text:
 28.8.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 234/38
 Определение на председателя на Общия съд от 25 юни 2010 г. — Regione Puglia/Комисия
 (Делa T-84/10 R и T-223/10 R)
 (Обезпечително производство - Решение за намаляване на общностна финансова помощ - Дебитно известие - Молба за спиране на изпълнението - Липса на неотложност)
 2010/C 234/68
 Език на производството: италиански
 Страни
 Жалбоподател: Regione Puglia (представители: F. Brunelli и A. Aloia, avocats)
 Ответник: Европейска комисия (представители: C. Cattabriga и A. Steiblytė)
 Предмет
 Молба за спиране на изпълнението, от една страна, на Решение C(2009) 10350 на Комисията от 22 декември 2009 г. за спиране на част от помощта от Европейския фонд за регионално развитие (ЕФРР), предоставена на Италия за оперативната програма POR Puglia, попадаща в Цел No 1 (2000 г.—2006 г.), и от друга страна, на платежното нареждане, което се съдържа в дебитно известие от 26 февруари 2010 г., издадено вследствие на това решение
 Диспозитив
 1.
 Дела T-84/10 R и T-223/10 R са съединени за целите на настоящото определение.
 2.
 Отхвърля молбите за допускане на обезпечение.
 3.
 Не се произнася по съдебните разноски.


text:
 28.9.2015
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 320/3
 Определение на Съда (четвърти състав) от 29 април 2015 г. — Sven A. von Storch/Европейска централна банка (ЕЦБ)
 (Дело C-64/14 P) (1)
 ((Обжалване - Жалба за отмяна - Допустимост - Пряко засегнато лице - Решения на Европейската централна банка - Насоки 2012/641/ЕС на Европейската централна банка - Член 181 от Процедурния правилник на Съда))
 (2015/C 320/03)
 Език на производството: немски
 Страни
 Жалбоподател: Sven A. von Storch (представител: M. Kerber, Rechtsanwalt)
 Друга страна в производството: Европейска централна банка (ЕЦБ) (представители: C. Kroppenstedt и G. Gruber, подпомагани от H.-G. Kamann, Rechtsanwalt)
 Диспозитив
 1)
 Отхвърля жалбата.
 2)
 Осъжда г-н Sven A. von Storch и останалите 5 216 жалбоподатели, чиито имена са посочени в приложението към настоящото определение, да заплатят съдебните разноски.
 (1) ОВ C 151, 19.5.2014 г.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 17.11.2014
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 409/60
 Жалба, подадена на 24 септември 2014 г. — TV1/Комисия
 (Дело T-700/14)
 2014/C 409/81
 Език на производството: немски
 Страни
 Жалбоподател: TV1 GmbH (Унтерфьоринг, Германия) (представители: C. Scherer-Leydecker, J. Mey и A. Rausch, Rechtsanwälte)
 Ответник: Европейска комисия
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Общия съд:
 —
 да отмени решението на Европейската комисия за възлагане във връзка с партида IV от поръчка PO/2014-03/A4 и решението на ответника да не възложи поръчката на жалбоподателя, съобщено на 25 юли 2014 г., както и съобщеното на 1 август 2014 г. решение на ответника да възложи поръчката за партида IV на друго предприятие,
 —
 да отмени договора за услуги, сключен при или след възлагането на поръчката,
 —
 да осъди ответника да заплати разноските, включително съдебните разноски, разноските за експерти и необходимите разходи на жалбоподателя за производството, по-специално разноските за път и престой, както и адвокатските хонорари,
 —
 да изиска чрез процесуално-организационно действие съгласно член 64, параграф 3, буква г) от Процедурния правилник на Общия съд ответникът да представи документа за възлагане на поръчката и други релевантни документи, както и да осигури пълен достъп (какъвто до момента е отказван) на жалбоподателя до документите.
 Правни основания и основни доводи
 В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага четири правни основания.
 1.
 Първо правно основание: необичайно ниска оферта на предприятието, на което е възложена поръчката
 Жалбоподателят твърди, че Комисията не е направила задълбочена проверка на, по негово мнение, явно необичайно ниската оферта на предприятието, на което е възложена поръчката, и не е изключила тази оферта или оферента от процедурата за възлагане. С това Комисията не изпълнила задължението си по член 110, параграф 2 от Регламент No 966/2012 (1) във връзка с член 151 от Регламент No 1268/2012 (2), както и задължението си за добра администрация, произтичащо от член 41, параграф 2 от Хартата на основните права на Европейския съюз.
 2.
 Второ правно основание: неотговаряща на изискванията тръжна документация
 На следващо място жалбоподателят твърди, че Комисията е нарушила принципи, свързани с възлагането, и по-специално принципите на равно третиране, на недопускане на дискриминация и на осигуряване на лоялна конкуренция, и също така е нарушила член 102 от Финансовия регламент.
 Във връзка с това жалбоподателят посочва, че Комисията не е изпълнила изискванията на член 105 от Финансовия регламент за пълна, ясна и точна тръжна документация.
 3.
 Трето правно основание: неправилна оценка на офертата на предприятието, на което е възложена поръчката
 Жалбоподателят изтъква, че при дадената оценка на офертата на предприятието, на което е възложена поръчката, не е изпълнено задължението за мотивиране и че тази оценка почива на неправилно установена фактическа обстановка, както и на явна грешка в преценката и злоупотреба с правото на усмотрение.
 4.
 Четвърто правно основание: неправилна оценка на офертата на жалбоподателя
 Жалбоподателят също така твърди, че във връзка с предоставените от Комисията сведения относно офертата на жалбоподателя същата не е изпълнила задължението си за мотивиране и при разглеждането на въпросната оферта Комисията е допуснала явни грешки в оценката и преценката.
 (1) Регламент (ЕС, Евратом) No 966/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 25 октомври 2012 относно финансовите правила, приложими за общия бюджет на Съюза и за отмяна на Регламент (ЕО, Евратом) No 1605/2002 на Съвета (ОВ L 298, стр. 1).
 (2) Делегиран регламент (ЕС) No 1268/2012 на Комисията от 29 октомври 2012 година относно правилата за прилагане на Регламент (ЕС, Евратом) No 966/2012 на Европейския парламент и на Съвета относно финансовите правила, приложими за общия бюджет на Съюза (ОВ L 362, стр. 1).


text:
 23.11.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 344/29
 Решение на Съда (трети състав) от 19 септември 2013 г. (преюдициално запитване от Tribunal de commerce de Bruxelles — Белгия) — Christian van Buggenhout и Ilse van de Mierop, в качеството на синдици на Grontimmo SA/Banque Internationale à Luxembourg
 (Дело C-251/12) (1)
 (Съдебно сътрудничество по граждански дела - Регламент (ЕО) No 1346/2000 - Производство по несъстоятелност - Член 24, параграф 1 - Изпълнение на задължение „в полза на длъжника, спрямо когото е образувано производство по несъстоятелност“ - Плащане в полза на кредитор на длъжника)
 2013/C 344/50
 Език на производството: френски
 Запитваща юрисдикция
 Tribunal de commerce de Bruxelles
 Страни в главното производство
 Ищци: Christian van Buggenhout и Ilse van de Mierop, в качеството на синдици на Grontimmo SA
 Ответник: Banque Internationale à Luxembourg
 Предмет
 Преюдициално запитване — Tribunal de commerce de Bruxelles — Тълкуване на член 24 от Регламент (ЕО) No 1346/2000 на Съвета от 29 май 2000 година относно производството по несъстоятелност (ОВ L 160, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 1, стр. 143) — Плащане в полза на кредитор на несъстоятелния длъжник, извършено по искане на последния, без да е налице оповестяване на решението за откриване в друга държава членка на производството по несъстоятелност — Освобождаване от отговорност на добросъвестния пълномощник — Действие по отношение на лицата — Понятие за изпълнение в полза на длъжника, което включва само плащането в полза на несъстоятелния длъжник или плащане в полза и на неговите кредитори
 Диспозитив
 Член 24, параграф 1 от Регламент (ЕО) No 1346/2000 на Съвета от 29 май 2000 година относно производството по несъстоятелност трябва да се тълкува в смисъл, че плащане в полза на кредитор, осъществено по нареждане на негов длъжник, спрямо когото е образувано производство по несъстоятелност, не попада в приложното поле на тази разпоредба.
 (1) ОВ C 200, 7.7.2012 г.


text:
 4.8.2007
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 183/11
 Решение на Съда (първи състав) от 14 юни 2007 г. (преюдициално запитване от Finanzgericht Düsseldorf — Германия) — Euro Tex Textilverwertung GmbH/Hauptzollamt Duisburg
 (Дело C-56/06) (1)
 (Асоцииране между Европейските общности и техните държави-членки и Република Полша - Понятие за „продукти с произход“ - Употребявани дрехи)
 (2007/C 183/17)
 Език на производството: немски
 Препращаща юрисдикция
 Finanzgericht Düsseldorf
 Страни в главното производство
 Ищец: Euro Tex Textilverwertung GmbH
 Ответник: Hauptzollamt Duisburg
 Предмет
 Преюдициално запитване — Finanzgericht Düsseldorf — Тълкуване на член 7, параграф 1, буква б) от Протокол No 4 на Европейското споразумение за асоцииране между Европейските общности и техните държави-членки, от една страна и Република Полша, от друга страна — Протокол No 4 относно определянето на понятието за „продукти с произход“ и методите за административно сътрудничество (ОВ L 348, стр. 2), изменен с Решение No 1/97 на Съвета за асоцииране между Европейските общности и техните държави-членки, от една страна, и Република Полша, от друга страна от 30 юни 1997 г. (ОВ L 221, стр. 1) — Понятие за „продукти с произход“ — Определяне на произхода на употребявани дрехи, които са били предмет на операции по сортиране и съчетаване на територията на Общността
 Диспозитив
 Член 7, параграф 1, буква б) от Протокол No 4 на Европейското споразумение за асоцииране между Европейските общности и техните държави-членки, от една страна и Република Полша, от друга страна, изменено с Решение No 1/97 на Съвета за асоцииране между Европейските общности, от една страна и Република Полша, от друга страна, от 30 юни 1997 г., не позволява да се прави разграничение между простите и по-сложните операции по съчетаване, тъй като операциите по съчетаване, описани в решението за препращане, спадат към понятието за проста операция по съчетаване по смисъла на посочената разпоредба.
 (1) ОВ C 86, 8.4.2006 г.


