text:
 19.6.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 161/22
 Преюдициално запитване, отправено от Arbeidshof te Antwerpen — Afdeling Hasselt (Белгия) на 31 март 2010 г. — Dai Cugini NV/Rijksdienst voor Sociale Zekerheid
 (Дело C-151/10)
 (2010/C 161/31)
 Език на производството: нидерландски
 Запитваща юрисдикция
 Arbeidshof te Antwerpen — Afdeling Hasselt
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: Dai Cugini NV
 Ответник: Rijksdienst voor Sociale Zekerheid
 Преюдициални въпроси
 1.
 Национални разпоредби, в частност презумпцията по член 22б от Закона от 27 юни 1969 г. за изменение на Декрет-закона от 28 декември 1944 година за социалната сигурност на работниците и член 171 от Програмния закон от 22 декември 1989 г., в изменената си впоследствие редакция, съвместими ли са с разпоредбите на общностното право и с Директива 97/81/ЕО (1) на Съвета от 15 декември 1997 г., и по-конкретно с клауза 5, параграф 1, буква а) от приложението към нея, съгласно която в контекста на принципа на недискриминация между работниците на непълно работно време и тези на пълно работно време държавите членки, след консултации със социалните партньори в съответствие с националното законодателство или практика, трябва да определят и да прегледат пречките от правно или административно естество, които могат да ограничат възможностите за работа при непълно работно време и, при необходимост, да ги отстранят?
 2.
 Национални разпоредби, които задължават работодателите да изготвят и съхраняват многобройни ведомости съгласно членове 157—169 от Програмния закон от 22 декември 1989 г., като за неизпълнението на тези задължения се предвиждат наказателноправни санкции, налагане на административни глоби и гражданскоправни санкции, съвместими ли са с разпоредбите на общностното право и с Директива 97/81/ЕО на Съвета от 15 декември 1997 г., и по-конкретно с клауза 5, параграф 1, буква а) от приложението към нея, съгласно която в контекста на принципа на недискриминация между работниците на непълно работно време и тези на пълно работно време държавите членки, след консултации със социалните партньори в съответствие с националното законодателство или практика, трябва да определят и да прегледат пречките от правно или административно естество, които могат да ограничат възможностите за работа при непълно работно време и, при необходимост, да ги отстранят?
 (1) Директива 97/81/ЕО на Съвета от 15 декември 1997 година относно Рамково споразумение за работа при непълно работно време,сключено между Съюза на конфедерациите на индустриалците и на работодателите в Европа (UNICE), Европейския център на предприятията с държавно участие (CEEP) и Европейската конфедерация на профсъюзите (ЕКП) (ОВ L 14, стр. 9; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 5, стр. 35).


text:
 15.2.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 59/47
 Жалба, подадена на 22 декември 2015 г. — Mitteldeutsche Braunkohlengesellschaft и др./Комисия
 (Дело T-750/15)
 (2016/C 059/54)
 Език на производството: немски
 Страни
 Жалбоподатели: Mitteldeutsche Braunkohlengesellschaft mbH (Цайц, Германия), RWE Power AG (Есен, Германия), Vattenfall Europe Mining AG (Котбус, Германия) (представители: U. Karpenstein, K. Dingemann и M. Kottmann, Rechtsanwälte)
 Ответник: Европейска комисия
 Искания на жалбоподателите
 Жалбоподателите искат от Общия съд:
 —
 да отмени Решението на Европейската Комисия C(2014) 5081 окончателен от 23 юли 2014 година, постановено в производството относно държавна помощ SA.38632 (2014/N) (ex 2013/NN) — Germany — Закон за енергията от възобновяеми източници (EEG 2014) — Reform of the Renewable Energy Law — доколкото това решение класифицира уредбата на съществуващите инсталации за самостоятелно снабдяване, съдържаща се в член 61, параграфи 3 и 4 EEG 2014, като държавна помощ и я обявява за съвместима с вътрешния пазар само до 31 декември 2017 г. в точка 5, второ тире (стр. 75),
 —
 да осъди ответника да заплати съдебните разноски.
 Основания и основни доводи
 В подкрепа на жалбата си жалбоподателите излагат две основания.
 1.
 Първо основание: Липса на селективно предимство в полза на определени предприятия
 В първото основание жалбоподателите посочват, че в обжалваното решение правната уредба относно съществуващите инсталации за самостоятелно снабдяване с електроенергия (член 61, параграфи 3 и 4 от EEG 2014) неправилно била класифицирана като селективна мярка и оттам като държавна помощ.
 2.
 Второ основание: Липса на държавни финансови средства
 Във второто основание жалбоподателите посочват, че за финансираното посредством таксата по EEG подпомагане на енергията от възобновяеми източници се използват не държавни, а частни средства. Нито събирането, нито използването на таксата по EEG се намирали под постоянния контрол на държавата, както се изисква в съдебната практика. Освен това разглежданата правна уредба изобщо не натоварвала държавния бюджет, тъй като общият размер на таксата по EEG не бил намален в резултат на освобождаването от такса по EEG на самостоятелното снабдяване от съществуващи инсталации.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 23.6.2007
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 140/26
 Иск, предявен на 18 април 2007 г. — Toshiba/Комисия
 (Дело T-113/07)
 (2007/C 140/47)
 Език на производството: английски
 Страни
 Ищец: Toshiba Corp. (Токио, Япония) (представители: J. MacLennan, Solicitor, A. Schulz и J. Borum, lawyers)
 Ответник: Комисия на Европейските общности
 Искания на ищеца
 Ищецът иска от Съда:
 —
 да отмени решението на Комисията от 24 януари 2007 г. — Дело COMP/F/38.899 — Комутационна апаратура с газова изолация; или
 —
 да отмени решението на Комисията, доколкото то се отнася до Toshiba; или
 —
 да измени членове 1 и 2 от решението с оглед да се отмени или съществено да се намали наложената на Toshiba глоба; и
 —
 да осъди Комисията да заплати разноските по делото, включително разноските, направените във връзка с банковата гаранция.
 Правни основания и основни доводи
 Ищецът подава иск за отмяна, съгласно член 230 ЕО, на решението на Комисията от 24 януари 2007 г. (Дело COMP/F/38.899 — Комутационна апаратура с газова изолация — C(2006) 6762 окончателен), с което Комисията констатира, че ищецът, наред с други предприятия, е отговорен за нарушение на член 81, параграф 1 ЕО и също така, от 1 януари 1994 г., на член 53 от Споразумението за ЕИП в сектора за комутационна апаратура с газова изолация (наричан по-нататък „КАГИ“), чрез поредица споразумения и съгласувани практики, състоящи се в: а) разпределяне на пазара, б) разпределяне на квоти и поддържане на съответните пазарни дялове, в) разпределяне на отделни КАГИ проекти (тръжна манипулация) на определени производители и манипулиране на търговете за тези проекти, г) определяне на цени, д) съглашения за прекратяване на лицензионни споразумения с лица, които не са членове на картела и е) размяна на поверителна информация за пазара. Субсидиарно, ищецът иска отмяна или намаление на наложените глоби.
 Според ищеца, Комисията е основала констатациите си за наличие на световен картел въз основа на три споразумения. Дори това да е така, според ищеца Комисията няма компетентност относно действия, които могат да ограничат конкуренцията извън пределите на ЕИП.
 Ищецът поддържа, че Комисията не е доказала в съответствие с необходимите правни изисквания, че той е участвал в каквито и да било споразумения или съгласувани практики да не продава в Европа, или че европейските доставчици на КАГИ компенсират японските компании за това, че те не навлизат в Европа, чрез „запълване“ с европейски проекти на европейската „ККА“ (1) квота. Ищецът поддържа още, че за потвърждение Комисията се осланя на едновременно косвени, съмнителни, непотвърдени факти, състоящи се главно в устни изявления на лицето, което иска освобождаване от глобите или намаляване на размера им и, в допълнение, не е разгледала предоставени доказателства, които опровергават уличаващите изявления.
 Нещо повече, ищецът, без да отрича, че е бил част от „споразумение по ККА“ твърди, че въпросното споразумение от световен мащаб не се отнася до Европа и по отношение на него Комисията няма компетентност. Ищецът твърди, че Комисията, в опитите си да обоснове наличие на компетентност спрямо ищеца, е изместила изцяло фокуса на правната си преценка относно това, дали е имало „общо споразумение“ (за това от японска страна да се въздържат от навлизане на европейските пазари и европейските дружества съответно да се въздържат от конкуриране в Япония) и дали определени европейски проекти са били системно докладвани на японските дружества или са „запълвали“ европейските „ККА“, като част от това „общо споразумение“. Твърди се, че Комисията не е установила отговорността на ищеца за редица нарушения на европейско равнище и че е допуснала явна грешка в преценката.
 Поддържа се още, че оспорваното решение е опорочено от процедурни нарушения. Във връзка с това ищецът твърди, че като не е предоставила надлежна аргументация и достъп до доказателства и като е изопачила доказателства, Комисията е накърнила правото му на защита.
 Субсидиарно, ищецът твърди, че Комисията, като не е разпределила пропорционално отговорността между европейските и японските дружества, е опорочила използвания метод за определяне на глобите, наложени на адресатите на решението. Ищецът поддържа, че Комисията не е преценила правилно нито тежестта, нито продължителността на нарушението и по този начин несправедливо е дискриминирала ищеца.
 (1) „ККА“ — Квота за комутационна апаратура.


text:
 7.7.2007
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 155/24
 Иск, предявен на 16 април 2007 г. — P.P.TV/СХВП — Rentrak (PPT)
 (Дело T-118/07)
 (2007/C 155/49)
 Език, на който е изготвен искът: португалски
 Страни
 Ищец: P.P.TV — Publicidade de Portugal e Televisão, SA (Лисабон, Португалия) [представители: I. de Carvalho Simões и J. Conceição Pimenta, advogados]
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни)
 Друга страна в производството пред апелативния състав: RENTRAK Corp.
 Искания на ищеца
 —
 да се отмени Решение R 1040/2005-1 от 7 февруари 2007 г. на първи апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (съединено дело: Решение 2254/2005 от 27 юни 2005 г. на отдела по споровете на Службата за хармонизация във вътрешния пазар),
 —
 да се разпореди впоследствие на Службата по хармонизация във вътрешния пазар да откаже регистрация на марка на Общността No 1.758.382 по отношение на всички изброени услуги;
 —
 да се осъди встъпилата страна да заплати разноските.
 Правни основания и основни доводи
 Заявител на марката на Общността: RENTRAK Corp.
 Марка на Общността, предмет на спора: Словна марка PPT (услуги по разпространение на видеокасети въз основа на поделени вноски или употреба на квотен принцип; отдаване под наем на видеофилми и DVD; отдаване под наем на видеозаписващи устройства и устройства за възпроизвеждане на DVD; разпространение на видеоленти; отдаване под наем по Интернет на видеофилми, DVD, видеозаписващи устройства и устройства за възпроизвеждане на DVD чрез глобална информационна мрежа; клас 41)
 Притежател на марката или знака, на който е направено позоваване в процедурата по възражението: Ищецът
 Марка или знак, на който е направено позоваване в подкрепа на възражението: Национална португалска марка No 330.375, която се характеризира с наличието на словесния елемент PPTV (услуги по образование, професионално обучение, развлечения, спортни и културни дейности; клас 41).
 Решение на отдела по споровете: Уважаване на възражението и отказ да се регистрира заявената марка на Общността.
 Решение на апелативния състав: Отмяна на решението на отдела по споровете и отхвърляне на възражението.
 Изложени правни основания:
 Сходство на услугите: Тълкуването, въз основа на което апелативният състав поддържа, че свързаните с въпросната марка услуги, макар и само по разпространение, не са предназначени за едни и същи потребители, поради което нямат връзка с тези, които ищеца престира, е особено стеснително.
 Графична прилика и вероятност от объркване: Първите три букви на двата знака са напълно еднакви. Никоя от марките няма непосредствено значение за португалския потребител, поради което те са възприемат като творчески и следователно, оригинални знаци.
 Вероятността от объркване включва и вероятността от свързване на марките.
 Дори португалските потребители да успеят да разграничат марките, не е изключена възможността да счетат, че марките са с еднакъв произход или да сметнат, че съществуват търговски, икономически или организационни отношения между предприятията, притежатели на марките, което може да предизвика ситуация на нелоялна конкуренция, макар заявителят на въпросната марка да няма такова намерение.


