text:
 23.6.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 184/22
 Жалба, подадена на 24 февруари 2012 г. — ZZ/Комисия
 (Дело F-27/12)
 2012/C 184/48
 Език на производството: италиански
 Страни
 Жалбоподател: ZZ (представител: R. Ferlin, avvocato)
 Ответник: Европейска комисия
 Предмет на производството
 Отмяна на решението на Комисията да изключи жалбоподателя от конкурсната процедура EPSO/COM/AD/02/10 — AD7
 Искания на жалбоподателя
 —
 да се отмени Решение R/718/11 на Европейската комисия от 21 ноември 2011 г.,
 —
 при условията на евентуалност да се анулира цялата конкурсна процедура,
 —
 да бъде осъдена Комисията да заплати сумата 50 000 EUR като обезщетение за претърпени в резултат на спора неимуществени вреди,
 —
 да се бъде осъден ответникът да заплати всички разноски за производството.


text:
 12.1.2015
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 7/27
 Решение на Общия съд от 19 ноември 2014 г. — European Dynamics Luxembourg и Evropaïki Dynamiki/Европол
 (Дела T-40/12 и Т-183/12) (1)
 ((Обществени поръчки за услуги - Процедура за възлагане - Предоставяне на информационни услуги във връзка със система за управление на документи и на интранет портал на предприятие - Отхвърляне на офертата на един кандидат - Задължение за мотивиране - Равно третиране - Прозрачност - Пропорционалност - Извъндоговорна отговорност))
 (2015/C 007/30)
 Език на производството: гръцки
 Страни
 Жалбоподатели: European Dynamics Luxembourg SA (Етелбрук, Люксембург) и Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (Атина, Гърция) (представители: V. Christianos и S. Paliou, avocats)
 Ответник: Европейска полицейска служба (Европол) (представители: J. Teal и T. de Maignas, подпомагани от P. Anestis, avocat, C. Kennedy-Loest, solicitor, N. Pourbaix и D. Vallindas, avocats)
 Предмет
 По дело T-40/12, искане за отмяна на решението на Европол от 22 ноември 2011 г., с което се отхвърля офертата на жалбоподателите, направена в рамките на процедура за възлагане на обществена поръчка D/C3/1104 относно доставката на система за управление на предприятие (управление на документи, на преписки и на работни процеси) и на интранет портал на предприятие (OВ 2011/S 134-222044), а по дело T-183/12, от една страна, искане за отмяна на решението на Европол да възложи обществената поръчка по горепосочената процедура за възлагане на друг оферент, и от друга страна — искане за обезщетение за вредите, произтичащи от загубата на възможност, за жалбоподателите, да им бъде възложена обществената поръчка
 Диспозитив
 1)
 Съединява дела T-40/12 и T-183/12 за целите на съдебното решение.
 2)
 Отхвърля жалбите.
 3)
 Осъжда European Dynamics Luxembourg SA и Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE да понесат направените от тях съдебни разноски, както и тези, направени от Европейската полицейска служба (Европол).
 (1) ОВ C 109, 14.4.2012 г.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 18.4.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 136/8
 Преюдициално запитване от Amtsgericht Kehl (Германия), постъпило на 7 януари 2016 г. — наказателно производство срещу A
 (Дело C-9/16)
 (2016/C 136/13)
 Език на производството: немски
 Запитваща юрисдикция
 Amtsgericht Kehl
 Страни в главното производство
 A
 Друга страна: Staatsanwaltschaft Offenburg
 Преюдициални въпроси
 1)
 Трябва ли член 67, параграф 2 ДФЕС, както и членове 20 и 21 от Регламент No 562/2006 за създаване на Кодекс на Общността за режима за движение на лица през границите (Кодекс на шенгенските граници) (1) или други разпоредби на Европейския съюз да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална правна уредба, съгласно която полицейските органи на съответната държава членка са оправомощени да проверяват самоличността на лицата, независимо от поведението им и от конкретните обстоятелства, в зона от 30 километра до националната граница на тази държава членка с държавите — страни по Конвенцията за прилагане на Споразумението от Шенген от 14 юни 1985 година (КПСШ) (2), за да възпрепятстват или спрат неправомерно влизане на територията на тази държава членка, или за да предотвратят определени наказуеми деяния, които са насочени срещу сигурността на границата или осъществяването на гранична охрана, или са извършени във връзка с преминаването на границата, без съгласно член 23 и сл. от Кодекса на шенгенските граници на съответната вътрешна граница временно отново да е въведен граничен контрол?