text:
 9.2.2008
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 37/3
 Жалба, подадена на 19 ноември 2007 г. от Territorio Energia Ambiente SpA (TEA) срещу определението на Първоинстанционния съд (четвърти състав) от 17 септември 2007 г. по дело T-175/07, Territorio Energia Ambiente SpA/Комисия на Европейските общности
 (Дело C-500/07 P)
 (2008/C 37/04)
 Език на производството: италиански
 Страни
 Жалбоподател: Territorio Energia Ambiente SpA (TEA) (представители: адв. E. Coffrini и адв. F. Tesauro, avvocati)
 Друга страна в производството: Комисия на Европейските общности
 Искания на жалбоподателя
 —
 да се отмени и/или измени изцяло определението на Първоинстанционния съд по настоящото дело в производството по обжалване, с произтичащите от това последици
 —
 да се уважат вече отхвърлените в първоинстанционното производство искания.
 Правни основания и основни доводи
 С Решение на Комисията от 5 юни 2002 г. (1) във връзка с „държавната помощ относно данъчни освобождавания и заеми при облекчени условия в полза на предоставящи обществени услуги предприятия, в чийто капитал преобладава държавното участие“, е обявен за „държавна помощ, несъвместима с общия пазар“ режимът за данъчни освобождавания, въведен с член 3, параграф 70 от Закон No 549/1995, с член 66, параграф 14, от Наредба-закон No 331/1993, адаптирана и изменена в полза на предоставящите обществени услуги на местно ниво акционерни дружества, в чийто капитал преобладава държавното участие. Решението на Комисията не се отнася до особен вид дружества, а обхваща учредените съгласно член 22 от Закон 241/1990 дружества с предимно държавно участие в капитала. Решението не посочва по-специално отделните адресати и никое дружество (включително жалбоподателя) не е уведомено за него. Посредством Наредба–закон No 10 от 15 февруари 2007 г. Италианската държава изпълнява посоченото по-горе решение, като възлага на Agenzie delle Entrate [агенции по приходите] задачата по възстановяване на помощите. Вследствие на това, на 29 март 2007 г., териториалната агенция по приходите в Mantova изпраща на дружеството жалбоподател искане за плащане на следната сума, състояща се от главница 1 748 289,75 EUR и лихви 912 180,64 EUR.
 Според жалбоподателя, тъй като капиталът на дружеството жалбоподател не е с предимно държавно участие, а е 100 % държавен, следователно „съображенията на Комисията и нейното решение“ не могат да се отнасят до него.
 На дружеството жалбоподател е възложено посредством договор „in house“ предоставянето на обществени услуги на местно ниво, първоначално отдадени за управление от Comune di Mantova на общинското предприятие (ASM), преобразувано по смисъла на Закон 127/97 в дружеството жалбоподател.
 Посоченото дружество управлява обществените услуги изцяло на местно ниво като частноправен субект, без да може да оказва влияние върху свободната конкуренция, която е немислима без наличието на пазар.
 Според жалбоподателя, едно дружество със 100 % държавен капитал е образувание, създадено по косвен път от общините съдружници, които са действителните получатели на фискалната помощ, която Комисията оспорва.
 Следователно, поради обективни и субективни причини предоставянето на данъчно освобождаване на жалбоподателя не можело да се квалифицира като неправомерно отпусната държавна помощ в противоречие с разпоредбите на член 87 от Договора.
 Поради изложените причини жалбоподателят подава жалба пред Първоинстанционния съд срещу посоченото по-горе Решение на Комисията, заведена под номер T-175/07, делото по която е възложено на четвърти състав и е приключено с Определение на Първоинстанционния съд от 17 септември 2007 г. за недопустимост, обоснована с неспазване на срока по член 230, параграф 5 от Договора за ЕО, съгласно който жалбата за отмяна е трябвало да бъде подадена в двумесечен срок считано съответно от публикуването на оспорения акт, от уведомяването на жалбоподателя за него, или при липса на такова, от деня, в който жалбоподателят е узнал за акта съгласно член 102, параграф 1 от Процедурния правилник на Съда.
 Според жалбоподателя подобна теза била неоснователна и в светлината на Решение от 17 септември 1980 г. (730/79) (2); Решение от 14 ноември 1984 г. (323/82) (3); Решение от 12 декември 1996 г. (T-358/94) (4) и преди всичко Решение на трети състав от 23 февруари 2006 г. по дело C-346/03 (5), чието изменение се иска с настоящата жалба.
 Жалбата пред Първоинстанционния съд всъщност е подадена веднага щом дружеството жалбоподател е узнало, че е сред адресатите на решението на Комисията, а именно когато е получил искането за плащане от агенцията по приходите.
 Като основание за обжалване жалбоподателят навежда също неправилно прилагане от страна на Първоинстанционния съд на член 225 от Договора.
 Според него жалбата за отмяна на решението на Комисията следвало впрочем да се счита за неразривно свързана с искането да се счита, че решението не сe отнася до жалбоподателя, като съответно се иска да се измени определението, прието в първоинстанционното производство, и на основание на обявената липса на компетентност ratione materiae на Първоинстанционния съд.
 (1) ОВ 2003 г., L 77, p. 21.
 (2) Recueil 1980, стp. 2671.
 (3) Recueil 1984, стp. 3809.
 (4) Recueil 1996, стp. II-2109.
 (5) Recueil 2005, стp. I-6159.


text:
 2.8.2008
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 197/3
 Преюдициално запитване, отправено от Bundesverwaltungsgericht (Германия) на 29 април 2008 г. — Aydin Salahadin Abdulla/Федерална република Германия
 (Дело C-175/08)
 (2008/C 197/04)
 Език на производството: немски
 Препращаща юрисдикция
 Bundesverwaltungsgericht
 Страни в главното производство
 Ищец: Aydin Salahadin Abdulla
 Ответник: Федерална република Германия
 Преюдициални въпроси
 1.
 Трябва ли член 11, параграф 1, буква д) от Директива 2004/83/ЕО на Съвета от 29 април 2004 г. (1) да се тълкува в смисъл, че независимо от член 1, раздел С, точка 5, второ изречение от Конвенцията за статута на бежанците от 28 юли 1951 година (Женевска конвенция за бежанците), едно лице загубва статута си на бежанец, след като обстоятелствата, обосновали опасенията му от преследване по смисъла на член 2, буква в) от тази директива и в резултат на които то е било признато за бежанец, са престанали да съществуват и то няма други причини да се опасява, че ще бъде преследвано по смисъла на споменатия член 2, буква в)?
 2.
 В случай на отрицателен отговор на първия въпрос, загубата на статута на бежанец в приложение на член 11, параграф 1, буква д) от посочената директива включва ли освен това, че в държавата, чийто гражданин е бежанецът:
 a)
 съществува субект на защитата по смисъла на член 7, параграф 1 от посочената директива и достатъчно ли е в това отношение защитата да може да се предостави само с помощта на многонационални войски,
 б)
 бежанецът не рискува никакво тежко посегателство по смисъла на член 15 от посочената директива, което би довело до предоставянето на субсидиарна закрила по силата на член 18 от същата директива и/или
 в)
 положението е стабилно от гледна точка на сигурността и общите условия на живот гарантират жизнения минимум?
 3.
 В случая, в който обстоятелствата, в резултат на които засегнатото лице е било признато за бежанец, са изчезнали, новите и различни обстоятелства, обосноваващи опасенията от преследване:
 a)
 трябва ли да се преценяват според критерия за достоверност, който се прилага още при признаването на статута на бежанец или според друг критерий и
 б)
 трябва ли да се преценяват, като се държи сметка за облекчаването на тежестта на доказване, произтичащо от член 4, параграф 4 от посочената директива?
 (1) ОВ L 304, стр. 12, Специално издание на български език 2007 г., глава 19, том 7, стр. 52.


text:
 26.9.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 350/21
 Жалба, подадена на 20 юли 2016 г. — Tri Ocean Energy/Съвет
 (Дело T-383/16)
 (2016/C 350/27)
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: Tri Ocean Energy (Кайро, Египет) (представители: P. Saini, QC, R. Mehta, Barrister и N. Sheikh, Solicitor)
 Ответник: Съвет на Европейския съюз
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Общия съд:
 —
 да отмени Решение (ОВППС) 2016/850 на Съвета от 27 май 2016 г. за изменение на Решение 2013/255/ОВППС относно ограничителни мерки срещу Сирия (OВ L 141, 2016 г., стр. 125) в частта, приложима спрямо жалбоподателя,
 —
 да отмени Регламент за изпълнение (ЕС) 2016/840 на Съвета от 27 май 2016 г. за прилагане на Регламент (ЕС) No 36/2012 относно ограничителни мерки с оглед на положението в Сирия (OВ L 141, 2016 г., стр. 30) в частта, приложима спрямо жалбоподателя, и
 —
 да осъди Съвета да заплати разноските на жалбоподателя.
 Основания и основни доводи
 В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага пет основания.
 1.
 На първо място се твърди липса на основание за включване в приложението към оспорваните решение и регламент съгласно член 28, параграф 1 от Решение 2013/255/ОВППС относно ограничителни мерки срещу Сирия (наричано за краткост „първоначалното решение“) и член 15, параграф 1, буква а) от Регламент (ЕС) No 36/2012 на Съвета относно ограничителни мерки с оглед на положението в Сирия (наричан за краткост „първоначалният регламент“).
 2.
 С второто основание се твърди нарушение на правата на защита и на ефективна съдебна защита.
 3.
 С третото основание се твърди, че Съветът не е изпълнил задължението си да изложи мотиви както в оспорваното решение, така и към оспорвания регламент.
 4.
 С четвъртото основание се твърди необосновано и непропорционално ограничаване на правата на жалбоподателя на собственост и на добро име.
 5.
 С петото основание се твърди явна грешка в преценката.


text:
 21.3.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 106/16
 Жалба, подадена на 15 декември 2015 г. от The Tea Board срещу решението на Общия съд (осми състав), постановено на 2 октомври 2015 г. по дело T-627/13 — The Tea Board/Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)
 (Дело C-676/15 P)
 (2016/C 106/18)
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: The Tea Board (представители: M.C. Maier, A. Nordemann, Rechtsanwälte)
 Друга страна в производството: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели), Delta Lingerie
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Съда:
 —
 да отмени обжалваното решение на Общия съд от 2 октомври 2015 г. по дело T-627/13 доколкото Общият съд отхвърля искането във връзка със следните услуги, за които се отнася заявената марка, попадащи в класове 35 и 38:
 Бизнес консултации за създаване и експлоатация на пунктове за продажба на дребно, центрове за покупка за продажба на дребно и реклама; услуги — насърчаване на продажбите (за трети лица), реклама, управление на търговски сделки, търговска администрация, онлайн реклама чрез информационна мрежа, реклама чрез директна поща (диплянки, проспекти, безплатни вестници, мостри), абониране за вестници за сметка на трети лица; търговска информация или справки; организиране на мероприятия, изложби с търговски или рекламни цели, управление на рекламата, наем на рекламна площ, радиореклама и телевизионна реклама, рекламно спонсорство (клас 35);
 Телекомуникации, предаване на съобщения и изображения чрез компютър, услуги за интерактивно телеразпространение, свързано с представяне на продукти, комуникация чрез компютърни терминали, предаване по световна информационна мрежа (предаване), отворена и затворена (клас 38).
 —
 ако е необходимо, да върне делото на Общия съд,
 —
 да осъди ответника да заплати направените от него съдебни разноски.
 Основания и основни доводи
 1.
 Жалбата цели частична отмяна на решението на Общия съд по дело T-627/13 октомври 2015 г., доколкото Общият съд е отхвърлил жалбата във връзка с услугите, за които се отнася оспорената марка и попадащи в класове 35 и 38.
 2.
 Жалбата почива на две правни основания: нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламента относно марката на Общността (1) и нарушение на член 8, параграф 5 от Регламента относно марката на Общността.
 3.
 Жалбоподателят счита, че основната функция на колективната марка на Общността съгласно член 66, параграф 2 от Регламента относно марката на Общността, състояща се в указание за географския произход на стоките, за които се отнася, не е да служи като указание за търговския произход, а само да гарантира колективния произход на стоките или услугите, предлагани с тази марка, т.е. че стоките произхождат от едно и също предприятие, което се намира в географския регион, приет като колективна марка на Общността и което може да използва колективната марка на Общността.
 4.
 Следователно, според жалбоподателя трябва да се приеме, че в рамките на член 8, параграф 1, буква б) от Регламента относно марката на Общността, географският произход трябва да бъде взет предвид като релевантен фактор — било при преценката на сходството на разглежданите стоки и/или услуги и/или при извършването на цялостната преценка за наличие на вероятност от объркване.
 5.
 Поради това, когато се сравняват стоки и/или услуги от по-ранна колективна марка на Общността съгласно член 66, параграф 2 от Регламента относно марката на Общността, състояща се в географско обозначение, с тези на индивидуална марка на Общността, според жалбоподателя решаващо не е дали въпросните стоки и услуги са сходни по отношение на тяхното естество, цел, крайни потребители и/или дистрибуторски канали. Трябва да се разгледа дали въпросните стоки и/или услуги могат да имат същия географски произход.
 6.
 Тълкуването на жалбоподателя на член 66, параграф 2 от Регламента относно марката на Общността произтича от:
 1)
 вътрешната логика на Регламент No 207/2009, в частност от факта, че:
 a)
 член 66, параграф 2 от Регламента относно марката на Общността съставлява изключение в Регламент No 207/2009, доколкото съгласно член 7, параграф 1, буква в) от Регламента относно марката на Общността марките, които се състоят изключително от знаци или обозначения могат да служат в търговията за обозначаване на географския произход на стоките или за предоставянето на услугите не следва да се регистрират;
 б)
 съгласно член 67, параграф 2 от Регламента относно марката на Общността правилата, уреждащи колективната марка на Общността, състояща се в географско обозначение трябва да позволят на всяко лице, чиито стоки или услуги произхождат от съответния географски, да стане член на сдружението, което е притежател на марката и следователно, колективната марка на Общността, състояща се в географско обозначение никога не може да разграничи стоките на членовете на сдружението, което е притежател на марката, от тези на други предприятия.
 2)
 тълкуването на тази разпоредба в светлината на Регламент No 1151/2012 (2) и на Споразумението за ТРИПС, съгласно което географските указания следва да се ползват с висока степен на защита и съгласно което изображенията на стоки, които сочат или внушават, че въпросната стока произхожда от географски регион, различен от действителното място на произход, по заблуждаващ за потребителите начин относно географския произход на стоката, трябва да бъдат забранени.
 7.
 Жалбоподателят счита, че качествата, установени от Общия съд във връзка с „DARJEELING“ са приложими и спрямо услугите, като бизнес консултациите и телекомуникационните услуги и могат да засилят притегателната сила на оспорената марка в това отношение. По-нататък, жалбоподателят посочва, че Общият съд не е посочил никакви убедителни основания в решението си защо качествата, свързани с марката „DARJEELING“ не биха могли да се приложат и спрямо услугите от класове 35 и 38, което само по себе си е грешка в правото.
 (1) Регламент (ЕО) No 207/2009 на Съвета от 26 февруари 2009 година относно марката на Общността (OB L 78, стр. 1).
 (2) Регламент (ЕС) No 1151/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 21 ноември 2012 година относно схемите за качество на селскостопанските продукти и храни (OB L 343, стр. 1).