text:
 19.12.2009
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 312/22
 Преюдициално запитване, отправено от Bundesfinanzhofs (Германия) на 14 октомври 2009 г. — Scheuten Solar Technology GmbH/Finanzamt Gelsenkirchen-Süd
 (Дело C-397/09)
 2009/C 312/36
 Език на производството: немски
 Запитваща юрисдикция
 Bundesfinanzhof
 Страни в главното производство
 Ищец: Scheuten Solar Technology GmbH
 Ответник: Finanzamt Gelsenkirchen-Süd
 Преюдициални въпроси
 1.
 Допуска ли член 1, параграф 1 от Директива 2003/49/ЕО на Съвета от 3 юни 2003 година относно общата система на данъчно облагане на плащания на лихви и роялти между свързани дружества от различни държави членки (1) — Европейска директива за плащанията на лихви и роялти (ZLR) — нормативна уредба, съгласно която лихвите по заем, платени от дружество от една държава членка на свързано дружество от друга държава членка, се включват в данъчната ставка на корпоративния данък на първото дружество?
 2.
 При положителен отговор на първия въпрос: следва ли член 1, параграф 10 от ZLR да се тълкува в смисъл, че държава членка може също да не приложи директивата, когато към момента на плащане на лихвите предвидените в член 3, буква б) от ZLR условия за съществуване на свързано дружество не са били изпълнени в продължение на две години непрекъснато?
 Могат ли в такъв случай държавите членки да се позовават спрямо извършилото плащанията дружество непосредствено на член 1, параграф 10 от ZLR?
 (1) ОВ L 157, стр. 49; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 2, стр. 75.


text:
 16.2.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 46/13
 Преюдициално запитване, отправено от Hof van Beroep te Gent (Белгия) на 9 ноември 2012 г. — Bloomsbury NV/Belgische Staat
 (Дело C-510/12)
 2013/C 46/23
 Език на производството: нидерландски
 Запитваща юрисдикция
 Hof van Beroep te Gent
 Страни в главното производство
 Въззивник: Bloomsbury NV
 Въззиваем: Belgische Staat
 Преюдициален въпрос
 Трябва ли член 2, параграфи 3, 4 и 5 от Четвърта директива 78/660/ЕИО (1) на Съвета от 25 юли 1978 г., приета на основание член 54, параграф 3, буква ж) от Договора, относно годишните счетоводни отчети на някои видове дружества, да се тълкува в смисъл, че когато дружество придобива безвъзмездно значителен имуществен актив и затова не може да го отрази в счетоводството си със стойност на придобиване, а това създава невярна представа за имуществото, за финансовото състояние и за резултатите от дейността на дружеството, въпросният безвъзмездно придобит актив все пак трябва да бъде отразен в счетоводството с действителната му стойност?
 (1) ОВ L 222, стр. 11; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 21.


text:
 20.11.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 317/10
 Решение на Съда (трети състав) от 30 септември 2010 г. (преюдициално запитване от Baranya Megyei Bíróság — Република Унгария) — Uszodaépítő Kft/APEH Központi Hivatal Hatósági Főosztály
 (Дело C-392/09) (1)
 (Шеста директива ДДС - Директива 2006/112/ЕО - Право на приспадане на заплатения по получени доставки данък - Нова национална правна уредба - Изисквания за съдържанието на фактурата - Прилагане с обратна сила - Загубване на правото на приспадане)
 2010/C 317/18
 Език на производството: унгарски
 Запитваща юрисдикция
 Baranya Megyei Bíróság
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: Uszodaépítő Kft
 Ответник: APEH Központi Hivatal Hatósági Főosztály
 Предмет
 Тълкуване на членове 17 и 20 от Шеста директива 77/388/ЕИО на Съвета от 17 май 1977 година относно хармонизиране на законодателствата на държавите членки относно данъците върху оборота — обща система на данъка върху добавената стойност: единна данъчна основа (ОВ L 145, стр. 1), както и на общите принципи на правото на Съюза — Нова национална правна уредба в областта на ДДС, съгласно която на данъчно задължените лица се дава право да изберат прилагането ѝ, дори с обратна сила, за случаи, които са актуални към датата на влизането ѝ в сила — Прилагане с обратна сила на новите разпоредби, свързани с изискванията относно съдържанието на фактурата, при липса на което правото на приспадане би било загубено
 Диспозитив
 Членове 167, 168 и 178 от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат прилагането с обратна сила на национално законодателство, което в рамките на режим на самоначисляване подчинява приспадането на данъка върху добавената стойност за строителни работи на условието да се поправят фактурите за тези сделки и да се подаде коригираща допълнителна декларация, въпреки че съответният данъчен орган разполага с цялата необходима информация, за да установи, че данъчнозадълженото лице е платец на данъка върху добавената стойност в качеството му на получател по разглежданите сделки, и за да провери размера на подлежащия на приспадане данък.
 (1) ОВ C 11, 16.1.2010 г.


text:
 27.3.2017
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 95/12
 Жалба, подадена на 21 декември 2016 г. — Casual Dreams/EUIPO — López Fernández (Dayaday)
 (Дело T-900/16)
 (2017/C 095/21)
 Език на жалбата: испански
 Страни
 Жалбоподател: Casual Dreams, SLU (Manresa, Испания) (представител: A. Tarí Lázaro, abogada)
 Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)
 Друга страна в производството пред апелативния състав: Miguel Ángel López Fernández (Fuensalida, Испания)
 Данни за производството пред EUIPO
 Заявител/Притежател на спорната марка: другата страна в производството пред апелативния състав
 Спорна марка: фигуративна марка на Европейския съюз със словния елемент „Dayaday“ — заявка за регистрация No 13 243 563
 Производство пред EUIPO: производство по възражение
 Обжалвано решение: решение на втори апелативен състав на EUIPO от 6 октомври 2016 г. по преписка R 375/2016-2
 Искания
 Жалбоподателят моли Общия съд:
 —
 да отмени обжалваното решение на втори апелативен състав на EUIPO от 6 октомври 2016 г. по преписка R 375/2016-2, с което частично се отхвърля жалбата срещу решението на отдела по споровете на EUIPO No B 2 469 545 от 17 декември 2015 г.,
 —
 да отхвърли заявката за регистрация на марка на Европейския съюз No 13 243 563, подадена от встъпилата страна за всички стоки от клас 9 и част от стоките от класове 16 и 24, за които втори апелативен състав е отхвърлил жалбата,
 —
 при условията на евентуалност, да отмени обжалваното решение на основание член 8, параграф 5 от Регламент за марката на Европейския съюз в частта, в която потвърждава отхвърлянето на възражението и жалбата за стоките, включени в класове 09, 16 и 24 и да върне преписката на втори апелативен състав за ново разглеждане в цялост, що се отнася до относителното основание, съдържащо се в посочения член,
 —
 да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски, включително разноските, направени от жалбоподателя в производството през втори апелативен състав на EUIPO.
 Изложено основание
 —
 Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) и параграф 5 от Регламент No 207/2009.


text:
 27.4.2015
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 138/60
 Жалба, подадена на 25 февруари 2015 — Tubes Radiatori/СХВП — Antrax It (радиатори за отопление)
 (Дело T-98/15)
 (2015/C 138/78)
 Език на жалбата: италиански
 Страни
 Жалбоподател: Tubes Radiatori Srl (Ресана, Италия) (представители: S. Verea, K. Muraro, M. Balestriero, P. Menapace, avvocati)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП)
 Друга страна в производството пред апелативния състав: Antrax It Srl (Ресана, Италия)
 Данни за производството пред СХВП
 Притежател на спорния промишлен дизайн: жалбоподателят.
 Спорен промишлен дизайн: промишлен дизайн или модел на Общността за стоки „радиатори за отопление“ — промишлен дизайн на Общността No 000169 370-0002.
 Обжалвано решение: решение на трети апелативен състав на СХВП от 9 декември 2015 г. по преписка R 1643/2014-3.
 Искания
 Жалбоподателят моли Общия съд:
 —
 да отмени обжалваното решение и вследствие на това да установи и обяви действителността на промишлен дизайн или модел на Общността No 000169370-0002, притежаван от TUBES RADIATORI s.r.l., тъй като притежава новост и оригиналност,
 —
 да осъди ответника да заплати съдебните разноски съгласно член 87 от Процедурния правилник на Първоинстанционния съд на европейските общности от 2 май 1991 г.
 Изложени основания
 —
 Нарушение на член 1г от Регламент (ЕО) No 216/96, на принципа на състезателност и задължението за мотивиране.
 —
 Направено и възражение за наличие на сила на пресъдено нещо.


text:
 20.4.2015
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 127/22
 Решение на Общия съд от 27 февруари 2015 г. — Bayer Intellectual Property/СХВП — Interhygiene (INTERFACE)
 (Дело T-227/13) (1)
 ((Марка на Общността - Производство по възражение - Заявка за словна марка на Общността „INTERFACE“ - По-ранна словна марка на Общността „Interfog“ - Относително основание за отказ - Вероятност от объркване - Идентичност на стоките - Сходство на знаците - Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) No 207/2009))
 (2015/C 127/30)
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: Bayer Intellectual Property GmbH (Monheim am Rhein, Германия) (представители: E. Armijo Chávarri и A. Sanz Cerralbo, avocats)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП) (представители: първоначално A. Schifko, впоследствие D. Walicka)
 Друга страна в производството пред апелативния състав на СХВП: Interhygiene GmbH (Cuxhaven, Германия)
 Предмет
 Жалба срещу решението на четвърти апелативен състав на СХВП от 4 февруари 2013 г. (преписка R 1688/2011-4) относно производство по възражение между Interhygiene GmbH и Bayer Intellectual Property GmbH.
 Диспозитив
 1)
 Отхвърля жалбата.
 2)
 Осъжда Bayer Intellectual Property GmbH да заплати съдебните разноски.
 (1) ОВ C 178, 22.6.2013 г.


text:
 4.5.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 129/19
 Решение на Общия съд от 19 март 2013 г. — Yueqing Onesto Electric/СХВП — Ensto (ONESTO)
 (Дело T-624/11) (1)
 (Марка на Общността - Процедура по възражение - Международна регистрация, посочваща Европейската общност - Фигуративна марка ONESTO - По-ранна фигуративна марка на Общността ENSTO - Относително основание за отказ - Вероятност от объркване - Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) No 207/2009)
 2013/C 129/37
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: Yueqing Onesto Electric Co. Ltd (Zhejiang, Китай) (представител: B. Piepenbrink, avocat)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представител: V. Melgar)
 Друга страна в производството пред апелативния състав на СХВП, встъпила в производството пред Общия съд: Ensto Oy (Porvoo, Финландия) (представител: F. Teixeira Baptista, avocat)
 Предмет
 Жалба срещу решението на втори апелативен състав на СХВП от 20 септември 2011 г. (дело R 2535/2010-2) относно процедура по възражение между Ensto Oy и Yueqing Onesto Electric Co. Ltd.
 Диспозитив
 1.
 Отхвърля жалбата.
 2.
 Осъжда Yueqing Onesto Electric Co. Ltd да заплати съдебните разноски.
 (1) ОВ C 32, 4.2.2012 г.