 2)
 Трябва ли член 67, параграф 2 ДФЕС, както и членове 20 и 21 от Регламент No 562/2006 за създаване на Кодекс на Общността за режима за движение на лица през границите (Кодекс на шенгенските граници) или други разпоредби на Европейския съюз да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална правна уредба, съгласно която, за да възпрепятстват или спрат неправомерно влизане на територията на съответната държава членка, полицейските органи на тази държава членка са оправомощени във влакове и в района на железопътните съоръжения на същата държава членка да задържат за кратко лицата, да ги разпитват и да изискват да им бъдат представени за проверка носените документи за самоличност или документи за преминаване на границата, както и да проверяват визуално носените от тези лица предмети, ако от известната фактическа информация или от опита на граничната полиция следва да се предположи, че тези влакове или железопътни съоръжения се използват за неправомерно влизане в страната и влизането става от държава, която е страна по Конвенцията за прилагане на Споразумението от Шенген от 14 юни 1985 година (КПСШ), без съгласно член 23 и сл. от Кодекса на шенгенските граници на съответната вътрешна граница временно отново да е въведен граничен контрол?
 (1) Регламент (ЕО) No 562/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 15 март 2006 година за създаване на Кодекс на Общността за режима на движение на лица през границите (Кодекс на шенгенските граници) (ОВ L 105, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 8, стр. 5.
 (2) Конвенция от 19 юни 1990 година за прилагане на споразумението от Шенген от 14 юни 1985 година между правителствата на държавите от Икономическия съюз Бенелюкс, Федерална република Германия и Френската република за постепенното премахване на контрола по техните общи граници (ОВ L 239, 2000 г., стр. 19;. Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 1, стр. 183).


text:
 25.6.2011
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 186/34
 Жалба, подадена на 9 април 2011 г. — Honnefelder/Комисия
 (Дело F-42/11)
 2011/C 186/64
 Език на производството: немски
 Страни
 Жалбоподател: Stephanie Honnefelder (Брюксел, Белгия) (представител: C. Bode, Rechtsanwalt)
 Ответник: Европейска комисия
 Предмет на производството
 Отмяна на решението на Комисията да не включи жалбоподателя в списъка с резервите от конкурса EPSO/AD/26/05
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска:
 —
 да се отмени решението на ответника от 11 февруари 2011 г.;
 —
 да се осъди Европейската комисия да заплати съдебните разноски;
 —
 с предохранителна цел да се постанови неприсъствено решение.


text:
 8.3.2014
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 71/11
 Преюдициално запитване, отправено от Hoge Raad der Nederlanden (Нидерландия) на 23 декември 2013 г. — Diageo Brands BV/Симирамида-04 ЕООД
 (Дело C-681/13)
 (2014/C 71/18)
 Език на производството: нидерландски
 Запитваща юрисдикция
 Hoge Raad der Nederlanden
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: Diageo Brands BV
 Ответник: Симирамида-04 ЕООД
 Преюдициални въпроси
 1.
 Следва ли член 34, параграф 1 от Регламент (ЕО) No 44/2001 (1) да се тълкува в смисъл, че това основание за отказ за признаване на съдебно решение обхваща и случай, в който решението на съда на държавата членка по постановяване на съдебното решение явно противоречи на правото на Съюза и това обстоятелство е известно на този съд?
 2.