text:
 21.2.2009
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 44/62
 Жалба, подадена на 16 декември 2008 г. — Repsol YPF Lubricantes y especialidades и др./Комисия
 (Дело T-562/08)
 (2009/C 44/106)
 Език на производството: испански
 Страни
 Жалбоподатели: Repsol YPF Lubricantes y especialidades, SA (Мадрид, Испания), Repsol Petróleo, SA (Мадрид, Испания), Repsol YPF, SA (Мадрид, Испания) (представители: г-н J. Jiménez-Laiglesia Oñate, г-н J. Jiménez-Laiglesia Oñate и г-н S. Rivero Mena, abogados)
 Ответник: Комисия на Европейските общности
 Искания на жалбоподателите
 —
 да се отменят членове 1 и 2 от решението, и
 —
 да се осъди Комисията да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 В настоящото производство се обжалва същото решение като по дело T-540/08 Esso и др./Комисия.
 В подкрепа на исканията си жалбоподателите най-напред твърдят, че не е доказано участието на YPF Lubricantes y especialidades, S.A. (Rylesa) в някои от установените действия и че са били разгледани поотделно с оглед на налагането на санкция. В частност в решението не се доказва в достатъчна степен, че Rylesa е участвало в споразумение за подялба на клиенти и пазари.
 В решението също така не се отчита обстоятелството, че техническите срещи не са имали за предмет подялбата на клиенти и пазари. В случая посочените действия са извършени в рамките на двустранни и многостранни контакти извън Техническите срещи, както признават някои от предприятията адресати на решението. Въпреки това в обжалваното решение не е счетено за необходимо да се разследват посочените двустранни и многостранни контакти, поради което не може да се счита, че жалбоподателите са участвали в установеното с решението нарушение. При всяко положение в решенето не се обяснява защо е прието, че Rylesa носи отговорност за посочените действия, а в същото време са освободени от отговорност други предприятия, присъствали на техническите срещи, посочени в решението като доказващи действията.
 Жалбоподателите възразяват също така и срещу критерия, използван от Комисията за определяне на размера на свързания със засегнатите стоки оборот и оттам — за определяне на приложимата санкция. От една страна в решението не са точно определени засегнатите от нарушението стоки. От друга страна съгласно приложимото в случая Съобщение относно глобите от 2006 г. глобите трябва да се определят в зависимост от стойността на продажбите през последната търговска година на участието в нарушението. Въпреки това в настоящия случай Комисията се е отклонила от това общо правило и е определила размера на глобата въз основа на средния оборот на Rylesa за периода между 2001 г. и 2003 г. В нито един момент Комисията не е изложила каквито и да е мотиви, обосноваващи пренебрегването по отношение на Rylesa на правилата, които сама си е наложила със Съобщението от 2006 г. и прилагането на критерий (средната стойност на продажбите за периода между 2001 г. и 2003 г.), който освен всичко останало по същество уврежда Rylesa. В крайна сметка, както се заявява в самото решение, размерът на продажбите, който трябва да се вземе предвид, е този от 2003 г., тъй като това е последната търговска година, през която, както самата Комисия признава, Rylesa е участвало в нарушението.
 В обжалваното решение Комисията счита, че нарушението от страна на Rylesa е преустановено на 4 август 2004 г. Въпреки това липсват всякакви доказателства за продължителността на нарушението, извършено от Rylesa преди посочената дата. В частност Rylesa не участва в споразуменията, сключени на техническите срещи през първата половина на 2004 г., нито във възприетите на тези срещи практики. Поради това нарушението следва да се счита за преустановено през януари 2004 г. или най-късно — през май 2004 г.
 На последно място в решението не са взети предвид многобройните представени в административната процедура доказателства, установяващи, че Rylesa е напълно самостоятелно образувание по отношение на своето дружество майка Repsol Petróleo, S.A. При всяко положение съдебната практика не позволява на Комисията да разпростре отговорността за нарушение, извършено от едно дружество, към съвкупността от дружества от групата, към която то принадлежи, поради което отговорността на Repsol YPF, S.A. не е обоснована.


text:
 19.9.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 343/18
 Преюдициално запитване от Finanzgericht Münster (Германия), постъпило на 26 април 2016 г. — X/Finanzamt I
 (Дело C-238/16)
 (2016/C 343/29)
 Език на производството: немски
 Запитваща юрисдикция
 Finanzgericht Münster
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: X
 Ответник: Finanzamt I
 Преюдициални въпроси
 1)
 Трябва ли член 132, параграф 1, буква г) от Директива 2006/112 (1) да се тълкува в смисъл, че доставката на човешка кръв обхваща и доставката на кръвна плазма, получена от човешка кръв?
 2)
 При утвърдителен отговор на първия въпрос, важи ли това и за кръвна плазма, която е предназначена не пряко за терапевтични цели, а за производството на лекарствени продукти?
 3)
 При отрицателен отговор на втория въпрос, от какво зависи окачествяването на кръвната плазма като „кръв“: единствено от конкретно избраното предназначение на плазмата или и от абстрактно съществуващите възможности за използването ѝ?
 4)
 При утвърдителен отговор на първия и втория въпрос, сделка, която съгласно член 132, параграф 1, буква г) от Директива 2006/112 е освободена от данък върху добавената стойност в рамките на дадена държава членка, води ли до изключване на приспадането на данъка по член 168 от Директива 2006/112, независимо от приложимата в третата държава правна уредба на данъка върху добавената стойност, дори и когато става въпрос за доставка при износ, за която се прилага приспадане съгласно член 169, буква б) във връзка с член 146, параграф 1 от Директива 2006/112?
 (1) Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност (ОВ L 347, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 3, стр. 7).


text:
 22.11.2008
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 301/10
 Решение на Съда (първи състав) от 2 октомври 2008 г. (преюдициално запитване от Supreme Court — Ирландия) — Nicole Hassett/South Eastern Health Board, Cheryl Doherty/North Western Health Board
 (Дело C-372/07) (1)
 (Съдебна компетентност - Регламент (ЕО) No 44/2001 - Член 22, точка 2 - Спорове относно действителността на решения на органи на дружества - Изключителна компетентност на юрисдикциите на държавата по седалището - Професионален лекарски съюз)
 (2008/C 301/19)
 Език на производството: английски
 Препращаща юрисдикция
 Supreme Court
 Страни в главното производство
 Ищци: Nicole Hassett, Cheryl Doherty
 Ответници: South Eastern Health Board, North Western Health Board
 В присъствието на: Raymond Howard, Medical Defence Union Ltd, MDU Services Ltd, Brian Davidson
 Предмет
 Преюдициално запитване — Supreme Court — Тълкуване на член 22, параграф 2 от Регламент (ЕО) No 44/2001 на Съвета от 22 декември 2000 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела (ОВ L 12, 2001 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 3, стр. 74) — Професионален лекарски съюз, учреден под формата на дружество съгласно правото на държава-членка, който предоставя помощ и гаранция на членовете си, практикуващи в държавата-членка и в друга държава-членка — Предоставянето на помощта/гаранцията зависи от решение на управителния орган на това дружество, взето при условията на абсолютна оперативна самостоятелност — Оспорване на решение, с което се отказва помощ или обезщетение на лекар, практикуващ в друга държава-членка — Изключителна компетентност на юрисдикциите на държавата по седалището въз основа на член 22, точка 2 от регламента
 Диспозитив
 Член 22, точка 2 от Регламент (ЕО) No 44/2001 на Съвета от 22 декември 2000 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела трябва да бъде тълкуван в смисъл, че иск като разглеждания в главното производство, във връзка с който страна поддържа, че решение, прието от орган на дружество, нарушава правата, които посочената страна твърди, че притежава на основание на дружествения договор на това дружество, не се отнася до действителността на решенията на органи на дружество по смисъла на тази разпоредба.
 (1) ОВ C 283, 24.11.2007 г.


text:
 16.3.2015
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 89/6
 Жалба, подадена на 19 декември 2014 г. от Съвета на Европейския съюз срещу решението, постановено от Общия съд (шести разширен състав) на 16 октомври 2014 г. по дело T-208/11 и Т-508/11, Liberation Tigers of Tamil Eelam (LTTE)/Съвет на Европейския съюз
 (Дело C-599/14 P)
 (2015/C 089/07)
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: Съвет на Европейския съюз (представители: B. Driessen, E. Finnegan и G. Etienne)
 Други страни в производството: Liberation Tigers of Tamil Eelam (LTTE), Кралство Нидерландия, Обединеното кралство Великобритания и Северна Ирландия, Европейска комисия
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Съда:
 —
 да отмени обжалваното съдебно решение;
 —
 да постанови окончателно съдебно решение по въпросите, които са предмет на настоящото обжалване и да отхвърли исканията, и
 —
 да осъди жалбоподателя по съединени дела T-208/11 и T-508/11 да заплати съдебните разноски на Съвета, произтичащи от това дело и настоящото обжалване.
 Основания и основни доводи
 В обжалваното решение Общият съд отменя включването на LTTE в списъка само по съображения, свързани с производството по приемането им. Съветът твърди, че Общият съд е допуснал грешки по следните въпроси:
 Първо основание: Общият съд погрешно е приел, че Съветът е длъжен да докаже в изложението на мотивите, че е проверил, че дейността на органът, извършващ вписването в третата страна, е осъществена при достатъчно гаранции. Въпреки, че Съветът приема, че дейността на компетентният орган в трета страна трябва да бъде ограничена в рамките на законодателството и практиката, които съблюдават основните права на засегнатите от него, той твърди, че Общият съд е допуснал правна грешка, като е изискал тази информация да бъде включена в изложението на мотивите.
 Второ основание: Общият съд е допуснал правна грешка при преценката на използването от Съвета на информация в публичното пространство. Още повече, Общият съд погрешно е отхвърлил използването от Съвета на материали от свободно достъпни източници. Общият съд е допуснал по-нататък грешка в разсъжденията си, че Съветът е трябвало да поиска от компетентния орган да изследва статиите от пресата, на които се позовава в изложението на мотивите. Най-сетне, Общият съд е допуснал грешка, като е заключил, че отказът му да потвърди позоваването от Съвета на материали от свободно достъпни източници е довело до отмяната на обжалваното решение.
 Трето основание: Общият съд е допуснал грешка, като не е приел, че включването в списъка може да се извърши въз основа на 2001 UK Proscription Order. Тълкуването на Общия съд, освен, че не е подкрепено от правото, има за последица възможността дадена организация да създава пречки за включването му в списъка съгласно CP931, като отказва да оспори включването му в списъка или забраняването му в държавата членка, откъдето решението по член 1, параграф 4 от CP931 произтича. В допълнение, разсъжденията на Общия съд не съответстват на решение Kadi II.