text:
 13.2.2017
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 46/12
 Преюдициално запитване от Verwaltungsgerichtshof (Австрия), постъпило на 31 октомври 2016 г. — EP Agrarhandel GmbH/Bundesminister für Land-, Forst-, Umwelt und Wasserwirtschaft
 (Дело C-554/16)
 (2017/C 046/15)
 Език на производството: немски
 Запитваща юрисдикция
 Verwaltungsgerichtshof
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: EP Agrarhandel GmbH
 Ответник: Bundesminister für Land-, Forst-, Umwelt und Wasserwirtschaft
 Преюдициални въпроси
 1)
 Допуска ли член 2, параграф 4 от Решение 2001/672/ЕО на Комисията от 20 август 2001 година относно специалните правила, приложими при движение на едър рогат добитък, когато е изведен на лятна паша в планински области (1) (наричано по-нататък „Решението на Комисията“), изменено с Решение 2010/300/ЕС на Комисията от 25 май 2010 г. (2), национална разпоредба като член 6, параграф 6 от Verordnung des Bundesministers für Land- und Forstwirtschaft, Umwelt und Wasserwirtschaft über die Kennzeichnung und Registrierung von Rindern (Наредба на федералния министър на земеделието, горите, околната среда и управлението на водите относно идентификацията и регистрацията на едър рогат добитък, наричана по-нататък „Наредба относно идентификацията от 2008 г.“, BGBl II No 201/2008), според която за спазването на всички обхванати от тази разпоредба срокове — в това число и сроковете за уведомяване за извеждането на лятна паша — определящо значение има получаването на съответното уведомление?
 2)
 Какво е въздействието на член 117, втора алинея от Регламент (ЕО) No 73/2009 (3) на Съвета от 19 януари 2009 година за установяване на общи правила за схеми за директно подпомагане в рамките на Общата селскостопанска политика и за установяване на някои схеми за подпомагане на земеделски стопани, за изменение на регламенти (EО) No 1290/2005, (EО) No 247/2006, (EО) No 378/2007 и за отмяна на Регламент (ЕО) No 1782/2003 върху правото на получаване на премия за едър рогат добитък, чието извеждане на лятна паша е докладвано със закъснение по смисъла на член 2, параграф 4 от Решението на Комисията?
 3)
 Трябва ли да бъдат наложени санкции поради закъснялото уведомление, в случай че неспазването на срока за съобщаване за извеждането на лятна паша съгласно член 117, втора алинея от Регламент No 73/2009 не води до загуба на правото на получаване на премия?
 (1) OВ L 235, стр. 23; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 39, стр. 59.
 (2) OВ L 127, стр. 19.
 (3) ОВ L 30, стр. 16.


text:
 1.6.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 156/25
 Иск, предявен на 12 април 2013 г. — Европейска комисия/Република Словения
 (Дело C-188/13)
 2013/C 156/41
 Език на производството: словенски
 Страни
 Ищец: Европейска комисия (представители: B. Rous и J. Hottiaux)
 Ответник: Република Словения
 Искания на ищеца
 Комисията моли Съда:
 —
 да обяви, че като не e приела всички законови, подзаконови и административни марки, необходими за транспониране на Директива 2011/18/ЕС на Комисията от 1 март 2011 година за изменение на приложения II, V и VI към Директива 2008/57/ЕО на Европейския парламент и на Съвета относно оперативната съвместимост на железопътната система в рамките на Общността (1), или във всички случаи не е уведомила Комисията за това, Република Словения не е изпълнила задълженията си по член 2 от същата директива,
 —
 да осъди Република Словения да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 Срокът за транспониране на директивата е изтекъл на 31 декември 2011 г.
 (1) ОВ L 57, стр. 21.


text:
 23.10.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 288/23
 Иск, предявен на 17 август 2010 г. — Европейска комисия/Република Гърция
 (Дело C-410/10)
 ()
 (2010/C 288/39)
 Език на производството: гръцки
 Страни
 Ищец: Европейска комисия (представители: Μ. Karanasou-Apostolopoulou и G. Braun)
 Ответник: Република Гърция
 Искания на ищеца
 —
 да се установи, че като не е приела законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими за съобразяване с Директива 2007/36/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 11 юли 2007 година относно упражняването на някои права на акционерите на дружества, допуснати до регулиран пазар, или във всеки случай като не е уведомила Комисията за приетите разпоредби, Република Гърция не е изпълнила задълженията си по тази директива;
 —
 да се осъди Република Гърция да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 Срокът за транспониране на Директива 2007/36/ЕО във вътрешния правопорядък е изтекъл на 3 август 2009 г.


text:
 25.8.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 258/30
 Поправка на известието в Официален вестник за дело T-527/10
 (
 Официален вестник на Европейския съюз C 227 от 28 юли 2012 г., стр. 20
 )
 2012/C 258/55
 Известието в Официален вестник за дело T-527/10, Google/СХВП — G-mail (GMail), трябва да се чете както следва:
 Определение на Общия съд от 6 юни 2012 г. — Google/СХВП — G-mail (GMail)
 (Дело T-527/10) (1)
 (Марка на Общността - Възражение - Оттегляне на възражението - Липса на основание за произнасяне)
 2012/C 258/55
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: Google, Inc. (Уилмингтън, Съединени щати) (представители: адв. M. Kinkeldey и адв. A. Bognár)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представител: D. Botis)
 Друга страна в производството пред апелативния състав на СХВП, встъпила в производството пред Общия съд: G-mail GmbH (Лос Анджелис, Съединени щати) (представител: адв. S. Eble)
 Предмет
 Жалба срещу решението на четвърти апелативен състав на СХВП от 8 септември 2010 г. (преписка R 342/2010-4), постановено в производство по възражение между Giersch Ventures LLC и Google, Inc.
 Диспозитив
 1)
 Липсва основание за постановяване на съдебно решение по същество.
 2)
 Жалбоподателят и встъпилата страна понасят направените от тях съдебни разноски, като всеки от тях понася и половината от съдебните разноски на ответника.
 (1) ОВ C 30, 29.1.2011 г.


text:
 29.5.2017
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 168/8
 Решение на Съда (четвърти състав) от 5 април 2017 г. — Changshu City Standard Parts Factory, Ningbo Jinding Fastener Co. Ltd/Съвет на Европейския съюз, Европейска комисия, European Industrial Fasteners Institute AISBL (EIFI)
 (Съединени дела C-376/15 P и C-377/15 P) (1)
 ((Обжалване - Дъмпинг - Регламент за изпълнение (ЕС) No 924/2012 - Внос на някои скрепителни елементи от желязо или стомана с произход от Китайската народна република - Регламент (ЕО) No 1225/2009 - Член 2, параграфи 10 и 11 - Изключване на някои експортни сделки при изчисляването на дъмпинговия марж - Справедливо сравнение на експортната цена с нормалната стойност при внос от страна без пазарна икономика))
 (2017/C 168/09)
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподатели: Changshu City Standard Parts Factory, Ningbo Jinding Fastener Co. Ltd (представители: R. Antonini и E. Monard, avocats)
 Други страни в производството: Съвет на Европейския съюз (представители: M. B. Driessen и Boelaert, подпомагани от N. Tuominen, avocat), Европейска комисия (представители: T. Maxian Rusche и M. França), European Industrial Fasteners Institute AISBL (EIFI).
 Диспозитив
 1.
 Отменя решение на Общия съд на Европейския съюз от 29 април 2015 г., Changshu City Standard Parts Factory и Ningbo Jinding Fastener/Съвет (T-558/12 и T-559/12, EU:T:2015:237).
 2.
 Отменя Регламент за изпълнение (ЕС) No 924/2012 на Съвета от 4 октомври 2012 година за изменение на Регламент (ЕО) No 91/2009 за налагане на окончателно антидъмпингово мито върху вноса на някои скрепителни елементи от желязо или стомана с произход от Китайската народна република в частта му относно Changshu City Standard Parts Factory и Ningbo Jinding Fastener Co. Ltd.
 3.
 Отхвърля жалбата по дело C-377/15 P.
 4.
 Осъжда Съвета на Европейския съюз да понесе, наред с направените от него съдебни разноски, тези на Changshu City Standard Parts Factory и Ningbo Jinding Fastener Co. Ltd, свързани както с производството пред първа инстанция по дела T-558/12 и T-559/12, така и с производството по обжалване по дело C-376/15 P.
 5.
 Осъжда Changshu City Standard Parts Factory и Ningbo Jinding Fastener Co. Ltd да понесат, наред с направените от тях съдебни разноски, тези на Съвета на Европейския съюз, свързани с производството по обжалване по дело C-377/15 P.
 6.
 Европейската комисия понася направените от нея съдебни разноски, свързани с производствата пред първа инстанция по дела T-558/12 и T-559/12, както и с производството по обжалване по дела C-376/15 P и C-377/15 P.
 (1) ОВ C 381, 16.11.2015 г.


text:
 29.9.2014
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 339/21
 Жалба, подадена на 21 юли 2014 г. — Grupo Bimbo/СХВП (Форма на питка за сандвич)
 (Дело T-542/14)
 2014/C 339/25
 Език на производството: испански
 Страни
 Жалбоподател: Grupo Bimbo, SAB de CV (Мексико, Мексико) (представител: N. Fernández Fernández-Pacheco, адвокат)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Общия съд:
 —
 да отмени решението на четвърти апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 19 май 2014 г. по преписка R 1911/2013-4, тъй като е незаконосъобразно и не е в съответствие с уреждащите марката на Общността законови разпоредби, и да постанови решение съобразно исканията, съдържащи се в настоящата жалба, било поради присъщата отличителност на заявената триизмерна марка, било поради придобитата в резултат на употреба отличителност, като уважи настоящата жалба и разпореди да бъде регистрирана заявената триизмерна марка на Общността No 1 1 7 47 987, за стоки от клас 30 от Международната класификация, доколкото е в съответствие с правната уредба и съдебната практика,
 —
 в случай, че настоящата жалба бъде уважена и посочената марка бъде регистрирана, да осъди страната, която оспорва настоящата жалба, да заплати разноските, направени в съдебното производство и в производството пред СХВП.
 Правни основания и основни доводи
 Марка на Общността, предмет на спора: Триизмерна марка във формата на питка за сандвич, за стоки от клас 30 — Заявка за марка на Общността No 1 1 7 47 987
 Решение на проверителя: Отхвърля заявката.
 Решение на апелативния състав: Отхвърля жалбата.
 Изложени правни основания: Нарушение на член 7, параграф 1, буква б) от Регламент No 207/2009


text:
 16.5.2009
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 113/8
 Решение на Съда (първи състав) от 26 март 2009 г. (преюдициално запитване от Landgericht Hamburg, Германия) — Turgay Semen/Deutsche Tamoil GmbH
 (Дело C-348/07) (1)
 (Директива 86/653/ЕИО - Член 17 - Самостоятелно заети търговски представители - Прекратяване на договора - Право на обезщетение - Определяне на размера на обезщетението)
 2009/C 113/14
 Език на производството: немски
 Запитваща юрисдикция
 Landgericht Hamburg
 Страни в главното производство
 Ищец: Turgay Semen
 Ответник: Deutsche Tamoil GmbH
 Предмет
 Преюдициално запитване — Landgericht Hamburg — Тълкуване на член 17, параграф 2, буква а) от Директива на Съвета от 18 декември 1986 г. относно координирането на правото на държавите-членки, свързано с дейността на самостоятелно заетите търговски представители (86/653/ЕИО) (ОВ L 382/17; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 1, стр. 176) — Право на обезщетение на търговски представител след прекратяване на договора — Определяне на размера на това обезщетение, ако ползите за принципала от сделки с привлечени от търговския представител клиенти превишават изгубената от последния комисиона
 Диспозитив
 1)
 Член 17, параграф 2, буква а) от Директива 86/653/ЕИО на Съвета от 18 декември 1986 година относно координирането на правото на държавите-членки, свързано с дейността на самостоятелно заетите търговски представители, трябва да се тълкува в смисъл, че не позволява обезщетението, което търговският представител има право да получи, служебно да се ограничава до комисионата, изгубена от него вследствие на прекратяването на договорното правоотношение, дори когато ползите, които остават за принципала след прекратяването на договора, трябва да се считат за по-големи.
 2)
 Член 17, параграф 2, буква а) от Директива 86/653 трябва да се тълкува в смисъл, че в случай че принципалът принадлежи към група от дружества, ползите, извлечени от дружествата от посочената група, по принцип не се считат за част от ползите на принципала и следователно не трябва задължително да се отчитат при изчисляването на обезщетението, на което има право търговският представител.
 (1) ОВ C 235, 6.10.2007 г.


