейският съюз не гарантира възможността за използване в Европейския съюз на знака за биологично производство на ЕС, а гарантира единствено самата правосубектност на Европейския съюз и правата му върху знака за биологично производство на ЕС („except to the extent of its corporate existence and of its underlying entitlement to the Organic Farming Mark“), тоест отговорността на Европейския съюз е ограничена само до правното съществуване на Европейския съюз и до правото му да регистрира марката,
 —
 че съгласно член 7, параграф 2, второ изречение се допуска съвместното съществуване на Правилата за използване на колективната марка във връзка със знака за биологично производство на ЕС и на националните правила и правилата на ЕС, но при условие че при спорове относно използването на знака за биологично производство на ЕС се прилагат Правилата за използване, които в такива случаи имат предимство пред останалите правила, и в частност пред Регламент (ЕС) No 271/2010 („in case of conflict concerning the use of the Organic Farming Mark, the provisions of the present regulations on use and management shall be applied and take precedence over the other rules“),
 —
 че съгласно член 9, параграф 3 се забранява употребата на знака за биологично производство на ЕС по начин, който е израз на пренебрежително или критично отношение към Европейския съюз или Правилата за използване на колективната марка, при които знакът е регистриран в Службата за интелектуална собственост на Бенелюкс,
 —
 че съгласно член 12, параграф 1 Европейският съюз си запазва правото пряко да проверява стоките и рекламните материали, които носят знака за биологично производство на ЕС, и редовно да изисква мостри от тях,
 —
 че съгласно член 15, параграф 1 Европейският съюз (следователно Европейската комисия, която го представлява) си запазва правото да тълкува Правилата за използване на колективната марка, поради което това тълкуване остава извън компетентността на съдилищата на Европейския съюз,
 —
 че съгласно член 15, параграф 2 към Правилата за използване на знака за биологично производство на ЕС се прилага белгийското право,
 —
 ответникът да бъде осъден да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 Жалбоподателят оспорва изменението на приложение ХI към Регламент (ЕО) No 889/2008 (1) с Регламент (ЕС) No 271/2010 (2).
 В подкрепа на жалбата си жалбоподателят на първо място изтъква, че е налице нарушение на член 297, параграф 1, трета алинея от ДФЕС, доколкото точка 9 от раздел А от приложение ХI към Регламент No 889/2008 съгласно изменението с Регламент No 271/2010 препраща към Правилата за използване на колективната марка, които Комисията е определила при регистрирането на знака за биологично производство на Европейския съюз в Службата за интелектуална собственост на Бенелюкс, и доколкото тези правила не са публикувани в Официален вестник, въпреки че в резултат от препращането имат същата задължителна сила като разпоредбите на самия регламент на Комисията.
 На второ място жалбоподателят поддържа, че динамичното препращане към Правилата за използване на колективната марка дава възможност на Комисията по собствено усмотрение и без участието на държавите членки да изменя действителното съдържание на Регламент No 271/2010, като по този начин се заобикаля и накърнява легитимността, която участието на държавите членки осигурява на законодателния акт.
 На трето място жалбоподателят възразява срещу предписанието на Правилата за използване на колективната марка, че никой няма право да използва знака за биологично производство на Европейския съюз, без да е оправомощен от контролните или надзорните органи. Според жалбоподателя това правило е несъвместимо с член 24, параграф 2 и член 25, параграф 1 от Регламент (ЕО) No 834/2007 (3), тъй като с тези разпоредби се учредява право на предприятията с контролирано биологично производство да поставят знака за биологично производство на Европейския съюз върху отговарящите на изискванията на регламента биопродукти.
 На четвърто място жалбоподателят изтъква, че Правилата за използване на колективната марка предвиждат правило за изключване на отговорността в полза на Европейската комисия, чрез което последната неправомерно се освобождава от законовото си задължение да не причинява вреди другиму, включително на жалбоподателя.
 На пето място жалбоподателят поддържа, че както е предвидено в Правилата за използване на колективната марка, при спорове те винаги се прилагат с предимство спрямо останалите законодателни актове на Европейския съюз и спрямо националните закони, в резултат от което се нарушава принципът за предимството на правото на Съюза.
 На шесто място жалбоподателят твърди, че Правилата за използване на колективната марка му забраняват да използва знака за биологично производство на Европейския съюз по начин, който е израз на критично отношение към Европейския съюз. По този начин произволно и неоснователно се накърнявало основното му право на свободно изразяване.
 На седмо място жалбоподателят изтъква, че Правилата за използване на колективната марка предвиждат право на Европейската комисия да изисква мостри от операторите, които използват знака за биологично производство на Европейския съюз, и да ги проверява, с което Комисията си осигурява право за пряка намеса в работата на предприятията и нарушава разпределението на правомощията между нея и държавите членки.
 На осмо място жалбоподателят възразява срещу регистрацията от страна на Европейския съюз на знака за биологично производство на Европейския съюз като колективна марка, тъй като това било, наред с останалото, и несъвместимо с Регламент No 834/2007.
 На девето място жалбоподателят поддържа, че с Правилата за използване на колективната марка Комисията си запазва правото сама да тълкува тези правила, с което нарушава изключителното правомощие за тълкуване, предоставено на Съда.
 На последно място според жалбоподателя приложимото право за Правилата за използване на колективната марка, а именно белгийското право, което в резултат следва да се прилага и спрямо жалбоподателя, е определено произволно.
 (1) Регламент (ЕО) No 889/2008 на Комисията от 5 септември 2008 година за определяне на подробни правила за прилагането на Регламент (ЕО) No 834/2007 на Съвета относно биологичното производство и етикетирането на биологични продукти по отношение на биологичното производство, етикетирането и контрола (ОВ L 250, стр. 1).
 (2) Регламент (ЕС) No 271/2010 на Комисията от 24 март 2010 година за изменение на Регламент (ЕО) No 889/2008 за определяне на подробни правила за прилагането на Регламент (ЕО) No 834/2007 на Съвета във връзка със знака за биологично производство на Европейския съюз (ОВ L 84, стр. 19).
 (3) Регламент (ЕО) No 834/2007 на Съвета от 28 юни 2007 година относно биологичното производство и етикетирането на биологични продукти и за отмяна на Регламент (ЕИО) No 2092/91 (ОВ L 189, стр. 1).