text:
 15.12.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 467/26
 Дело, заведено на 26 септември 2016 г. от Надзорния орган на ЕАСТ срещу Исландия
 (Дело E-13/16)
 (2016/C 467/13)
 На 26 септември 2016 г. в Съда на ЕАСТ беше заведено дело срещу Исландия от Надзорния орган на ЕАСТ, представляван от Carsten Zatschler, Audur Ýr Steinarsdóttir и Øyvind Bø в качеството им на представители на Надзорния орган на ЕАСТ, с адрес: Rue Belliard 35, B-1040 Brussels.
 Надзорният орган на ЕАСТ иска от Съда на ЕАСТ:
 1.
 Да постанови, че Исландия не е изпълнила задълженията си по акта, посочен в точка 17з от глава II на приложение XIII към Споразумението за Европейското икономическо пространство (Директива 2000/30/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 6 юни 2000 г. относно крайпътните технически проверки на движещите се на територията на Общността търговски превозни средства), като не е въвела крайпътните технически проверки, изисквани по член 3, параграф 1 от Акта.
 2.
 Да нареди на Исландия да заплати съдебните разноски.
 Правен и фактически контекст и правни аргументи, приведени в подкрепа на иска:
 —
 Искът се отнася до неспазването от страна на Исландия в срок до 16 септември 2014 г. на мотивираното становище, издадено от Надзорния орган на ЕАСТ на 16 юли 2014 г. и отнасящо се до неизпълнението на задълженията на тази държава съгласно този акт, посочени в точка 17з от глава II на приложение XIII към Споразумението за Европейското икономическо пространство (Директива 2000/30/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 6 юни 2000 г. относно крайпътните технически проверки на движещите се на територията на Общността търговски превозни средства), като не е въвела крайпътните технически проверки, изисквани по член 3, параграф 1 от Акта.


text:
 14.9.2015
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 302/37
 Решение на Общия съд от 15 юли 2015 г. — Socitrel/Комисия
 (Съединени дела T-413/10 и T-414/10) (1)
 ((Конкуренция - Картели - Европейски пазар на стомана за предварително напрягане - Определяне на цени, подялба на пазара и обмен на чувствителна търговска информация - Решение, с което се установява нарушение на член 101 ДФЕС - Сътрудничество по време на административното производство - Насоки относно метода за определяне на размера на глобите от 2006 г. - Разумен срок))
 (2015/C 302/46)
 Език на производството: португалски
 Страни
 Жалбоподатели: Socitrel — Sociedade Industrial de Trefilaria, SA (Трофа, Португалия) (представители: F. Proença de Carvalho и T. Faria, адвокати) (дело T-413/10) и Companhia Previdente — Sociedade de Controle de Participações Financeiras, SA (Лисабон, Португалия) (представители: D. Proença de Carvalho и J. Caimoto Duarte, адвокати) (дело T-414/10)
 Ответник: Европейска комисия (представители: F. Castillo de la Torre, P. Costa de Oliveira и V. Bottka, подпомагани от M. Marques Mendes, адвокат)
 Предмет
 Искане за отмяна и изменение на Решение C(2010) 4387 окончателен на Комисията от 30 юни 2010 г. относно производство по член 101 ДФЕС и член 53 от Споразумението за ЕИП (преписка COMP/38344 — Стомана за предварително напрягане), изменено с Решение C(2010) 6676 окончателен на Комисията от 30 септември 2010 г. и с Решение C(2011) 2269 окончателен на Комисията от 4 април 2011 г.
 Диспозитив
 1)
 Съединява дела T-413/10 и T-414/10 за целите на съдебното решение.
 2)
 Отхвърля жалбите.
 3)
 Socitrel — Sociedade Industrial de Trefilaria, SA и Companhia Previdente — Sociedade de Controle de Participações Financeiras, SA понасят, наред с направените от тях съдебни разноски, и тези на Европейската комисия, включително съдебните разноски по обезпечителното производство.
 (1) ОВ C 317, 20.11.2010 г.


text:
 5.3.2011
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 72/36
 Жалба, подадена на 15 декември 2010 г. — Bömcke/ЕИБ
 (Дело F-127/10)
 2011/C 72/58
 Език на производството: френски
 Страни
 Жалбоподател: Eberhard Bömcke (Athus, Белгия) (представител: D. Lagasse, avocat)
 Ответник: Европейска инвестиционна банка
 Предмет на производството
 Отмяна на избора на представителя на персонала на ЕИБ, обявен от избирателната комисия на ЕИБ на 8 декември 2010 г.
 Искания на жалбоподателя
 —
 да се отмени изборът на представителя на целия персонал на ЕИБ, обявен от избирателната комисия на ЕИБ на 8 декември 2010 г., и решението от 10 декември 2010 г. на избирателната комисия на ЕИБ за отхвърляне на жалбата, подадена по административен ред от жалбоподателя на 9 декември 2010 г. в съответствие с член 17 от приложение IV към конвенцията за представителството на персонала на ЕИБ,
 —
 да се осъди ЕИБ да заплати съдебните разноски.


text:
 17.3.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 80/11
 Преюдициално запитване, отправено от Juzgado Mercantil de Barcelona (Испания) на 30 декември 2011 г. — Serveis en Impressio i Retolacio Vargas, S.L./Banco Mare Nostrum, S.A.
 (Дело C-664/11)
 2012/C 80/15
 Език на производството: испански
 Запитваща юрисдикция
 Juzgado Mercantil de Barcelona
 Страни в главното производство
 Ищец: Serveis en Impressio i Retolacio Vargas, S.L.
 Ответник: Banco Mare Nostrum, S.A.
 Преюдициални въпроси
 1.
 Ако кредитна институция предлага на клиент лихвен суап за покритие на риска от промени на лихвените проценти по предходни финансови сделки, следва ли това да се счита за услуга по предоставяне на инвестиционна консултация в съответствие с дефиницията по член 4, параграф 1, точка 4 от Директивата Mifid (1)?
 2.
 Трябва ли пропускането на предвидения в член 19, параграф 4 от посочената директива тест за годност за непрофесионален инвеститор да обуслови пълната нищожност на договора за лихвен суап, сключен между инвеститора и консултиращата кредитна институция?
 3.
 В случай че предоставената при описаните условия услуга не се счита за инвестиционна консултация, сам по себе си фактът по закупуване на сложен финансов инструмент като лихвен суап без да се направи тестът за подходяща услуга, предвиден в член 19, параграф 5 от Директивата Mifid, поради причина, за която отговаря инвестиционната институция, обуславя ли пълната нищожност на договора за покупка, сключен със същата кредитна институция?
 4.
 Съгласно член 19, параграф 9 от Директивата Mifid сам по себе си фактът, че кредитна институция предлага сложен финансов инструмент, свързан с ипотечен кредит, договорен със същата институция или с различна институция, представлява ли достатъчна причина, за да се изключи прилагането на задълженията да се направят предвидените от посочения член 19 тест за годност и тест за подходяща услуга, които инвестиционната институция трябва да извърши по отношение на непрофесионален инвеститор?
 5.
 За да може да се изключи прилагането на предвидените в член 19 от Директивата Mifid задължения, необходимо ли е финансовият продукт, с който е свързан предлаганият финансов инструмент, да бъде подчинен на правни стандарти за защита на инвеститора, сходни с изискваните в посочената директива?
 (1) Директива 2004/39/ЕО от 21 април 2004 година относно пазарите на финансови инструменти, за изменение на Директиви 85/611/ЕИО и 93/6/ЕИО на Съвета и Директива 2000/12/ЕО на Европейския парламент и на Съвета и за отмяна на Директива 93/22/ЕИО на Съвета (ОВ L 145, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 8, стр. 247).


text:
 24.7.2017
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 239/28
 Жалба, подадена на 8 май 2017 г. от Canadian Solar Emea GmbH, Canadian Solar Manufacturing (Changshu), Inc., Canadian Solar Manufacturing (Luoyang), Inc., Csi Cells Co. Ltd, Csi Solar Power (China), Inc. срещу решението, постановено от Общия съд (пети състав) на 28 февруари 2017 г. по дело T-163/14, Canadian Solar Emea и др./Съвет
 (Дело C-237/17 P)
 (2017/C 239/35)
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподатели: Canadian Solar Emea GmbH, Canadian Solar Manufacturing (Changshu), Inc., Canadian Solar Manufacturing (Luoyang), Inc., Csi Cells Co. Ltd, Csi Solar Power (China), Inc. (представители: J. Bourgeois, avocat, S. De Knop, advocaat, M. Meulenbelt, advocaat, A. Willems, avocat)
 Други страни в производството: Съвет на Европейския съюз, Европейска комисия
 Искания на жалбоподателите
 Жалбоподателите искат от Съда:
 —
 да отмени решението на Общия съд по дело T-163/14,
 —
 да уважи предявените в първоинстанционното производство искания и да отмени обжалвания регламент в частта, която се отнася до жалбоподателите,
 —
 да осъди ответника да заплати съдебните разноски, направени от него и жалбоподателите в първоинстанционното и въззивното производство,
 —
 да осъди останалите страни в производството да заплатят направените от тях съдебни разноски.
 При условията на евентуалност:
 —
 да отмени решението на Общия съд по дело T-163/14,
 —
 да върне делото на Общия съд за ново разглеждане,
 —
 да не се произнася по съдебните разноски за първоинстанционното и въззивното производство, които да бъдат присъдени с окончателното решение на Общия съд,
 —
 да осъди всички останали страни във въззивното производство да заплатят направените от тях съдебни разноски.
 Основания и основни доводи
 Общият съд допуснал грешка при прилагане на правото, като поискал от жалбоподателите да докажат правния си интерес от първото и второто основание; при всички случаи Общият съд допуснал грешка в правната квалификация на фактите, тъй като жалбоподателите имали такъв интерес.


text:
 24.3.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 89/24
 Определение на Общия съд от 25 януари 2012 г. — MasterCard и др./Комисия
 (Дело T-330/11) (1)
 (Жалба за отмяна - Достъп до документи - Регламент (ЕО) No 1049/2001 - Документи относно проучване на разходите и предимствата за търговците, свързани с приемането на различни платежни средства - Документи, изхождащи от трети лица - Мълчалив отказ на достъп - Правен интерес - Изрично решение, прието след подаването на жалбата - Липса на основание за постановяване на съдебно решение по същество)
 2012/C 89/40
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподатели: MasterCard, Inc. (Wilmington, Delaware, Съединени американски щати); MasterCard International, Inc. (Wilmington); MasterCard Europe (Ватерло, Белгия) (представители: B. Amory, V. Brophy и S. McInnes, avocats)
 Ответник: Европейска комисия (представители: F. Clotuche-Duvieusart и V. Bottka)
 Предмет
 Искане за отмяна на мълчаливия отказ на Комисията да предостави на жалбоподателите достъп до някои изготвени от трети лица документи относно проучване на „разходите и предимствата за търговците, свързани с приемането на различни платежни средства“
 Диспозитив
 1.
 Липсва основание за постановяване на съдебно решение по същество по жалбата.
 2.
 Осъжда Европейската комисия да заплати съдебните разноски.
 (1) ОВ C 238, 13.8.2011 г.