text:
 10.10.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 371/6
 Преюдициално запитване, отправено от Районен съд София (България) на 1 август 2016 година — „Фронтекс Интернешънъл“ ЕАД/Емил Янакиев
 (Дело C-428/16)
 (2016/C 371/08)
 Език на производството: български
 Запитваща юрисдикция
 Районен съд София
 Страни в главното производство
 Жалбоподател:„Фронтекс Интернешънъл“ ЕАД
 Ответник: Емил Янакиев
 Преюдициални въпроси
 1.
 Противоречи ли чл. 101, § 1 ДФЕС (забраната за предотвратяването, ограничаването или нарушаването на конкуренцията) на разпоредбата на чл. 36, ал. 2 ЗА, съобразно която сдружение на предприятия, осъществяващи свободна професия (ВАдвС) разполага с дискрецията предварително да определя минималните размери на цените на предоставяните от тези предприятия услуги (адвокатските възнаграждения), въз основа на предоставена от държавата компетентност?
 2.
 [При положителен отговор на въпрос No 1] Противоречи ли разпоредбата на чл. 78, ал. 5 ГПК in fine (в частта, в която разпоредбата не допуска редуциране на адвокатското възнаграждение по-малко от минимално определения размер) на чл. 101, § 1ДФЕС?
 3.
 [При положителен отговор на въпрос No 1] Противоречи ли разпоредбата на чл. 132, т. 5 ЗА (с оглед приложението на чл. 136, ал. 1 ЗА) на чл. 101, § 1 ДФЕС?
 4.
 Противоречи ли чл. 56, § 1 ДФЕС (забраната за ограничаване свободното предоставяне на услуги) на разпоредбата на чл. 36, ал. 2 ЗА?
 5.
 Противоречи ли разпоредбата на чл. 78, ал. 8 ГПК на чл. 101, § 1 ДФЕС?
 6.
 Противоречи ли разпоредбата на чл. 78, ал. 8 ГПК на Директива 77/249/EИО (1) (от гледна точка на правото на лицата, защитавани от юрисконсулт, да претендират адвокатско възнаграждение)?
 7.
 Противоречи ли разпоредбата на § 2а ДР Наредба No 1 на Директива 2006/112/ЕО (2), която допуска ДДС да се приема за част от цената на услуга, предоставяна при осъществяване на свободна професия (относно включването на ДДС като част от дължимия адвокатски хонорар)?
 (1) Директива на Съвета от 22 март 1977 година относно улесняване на ефективното упражняване от адвокатите на свободата на предоставяне на услуги
 OB L 78, стр. 17; Специално българско издание: глава 6, том 1, стр. 46
 (2) Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност
 OB L 347, стр. 1; Специално българско издание: глава 9, том 3, стр. 7


text:
 28.4.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 126/15
 Решение на Общия съд от 9 март 2012 г. — Cortés del Valle López/СХВП — (¡Que buenu ye! HIJOPUTA)
 (Дело T-417/10) (1)
 (Марка на Общността - Заявка за фигуративна марка на Общността „¡Que buenu ye! HIJOPUTA“ - Абсолютно основание за отказ - Марка, която противоречи на обществения ред и на добрите нрави - Член 7, параграф 1, буква е) от Регламент (ЕО) No 207/2009)
 2012/C 126/29
 Език на производството: испански
 Страни
 Жалбоподател: Federico Cortés del Valle López (Maliaño, Испания) (представители: адв. J. Calderón Chavero и адв. T. Villate Consonni)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представител: J. Crespo Carrillo)
 Предмет
 Жалба срещу решението на втори апелативен състав на СХВП от 18 юни 2010 г. (преписка R 175/2010-2) във връзка със заявка за регистрация на фигуративния знак „¡Que buenu ye! HIJOPUTA“ като марка на Общността
 Диспозитив
 1.
 Отхвърля жалбата.
 2.
 Осъжда г-н Federico Cortés del Valle López да заплати съдебните разноски.
 (1) ОВ C 301, 6.11.2010 г.


text:
 8.12.2014
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 439/13
 Решение на Съда (трети състав) от 9 октомври 2014 г. (преюдициално запитване от Hovrätten för västra Sverige — Швеция) — Наказателно производство срещу Ove Ahlström, Lennart Kjellberg, Fiskeri Ab Ganthi, Fiskeri Ab Nordic
 (Дело C-565/13) (1)
 ((Преюдициално запитване - Външни отношения - Споразумение за партньорство в рибарството между Европейската общност и Кралство Мароко - Изключване на всякаква възможност корабите на Общността да извършват риболовна дейност в мароканските риболовни зони въз основа на издадена от мароканските органи лицензия без намесата на компетентните органи на Европейския съюз))
 (2014/C 439/18)
 Език на производството: шведски
 Запитваща юрисдикция
 Hovrätten för västra Sverige
 Страни в главното производство
 Ove Ahlström, Lennart Kjellberg, Fiskeri Ab Ganthi, Fiskeri Ab Nordic
 Диспозитив
 Споразумението за партньорство в рибарството между Европейската общност и Кралство Мароко, одобрено от името на Общността с Регламент (EO) No 764/2006 на Съвета от 22 май 2006 година, и по-специално член 6 трябва да се тълкува в смисъл, че изключва всяка възможност корабите на Общността да извършват риболовна дейност в мароканските риболовни зони въз основа на лицензия, издадена от мароканските органи, без намесата на компетентните органи на Европейския съюз.
 (1) ОВ C 15, 18.1.2014 г.


text:
 1.9.2014
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 292/11
 Преюдициално запитване от Corte suprema di cassazione (Италия), постъпило на 25 април 2014 г. — Наказателно производство срещу Massimiliano di Adamo
 (Дело C-211/14)
 2014/C 292/14
 Език на производството: италиански
 Запитваща юрисдикция
 Corte suprema di cassazione
 Страна в главното производство
 Massimiliano di Adamo
 Преюдициални въпроси
 1)
 Следва ли член 49 и сл. и член 56 и сл. от ДФЕС да се тълкуват, с оглед на решението на Съда на Европейския съюз от 16 февруари 2012 г. по съединени дела C-72/10 и C-77/10, в смисъл, че не допускат да се организира процедура за възлагане на обществени поръчки за концесии с по-кратка продължителност от тази на по-рано възложените обществени поръчки, при което разглежданата обществена поръчка е със заявена цел да се поправят последиците от неправомерното изключване на определен брой оператори от предходните обществени поръчки?
 2)
 Следва ли член 49 и сл. и член 56 и сл. от ДФЕС да се тълкуват, с оглед на посоченото решение на Съда на Европейския съюз, в смисъл, че не допускат изискването за изравняване във времето на крайните срокове на концесиите да бъде подходящо основание за намаляване на продължителността на концесиите, за които са образувани процедурите, спрямо продължителността на преди възложените концесии?
 3)
 Следва ли член 49 и сл. и член 56 и сл. от ДФЕС да се тълкуват, с оглед на посоченото решение на Съда на Европейския съюз, в смисъл, че не допускат въвеждането на задължение за безвъзмездно прехвърляне на ползването на притежавани материални и нематериални активи, които представляват система на управление и събиране на залози, в случай на прекратяване на дейността поради изтичане на срока на концесията или вследствие на решение за отмяна или разваляне?


text:
 16.7.2011
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 211/23
 Решение на Общия съд от 7 юни 2011 г. — Psytech International/СХВП — Institute for Personality & Ability Testing (16PF)
 (Дело T-507/08) (1)
 (Марка на Общността - Производство за обявяване на недействителност - Словна марка на Общността 16PF - Абсолютно основание за отказ - Отличителен характер - Липса на описателен характер - Липса на знаци, които са станали обичайни - Липса на недобросъвестност - Член 7, параграф 1, букви б)-д) и член 51, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) No 40/94 (понастоящем член 7, параграф 1, букви б)-д) и член 52, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) No 207/2009 от Регламент (ЕО) No 207/2009)
 2011/C 211/50
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: Psytech International Ltd (Pulloxhill, Обединено кралство) (представители: N. Phillips, solicitor, N. Saunders, barrister)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представител: A. Folliard-Monguiral)
 Друга страна в производството пред апелативния състав на СХВП, встъпила в производството пред Общия съд: Institute for Personality & Ability Testing, Inc. (Champaign, Съединени щати) (представители: G. Hobbs, QC, и A. Chaudri, solicitor)
 Предмет
 Жалба срещу решението на втори апелативен състав на СХВП от 23 юли 2008 г. (преписка R 1012/2007-2) относно производство за обявяване на недействителност между Psytech International Ltd и Institute for Personality & Ability Testing, Inc.
 Диспозитив
 1.
 Отхвърля жалбата.
 2.
 Осъжда Psytech International Ltd да заплати съдебните разноски.
 (1) ОВ C 19 от 24.1.2009 г.


text:
 21.8.2017
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 277/59
 Жалба, подадена на 5 юли 2017 г. — Item Industrietechnik/EUIPO (EFUSE)
 (Дело T-426/17)
 (2017/C 277/83)
 Език на производството: немски
 Страни
 Жалбоподател: Item Industrietechnik GmbH (Солинген, Германия) (представители: G. Hasselblatt, V. Töbelmann и M. Vitt, Rechtsanwalte)
 Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)
 Данни за производството пред EUIPO
 Спорна марка: фигуративна марка на Европейския съюз със словния елемент „EFUSE“ — заявка за регистрация No 15 463 003
 Обжалвано решение: решение на четвърти апелативен състав на EUIPO от 18 април 2017 г. по преписка R 1881/2016-4
 Искания
 Жалбоподателят моли Общия съд:
 —
 да отмени обжалваното решение,
 —
 да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски.
 Изложено основание
 —
 Нарушение на член 7, параграф 1, букви б) и в) от Регламент No 207/2009.


text:
 27.2.2017
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 63/29
 Жалба, подадена на 15 декември 2017 г. — MS/Комисия
 (Дело T-314/16)
 (2017/C 063/40)
 Език на производството: френски
 Страни
 Жалбоподател: MS (Castries, Франция) (представители: L. Levi и M. Vandenbussche, avocats)
 Ответник: Европейска комисия
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Общия съд:
 —
 да обяви настоящата жалба за допустима и основателна;
 вследствие на това:
 —
 да отмени решението на Комисията от 2 февруари 2016 г. за отказ на достъпа до документите и решението от 19 април 2016 г. за потвърждаване на този отказ;
 —
 да поправи неимуществените вреди, произтичащи от виновното поведение на Европейската комисия, оценени ex aequo et bono на 20 000 EUR;
 —
 да осъди ответника да заплати съдебните разноски.
 Основания и основни доводи
 В подкрепа на жалбата жалбоподателят изтъква едно-единствено основание, изведено от нарушение на Регламент No 1049/2001 на Европейския парламент и на Съвета от 30 май 2001 година относно публичния достъп до документи на Европейския парламент, на Съвета и на Комисията (ОВ L 145, стр. 43; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 3, стр. 76) и по-специално на членове 2 и 4 от него.
 Според жалбоподателя, за да откаже достъпа до поисканите документи Комисията е изтъкнала две изключения, посочени в член 4 от Регламент No 1049/2001, тоест, от една страна, защитата на частния живот и личната неприкосновеност, а от друга страна, защитата на съдебните процедури. Комисията обаче не успяла да докаже, че оповестяването на посочените документи би накърнило защитата на частния живот и личната неприкосновеност на споменатите в тези документи лица. Освен това, според жалбоподателя предаването на съдържащите се в тези документи данни с личен характер е абсолютно необходимо, за да се схванат отправените срещу него обвинения. При липсата на тази възможност жалбоподателят не би се ползвал от равните процесуални възможности и не би бил в състояние да подготви адекватна защита. Обратно, достъпът до документите, както и до съдържащите се в тях лични данни е необходим, обоснован и пропорционален на целта за добра администрация, зачитане на правото на защита и на личния живот на жалбоподателя. Комисията е накърнила личния му живот в още по-голяма степен, доколкото тя не е третирала по лоялен начин неговите лични данни.
 При условията на евентуалност, жалбоподателят подчертава, че визираните в член 4 изключения забраняват оповестяването на поискания документ само ако има обществен интерес от неоповестяване. Той счита, че основните права, в частност правото на защита, представляват подобен обществен интерес.
 В решението за потвърждаване на отказа Комисията се ограничила с представяне на твърде общи мотиви, тъй като не обяснила по какъв начин частичният достъп до посочените документи би застрашил интереса от защитата на личните данни и на частния живот на споменатите в тях лица.
 Накрая, жалбоподателят счита, че допуснатите от Комисията незаконосъобразности представляват неправомерно поведение, което му е причинило действителна и сигурна вреда.