 а)
 Следва ли член 34, параграф 1 от Регламент (ЕО) No 44/2001 да се тълкува в смисъл, че успешното позоваване на това основание за отказ за признаване на съдебно решение се препятства от обстоятелството, че позоваващата се на това основание за отказ страна не е използвала всички средства за защита, налични в държавата членка, в която е постановено съдебното решение?
 б)
 При положителен отговор на въпрос 2, a) би ли било необходимо да се промени този отговор, ако използването на средствата за защита в държавата, в която е постановено съдебното решение, би било безсмислено, тъй като трябва да се приеме, че вследствие на това не би могло да се стигне до постановяване на различно съдебно решение?
 3.
 Следва ли член 14, параграф 1 от Директива 2004/48/ЕО (2) да се тълкува в смисъл, че тази разпоредба обхваща и съдебните разноски, направени от страните във връзка с правен спор в дадена държава членка относно иск за изплащане на обезщетение за вреди, при положение че този иск и правната защита срещу него засягат претендираното ангажиране на отговорността на ответника вследствие на предприемането в друга държава членка на действия по закрила на правото върху неговата марка — изземване на определени стоки и определени изявления на ответника — като във връзка с това се поставя и въпросът за признаването на решението на съда на последната държава членка в първата посочена държава членка?
 (1) Регламент (ЕО) No 44/2001 на Съвета от 22 декември 2000 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела (ОВ L 12, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 3, стр. 74).
 (2) Директива 2004/48/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 година относно упражняването на права върху интелектуалната собственост (ОВ L 157, стр. 45; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 2, стр. 56).


text:
 25.7.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 270/46
 Жалба, подадена на 3 май 2016 г. — Keturi kambariai/EUIPO — Coffee In (coffee inn)
 (Дело T-202/16)
 (2016/C 270/53)
 Език на жалбата: английски
 Страни
 Жалбоподател: UAB Keturi kambariai (Вилнюс, Литва) (представител: R. Pumputienė, lawyer)
 Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)
 Друга страна в производството пред апелативния състав: AS Coffee In (Талин, Естония)
 Данни за производството пред EUIPO
 Заявител на спорната марка: жалбоподателят
 Спорна марка: фигуративна марка на Европейския съюз с искане за цвят „черен, оранжев, бял“, съдържаща словните елементи „coffee inn“ — заявка за регистрация No 11 475 233
 Производство пред EUIPO: производство по възражение
 Обжалвано решение: решение на четвърти апелативен състав на EUIPO от 3 март 2016 г. по преписка R 137/2015-4
 Искания
 Жалбоподателят моли Общия съд:
 —
 да отмени обжалваното решение и в резултат на това да отхвърли възражението и да допусне регистрацията на марката, за която е подадена заявка,
 —
 да осъди EUIPO и встъпилата страна да заплатят разноските във връзка със съдебното производство и с производството пред апелативния състав.
 Изложени основания
 —
 Нарушение на член 42, параграфи 2 и 3 от Регламент No 207/2009;
 —
 Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент No 207/2009.


text:
 13.3.2017
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 78/34
 Жалба, подадена на 27 декември 2016 г. — Proof IT/EIGE
 (Дело T-914/16)
 (2017/C 078/47)
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: Proof IT SIA (Рига, Латвия) (представители: J. Jerņeva и D. Pāvila, lawyers)
 Ответник: Европейски институт за равенство между половете (EIGE)
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Общия съд:
 —
 да отмени решението на Европейския институт за равенство между половете — прието в рамките на процедура по възлагане на обществена поръчка за възлагането на рамков договор „Поддръжка и актуализиране на инструментите и източниците на EIGE за статистически данни за половете“ EIGE/2016/OPER/01-Лот 1 и EIGE/2016/OPER/01-Лот 2 — за което жалбоподателят е уведомен с писмо от 28 октомври 2016 г. и с което офертата на жалбоподателя е отхвърлена, а рамковият договор е възложен на трето предприятие,
 —
 да присъди на жалбоподателя обезщетение в размер на 128 480 EUR за пропусната възможност и/или за пропускането на самия договор,
 —
 да осъди ответника за заплати разноските на жалбоподателя.