text:
 5.7.2008
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 171/44
 Иск, предявен на 9 май 2008 г. — Infeurope/Комисия
 (Дело T-176/08)
 (2008/C 171/84)
 Език на производството: английски
 Страни
 Ищец: infeurope SA (Люксембург, Люксембург) (представител: O. Mader, lawyer)
 Ответник: Комисия на Европейските общности
 Искания на ищеца
 —
 да се установи, че Европейската комисия не е отменила решението за възлагане на рамковите договори по тръжната процедура AO/042/05 на СХВП за софтуерна поддръжка,
 —
 да се установи, че Европейската комисия не е прекратила отделните договори, сключени съгласно посочените рамкови договори,
 —
 да се осъди Европейската комисия да заплати на ищеца сумата от 37 002 EUR, заедно с лихва от 4 % върху сумата от 31 650 EUR, считано от 29 август 2006 г., лихва от 4 % върху сумата от 3 650 EUR, считано от 3 декември 2007 г., лихва от 4 % върху сумата от 1 702 EUR, считано от 3 май 2008 г., и съответно лихва от 8 % върху сумата от 3 702 EUR, считано от датата на постановяване на съдебното решение,
 —
 да се осъди Европейската комисия за заплати на ищеца сумата от 1 209 037 EUR, заедно с лихва от 4 % върху тази сума, считано от 3 май 2008 г., и съответно лихва от 8 % върху посочената сума, считано от датата на постановяване на съдебното решение,
 —
 да се осъди Европейската комисия да представи някои документи, свързани с процедурата по оценяване на офертите,
 —
 да се осъди Европейската комисия да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 Ищецът иска да се установи, че Комисията не е отменила взетото от Службата за хармонизация във вътрешния пазар (СХВП) решение за възлагане на множество рамкови договори за предоставяне на услуги в областта на поддръжката на информационни технологии съгласно тръжната процедура AO/042/05 „E-Alicante: софтуерна поддръжка във връзка с базовите системи за работа на СХВП (управление и регистриране на марки и дизайни)“ (1) и че не е прекратила съответните отделни договори, сключени съгласно рамковите договори.
 Ищецът твърди, че процедурата по възлагане на поръчката, както и изпълнението на отделните договори след възлагането страдат от редица тежки пороци, като: нередности при критериите за възлагане, неправилно съставяне на комисията по оценяване, обстоятелството, че договорите били възложени след изтичане на срока на валидност на офертите за поръчката и това, че СХВП приело различни значителни изменения на условията на отделните договори.
 Ищецът твърди, че като възлагащ орган СХВП нарушил принципите на равно третиране, прозрачност и добра администрация и злоупотребил с инструмента, който представляват рамковите договори. В допълнение, той нарушил редица разпоредби на Финансовия регламент (2).
 Ищецът поддържа, че Комисията, като надзорен орган на СХВП (3), не е предприела подходящи действия срещу тези нарушения. Той твърди, че свободата на преценка на Комисията относно това дали да предприеме действия срещу нарушенията на правото и да възстанови законността е сведена до нула, като по този начин налага задължение за предприемане на действия.
 Освен това ищецът иска обезщетение за вредите, претърпени в резултат на пороците на тръжната процедура и нейното последващо приложение.
 (1) ОВ 2006 S 135-144019.
 (2) Регламент (ЕО, Евратом) No 1605/2002 на Съвета от 25 юни 2002 година относно Финансовия регламент, приложим за общия бюджет на Европейските общности, ОВ L 2002, 248, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 3, стр. 198.
 (3) Член VI.4.2) от обявлението за обществена поръчка, отнасящ се до подаването на възражения, препраща към член 118 от Регламент (ЕО) No 40/94 на Съвета от 20 декември 1993 година относно марката на Общността (ОВ L 11, 1994 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 146), който предвижда: „Комисията трябва да бъде сезирана в рамките на един месец, считано от деня, в който за първи път заинтересуваният е узнал за съответния акт“.


text:
 22.2.2014
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 52/54
 Жалба, подадена на 19 декември 2013 г. — ZZ/Парламент
 (Дело F-124/13)
 2014/C 52/107
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: ZZ (представител: C. Bernard-Glanz, адвокат)
 Ответник: Европейски парламент
 Предмет на производството
 Отмяна на решението на органа по назначаването, с което се отхвърля искането за съдействие на жалбоподателя.
 Искания на жалбоподателя
 —
 да се отмени обжалваното решение и, доколкото е необходимо, решението за отхвърляне на жалбата,
 —
 да се осъди ответника да заплати на жалбоподателя сумата от 50 000 EUR като обезщетение за претърпените неимуществени вреди, ведно с лихвите по законния лихвен процент до пълното ѝ изплащане,
 —
 да се осъди ответника да заплати на жалбоподателя една четвърт от медицинските разноски, направени във връзка с влошаването на неговото здравословно състояние, като обезщетение за претърпените имуществени вреди, ведно с лихвите по законния лихвен процент до пълното ѝ изплащане,
 —
 да се осъди ответника да заплати съдебните разноски.


text:
 18.1.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 16/19
 Иск, предявен на 16 октомври 2015 г. — Европейска комисия/Република Полша
 (Дело C-545/15)
 (2016/C 016/24)
 Език на производството: полски
 Страни
 Ищец: Европейска комисия (представители: M. Heller, K. Herrmann и E. Sanfrutos Cano)
 Ответник: Република Полша
 Искания на ищеца
 Ищецът иска,
 —
 да се установи, че Република Полша не е изпълнила задълженията си по член 24, параграф 1 от Директива 2012/19/ЕC на Европейския парламент и на Съвета от 4 юли 2012 година относно отпадъци от електрическо и електронно оборудване (1), като не е приела и не е привела в действие необходимите законови, подзаконови и административни разпоредби, за да транспонира посочената директива и при всички случаи не е уведомила Комисията за това,
 —
 на основание член 260, параграф 3 ДФЕС, поради неизпълнение на задължението да съобщи за мерките за транспониране на Директива 2012/19/ЕС, да се осъди Република Полша да заплати периодична имуществена санкция в размер на 71 610 EUR дневно, считано от датата на обявяване на решението по настоящото дело,
 —
 да се осъди Република Полша да заплати съдебните разноски.
 Основания и основни доводи
 Срокът за транспониране на Директива 2012/19/ЕС е изтекъл на 14 февруари 2014 г.
 (1) ОВ L 197, стр. 38.


text:
 6.6.2017
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 178/8
 Преюдициално запитване от Vergabekammer Südbayern (Германия), постъпило на 10 март 2017 г. — Vossloh Laeis GmbH/Stadtwerke München GmbH
 (Дело C-124/17)
 (2017/C 178/09)
 Език на производството: немски
 Запитваща юрисдикция
 Vergabekammer Südbayern
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: Vossloh Laeis GmbH
 Ответник: Stadtwerke München GmbH
 Преюдициални въпроси
 1)
 Съвместима ли е с разпоредбите на член 80 от Директива 2014/25/ЕС (1) във връзка с член 57, параграф 6, втора алинея от Директива 2014/24/ЕС (2) правна уредба на държава членка, която за успешното реабилитиране по собствена инициатива на икономически оператор поставя като условие този оператор да изясни изчерпателно фактите и обстоятелствата във връзка с престъплението или нарушението и с причинените от него вреди, като активно съдейства не само на разследващите органи, но и на възлагащия орган?
 2)
 При отрицателен отговор на първи въпрос: трябва ли в този контекст член 57, параграф 6, втора алинея от Директива 2014/24/ЕС да се тълкува в смисъл, че за успешното реабилитиране по собствена инициатива съответният икономически оператор при всички случаи е длъжен да изясни пред възлагащия орган фактите и обстоятелствата, за да може този орган да прецени дали предприетите за реабилитирането мерки (технически, организационни и кадрови, и обезщетяването на вредите) са подходящи и достатъчни?
 3)
 Съгласно член 57, параграф 7 от Директива 2014/24/ЕС за факултативните основания за изключване, уредени в член 57, параграф 4 от Директива 2014/24/ЕС, максималният период, съответно срок за изключване, е три години от съответното събитие. Трябва ли под съответното събитие да се разбира самото осъществяване на посочените в член 57, параграф 4 от Директива 2014/24/ЕС основания за изключване или е релевантен моментът, в който възложителят разполага със сигурни и надеждни данни за наличието на основание за изключване?
 4)
 При осъществяване на фактическия състав за изключване по член 54, параграф 4, буква г) от Директива 2014/24/ЕС чрез участие на икономическия оператор в картел, съответното събитие по смисъла на член 54, параграф 7 от Директива 2014/24/ЕС приключването на участието в картела ли е или получаването от възложителя на сигурни и надеждни данни за участието в картела?
 (1) Директива 2014/25/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 февруари 2014 година относно обществените поръчки от възложители, извършващи дейност в секторите на водоснабдяването, енергетиката, транспорта и пощенските услуги и за отмяна на Директива 2004/17/ЕО (ОВ L 94, стр. 243).
 (2) Директива 2014/24/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 февруари 2014 година за обществените поръчки и за отмяна на Директива 2004/18/ЕО (ОВ L 94, стр. 65).


text:
20150731057617082015/C 270/362102015TC27020150817BG01BGINFO_JUDICIAL20150424283032Дело T-210/15: Жалба, подадена на 24 април 2015 г. — Deutsche Telekom/Комисия
 ---documentbreak--- C2702015BG2820120150424BG0036282303Жалба, подадена на 24 април 2015 г. — Deutsche Telekom/Комисия
 (Дело T-210/15)2015/C 270/36Език на производството: немски
 Страни
 Жалбоподател: Deutsche Telekom AG (Бон, Германия) (представители: A. Rosenfeld и O. Corzilius, Rechtsanwälte)
 Ответник: Европейска комисия
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Общия съд:
 —
 да отмени решението на Европейската комисия от 17 февруари 2015 г. по заявлението на жалбоподателя за достъп до документи съгласно Регламент (ЕО) No 1049/2001 — GESTDEM 2014/4555,
 —
 да осъди Европейската комисия да заплати съдебните разноски. !Unerwartetes Ende des Ausdrucks
 Основания и основни доводи
 Заявеният достъп до документи се отнася до производство за злоупотреба съгласно член 102 ДФЕС.
 В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага седем основания.
 1.
 Първо основание: нарушение на член 4, параграф 3, втора алинея от Регламент (ЕО) No 1049/2001 (
 1
 ) и на задължението за мотивиране
 —
 В това отношение жалбоподателят твърди, че Комисията неправилно не е проверила специалното изключение с оглед защитата на процесите на вземане на решение и ограничителните му предпоставки, въпреки че именно тази разпоредба изрично уреждала настоящия случай на поискано оповестяване на документи след като производството е приключило. Освен това Комисията не обосновала това действие.
 2.
 Второ основание: нарушение на член 4, параграф 2, първо и трето тире от Регламент No 1049/2001 поради неприложимост на изключенията
 —
 Жалбоподателят твърди, че Комисията неправилно, обосновавайки се с обща презумпция, потвърдила приложимостта на изключенията с оглед защитата на търговските интереси на трети лица, както и с оглед целите на дейности по разследване, спрямо оповестяването на документи от приключило производство. С това тя не изпълнила задължението си за конкретна и индивидуална проверка на документите, визирани от заявлението за достъп. В допълнение, Комисията изобщо не доказала наличието на конкретно засягане на защитените интереси.
 3.
 Трето основание: нарушение на член 4, параграф 2, последна алинея от Регламент No 1049/2001 поради съществуването на по-висш обществен интерес от оповестяване на информацията
 —
 В рамките на това основание жалбоподателят твърди, че съществува по-висш обществен интерес от оповестяване на поисканите документи. Този по-висш обществен интерес се отнасял до насърчаването на добрите административни практики, изпълнението на мерки за привеждане в съответствие, разглеждането на евентуални искания за обезщетение за вреди и съдебния контрол върху действия на администрацията. Според жалбоподателя без достъпа до документите за него би било невъзможно да контролира административните действия на Комисията, които го засягат.
 4.
 Четвърто основание: нарушение на член 4, параграф 4 от Регламент No 1049/2001 поради липсата на консултиране с трети лица
 —
 В това отношение жалбоподателят твърди, че Комисията неправилно не се е консултирала с трети лица относно оповестяването на документите, които го засягат.
 5.
 Пето основание: нарушение на член 4, параграф 6 от Регламент No 1049/2001 поради непредоставянето на частичен достъп до документите
 —
 В рамките на това основание жалбоподателят посочва, че Комисията неправилно е отказала частичен достъп до документите.
 6.
 Шесто основание: нарушение на първичното право поради нарушение на основното право на достъп до документи съгласно член 42 от Хартата на основните права на Европейския съюз, както и на изискването за прозрачност съгласно член 15, параграф 3 ДФЕС
 —
 Жалбоподателят твърди, че правото на достъп до поисканите документи (при условията на евентуалност) произтича пряко от първичното право и трябва да му бъде предоставено. Пълният отказ за достъп представлявал несъразмерно накърняване на основното право на достъп до документи съгласно член 42 от Хартата на основните права на Европейския съюз. Регламент No 1049/2001 трябвало да се тълкува в светлината на значението на това основно право и на изискването за прозрачност, залегнало в член 15, параграф 3 ДФЕС.
 7.
 Седмо основание: нарушение на член 8 от Регламент No 1049/2001 поради неспазване на сроковете
 —
 В рамките на това основание жалбоподателят твърди, че Комисията е нарушила императивните норми относно сроковете, тъй като не е обработила потвърдителното заявление в предвидените срокове и необосновано на няколко пъти е удължавала сроковете.
 (
 1
 ) Регламент (ЕО) No 1049/2001 на Европейския парламент и на Съвета от 30 май 2001 година относно публичния достъп до документи на Европейския парламент, на Съвета и на Комисията (ОВ. L 145, стр. 43; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 3, стр. 76).