text:
 29.9.2014
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 339/15
 Жалба, подадена на 31 юли 2014 г. от Toshiba Corporation срещу решението, постановено от Общия съд (трети състав) на 21 май 2014 г. по дело T-519/09, Toshiba Corporation/Европейска комисия
 (Дело C-373/14 P)
 2014/C 339/18
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: Toshiba Corporation (представители: J. F. MacLennan, solicitor, A. Schulz, Rechtsanwalt, J. Jourdan и P. Berghe, avocats)
 Друга страна в производството: Европейска комисия
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят моли Съда:
 —
 да отмени решението на Общия съд от 21 май 2014 г. по дело T-519/09, Toshiba Corporation/Европейска комисия в частта, в която се отхвърля искането на Toshiba за отмяна на членове 1 и 2 от решението на Европейската комисия по преписка COMP/39.129 — Електрически трансформатори, и да отмени решението на Комисията,
 —
 при условията на евентуалност, да върне делото на Общия съд за ново разглеждане и решаване в съответствие с указанията на Съда по тълкуването и прилагането на правото, и във всеки случай
 —
 да осъди Европейската комисия да заплати направените от Toshiba съдебни разноски, включително тези по производството пред Общия съд.
 Основания и основни доводи
 Жалбоподателят обжалва решението на Общия съд от 21 май 2014 г. по дело T-519/09, Toshiba Corporation/Европейска комисия (наричано по-нататък „обжалваното съдебно решение“), по което Toshiba Corporation (наричано по-нататък „Toshiba“) иска да бъде отменено решението на Европейската комисия по преписка COMP/39.129 — Електрически трансформатори. В обжалваното съдебно решение Общият съд отхвърля жалбата на Toshiba в нейната цялост и осъжда последното да заплати съдебните разноски. В настоящата жалба Toshiba изтъква, че Общият съд е допуснал следните грешки при прилагане на правото:
 —
 Първо основание: Toshiba поддържа, че Общият съд е приложил неправилен правен критерий, като е приел японските производители на електрически трансформатори за потенциални конкуренти на пазара на ЕИП (1) тъй като пречките за навлизане на пазара на ЕИП не са непреодолими и (2) поради наличието на джентълменското споразумение, а вместо това той е трябвало да провери дали японските производители са имали действителна конкретна възможност да навлязат на пазара на ЕИП и дали навлизането на този пазар е осъществима от икономическа гледна точка стратегия. При липса на потенциална конкуренция между японските и европейските производители джентълменското споразумение не можело да наруши член 81 ЕО и Комисията нямала правомощие да се произнесе по случая. Поради това обжалваните съдебно решение и решение на Комисията трябвало да бъдат отменени в частта относно Toshiba.
 —
 Второ основание: Toshiba твърди, че Общият съд е изопачил съдържанието на писмо, в което друга страна в производството заявява намерението си да не оспорва изводите на Комисията. Според последната писмото замества предходните изявления на страната, че не е извършвала продажби в ЕИП. Това обаче било изопачаване на доказателствата, въз основа на което Общият съд заключил, че пречките за навлизане на пазара на ЕИП не са непреодолими. Поради това Toshiba поддържа, че обжалваните съдебно решение и решение на Комисията трябва да бъдат отменени.
 —
 Трето основание: Toshiba поддържа, че Общият съд е изложил противоречиви мотиви, приложил е неправилен правен критерий за публично разграничаване и е нарушил принципа на личната отговорност, като е приел за „неефективен“ довода на Toshiba, че не е участвало в проведената в Цюрих през 2003 г. среща. Поради това обжалваните съдебно решение и решение на Комисията трябвало да бъдат отменени в частта, в която се заключава, че Toshiba е продължило да участва в джентълменското споразумение до май 2003 г.
 —
 Четвърто основание: Toshiba твърди, че Общият съд е тълкувал неправилно точка 18 от Насоките относно метода за определяне на размера на глобите, използвайки общите пазарни дялове като критерий за преценка на ролята на страните в нарушението. Поради това обжалваните съдебно решение и решение на Комисията трябвало да бъдат отменени в частта, в която размерът на глобата на Toshiba се изчислява въз основа на дела му от световния пазар, като размерът на глобата му трябва да бъде съответно намален.


text:
 21.6.2008
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 158/19
 Жалба, подадена на 17 април 2008 г. — Deutsche Rockwool Mineralwoll/СХВП — Redrock Construction (REDROCK)
 (Дело T-146/08)
 (2008/C 158/32)
 Език, на който е изготвена жалбата: немски
 Страни
 Жалбоподател: Deutsche Rockwool Mineralwoll GmbH & Co. OHG (Gladbeck, Германия) (представител: S. Beckmann, Rechtsanwältin)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни)
 Друга страна в производството пред апелативния състав: Redrock Construction s.r.o. (Прага, Чехия)
 Искания на жалбоподателя
 —
 Да се отмени решението на ответника от 18 февруари 2008 г. по преписка R 506/2007-4,
 —
 да се осъди ответникът да заплати разноските.
 Правни основания и основни доводи
 Заявител на марката на Общността: Redrock Construction s.r.o.
 Марка на Общността, предмет на спора: Фигуративна марка „REDROCK“ за стоки и услуги от класове 1, 2, 17, 19, 36 и 37 (заявка No 3 866 365).
 Притежател на марката или знака, на която/който е направено позоваване в процедурата по възражението: Жалбоподателят.
 Марка или знак, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: Германската словна марка „Rock“ за стоки и услуги от класове 1, 6-8, 17, 19, 37 и 42 (No 302 29 274), като възражението срещу регистрацията се отнася до всички класове с изключение на клас 36.
 Решение на отдела по споровете: Уважава възражението и отхвърля отчасти заявката.
 Решение на апелативния състав: Отменя обжалваното решение и отхвърля възражението.
 Изложени правни основания: Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) No 40/94 (1), тъй като между конфликтните марки съществува вероятност от объркване или най-малкото от свързване.
 (1) Регламент (ЕО) No 40/94 на Съвета от 20 декември 1993 година относно марката на Общността (ОВ L 11, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 146).


text:
 16.11.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 336/10
 Преюдициално запитване, отправено от Bundesgerichtshof (Германия) на 3 септември 2013 г. — Thi Ly Pham
 (Дело C-474/13)
 2013/C 336/21
 Език на производството: немски
 Запитваща юрисдикция
 Bundesgerichtshof
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: Thi Ly Pham
 Административен орган — участник в производството: Stadt Schweinfurt, Amt für Meldewesen und Statistik
 Преюдициален въпрос
 Съвместимо ли е с член 16, параграф 1 от Директива 2008/115/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 16 декември 2008 година относно общите стандарти и процедури, приложими в държавите членки за връщане на незаконно пребиваващи граждани на трети страни (1) настаняването на лице, задържано с цел принудителното му отвеждане до границата на страната, заедно с лица, изтърпяващи наказание лишаване от свобода, когато задържаното лице изрази съгласие за това съвместно настаняване?
 (1) ОВ L 348, стр. 98.


text:
 28.7.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 227/11
 Преюдициално запитване, отправено от Rechtbank van eerste aanleg te Brussel (Белгия) на 30 април 2012 г. — Essent Belgium NV/Vlaamse Reguleringsinstantie voor de Elektriciteits- en Gasmarkt (VREG)
 (Дело C-208/12)
 2012/C 227/16
 Език на производството: нидерландски
 Запитваща юрисдикция
 Rechtbank van eerste aanleg te Brussel
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: Essent Belgium NV
 Ответник: Vlaamse Reguleringsinstantie voor de Elektriciteits- en Gasmarkt (VREG)
 Други страни:
 Vlaamse Gewest
 Vlaamse Gemeenschap
 Преюдициални въпроси
 1.
 Съвместима ли е с член 11 и/или член 13 от Споразумението за ЕИП национална правна уредба като съдържащата се във фламандския Декрет от 17 юли 2000 г. относно организацията на пазара на електроенергия — приложен посредством Постановлението на фламандското правителство от 5 март 2004 г. в редакцията му след изменение с Постановлението на фламандското правителство от 25 февруари 2005 г. за насърчаване на производството на електроенергия от възобновяеми енергийни източници и с Постановлението на фламандското правителство от 8 юли 2005 г. за изменение на Постановлението на фламандското правителство от 5 март 2004 г. за насърчаване на производството на електроенергия от възобновяеми енергийни източници и на Постановлението на фламандското правителство от 29 март 2002 г. относно задълженията от общ интерес за насърчаване на рационалното използване на енергията, съгласно която
 —
 за доставчиците на свързаните към разпределителната или преносна мрежа крайни потребители се предвижда задължение всяка година да представят на регулаторния орган определен брой сертификати за зелена електроенергия (член 23 от горепосочения декрет),
 —
 фламандският регулаторен орган на електроенергийния и газов пазар (VREG) налага административна глоба на доставчиците на свързаните към разпределителната или преносна мрежа крайни потребители, когато те не са представили достатъчно сертификати за зелена електроенергия, за да изпълнят предвиденото за тях задължение за квоти във връзка с такива сертификати (член 37, параграф 2 от гореспоменатия декрет),
 —
 изрично се предвижда, че гаранциите за произход от други страни могат да се признават при определени условия за изпълнение на задължението за квоти (член 15quater, параграф 2 от Постановлението на фламандското правителство от 5 март 2004 г. в приложимата му към настоящото дело редакция),
 —
 регулаторният орган не може или не иска да вземе предвид произхождащи от Норвегия гаранции за произход при липса на мерки за прилагане от страна на фламандското правителство, което да признава еднаквостта, респ. равностойността на представянето на тези сертификати (член 25 от горепосочения декрет и член 15quater, параграф 2 от Постановлението от 5 март 2004 г.), като в конкретния случай този орган не е проверил наличието на еднаквост, респ. равностойност,
 —
 за целия период на действие на Декрета от 17 юли 2000 г. при проверката за изпълнение на [ориг. 48] задължението за квоти в действителност са вземани предвид само сертификати за произведена в Регион Фландрия зелена електроенергия, докато за доставчиците на електроенергия на свързаните с разпределителната или преносна мрежа крайни потребители не е съществувала никаква възможност да представят гаранции, че представените гаранции за произход от други държави членки на Европейския съюз изпълняват изискването за наличие на еднакви или равностойни гаранции за издаването на такива сертификати?
 2.
 Съвместима ли е национална правна уредба като описаната в първия въпрос с член 5 от тогавашната Директива 2001/77/ЕО (1) на Европейския парламент и на Съвета от 27 септември 2001 година относно насърчаване на производството и потреблението на електроенергия от възобновяеми енергийни източници на вътрешния електроенергиен пазар (доколкото е от значение за ЕИП)?
 3.
 Съвместима ли е национална правна уредба като описаната в първия въпрос с принципа на равно третиране и със забраната на дискриминацията, установени по-специално в член 4 от Споразумението за ЕИП и в член 3 от тогавашната Директива 2003/54/ЕO (2) на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2003 година относно общите правила за вътрешния пазар на електроенергия и отменяща Директива 96/92/ЕО (доколкото е от значение за ЕИП)?
 (1) ОВ L 283, стр. 33; Специално издание на български език, 2007 г., глава 12, том 2, стр. 36.
 (2) ОВ L 176, стр. 37; Специално издание на български език, 2007 г., глава 12, том 2, стр. 61.