 Основания и основни доводи
 В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага четири основания.
 1.
 Първо основание, в рамките на което се изтъкват нарушения на принципите за равно третиране и прозрачност, тъй като критериите за възлагане не са били тълкувани по еднакъв начин в хода на цялата процедура по възлагане на обществената поръчка.
 2.
 Второ основание, в рамките на което се твърди, че ответникът е нарушил принципите за равно третиране и прозрачност, тъй като е направил изцяло нова оценка на офертата на жалбоподателя, като по този начин е действал произволно, пораждайки опасения за фаворизиране.
 3.
 Трето основание, в рамките на което се изтъква, че ответникът е нарушил принципите за равно третиране и прозрачност, тъй като критериите за възлагането на поръчката са били неточни, като по този начин на ответника е била предоставена неограничена свобода на избор при възлагането на въпросния договор.
 4.
 Четвърто основание, в рамките на което се твърди, че ответникът е допуснал явни грешки в преценката при оценката на офертата на жалбоподателя, която, след като е била поправена, е трябвало да доведе до различен резултат от процедурата по възлагане на обществената поръчка, т.е. офертата на жалбоподателя не е трябвало да се отхвърли и рамковият договор е трябвало да се възложи на жалбоподателя.


text:
 29.3.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 111/33
 Жалба, подадена на 1 февруари 2016 г. — Alfonso Egüed/EUIPO — Jackson Family Farms (BYRON)
 (Дело T-45/16)
 (2016/C 111/39)
 Език на жалбата: английски
 Страни
 Жалбоподател: Nelson Alfonso Egüed (Мадрид, Испания) (представител: N. Fernández Fernández-Pacheco, адвокат)
 Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)
 Друга страна в производството пред апелативния състав: Jackson Family Farms LLC (Santa Rosa, САЩ)
 Данни за производството пред EUIPO
 Заявител: жалбоподателят
 Спорна марка: фигуративна марка на ЕС със словния елемент „BYRON“— заявка за регистрация No 10 581 619
 Производство пред EUIPO: производство по възражение/производство по обявяване на недействителност
 Обжалвано решение: решение на втори апелативен състав на EUIPO от 16 ноември 2015 г. по преписка R 822/2015-2
 Искания
 Жалбоподателят моли Общия съд:
 —
 да отмени обжалваното решение;
 —
 да уважи заявката за регистрация на марка на ЕС No 10581619, „BYRON“, за всички стоки, обхванати от класове 18, 25 и 33 (като последният клас е предмет на спора по настоящото дело);
 —
 да се осъди встъпилата страна да заплати съдебните разноски.
 Изложено основание
 —
 Нарушение на член 8, параграф 4 от Регламент No 207/2009 що се отнася до иска за установяване на нарушение.


text:
 20.11.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 317/3
 Списъци, от които се определят членовете на съдебните състави
 2010/C 317/06
 На заседание от 12 октомври 2010 г. Съдът изготви посочения в член 11б, параграф 2 от Процедурния правилник списък, от който се определят членовете на големия състав, както следва:
 г-н Rosas
 г-н Jarašiūnas
 г-жа Silva de Lapuerta
 г-жа Prechal
 г-н Schiemann
 г-жа Berger
 г-н Juhász
 г-н Šváby
 г-н Arestis
 г-н Safjan
 г-н Borg Barthet
 г-н Kasel
 г-н Ilešič
 г-жа Toader
 г-н Malenovský
 г-н Арабаджиев
 г-н Lõhmus
 г-н von Danwitz
 г-н Levits
 г-жа Lindh
 г-н Ó Caoimh
 г-н Bay Larsen