text:
 14.8.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 221/20
 Преюдициално запитване, отправено от Tribunalul Dâmbovița (Румъния) на 25 май 2010 г. — Nicușor Grigore/Regia Națională a Pădurilor Romsilva — Direcția Silvică București
 (Дело C-258/10)
 ()
 2010/C 221/33
 Език на производството: румънски
 Запитваща юрисдикция
 Tribunalul Dâmbovița
 Страни в главното производство
 Ищец: Nicușor Grigore
 Ответник: Regia Națională a Pădurilor Romsilva — Direcția Silvică București
 Преюдициални въпроси
 1.
 Представлява ли периодът, през който горски надзирател с работно време от осем часа дневно съгласно индивидуалния си трудов договор, е длъжен да осигурява опазването на горски участък, като носи дисциплинарна, имуществена, административнонаказателна или наказателна отговорност, според случая, за установените щети в поверения му участък, независимо от момента, в който са настъпили щетите, „работно време“ по смисъла на разпоредбите на член 2, точка 1 от Директива 2003/88/ЕО на Европейския Парламент и на Съвета [от 4 ноември 2003 година ] (1) относно някои аспекти на организацията на работното време?
 2.
 Различен ли би бил отговорът на първия въпрос в положение, при което горският надзирател живее в служебно жилище, намиращо се в района на поверения му горски участък?
 3.
 Нарушават ли се разпоредбите на член 6 от Директива 2003/88/ЕО, член със заглавие „Максимална продължителност на седмично работно време“ в положение, при което макар и трудовият договор да предвижда работно време с максимална продължителност от осем часа дневно, 40 часа седмично, в действителност, въз основа на законоустановеното си задължение, горският надзирател осигурява постоянното опазване на поверения му горски участък?
 4.
 При утвърдителен отговор на първия въпрос, длъжен ли е работодателят да заплаща възнаграждение или други права, които са приравнени на него, за периода, през който горският надзирател е длъжен да осигурява опазването на гората?
 5.
 При отрицателен отговор на първия въпрос, какъв е правният режим на времето, през което горски надзирател отговаря за опазването на поверената му гора?
 (1) ОВ L 299, стр. 9; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 7, стр. 3.


text:
 14.3.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 98/39
 Решение на Общия съд от 28 януари 2016 г. — Stavytskyi/Съвет
 (Дело T-486/14) (1)
 ((Обща външна политика и политика на сигурност - Ограничителни мерки, приети с оглед на положението в Украйна - Замразяване на средства - Списък на лицата, образуванията и органите, спрямо които се прилага замразяването на финансови средства и икономически ресурси - Включване на името на жалбоподателя - Доказване на основателността на включването в списъка))
 (2016/C 098/51)
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: Edward Stavytskyi (Брюксел, Белгия) (представители: J. Grayston, solicitor, P. Gjørtler, G. Pandey, D. Rovetta и M. Gambardella, адвокати)
 Ответник: Съвет на Европейския съюз (представители: V. Piessevaux и J.-P. Hix)
 Предмет
 Искане за отмяна на Решение за изпълнение 2014/216/ОВППС на Съвета от 14 април 2014 година за изпълнение на Решение 2014/119/ОВППС относно ограничителни мерки, насочени срещу определени лица, образувания и органи с оглед на ситуацията в Украйна (ОВ L 111, стр. 91), и на Регламент за изпълнение (ЕС) No 381/2014 на Съвета от 14 април 2014 година за изпълнение на Регламент (ЕС) No 208/2014 относно ограничителни мерки, насочени срещу определени лица, образувания и органи с оглед на ситуацията в Украйна (ОВ L 111, стр. 33), в частта, в която името на жалбоподателя е вписано в списъка с лицата, образуванията и органите, спрямо които се прилагат ограничителните мерки.
 Диспозитив
 1)
 Отменя Решение за изпълнение 2014/216/ОВППС на Съвета от 14 април 2014 година за изпълнение на Решение 2014/119/ОВППС на Съвета от 5 март 2014 година относно ограничителни мерки, насочени срещу определени лица, образувания и органи с оглед на ситуацията в Украйна, и Регламент за изпълнение (ЕС) No 381/2014 на Съвета от 14 април 2014 година за изпълнение на Регламент (ЕС) No 208/2014 относно ограничителни мерки, насочени срещу определени лица, образувания и органи с оглед на ситуацията в Украйна, в частта, в която се отнасят до г-н Edward Stavytskyi.
 2)
 Осъжда Съвета на Европейския съюз да понесе направените от него съдебни разноски, както и тези, които са направени от г-н Stavytskyi.
 (1) ОВ C 303, 8.9.2014 г.


text:
 15.1.2011
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 13/36
 Решение на Съда на публичната служба (първи състав) от 28 октомври 2010 г. — Cerafogli/Европейска централна банка
 (Дело F-84/08) (1)
 (Публична служба - Персонал на ЕЦБ - Иск за обезщетение, целящ поправянето на вредата, произтичаща пряко от твърдяната незаконосъобразност на условията на труд и на правилата, приложими към персонала - Липса на компетентност на Съда на публичната служба - Недопустимост - Освобождаване от служба поради представляване на персонала - Неадаптиране на трудовата натовареност - Нарушение)
 2011/C 13/69
 Език на производството: френски
 Страни
 Ищец: Maria Concetta Cerafogli (Франкфурт на Майн, Германия) (представител: L. Levi и M. Vandenbussche, avocats)
 Ответник: Европейска централна банка (представители: F. Malfrère и N. Urban, подпомагани от B. Wägenbaur, avocat)
 Предмет
 Осъждането на ЕЦБ да заплати вредите, които ищцата твърди, че е претърпяла поради дискриминация, свързана с нейната синдикална дейност
 Диспозитив
 1.
 Осъжда Европейската централна банка да заплати на г-жа Cerafogli сумата от 5 000 EUR.
 2.
 Отхвърля иска в останалата му част.
 3.
 Осъжда Европейската централна банка да понесе, наред с направените от нея съдебни разноски, и една трета от тези на г-жа Cerafogli.
 4.
 Г-жа Cerafogli понася две трети от направените от нея съдебни разноски.
 (1) ОВ C 327, 20.12.2008 г., стр. 43.


text:
 12.9.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 335/18
 Решение на Съда (втори състав) от 14 юли 2016 г. (преюдициално запитване от Cour d'appel de Paris — Франция) — Granarolo SpA/Ambrosi Emmi France SA
 (Дело C-196/15) (1)
 ((Преюдициално запитване - Съдебно сътрудничество по граждански и търговски дела - Регламент (ЕО) No 44/2001 - Член 5, точки 1 и 3 - Компетентен съд - Понятия „дела, свързани с договор“ и „дела относно деликт“ - Внезапно прекратяване на установени отдавна търговски отношения - Иск за обезщетение за вреди - Понятия „продажба на стоки“ и „предоставяне на услуги))
 (2016/C 335/24)
 Език на производството: френски
 Запитваща юрисдикция
 Cour d'appel de Paris
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: Granarolo SpA
 Ответник: Ambrosi Emmi France SA
 Диспозитив
 1)
 Член 5, точка 3 от Регламент (ЕО) No 44/2001 на Съвета от 22 декември 2000 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела трябва да се тълкува в смисъл, че иск за обезщетение за вреди, предявен поради внезапно прекратяване на установени отдавна търговски отношения, като разглеждания по главното производство, не е деликтен или квазиделиктен по смисъла на този регламент, ако между страните е съществувало имплицитно договорно отношение — нещо, което запитващата юрисдикция следва да провери. За да се докаже съществуването на такова имплицитно договорно отношение, е необходима съвкупност от съгласувани индиции, сред които по-специално могат да са наличието на установени отдавна търговски отношения, добросъвестността между страните, редовността на операциите и развитието им във времето от гледна точка на количество и стойност, евентуалните договорености относно посочените във фактурите цени и/или направените отстъпки, както и разменената кореспонденция.
 2)
 Член 5, точка 1, буква б) от Регламент No 44/2001 трябва да се тълкува в смисъл, че установени отдавна търговски отношения като разглежданите по главното производство трябва да бъдат квалифицирани като „договор за продажба на стоки“, ако характерното задължение за разглеждания договор е доставката на стока, или като „договор за предоставяне на услуги“, ако това задължение е доставката на услуги — нещо, което запитващата юрисдикция следва да определи.
 (1) ОВ C 213, 29.6.2015 г.