text:
 9.1.2017
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 6/37
 Определение на Общия съд от 9 ноември 2016 г. — Biofa/Комисия
 (Дело T-746/15) (1)
 ((Жалба за отмяна - Продукти за растителна защита - Регламент за изпълнение (ЕС) 2015/2069 - Одобряване на основното вещество натриев хидрогенкарбонат - Липса на пряко засягане - Недопустимост))
 (2017/C 006/46)
 Език на производството: немски
 Страни
 Жалбоподател: Biofa AG (Мюнзинген, Германия) (представители: първоначално C. Stallberg и S. Knoblich, впоследствие Stallberg, адвокати)
 Ответник: Европейска комисия (представители: P. Ondrůšek, G. von Rintelen и F. Moro)
 Предмет
 Искане на основание член 263 ДФЕС за отмяна на Регламент за изпълнение (ЕС) 2015/2069 на Комисията от 17 ноември 2015 година за одобряване на основното вещество натриев хидрогенкарбонат в съответствие с Регламент (ЕО) No 1107/2009 на Европейския парламент и на Съвета относно пускането на пазара на продукти за растителна защита и за изменение на приложението към Регламент за изпълнение (ЕС) No 540/2011 на Комисията (ОВ L 301, 2015 г., стр. 42)
 Диспозитив
 1.
 Отхвърля жалбата като недопустима.
 2.
 Липсва основание за произнасяне по молбата за встъпване, подадена от Кралство Дания.
 3.
 Осъжда Biofa AG да заплати съдебните разноски, включително и тези в обезпечителното производство.
 4.
 Кралство Дания понася собствените си разноски във връзка с молбата за встъпване.
 (1) ОВ C 59, 15.2.2016 г.


text:
 1.2.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 38/53
 Определение на Общия съд от 30 ноември 2015 г. — Gmina Miasto Gdynia и Port Lotniczy Gdynia Kosakowo/Комисия
 (Дело T-215/14) (1)
 ((Жалба за отмяна - Замяна на обжалвания акт в хода на производството - Съответна промяна на исканията - Успоредно обжалване на новото решение - Липса на основание за произнасяне))
 (2016/C 038/69)
 Език на производството: полски
 Страни
 Жалбоподатели: Gmina Miasto Gdynia (Гдиня, Полша) (представители: T. Koncewicz и K. Gruszecka-Spychała, адвокати) и Port Lotniczy Gdynia Kosakowo sp. z o.o. (Гдиня) (представители: първоначално T. Koncewicz и K. Gruszecka-Spychała, впоследствие P. Rosiak, адвокати)
 Ответник: Европейска комисия (представители: D. Grespan, S. Noë и A. Stobiecka-Kuik)
 Встъпила страна в подкрепа на жалбоподателите: Република Полша (представител: B. Majczyna)
 Предмет
 Първоначално, искане за отмяна на Решение 2014/883/ЕС на Комисията от 11 февруари 2014 година относно мярката SA.35388 (13/C) (ex 13/NN и ex 12/N) — Полша — Изграждане на летище Гдиня-Косаково (ОВ L 357, стр. 51), а впоследствие искане за отмяна на Решение (ЕС) 2015/1586 на Комисията от 26 февруари 2015 година относно мярка SA.35388 (13/C) (ex 13/NN и ex 12/N) — Полша — Изграждане на летище (ОВ L 250, стр. 165), което заменя Решение 2014/883.
 Диспозитив
 1)
 Липсва основание за произнасяне по съществото на жалбата.
 2)
 Европейската комисия понася направените от нея съдебни разноски и съдебните разноски на Gmina Miasto Gdynia и Port Lotniczy Gdynia Kosakowo sp. Z o.o. във връзка с главното производство.
 3)
 Gmina Miasto Gdynia и Port Lotniczy Gdynia Kosakowo понасят направените от тях съдебни разноски и съдебните разноски на Комисията във връзка с обезпечителното производство.
 4)
 Република Полша понася направените от нея съдебни разноски.
 (1) ОВ C 175, 10.6.2014 г.


text:
 6.10.2007
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 235/4
 Решение на Съда (втори състав) от 18 юли 2007 г. (искане за преюдициално запитване от Bundesgerichtshof — Германия) — Наказателно производство срещу Jürgen Kretzinger
 (Дело C-288/05) (1)
 (Конвенция за прилагане на Споразумението от Шенген - Член 54 - Принцип „ne bis in idem“ - Понятие за „същите деяния“ - Контрабанда с цигари - Внос в няколко договарящи страни - Понятие за „изпълнение“ на наказателноправни санкции - Отлагане на изпълнението на наказанието - Приспадане на времето на краткосрочно предварително задържане - Европейска заповед за арест)
 (2007/C 235/06)
 Език на производството: немски
 Препращаща юрисдикция
 Bundesgerichtshof
 Страна в главното производство
 Jürgen Kretzinger
 в присъствието на: Hauptzollamt Augsburg
 Предмет
 Искане за преюдициално запитване — Bundesgerichtshof — Тълкуване на член 54 от Конвенцията за прилагане на Споразумението от Шенген от 14 юни 1985 година между правителствата на държавите от Икономическия съюз Бенелюкс, Федерална република Германия на Френската република за постепенно премахване на контрола по техните общи граници (ОВ 2000 г., L 239, стр. 19) — Принцип ne bis in idem — Условия за прекратяване на правото на наказателно преследване — Понятие за „същите деяния“ — Превозване на контрабандни цигари през териториите на няколко държави-членки — Присъди в две държави-членки, съответно за данъчна измама и за укриване на данъчна измама — Понятие за „изпълнение“ — Отлагане на изпълнението на наказанието — Приспадане на времето на предварително задържане
 Диспозитив
 1)
 Член 54 от Конвенцията за прилагане на Споразумението от Шенген от 14 юни 1985 година между правителствата на държавите от Икономическия съюз Бенелюкс, Федерална република Германия и Френската република за постепенното премахване на контрола по техните общи граници, подписана на 19 юни 1990 г. в Шенген, трябва да се тълкува в смисъл, че:
 —
 правнорелевантният критерий за целите на прилагане на този член е идентичността на обективните факти, разбирани като съвкупност от неразделно свързани помежду си факти, независимо от правната квалификация на тези факти или от защитения правен интерес,
 —
 фактите, изразяващи се в придобиването на чуждестранен контрабанден тютюн в една договаряща страна и във вноса и притежанието на същия тютюн в друга договаряща страна, характеризиращи се с обстоятелството, че подсъдимият, наказателно преследван в две договарящи страни, е имал от самото начало намерението да превози тютюна след първоначалното му придобиване към крайно местоназначение, като премине през няколко договарящи страни, представляват деяния, които могат да попаднат в понятието „същите деяния“ по смисъла на член 54. Окончателната преценка в това отношение принадлежи на компетентните национални съдилища.
 2)
 По смисъла на член 54 от Конвенцията за прилагане на Споразумението от Шенген произнесената от юрисдикция на договаряща страна санкция „е изтърпяна“ или „е в процес на изпълнение“, когато в съответствие с правото на тази договаряща страна подсъдимият е осъден, като му е наложено наказание лишаване от свобода, чието изпълнение е отложено.
 3)
 По смисъла на член 54 от Конвенцията за прилагане на Споразумението от Шенген санкцията, постановена от юрисдикция на договаряща страна, не трябва да се счита за „изтърпяна“ или „в процес на изпълнение“, когато на подсъдимия за кратко е наложено полицейско задържане и/или мярка за неотклонение задържане под стража и когато според правото на държавата, в която е постановена присъдата, това лишаване от свобода трябва да се приспадне при последващото изпълнение на наказанието лишаване от свобода.
 4)
 Фактът, че държава-членка, в която за едно лице е постановена влязла в сила осъдителна присъда по вътрешното право, може да издаде Европейска заповед за арест, с която лицето да бъде задържано за изпълнение на тази присъда според Рамково решение 2002/584/ПВР на Съвета от 13 юни 2002 година относно Европейската заповед за арест и процедурите за предаване между държавите-членки, не би могъл да има значение за тълкуването на понятието за „изпълнение“ по смисъла на член 54 от КПСШ.
 (1) ОВ C 257, 15.10.2005 г.


text:
 8.3.2014
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 71/25
 Жалба, подадена на 7 януари 2014 г. — Унгария/Комисия
 (Дело T-13/14)
 (2014/C 71/48)
 Език на производството: унгарски
 Страни
 Жалбоподател: Унгария (представители: M. Z. Fehér и K. Szíjjártó)
 Ответник: Европейска комисия
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Общия съд:
 —
 да отмени Решение за изпълнение C(2013) 7136 окончателен на Комисията от 31 октомври 2013 година относно частичното възстановяване на национална финансова помощ, предоставена на организации на производители за изпълнените през 2011 г. в Унгария оперативни програми.
 —
 да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 В подкрепа на жалбата си жалбоподателят изтъква обстоятелството, че Комисията е превишила правомощията си и е нарушила приложимите разпоредби от правото на Съюза, като е определила сумата, дължима на Унгария за частично възстановяване на националната финансова помощ, предоставена през 2011 г. на организациите на производителите на плодове и зеленчуци.
 Според жалбоподателя правото на Съюза не дава възможност на Комисията в рамките на решението относно частично възстановяване от Общността на предоставената национална финансова помощ в съответствие с член 103д от Регламент (ЕО) No 1234/2007, (1) на организациите на производители на плодове и зеленчуци, да разреши възстановяването само до размера на сумите, които към момента на подаване на заявлението за разрешаване на национална помощ унгарското правителство е посочило като „оценъчни“ или „прогнозни“.
 Жалбоподателят счита, че в съответствие с член 103д от Регламент No 1234/2007 разрешението, предоставено от Комисията във връзка с националната помощ, се отнася до предоставянето на тази помощ, а не до определянето на максимален размер от страна на Комисията на помощта, която може да бъде отпусната. Според жалбоподателя този максимален размер се определя по недвусмислен начин в Регламент No 1234/2007, съгласно който националната помощ не може да надхвърля 80 % от финансовите вноски в оперативния фонд на членовете или на организациите на производители.
 Правилата относно частичното възстановяване на националната помощ от Общността не дават възможност на Комисията в рамките на разрешаване на частично възстановяване да определи като максимален размер на възстановяването сумата, която държавата членка е посочила в своето заявление за разрешаване, било то като общ размер на помощта или като размер на помощта, отпусната за всяка една организация на производители. Това е така, още повече че унгарското правителство е посочило, че ставало въпрос за предварителни или прогнозни суми.
 Също така жалбоподателят твърди, че Комисията е оправомощена да провери дали действително предоставената помощ не е надхвърлила посочения по-горе максимален размер от 80 %, и дали исканото възстановяване не надхвърля 60 % от предоставената помощ, но не и да налага като максимален размер на възстановяването сумите, посочени в заявлението за разрешение, особено когато в заявлението е бил подчертан предварителният или оценъчен характер на сумите. В случай че по определени причини през годината бъде изменен размерът на отпуснатата на организация на производители национална помощ, частичното възстановяване от Общността трябва да съответства на действително предоставената помощ, при условие че са изпълнени съответните изисквания на правото на Съюза.
 (1) Регламент (ЕО) No 1234/2007 на Съвета от 22 октомври 2007 година за установяване на обща организация на селскостопанските пазари и относно специфични разпоредби за някои земеделски продукти (ОВ L 299, стр. 1).