 На заседание от 12 октомври 2010 г. Съдът изготви посочения в член 11в, параграф 2, първа алинея от Процедурния правилник списък, от който се определят членовете на четвърти състав, състоящ се от петима съдии, както следва:
 Четвърти състав
 г-н Schiemann
 г-н Jarašiūnas
 г-н Bay Larsen
 г-н Prechal
 г-жа Toader
 На заседание от 12 октомври 2010 г. Съдът изготви посочения в член 11в, параграф 2, втора алинея от Процедурния правилник списък, от който се определят членовете на съставите от трима съдии, както следва:
 Пети състав
 г-н Borg Barthet
 г-н Ilešič
 г-н Levits
 г-н Safjan
 г-жа Berger
 Шести състав
 г-н Rosas
 г-н Lõhmus
 г-н Ó Caoimh
 г-жа Lindh
 Седми състав
 г-жа Silva de Lapuerta
 г-н Juhász
 г-н Arestis
 г-н Malenovský
 г-н von Danwitz
 Осми състав
 г-н Bay Larsen
 г-жа Toader
 г-жа Prechal
 г-н Jarašiūnas


text:
 19.3.2015
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 92/33
 РЕШЕНИЕ НА СЪДА
 от 16 декември 2013 година
 по дело E-7/13
 Creditinfo Lánstraust hf./Registers Iceland и Исландия
 (Директива 2003/98/ЕО относно повторната употреба на информацията в обществения сектор — Принципи на таксуването — Прозрачност — Понятие за разходи — Изисквания за самофинансиране)
 (2015/C 92/07)
 По дело E-7/13, Creditinfo Lánstraust hf./Registers Iceland и Исландия – МОЛБА до Съда по член 34 от Споразумението между държавите от ЕАСТ за създаване на надзорен орган и съд, отправена от Районния съд на Рейкявик (Héraðsdómur Reykjavíkur), относно тълкуването на Директива 2003/98/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 17 ноември 2003 г. относно повторната употреба на информацията в обществения сектор, Съдът, в състав Carl Baudenbacher, председател, Per Christiansen (съдия докладчик) и Páll Hreinsson, съдии, постанови на 16 декември 2013 г. решение, чийто диспозитив гласи:
 1.
 Членове 6 и 7 от Директива 2003/98/ЕО изискват при налагането на такси за повторната употреба на информацията в обществения сектор да се извършва проверка по същество към момента на определянето на таксата. Чрез проверката трябва да се установи, че общите приходи от такива такси не надвишават разходите за събирането, изготвянето, възпроизвеждането и разпространението на документите, заедно с разумна възвръщаемост на инвестицията. Ако факторите от значение за извършване на дадено изчисление са несигурни, следва най-малкото да се направи приблизителна оценка. Базата за изчисляване на таксите обаче се предоставя само при поискване. Това важи независимо дали таксата е определена със закон, от съответния публичен орган или по друг начин.
 2.
 При определяне на разходите по член 6 от директивата могат да бъдат взети предвид разходите, направени от даден орган от обществения сектор във връзка с първоначалното събиране и изготвяне на въпросните документи. В такъв случай всички приходи, събрани в това отношение, като такси или данъци, например гербови налози, които намаляват или компенсират тези разходи, могат също да бъдат взети предвид.
 3.
 Изискванията за самофинансиране, приложими за органите от обществения сектор, могат да бъдат взети предвид при определянето на разходите по член 6 от директивата. Това правило се прилага, при условие че съгласно член 6 са взети предвид само елементите на разходите, заедно с разумна възвръщаемост на инвестицията, свързани с обработката на документите, необходима за повторната употреба.