text:
 23.10.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 288/51
 Жалба, подадена на 18 август 2010 г. — Borax Europe/ECHA
 (Дело T-346/10)
 ()
 (2010/C 288/95)
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: Borax Europe Ltd (Лондон, Обединеното кралство) (представители: K. Nordlander, lawyer и H. Pearson, Solicitor)
 Ответник: Европейска агенция по химикалите (ECHA)
 Искания на жалбоподателя
 —
 да се обяви жалбата за отмяна за допустима;
 —
 да се отмени решението на ECHA за идентифициране на някои борати като „вещества, пораждащи сериозно безпокойство“, които отговарят на критериите по член 57, буква в) от Регламент (ЕО) No 1907/2006 (наричан по-нататък „Регламент REACH“) (1) и за добавянето им към списъка на веществата — кандидати за разрешение, които пораждат сериозно безпокойство (наричан по-нататък „списък на кандидат веществата“), прието на 18 юни 2010 г. (наричано по-нататък „обжалваният акт“);
 —
 да се осъди ECHA да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 Жалбоподателят иска отмяна на решението на ECHA за идентифициране на някои борати като „вещества, пораждащи сериозно безпокойство“, които отговарят на критериите по член 57, буква в) от Регламента REACH и за добавянето им към списъка на кандидат веществата, прието на 18 юни 2010 г. Вниманието на жалбоподателя е привлечено към обжалвания акт посредством прессъобщение на ECHA от 18 юни 2010 г.
 Боратите, чието включване в списъка на кандидат веществата чрез обжалвания акт оспорва жалбоподателят са: борна киселина, CAS No 10043-35-3, ЕО No 233-139-2; динатриев тетраборат, анхидриран; динатриев тетраборат декахидрат; динатриев тетраборат пентахидрат (CAS No 1330-43-4, 1303-96-4, 12179-04-3, ЕО No 215-540-4) (наричани по-нататък „борати“).
 В подкрепа на жалбата си жалбоподателят изтъква три правни основания.
 Първо правно основание: обжалваният акт трябва да бъде отменен, тъй като се основава на досиетата съгласно Приложение XV, които съдържат явни грешки, водещи до нарушение на съществено формално изискване, предвидено в член 59 от Регламента REACH. Тези досиета посочват като обосновка на действията на ECHA, че боратите понастоящем са класифицирани в част 3 от приложение VI към Регламент (ЕО) No 1272/2008, което е фактически неточно.
 Второ правно основание: ECHA приема обжалвания акт без да изпълни функцията си, състояща се в извършване на преценка „по същество“ дали боратите отговарят на критериите, посочени в член 57, буква в) от Регламента REACH. Поради това, приемайки обжалвания акт ECHA допуска явни грешки в преценката, превишава правомощията си и нарушава принципа на добрата администрация.
 Трето правно основание: накрая, боратите не отговарят на критериите, посочени в член 57, буква в) от Регламента REACH за класифициране като токсични за репродукцията, категория 1 или 2, в съответствие с Директива 67/548. Следователно те не са „вещества, пораждащи сериозно безпокойство“ и тяхното включване в списъка на кандидат веществата чрез обжалвания акт нарушава член 59, параграф 8 от Регламента REACH.
 (1) Регламент (ЕО) No 1907/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 18 декември 2006 година относно регистрацията, оценката, разрешаването и ограничаването на химикали (REACH), за създаване на Европейска агенция по химикали, за изменение на Директива 1999/45/ЕО и за отмяна на Регламент (ЕИО) No 793/93 на Съвета и Регламент (ЕО) No 1488/94 на Комисията, както и на Директива 76/769/ЕИО на Съвета и директиви 91/155/ЕИО, 93/67/ЕИО, 93/105/ЕО и 2000/21/ЕО на Комисията (ОВ L 396, 2006 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 60, стр. 3 и поправка — ОВ L 36, 5.2.2009 г., стр. 84).


text:
 10.1.2009
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 6/30
 Определение на Първоинстанционния съд от 27 октомври 2008 г. — Buzzi Unicem/Комисия
 (Дело T-241/07) (1)
 (Жалба за отмяна - Директива 2003/87/ЕО - Схема за търговия с квоти за емисии на парникови газове - Национален план на Италия за разпределение на квоти за емисии за периода 2008-2012 г. - Решение на Комисията при определени условия да не повдига възражения - Липса на пряко засягане - Недопустимост)
 (2009/C 6/61)
 Език на производството: италиански
 Страни
 Жалбоподател: Buzzi Unicem SpA (Casale Monferrato, Италия) (представители: C. Vivani, M. Vellano и G. Osch, avocats)
 Ответник: Комисия на Европейските общности (представители: U. Wölker и D. Recchia)
 Предмет
 Искане за частична отмяна на Решение на Комисията от 15 май 2007 година относно националния план за разпределение на квоти за емисии на парникови газове за периода 2008-2012 г., за който Италианската република уведомява Комисията съгласно Директива 2003/87/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 октомври 2003 година за установяване на схема за търговия с квоти за емисии на парникови газове в рамките на Общността и за изменение на Директива 96/61/ЕО на Съвета (ОВ L 275, стр. 32; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 10, стр. 78), поради това, че в него Комисията поставя условието относно своето решение да не повдига възражения по отношение на посочения национален план за разпределение, да се премахне разрешителното за операторите на инсталации да запазят част от разпределените квоти в случай на „затваряне поради рационализация на производството.“
 Диспозитив
 1)
 Отхвърля жалбата поради недопустимост.
 2)
 Buzzi Unicem SpA понесе направените от него съдебни разноски, както и тези на Комисията.
 (1) ОВ C 211, 8.9.2007 г.


text:
 8.11.2008
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 285/2
 Решение на Съда (голям състав) от 3 септември 2008 г. — Yassin Abdullah Kadi, Al Barakaat International Foundation/Съвет на Европейския съюз, Комисия на Европейските общности, Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия
 (Съединени дела C-402/05 P и C-415/05 P) (1)
 („Обща външна политика и политика на сигурност (ОВППС) - Ограничителни мерки, насочени срещу лица и образувания, свързани с Осама бен Ладен, мрежата на Ал Кайда и талибаните - Организация на Обединените нации - Съвет за сигурност - Резолюции, приети на основание глава VII от Устава на Организацията на обединените нации - Прилагане в Общността - Обща позиция 2002/402/ОВППС - Регламент (ЕО) No 881/2002 - Мерки, насочени срещу лица и образувания, включени в списък, изготвен от орган на Организацията на Обединените нации - Замразяване на средства и икономически ресурси - Комитет на Съвета за сигурност, създаден с параграф 6 от Резолюция 1267 (1999) на Съвета за сигурност (Комитет по санкциите) - Включване на тези лица и образувания в приложение I към Регламент (ЕО) No 881/2002 - Жалба за отмяна - Компетентност на Общността - Правно основание, включващо член 60 ЕО във връзка с член 301 ЕО и във връзка с член 308 ЕО - Основни права - Право на зачитане на собствеността, право на лицето да бъде изслушано и право на ефективен съдебен контрол“)
 (2008/C 285/03)
 Езици на производството: английски и шведски
 Страни
 Жалбоподатели: Yassin Abdullah Kadi (представители: I. Brownlie, D. Anderson QC, P. Saini, Barrister, G. Martin, Solicitor, Al Barakaat International Foundation (представители: L. Silbersky и T. Olsson, advokater)
 Други страни в производството: Съвет на Европейския съюз (представители: M. Bishop, E. Finnegan и E. Karlsson, agents), Комисия на Европейските общности (представители: C. Brown, J. Enegren и P.J. Kuijper, agents), Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия (представители: R. Caudwell, E. Jenkinson, S. Behzadi-Spencer и C. Greenwood QC, A. Dashwood, Barrister)
 Страни, встъпили в подкрепа на Съвета на Европейския съюз: Кралство Испания (представител: J. Rodríguez Cárcamo), Френска република (представители: G. de Bergues, E. Belliard и S. Gasri), Кралство Нидерландия (представители: H. G. Sevenster и M. de Mol)
 Страна, встъпила в подкрепа на Комисията на Европейските общности: Френска република (представители: G. de Bergues, E. Belliard и S. Gasri)
 Предмет
 Жалба срещу Решение на Първоинстанционния съд (втори разширен състав) от 21 септември 2005 г. по дело Kadi/Съвет и Комисия (T-315/01), с което Първоинстанционният съд решава a) че не следва да се произнася по искането на жалбоподателя за отмяна на Регламент (ЕО) No 2062/2001 на Комисията от 19 октомври 2001 г. за изменение за трети път на Регламент (ЕО) No 467/2001 на Съвета за забрана на износа на някои стоки и услуги за Афганистан, за засилване на забраната на полети и удължаване на замразяването на средства и други финансови ресурси по отношение на талибаните в Афганистан, и за отмяна на Регламент (ЕО) No 337/2000 (ОВ L 277, стр. 25), тъй като добавя жалбоподателя в списъка на лицата и образуванията, към които се прилага замразяването на средства, наложено с горепосочения регламент и б) да отхвърли като неоснователно искането на жалбоподателя за отмяна на Регламент (ЕО) No 881/2002 на Съвета от 27 май 2002 г. за налагане на някои специфични ограничителни мерки, насочени срещу определени физически лица и образувания, свързани с Осама бен Ладен, мрежата на Ал Кайда и талибаните, и за отмяна на Регламент (ЕО) No 467/2001 (ОВ L 139, стр. 9, Специално издание на български език, 2007 г., глава 18, том 1, стр. 89), доколкото тези актове го засягат.
 Жалба срещу Решение на Първоинстанционния съд (втори разширен състав) от 21 септември 2005 г. по дело Yusuf и Al Barakaat International Foundation/Съвет и Комисия (T-306/01), с което Първоинстанционният съд отхвърля жалба с предмет искане за отмяна на Регламент (ЕО) No 881/2002 на Съвета от 27 май 2002 г. за налагане на някои специфични ограничителни мерки, насочени срещу определени физически лица и образувания, свързани с Осама бен Ладен, мрежата на Ал Кайда и талибаните, и за отмяна на Регламент (ЕО) No 467/2001.
 Диспозитив
 1.
 Отменя Решение на Първоинстанционния съд на Европейските общности от 21 септември 2005 г. по дело Kadi/Съвет и Комисия (T-315/01), както и Решение на Първоинстанционния съд на Европейските общности от 21 септември 2005 г. по дело Yusuf и Al Barakaat International Foundation/Съвет и Комисия (T-306/01).
 2.
 Отменя Регламент (ЕО) No 881/2002 на Съвета от 27 май 2002 г. за налагане на някои специфични ограничителни мерки, насочени срещу определени физически лица и образувания, свързани с Осама бен Ладен, мрежата на Ал Кайда и талибаните, и за отмяна на Регламент (ЕО) No 467/2001 на Съвета за забрана на износа на някои стоки и услуги за Афганистан, за засилване на забраната на полети и удължаване на замразяването на средства и други финансови ресурси по отношение на талибаните в Афганистан, доколкото той засяга г-н Kadi и Al Barakaat International Foundation.
 3.
 Правните последици на Регламент No 881/2002, доколкото той засяга г-н Kadi и Al Barakaat International Foundation, се запазват за срок не по-дълъг от три месеца, считано от датата на обявяване на настоящото решение.
 4.
 Осъжда Съвета на Европейския съюз и Комисията на Европейските общности да понесат направените от тях съдебни разноски, както и всеки от тях понесе половината от съдебните разноски на г-н Kadi и Al Barakaat International Foundation, направени в производството пред Първоинстанционния съд на Европейските общности и пред Съда на Европейските общности.
 5.
 Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия понася съдебните разноски, направени от него в производството пред Първоинстанционния съд на Европейските общности и пред Съда на Европейските общности.
 6.
 Кралство Испания, Френската република и Кралство Нидерландия понасят съдебните разноски, направени от тях в производството пред Съда на Европейските общности.
 (1) ОВ C 36 от 11.02.2006 г.
 ОВ C 48 от 25.02.2006 г.


text:
 30.7.2011
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 226/9
 Преюдициално запитване, отправено от Arbeitsgericht Ludwigshafen am Rhein (Германия) на 11 април 2011 г. — Georges Erny/Daimler AG — Werk Wörth
 (Дело C-172/11)
 2011/C 226/16
 Език на производството: немски
 Запитваща юрисдикция
 Arbeitsgericht Ludwigshafen am Rhein
 Страни в главното производство
 Ищец: Georges Erny
 Ответник: Daimler AG — Werk Wörth
 Преюдициални въпроси
 1.
 Нарушава ли се член 45 ДФЕС, доразвит с член 7, параграф 4 от Регламент (ЕИО) No 1612/68 (1) на Съвета от 15 октомври 1968 година, с клауза от сключено с определен работник споразумение за работа на непълен работен ден в периода преди пенсиониране, съгласно която — както е предвидено в член 5, точка 1 от сключеното между страните споразумение за работа на непълен работен ден в периода преди пенсиониране (Altersteilzeitvertrag) — размерът на увеличението към индивидуалното трудово възнаграждение следва да се изчислява въз основа на германската наредба за минималната нетна работна заплата (Mindestnettoentgeltverordnung) и по отношение на погранични работници от Франция?
 2.
 В случай, че Съдът отговори утвърдително на първия въпрос:
 Като се има предвид разпоредбата на член 45 ДФЕС, доразвит с член 7, параграф 4 от Регламент (ЕИО) No 1612/68 на Съвета от 15 октомври 1968 година, следва ли клаузите от съответните колективни трудови договори — каквито са член 8.3 от колективното трудово споразумение в предприятието (Gesamtbetriebsvereinbarung) от 24 юли 2000 г. и член 7 от колективния трудов договор (Tarifvertrag) от 23 ноември 2004 г. да се тълкуват в смисъл, че размерът на увеличението към индивидуалното трудово възнаграждение на пограничните работници не следва се изчислява въз основа на таблицата по наредбата за минималната нетна работна заплата?
 (1) Регламент (ЕИО) No 1612/68 на Съвета от 15 октомври 1968 година относно свободното движение на работници в Общността (ОВ L 257, стр. 2; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 1, стр. 11).