text:
 8.12.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 379/30
 Жалба, подадена на 19 октомври 2012 г. — Pilkington Group/Комисия
 (Дело T-462/12)
 2012/C 379/51
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: Pilkington Group Ltd (St Helens, Обединено кралство) (представители: J. Scott, S. Wisking и K. Fountoukakos-Kyriakakos, Solicitors)
 Ответник: Европейска комисия
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Общия съд:
 —
 да отмени на основание член 263 ДФЕС Решението на Европейската комисия от 6 август 2012 г., с което се отхвърля искането за поверително третиране (Решение C(2012) 5718 окончателен) (преписка COMP/39.125 — Автомобилно стъкло) (и по-специално член 4 от него); и
 —
 да осъди ответника да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага шест правни основания.
 1.
 С първото си правно основание жалбоподателят твърди, че ответникът е нарушил член 296 ДФЕС, член 8 от Мандата на служителя по изслушването (1) и член 41 от Хартата на основните права и принципа на добра администрация, доколкото не е разгледал надлежно подробните доводи на жалбоподателя и не е мотивирал достатъчно своя подход.
 2.
 С второто си правно основание жалбоподателят твърди, че ответникът е нарушил правото на ЕС (в частност член 339 ДФЕС, член 28 от Регламент (ЕО) No 1/2003 (2) на Съвета, член 8 от Мандата на служителя по изслушването) като е решил да публикува информация, която съгласно релевантния правен критерий и при правилна оценка е трябвало да бъде считана за търговска тайна, доколкото Комисията:
 —
 не е приложила релевантния правен критерий,
 —
 е дала погрешна оценка на въпроса дали разглежданата информация представлява търговска тайна или друга поверителна информация;
 —
 е приложила неотносими критерии, като този, според който данните представляват факти по съществото на твърдяното нарушение; и
 —
 е направила погрешна оценка на въпроса дали съществуват императивни съображения за оповестяването, с оглед по-специално на подхода на Комисията, изразяващ се в отказ на достъпа до документи, които съдържат сходна информация и с оглед на съдебната практика на юрисдикциите на Съюза, създала обща презумпция, според която подобна информация е поверителна и не може да бъде публично оповестена.
 3.
 С третото си правно основание жалбоподателят твърди, че ответникът е действал в разрез с правото на ЕС и е нарушил принципа на равно третиране, като в конкретния случай е възприел неблагоприятен за жалбоподателя подход, в сравнение с предприятия в сходно положение по други приключили наскоро или висящи производства.
 4.
 С четвъртото си правно основание жалбоподателят твърди, че ответникът е действал в разрез с правото на ЕС, като е нарушил принципа на оправдани правни очаквания, доколкото не е отговорил на оправданото правно очакване на жалбоподателя, че поверителната информация, получена от или предоставена на Комисията в рамките на производство в областта на конкуренцията, няма да бъде оповестена.
 5.
 С петото си правно основание жалбоподателят твърди, че ответникът е нарушил правото на Съюза (в частност член 339 ДФЕС, член 28 от Регламент (ЕО) No 1/2003 на Съвета и член 8 от Мандата на служителя по изслушването) като е решил да публикува информация, позволяваща идентифицирането на конкретни лица.
 6.
 С шестото си правно основание жалбоподателят твърди, че ответникът е нарушил принципа на пропорционалност и Регламент (ЕО) No 1049/2001 (3) (в частност член 4, параграф 2 от него) като е възприел несъразмерен начин на оповестяване на въпросната информация и е заобиколил предвидените в този регламент принципи и производства.
 (1) Решение 2011/695/ЕС на Председателя на Европейската комисия от 13 октомври 2011 година относно функцията и мандата на служителя по изслушването в някои производства по конкуренция (ОВ L 275, стр. 29).
 (2) Регламент (ЕО) No 1/2003 на Съвета от 16 декември 2002 година относно изпълнението на правилата за конкуренция, предвидени в членове 81 и 82 от Договора (ОВ L 1, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 167).
 (3) Регламент (ЕО) No 1049/2001 на Европейския парламент и на Съвета от 30 май 2001 година относно публичния достъп до документи на Европейския парламент, на Съвета и на Комисията (ОВ L 145, стр.43; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 3, стр. 76).


text:
 16.2.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 46/31
 Решение на Съда на публичната служба (втори състав) от 11 декември 2012 г. — Ntouvas/ЕЦПКЗ
 (Дело F-107/11) (1)
 (Публична служба - Договорно нает служител - Процедура по оценяване за 2010 г. - Искане за отмяна на атестационния доклад)
 2013/C 46/60
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: Ioannis Ntouvas (Sundbyberg, Швеция) (представител: E. Mylonas, avocat)
 Ответник: Европейски център за профилактика и контрол върху заболяванията (ЕЦПКЗ) (представители: R. Trott, D. Waelbroeck, avocat)
 Предмет
 Публична служба — Искане за отмяна на атестационния доклад на жалбоподателя за периода от 1 януари до 31 декември 2010 г.
 Диспозитив
 1.
 Отхвърля жалбата.
 2.
 Осъжда г-н Ntouvas да плати направените от него съдебни разноски, както и разноските на Европейския център за профилактика и контрол върху заболяванията.
 (1) ОВ C 25, 28.01.2012 г., стр. 69.


text:
 13.7.2015
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 228/12
 Определение на Общия съд от 18 май 2015 г. — Out of the blue/СХВП — Mombauer (REFLEXX)
 (Дело T-48/13) (1)
 ((Марка на Общността - Възражение - Оттегляне на възражението - Липса на основание за произнасяне))
 (2015/C 228/14)
 Език на производството: немски
 Страни
 Жалбоподател: Out of the blue KG (Лилиентал, Германия) (представители: G. Hasselblatt и I. George, адвокати)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представители: първоначално A. Poch, а впоследствие S. Hanne)
 Друга страна в производството пред апелативния състав на СХВП, встъпила в производството пред Общия съд: Meinhard Mombauer (Кьолн, Германия) (представител: M. Vohwinkel, адвокат)
 Предмет
 Жалба срещу решението на четвърти апелативен състав на СХВП от 19 ноември 2012 г. (преписка R 1656/2011-4), постановено в производство по възражение със страни Out of the blue KG и Meinhard Mombauer.
 Диспозитив
 1)
 Липсва основание за произнасяне по жалбата.
 2)
 Осъжда жалбоподателя и встъпилата страна да понесат направените от тях съдебни разноски, както и по половината от съдебните разноски на ответника.
 (1) ОВ C 86, 23.3.2013 г.


text:
 24.11.2007
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 283/29
 Иск, предявен на 24 юли 2007 г. — Dimos Peramatos/Комисия
 (Дело T-312/07)
 (2007/C 283/53)
 Език на производството: гръцки
 Страни
 Ищец: Dimos Peramatos (община Perama, Гърция) (представители: адв. G. Gerapetritis и адв. P. Petropoulos)
 Ответник: Комисия на Европейските общности
 Искания на ищеца
 —
 да се отмени обжалваното решение в смисъл, че се прекрати всякакво задължение на ищеца за възстановяване на сумите, които са му изплатени в рамките на Програма LIFE97/ENV/GR/000380 или, при условията на евентуалност, да се измени обжалваното решение в смисъл, че се задължи общината да заплати сумата от 93 795,32 EUR като счетоводно определяне на недопустими разходи, както отбелязва и Комисията;
 —
 да се осъди Комисията да заплати съдебните разноски и хонорарите на адвокатите, платени от ищеца.
 Правни основания и основни доводи
 Предмет на настоящия иск е отмяна на Решението на Комисията от 7 декември 2005 г. относно нареждане за събиране No 3240504536, връчено за изпълнение на община Perama от съдебен изпълнител на 17 май 2007 г., издадено за събиране на финансовата вноска, платена от Комисията в рамките на финансиране, предоставено на община Perama с Решение на Комисията C(97)1997/29 окончателен.
 Ищецът се позовава на фактическа грешка и на неправилно тълкуване на решението на Комисията. По-конкретно ищецът твърди, че неговото задължение се е отнасяло изключително до засаждането на дървета и в никакъв случай до по-нататъшното им оцеляване, така че евентуалното им унищожаване впоследствие не би могло да бъде вменено на общината. В резултат на това ищецът поддържа, че неговото юридическо задължение е погасено с изпълнението на дейността и че при това положение не е възможно да се претендира събиране на дълговете, с изключение на случая, в който представените оправдателни документи не отговарят на условията за допустимост, определени в решението.
 Освен това, ищецът твърди, че обжалваното решение нарушава основния принцип относно задължението за мотивиране на актовете на общностните институции и принципа на оправданите правни очаквания.


text:
 19.6.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 161/57
 Жалба, подадена на 29 март 2010 г. — Marsili/Комисия
 (Дело F-19/10)
 (2010/C 161/91)
 Език на производството: френски
 Страни
 Жалбоподател: Letizia Marsili (Брюксел, Белгия) (представители: K. Van Maldegem, C. Mereu и M. Velardo, avocats)
 Ответник: Европейска комисия
 Предмет и описание на спора
 Отмяна на решението на Комисията да не включва жалбоподателя в списъка с резерви от конкурс EPSO/AST/51/08, както и обезщетение за претърпените от жалбоподателя вреди.
 Искания на жалбоподателя
 —
 да се отмени решението на конкурсната комисия от 17 декември 2009 г. да не се включва жалбоподателят в списъка от конкурс EPSO/AST/51/08 и да се осъди ответникът да заплати обезщетение, чийто размер временно е определен на 1 EUR и ще бъде определен по-точно в хода на производството, както и да заплати компенсаторни и мораторни лихви при лихвен процент от 6,75 % за претърпените имуществени и неимуществени вреди,
 —
 да се осъди Европейската комисия да заплати съдебните разноски.


text:
 21.11.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 428/7
 Преюдициално запитване от High Court (Ирландия), постъпило на 22 август 2016 г. — North East Pylon Pressure Campaing Limited, Maura Sheehy/An Bord Pleanála, The Minister for Communications Energy and Natural Resources, Ireland, Attorney General
 (Дело C-470/16)
 (2016/C 428/09)
 Език на производството: английски
 Запитваща юрисдикция
 High Court (Ирландия)
 Страни в главното производство
 Оспорващи: North East Pylon Pressure Campaing Limited, Maura Sheehy
 Ответници: An Bord Pleanála, The Minister for Communications Energy and Natural Resources, Ireland, Attorney General
 Преюдициални въпроси
 i.
 В случай че по националното право законодателят не е определил изрично и окончателно на кой етап от процедурата може да се оспори решение и съдът разрешава този въпрос за всеки конкретен случай поотделно в съответствие с правилата на общото право (common-law), приложимо ли е предвиденото в член 11, параграф 4 от Директива 2011/92/ЕС (1) право на процедура, която „да не бъде възпрепятстващо скъпа“, по отношение на производството пред националния съд, в рамките на което се установява дали въпросното оспорване е предявено на правилния етап?
 ii.
 Отнася ли се предвиденото в член 11, параграф 4 от Директива 2011/92/ЕС изискване за процедура, която „да не бъде възпрепятстващо скъпа“, за всички елементи на съдебно производство, в рамките на което се оспорва законосъобразността (с оглед на националното право или на правото на Съюза) на решение, действие или бездействие, попадащо в приложното поле на разпоредбите от същата директива за участие на обществеността, или се отнася само за тези елементи на оспорването, които са основани на правото на Съюза (или по-конкретно само за елементите на оспорването, които имат отношение към разпоредбите от директивата за участие на обществеността)?
 iii.
 Попадат ли в обхвата на съдържащия се в член 11, параграф 1 от Директива 2011/92/ЕС израз „решения, действия или бездействия“ административните решения, които са приети в рамките на разглеждане на заявка за разрешение за осъществяване, независимо дали с тези решения се установяват окончателно права на страните?
 iv.
 Трябва ли националният съд, за да осигури ефективна съдебна защита в областите, които попадат в приложното поле на правото на Съюза относно околната среда, да даде тълкуване по националното си право, което да съответства, доколкото е възможно, на определените цели в член 9, параграф 3 от Конвенцията на ИКЕ на ООН за достъпа до информация, участието на обществеността в процеса на вземането на решения и достъпа до правосъдие по въпроси на околната среда, съставена в Орхус на 25 юни 1998 г. (наричана по-нататък „Конвенцията от Орхус“), а) при оспорване на валидността на процедура за издаване на разрешение за осъществяване на проект от общ интерес по смисъла на Регламент (ЕС) No 347/2013 (2) на Европейския парламент и на Съвета от 17 април 2013 година относно указания за трансевропейската енергийна инфраструктура и/или б) при оспорване на валидността на процедура за издаване на разрешение за осъществяване относно европейска област по смисъла на Директива 92/43/ЕИО на Съвета от 21 май 1992 година за опазване на естествените местообитания и на дивата флора и фауна?
 v.
 При утвърдителен отговор на четвъртия въпрос, точки а) и/или б), изискването оспорващите да „отговарят на критериите, ако има такива, посочени в националното право“, представлява ли пречка да се приеме, че Конвенцията от Орхус има непосредствено действие, при положение че оспорващите изпълняват всички критерии по националното право, за да могат да оспорват и/или изрично имат право да предявят искане за оспорване а) на валидността на процедура за издаване на разрешение за осъществяване на проект от общ интерес по смисъла на Регламент (ЕС) No 347/2013 и/или б) на валидността на процедура за издаване на разрешение за осъществяване относно европейска област по смисъла на Директива 92/43/ЕИО?
 vi.
 Възможно ли е държава членка да предвиди в законодателството си изключения от правилото, че процедурите в областта на околната среда не трябва да бъдат възпрепятстващо скъпи, при положение че нито Директива 2011/92/ЕС, нито Конвенцията от Орхус предвижда такова изключение?
 vii.
 По-специално допуска ли Конвенцията от Орхус национално право да изисква наличие на причинно-следствена връзка между твърдяното незаконосъобразно действие или решение и увреждането на околната среда като условие за прилагането на имплементиращото член 9, параграф 4 от Конвенцията от Орхус национално законодателство за гарантиране, че производствата в областта на околната среда не са възпрепятстващо скъпи?
 (1) Директива 2011/92/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 13 декември 2011 година относно оценката на въздействието на някои публични и частни проекти върху околната среда (ОВ L 26, стр. 1)
 (2) Регламент (ЕС) No 347/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 17 април 2013 година относно указания за трансевропейската енергийна инфраструктура и за отмяна на Решение No 1364/2006/ЕО, както и за изменение на регламенти (ЕО) No 713/2009, (ЕО) No 714/2009 и (ЕО) No 715/2009 (ОВ L 115, стр. 39).