text:
 1.6.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 156/8
 Решение на Съда (шести състав) от 21 март 2013 г. — Европейска комисия/Buczek Automotive sp. z o.o., Република Полша
 (Дело C-405/11 P) (1)
 (Обжалване - Държавни помощи - Преструктуриране на полската индустрия - Понятие за държавна помощ - Събиране на публични вземания - Квалифициране като държавна помощ на обстоятелството, че не е поискано обявяване в несъстоятелност на предприятието длъжник - Критерий за частния кредитор - Разпределяне на доказателствената тежест - Граници на съдебния контрол)
 2013/C 156/11
 Език на производството: полски
 Страни
 Жалбоподател: Европейска комисия (представители: A. Stobiecka-Kuik и T. Maxian Rusche)
 Други страни в производството: Buczek Automotive sp. z o.o. (представители: J. Jurczyk, radca prawny), Република Полша (представител: M. Krasnodębska-Tomkiel)
 Предмет
 Жалба срещу Решение на Общия съд (втори състав) от 17 май 2011 г. по дело Buczek Automotive/Комисия (T-1/08), с което Общият съд отменя частично Решение 2008/344/ЕО на Комисията от 23 октомври 2007 година относно държавна помощ C-23/06 (ex NN 35/06), приведена в действие от Полша в полза на производителя на стомана Technologie Buczek Group (ОВ L 116, 2008 г., стр. 26) — Квалифициране като държавна помощ на обстоятелството, че не е поискано обявяване в несъстоятелност на предприятието длъжник — Грешка при прилагането на правото при преценката на направената от Комисията проверка на хипотетичния частен кредитор, както и при разпределянето на тежестта за доказване
 Диспозитив
 1.
 Отхвърля жалбата.
 2.
 Осъжда Европейската комисия да заплати съдебните разноски.
 3.
 Република Полша понася направените от нея съдебни разноски.
 (1) ОВ C 311, 22.10.2011 г.


text:
 1.8.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 279/36
 Жалба, подадена на 7 юни 2016 г. — Kaane American International Tobacco v EUIPO — Global Tobacco (GOLD MONT ORIGINAL Super Slims)
 (Дело T-292/16)
 (2016/C 279/51)
 Език на жалбата: английски
 Страни
 Жалбоподател: Kaane American International Tobacco Co. Ltd. (Джебел Али, Обединени арабски емирства) (представители: G. Hinarejos Mulliez, I. Valdelomar Serrano, lawyers)
 Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)
 Друга страна в производството пред апелативния състав: Global Tobacco FZCO (Дубай, Обединени арабски емирства)
 Данни за производството пред EUIPO
 Притежател на спорната марка: Другата страна в производството пред апелативния състав
 Спорна марка: Фигуративна марка на Европейския съюз със словните елементи „GOLD MONT ORIGINAL Super Slims“ — Марка на Европейския съюз No 11 361 714
 Производство пред EUIPO: Производство за обявяване на недействителност
 Обжалвано решение: Решение на четвърти апелативен състав на EUIPO от 8 април 2016 г. по преписка R 2492/2014-4
 Искания
 Жалбоподателят моли Общия съд:
 —
 да допусне настоящата жалба,
 —
 да отмени обжалваното решение,
 —
 да спре производството по преписка R 2492/2014-4 до влизане в сила на решението по паралелното производство по преписка R 1857/2015-4 (понастоящем висящо пред Общия съд),
 —
 да осъди EUIPO (апелативните състави) или, при условията на евентуалност, другата страна в производството да заплати съдебните разноски по настоящото производство.
 Изложено основание
 —
 Нарушение на принципите на равенство пред закона и на безпристрастност.