text:
 26.1.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 26/19
 Преюдициално запитване, отправено от Handelsgericht Wien (Австрия) на 22 октомври 2012 г. — Krejci Lager & Umschlagbetriebs GmbHOlbrich Transport und Logistik GmbH
 (Дело C-469/12)
 2013/C 26/35
 Език на производството: немски
 Запитваща юрисдикция
 Handelsgericht Wien
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: Krejci Lager & Umschlagbetriebs GmbH
 Ответник: Olbrich Transport und Logistik GmbH
 Преюдициален въпрос
 Следва ли договорът за складиране на стоки да се счита за договор за „предоставяне на услуги“ по смисъла на член 5, параграф 1, буква б) от Регламент No 44/2001 (1) на Съвета от 22 декември 2000 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела?
 (1) ОВ L 12, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 3, стр. 74.


text:
 27.3.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 80/11
 Жалба, подадена на 24 декември 2009 г. от Ferrero SpA срещу решението на Първоинстанционния съд (втори състав), постановено на 14 октомври 2009 г. по дело T-140/08 — Ferrero SpA/Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП), Tirol Milch reg.Gen.mbH Innsbruck
 (Дело C-552/09 P)
 2010/C 80/19
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: Ferrero SpA (представители: F. Jacobacci, avvocato, C. Gielen и H.M.H. Speyart, advocaten)
 Други страни в производството: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП), Tirol Milch reg.Gen.mbH Innsbruck
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят моли Съда:
 —
 да отмени обжалваното решение;
 —
 да уважи искането на Ferrero за отмяна на оспорваното решение или, при условията на евентуалност, да върне делото на Общия съд за ново разглеждане; и
 —
 да осъди СХВП да понесе направените от нея разноски и тези на Ferrero както в първоинстанционното производство, така и в рамките на настоящото производство.
 Правни основания и основни доводи
 Жалбоподателят поддържа, че обжалваното решение трябва да се отмени на следните основания:
 —
 Първоинстанционният съд на Европейските общности (ПИС) е нарушил предвиденото в член 8 от Регламент No 40/94 (1) с това, че е извършил една-единствена фактическа преценка на приликата с позоваване както на член 8, параграф 1, буква б), така и на член 8, параграф 5, въпреки че тези две разпоредби предполагат напълно различни проверки;
 —
 ПИС е допуснал грешка при прилагане на правото като е приел, че не е необходимо да вземе предвид добрата репутация на по-ранните марки, тъй като не са изпълнени условията за прилагане на член 8, параграф 1, буква б) и параграф 5;
 —
 ПИС е допуснал грешка при прилагане на правото или е изопачил представените му факти, тъй като при преценката на приликата е приложил погрешни, необосновани и неприемливи правила на доказване;
 —
 ПИС е допуснал грешка при прилагане на правото като е пропуснал да вземе предвид по надлежен начин това, че по-ранните марки обхващат словни марки, а оспорваната марка е фигуративна, и
 —
 ПИС е допуснал грешка при прилагане на правото като е пропуснал да вземе предвид по надлежен начин съществуването на семейство от марки.
 (1) Регламент (ЕО) No 40/94 на Съвета от 20 декември 1993 година относно марката на Общността (ОВ L 11, 1994 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 146).


text:
 19.12.2009
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 312/9
 Решение на Съда (шести състав) от 29 октомври 2009 г. — Комисия на Европейските общности/Кралство Белгия
 (Дело C-474/08) (1)
 (Неизпълнение на задължения от държава членка - Неприемане на всички необходими разпоредби за съобразяване с член 23, параграфи 2 и 5 от Директива 2003/54/ЕО относно общите правила за вътрешния пазар на електроенергия - Правомощия на регулаторния орган в електроенергийния сектор)
 2009/C 312/13
 Език на производството: френски
 Страни
 Ищец: Комисия на Европейските общности (представители: M. Patakia и B. Schima)
 Ответник: Кралство Белгия (представители: C. Pochet; J. Scalais и O. Vanhulst, avocats)
 Предмет
 Неизпълнение на задължения от държава членка — Неприемане на всички необходими разпоредби за съобразяване с член 23, параграфи 2 и 5 от Директива 2003/54/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2003 година относно общите правила за вътрешния пазар на електроенергия и отменяща Директива 96/92/ЕО (ОВ L 176, стр. 37; Специално издание на български език, 2007 г. глава 12, том 2, стр. 61) — Правомощия на регулаторния орган в електроенергийния сектор
 Диспозитив
 1.
 Кралство Белгия,
 —
 като е не предвидило, че случаи на отказ на достъп до разпределителна или преносна електроенергийна мрежа могат да бъдат отнесени до регулаторния орган, който при това положение трябва да се произнесе със задължително решение в срок от два месеца съгласно разпоредбите на член 23, параграф 5 от Директива 2003/54/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2003 година относно общите правила за вътрешния пазар на електроенергия и отменяща Директива 96/92/ЕО, и
 —
 като е предоставило на орган, различен от регулаторния орган, правомощието да посочи определящи елементи при пресмятането на тарифите, що се отнася до определени съоръжения за пренос на електроенергия, в противоречие на разпоредбите на член 23, параграф 2, буква а) от Директива 2003/54,
 не е изпълнило задълженията си по тази директива.
 2.
 Осъжда Кралство Белгия да заплати съдебните разноски.
 (1) ОВ C 32, 7.2.2009 г.


text:
 16.11.2015
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 381/8
 Решение на Съда (четвърти състав) от 1 октомври 2015 г. (преюдициално запитване от Tribunale di Firenze — Италия) — Наказателно производство срещу Skerdjan Celaj
 (Дело C-290/14) (1)
 ((Преюдициално запитване - Пространство на свобода, сигурност и правосъдие - Директива 2008/115/ЕО - Връщане на незаконно пребиваващи граждани на трети страни - Решение за връщане, придружено от забрана за влизане за срок от три години - Нарушаване на забраната за влизане - Изведен преди това гражданин на трета страна - Наказание лишаване от свобода в случай на ново незаконно влизане на националната територия - Съвместимост))
 (2015/C 381/08)
 Език на производството: италиански
 Запитваща юрисдикция
 Tribunale di Firenze
 Страна в главното производство
 Skerdjan Celaj
 Диспозитив
 Директива 2008/115/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 16 декември 2008 година относно общите стандарти и процедури, приложими в държавите членки за връщане на незаконно пребиваващи граждани на трети страни, трябва да се тълкува в смисъл, че по принцип тя допуска правна уредба на държава членка, която предвижда налагане на наказание лишаване от свобода на незаконно пребиваващ гражданин на трета страна, който след връщането му в страната му по произход в рамките на предходно производство за връщане, отново влиза незаконно на територията на тази държава в нарушение на забрана за влизане.
 (1) ОВ C 292, 1.9.2014 г.


text:
 12.5.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 138/28
 Определение на Съда на публичната служба (втори състав) от 16 март 2011 г. — Marcuccio/Комисия
 (Дело F-21/10) (1)
 (Публична служба - Длъжностни лица - Иск за обезщетение - Незаконосъобразност - Изпращане на писмо относно разноските по дело на адвоката, представлявал ищеца по това дело - Жалба, явно лишена от всякакво правно основание - Член 94 от Процедурния правилник)
 2012/C 138/59
 Език на производството: италиански
 Страни
 Жалбоподател: Luigi Marcuccio (Tricase, Италия) (представител: адв. G. Cipressa, avocat)
 Ответник: Европейска комисия (представители: J. Currall и C. Berardis-Kayser, адв. A. Dal Ferro, avocat)
 Предмет
 Искане за отмяна на решението за отхвърляне на искането на жалбоподателя, насочено към получаване на обезщетение поради факта, че ответникът изпратил писмо във връзка с жалбоподателя на адвокат, който повече не го представлява.
 Диспозитив
 1.
 Отхвърля жалбата като явно лишена от всякакво правно основание.
 2.
 Г-н Marcuccio понася всички съдебни разноски.
 3.
 Осъжда г-н Marcuccio да заплати на Съда на публичната служба сумата от 2 000 EUR.
 (1) ОВ C 161, 19.6.2010 г., стр. 57.


text:
 29.8.2009
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 205/52
 Поправка на известие в Официален вестник по дело T-159/09
 (
 Официален вестник на Европейския съюз C 153 от 4 юли 2009 г., стр. 44
 )
 2009/C 205/95
 Известието в Официален вестник по дело T-159/09, Biofrescos/Комисия, следва да се чете по следния начин:
 „Жалба, подадена на 21 април 2009 г. — Biofrescos — Comércio de Produtos Alimentares, Lda/Комисия на Европейските общности
 (Дело T-159/09)
 2009/C 193/67
 Език на производството: португалски
 Страни
 Жалбоподател: Biofrescos — Comércio de Produtos Alimentares, Lda (Linda-a-Velha, Португалия) (представител: A. Magalhães e Menezes, advogado)
 Ответник: Комисия на Европейските общности
 Искания на жалбоподателя
 —
 Да се отмени решението на Комисията от 16 януари 2009 г., с което се отхвърля искането на жалбоподателя за опрощаване на вносни мита в размер на 41 271,09 EUR и се разпорежда последващото им събиране.
 Правни основания и основни доводи
 Между септември 2003 г. и февруари 2005 г. жалбоподателят внася определен брой пратки замразени скариди от Индонезия, за които иска опрощаване на вносните мита на основание член 220, параграф 2, буква б, член 236 и член 239, параграф 1 от Регламент (ЕИО) No 2913/92 на Съвета от 12 октомври 1992 година относно създаване на Митнически кодекс на Общността (1).
 Жалбоподателят поддържа, че Комисията е нарушила най-малкото посочените разпоредби, доколкото на първо място не се е произнесла по нито един от изложените от жалбоподателя в молбата му за опрощаване на вносни мита доводи, на второ място изложените от нея мотиви са недостатъчни, подвеждащи и неразбираеми, на трето място е тълкувала неправилно грешката, допусната от самите индонезийски власти, и на четвърто и последно място е приела за доказани факти, които всъщност не са били доказани и във връзка с които участващите в производството органи, а не жалбоподателят носят доказателствената тежест.
 (1) ОВ L 97, стр. 38; Специално издание на български език, 2007 г., глава 2, том 5, стр. 58.“


text:
 7.8.2017
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 256/19
 Решение на Общия съд от 20 юни 2017 г. — Industrie Aeronautiche Reggiane/EUIPO — Audi (NSU)
 (Дело T-541/15) (1)
 ((Марка на Европейския съюз - Производство по възражение - Заявка за словна марка на Европейския съюз „NSU“ - По-ранна национална словна марка „NSU“ - Относително основание за отказ - Вероятност от объркване - Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) No 207/2009 - Реално използване на по-ранната марка - Член 42, параграфи 2 и 3 от Регламент (EО) No 207/2009))
 (2017/C 256/19)
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: Industrie Aeronautiche Reggiane Srl (Реджо Емилия, Италия) (представител: M. Gurrado, адвокат)
 Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представител: H. Kunz)
 Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO, встъпила в производството пред Общия съд: Audi AG (Инголщат, Германия)
 Предмет
 Жалба срещу решението на втори апелативен състав на EUIPO от 6 юли 2015 г. (преписка R 2132/2014-2), постановено в производство по възражение със страни Audi и Industrie Aeronautiche Reggiane
 Диспозитив
 1)
 Отхвърля жалбата.
 2)
 Осъжда Industrie Aeronautiche Reggiane Srl да заплати съдебните разноски.
 (1) ОВ C 381, 16.11.2015 г.