text:
 5.7.2008
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 171/20
 Преюдициално запитване, отправено от Първоинстанционен съд (едноличен състав) в Ретимно (Гърция) на 17 април 2008 г. — Dimitrios G. Ladakis, Andréas M. Birtas, Konstantinos G. Kyriakopoulos, Emmanouil V. Klamponis, Sofoklis E. Mastorakis/Dimos Geropotamou
 (Дело C-163/08)
 (2008/C 171/33)
 Език на производството: гръцки
 Препращаща юрисдикция
 Първоинстанционен съд (едноличен състав) в Ретимно
 Страни в главното производство
 Ищец: Dimitrios G. Ladakis, Andréas M. Birtas, Konstantinos G. Kyriakopoulos, Emmanouil V. Klamponis, Sofoklis E. Mastorakis
 Ответник: Dimos Geropotamou
 Преюдициални въпроси
 1)
 Дали клауза 5 и клаузи 8.1 и 8.3 от Рамковото споразумение за срочната работа, сключено между CES [Европейската конфедерация на профсъюзите], UNICE [Съюза на индустриалците в Европейската общност] и CEEP [Европейския център на предприятията с държавно участие], което представлява неразделна част от Директива 1999/70/ЕО на Съвета (ОВ L 175, 10.7.1999 г., стр. 43; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 5, стр. 129), следва да се тълкуват в смисъл, че общностното право не позволява на държава-членка, като се позовава на изискването за прилагане на това Рамково споразумение, да приема разпоредби, когато: а) в националната правна уредба отпреди влизането в сила на директивата вече съществуват еквивалентни правни мерки по смисъла на клауза 5.1 от рамковото споразумение, и б) когато с приетите за прилагане на Рамковото споразумение разпоредби в националната правна уредба се намалява общото ниво на закрила, предоставена на работниците на срочни трудови договори?
 2)
 При положителен отговор на първия въпрос, в случай че в националната правна уредба при влизането в сила на Директива 1999/70/ЕО вече съществуват еквивалентни правни мерки по смисъла на клауза 5.1 от Рамковото споразумение, като член 8, параграф 3 от Закон No 2112/1920, за който става въпрос в спора по главното производство, дали представлява непозволено намаляване на общото ниво на закрила на работниците на срочни трудови договори в националната правна уредба по смисъла на клаузи 8.1 и 8.3 от Рамковото споразумение приемането на нормативна разпоредба, обоснована с изискването за прилагане на Рамковото споразумение, като член 11 от Президентски указ No 164/2004, за който става въпрос в делото по главното производство:
 а)
 когато тази нормативна разпоредба, насочена към прилагането на Рамковото споразумение, е приета след изтичането на срока за транспониране на Директива 1999/70/ЕО, но в нейния обсег на приложение във времето попадат само срочни трудови договори и правоотношения, действащи към момента на нейното влизане в сила или изтекли в рамките на определен период преди влизането й в сила, но след изтичането на срока за транспониране на директивата, докато предшестващите еквивалентни правни мерки нямат ограничен във времето обсег на приложение и обхващат всички срочни трудови договори, които са били сключени, действали са или са изтекли към датата на влизане в сила на Директива 1999/70/ЕО и на изтичане на срока за нейното транспониране;
 б)
 когато в приложното поле на тази нормативна разпоредба, насочена към прилагането на Рамковото споразумение, попадат само срочни трудови договори или правоотношения, които — за да се считат за последователни по смисъла на посочената разпоредба — трябва да отговарят едновременно на следните условия:
 i)
 между тях да има период, не по-дълъг от три месеца;
 ii)
 те да имат обща продължителност от поне 24 месеца към момента на влизане в сила на тази разпоредба, независимо от броя на подновяванията на договорите, или въз основа на тези подновявания да е имало общ период на работа от поне 18 месеца в рамките на общ период от 24 месеца, считано от първоначалния договор, при условие че има поне три подновявания след първоначалния договор, докато предшестващите еквивалентни правни мерки не поставят такива изисквания, а обхващат всички срочни (последователни) трудови договори, независимо от минимален период на работа и минимален брой подновявания на договори;
 в)
 когато разглежданата национална правна мярка, насочена към прилагането на Рамковото споразумение, предвижда като правна последица във връзка със закрилата на работниците на срочни трудови договори и предотвратяването на злоупотреба по смисъла на Рамковото споразумение за срочната работа квалифицирането на срочния трудов договор като договор с неопределена продължителност с действие занапред (ex nunc), докато предшестващите еквивалентни правни мерки предвиждат квалифицирането на срочните трудови договори като договори с неопределена продължителност от момента на първоначалното им сключване (ex tunc)?
 3)
 При положителен отговор на първия въпрос, в случай че в националната правна уредба при влизането в сила на Директива 1999/70/ЕО вече съществуват еквивалентни правни мерки по смисъла на клауза 5.1 от Рамковото споразумение за срочната работа, което представлява неразделна част от тази директива, като член 8, параграф 3 от Закон No 2112/1920, за който става въпрос в разглежданото дело, дали представлява непозволено намаляване на общото ниво на закрила на работниците на срочни трудови договори в националната правна уредба по смисъла на клаузи 8.1 и 8.3 от Рамковото споразумение приемането на нормативна разпоредба, обоснована с изискването за прилагане на Рамковото споразумение, като член 7 от Президентски указ No 164/2004, представляващ предмет на разглеждане в делото по главното производство, когато този член предвижда като единствен способ за закрила на работниците на срочни трудови договори срещу злоупотреба задължението от страна на работодателя за заплащане на възнаграждението и на обезщетението за уволнение, в случай на противозаконно наемане на работници с последователни срочни трудови договори, като се отчита фактът, че:
 а)
 задължението за заплащане на възнаграждението и на обезщетението за уволнение е предвидено от националното право във всеки случай на трудово правоотношение и не е специално насочено към предотвратяване на злоупотреба по смисъла на Рамковото споразумение и
 б)
 прилагането на предшестващата еквивалентна правна мярка има за правна последица признаването на срочни трудови договори за договори с неопределена продължителност?
 4)
 При положителен отговор на предишните въпроси, дали националният съд при тълкуване на своето национално право в съответствие с Директива 1999/70/ЕО следва да остави без приложение несъответстващите на тази директива разпоредби, съдържащи се в законовата уредба, приета с позоваване на изискването за прилагане на Рамковото споразумение, която обаче предвижда намаляване на общото ниво на закрила на работниците на срочни трудови договори във вътрешната правна уредба, като разпоредбите на член 7 и член 11 от Президентски указ No 164/2004, и да приложи вместо тях разпоредбите, съдържащи се в еквивалентната национална уредба, предшестваща влизането в сила на директивата, като разпоредбите на член 8, параграф 3 от Закон No 2112/1920?
 5)
 В случай, че националният съд възприеме по принцип за приложима по дело, отнасящо се до срочната работа, разпоредба (в конкретния случай член 8, параграф 3 от Закон No 2112/1920), която представлява еквивалентна правна мярка по смисъла на клауза 5.1 от Рамковото споразумение за срочната работа, представляващо неразделна част от Директива 1999/70/ЕО, и — въз основа на тази разпоредба — констатацията, че ако последователни трудови договори са сключени като срочни договори без обективна причина, свързана с естеството, с вида и с всички характеристики на предоставяната дейност, това води след себе си признаването, че тези договори са трудови договори с неопределена продължителност:
 а)
 дали е съвместимо с общностното право тълкуване и прилагане на националното право от страна на националния съд, съгласно което във всеки случай представлява обективна причина за сключването на срочни трудови договори обстоятелството, че като правно основание за сключването им е използвана разпоредба относно работата по срочни трудови договори за задоволяването на нужди със сезонен, периодичен, временен или извънреден характер, дори и в действителност задоволяваните нужди да са „устойчиви и дълготрайни“;
 б)
 дали е съвместимо с общностното право тълкуване и прилагане на националното право от страна на националния съд, съгласно което разпоредба, забраняваща преобразуването на срочни трудови договори в обществения сектор в трудови договори с неопределена продължителност, следва да се тълкува в смисъл, че в обществения сектор във всички случаи съществува абсолютна забрана за преобразуването на срочен трудов договор или правоотношение в договор или правоотношение с неопределена продължителност, даже в случай, че противозаконно е сключен като срочен договор, доколкото в действителност задоволяваните нужди са „устойчиви и дълготрайни“, и на националния съд не е оставена възможността в такива случаи да прогласи действителния характер на разглежданото трудово правоотношение и неговата правилна квалификация като договор с неопределена продължителност; или тази забрана следва да се ограничи единствено до срочните трудови договори, които действително са сключени за задоволяването на временни, непредвидими, спешни, извънредни или други подобни нужди, а не и в случай, при който всъщност са сключени за задоволяването на „устойчиви и дълготрайни“ нужди?


text:
 28.8.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 234/18
 Определение на Съда (осми състав) от 4 март 2010 г. — Kaul GmbH/Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели), Bayer AG
 (Дело C-193/09 P) (1)
 (Обжалване - Заявка за регистрация на словна марка на Общността „ARCOL“ - Възражение на притежателя на словната марка на Общността „CAPOL“ - Изпълнение от СХВП на съдебно решение, с което се отменя решение на негов апелативен състав - Право на изслушване - Вероятност от объркване - Изискуема минимална степен на сходство между марките - Отхвърляне поради очевидна неотносимост на представените пред апелативния състав нови доказателства - Членове 8, параграф 1, буква б), 61, параграф 2, 63, параграф 6, 73, второ изречение и 74, параграф 2 от Регламент No 40/94)
 2010/C 234/27
 Език на производството: английски
 Страни
 Ищец: Kaul GmbH (представител: R. Kunze, Rechtsanwalt и solicitor)
 Други страни в производството: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представител: G. Schneider), Bayer AG
 Предмет
 Жалба срещу Решение на Първоинстанционния съд (пети състав) от 25 март 2009 г. по дело Kaul/СХВП (T-402/07), с което Първоинстанционният съд отхвърля жалбата, подадена от притежателя на словната марка на Общността „CAPOL“ за стоки от клас 1 за отмяна на Решение R 782/2000-2 на втори апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (СХВП) от 1 август 2007 г., с което за втори път е отхвърлена жалбата срещу решението на отдела по споровете за отхвърляне на възражението срещу заявката за регистрация на словната марка на Общността „ARCOL“ за стоки от класове 1, 17 и 20, след отмяната с Решение по дело СХВП/Kaul, C-29/05 P на първоначалното решение на трети апелативен състав за отхвърляне на възражението
 Диспозитив
 1.
 Отхвърля жалбата.
 2.
 Осъжда Kaul GmbH да заплати съдебните разноски.
 (1) ОВ C 193, 15.8.2009 г.