text:
 7.6.2008
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 142/4
 Решение на Съда (голям състав) от 15 април 2008 г. (преюдициално запитване от Labour Court — Ирландия) — Impact/Minister for Agriculture and Food, Minister for Arts, Sport and Tourism, Minister for Communications, Marine and Natural Resources, Minister for Foreign Affairs, Minister for Justice, Equality and Law Reform, Minister for Transport
 (Дело C-268/06) (1)
 (Директива 1999/70/ЕО - Клаузи 4 и 5 от Рамковото споразумение относно срочната работа - Срочна заетост в публичната администрация - Условия за наемане на работа - Възнаграждения и пенсии - Подновяване на срочни трудови договори за срок до осем години - Процесуална автономия - Непосредствено действие)
 (2008/C 142/05)
 Език на производството: английски
 Препращаща юрисдикция
 Labour Court
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: Impact
 Ответници: Minister for Agriculture and Food, Minister for Arts, Sport and Tourism, Minister for Communications, Marine and Natural Resources, Minister for Foreign Affairs, Minister for Justice, Equality and Law Reform, Minister for Transport
 Предмет
 Преюдициално запитване — Labour Court — Тълкуване на клауза 4, точка 1 [принцип на недопускане на дискриминация] и клауза 5, точка 1 [мерки за предотвратяване на злоупотреба при използването на последователни срочни трудови договори или правоотношения] от приложението към Директива 1999/70/ЕО на Съвета от 28 юни 1999 година относно Рамково споразумение за срочната работа, сключено между Европейската конфедерация на профсъюзите (CES), Съюза на индустриалците в Европейската общност (UNICE) и Европейския център на предприятията с държавно участие (CEEP) (ОВ L 175, стр. 43; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 5, стр. 129) — Жалба, която цели позоваване на непосредственото действие на посочените разпоредби — Липса на компетентност на сезираната юрисдикция по националното право — Компетентност по силата на общностното право, по- специално на принципите на равностойност и на ефективност
 Диспозитив
 1)
 Общностното право, и в частност принципът на ефективност, изисква специализирана юрисдикция, която в рамките на предоставената й от законодателството за транспониране на Директива 1999/70/ЕО на Съвета от 28 юни 1999 година относно Рамково споразумение за срочната работа, сключено между Европейската конфедерация на профсъюзите (CES), Съюза на индустриалците в Европейската общност (UNICE) и Европейския център на предприятията с държавно участие (CEEP) компетентност — макар и факултативна — трябва да се произнесе по искане на основание нарушение на това законодателство, да приеме, че е компетентна да разгледа и исканията на лицата, които се основават пряко на самата директива за периода от датата, на която изтича срокът за нейното транспониране, до датата на влизане в сила на посоченото законодателство, ако се установи, че задължението за тези лица да сезират успоредно обща юрисдикция с отделно искане, което се основава пряко на посочената директива, би довело до процесуални пречки, които могат да направят изключително трудно упражняването на предоставените им от общностния правен ред права. Препращащата юрисдикция трябва да извърши необходимите проверки в това отношение.
 2)
 Клауза 4, точка 1 от Рамково споразумение относно срочната работа, което е сключено на 18 март 1999 г. и се намира в приложението към Директива 1999/70, е безусловна и достатъчно точна по своето съдържание, за да могат частноправните субекти да се позоват на нея пред национален съд. Такъв обаче не е случаят с клауза 5, точка 1 от посоченото рамково споразумение.
 3)
 Член 10 ЕО и член 249, трета алинея ЕО, както и Директива 1999/70 трябва да се тълкуват в смисъл, че орган на държава-членка, действащ в качеството на публичен работодател, не може да приема мерки, които противоречат на целта, преследвана с тази директива и с Рамковото споразумение относно срочната работа, по отношение на предотвратяването на злоупотребата със срочни договори, изразяваща се в подновяване на тези договори за необичайно дълъг срок през периода между датата, на която изтича срокът за транспониране на тази директива, и датата на влизане в сила на закона за нейното транспониране.
 4)
 Доколкото приложимото национално право съдържа норма, която изключва прилагането на законите с обратна сила при липса на ясни и недвусмислени указания в обратен смисъл, националната юрисдикция, сезирана с искане на основание нарушение на разпоредба на националния закон за транспониране на Директива 1999/70, е длъжна, съгласно общностното право, да придаде обратно действие на посочената разпоредба към датата, на която изтича срокът за транспониране на тази директива, само ако в националното право съществува указание от такова естество, което може да придаде обратно действие на тази разпоредба.
 5)
 Клауза 4 от Рамковото споразумение относно срочната работа трябва да се тълкува в смисъл, че условията за наемане на работа по смисъла на тази клауза включват условията относно възнагражденията, както и относно пенсиите, които са функция на трудовото правоотношение, с изключение на условията относно пенсиите, които произтичат от законоустановена схема на социално осигуряване.
 (1) ОВ C 212, 2.9.2006 г.


text:
 16.5.2009
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 113/6
 Решение на Съда (първи състав) от 19 март 2009 г. (преюдициално запитване от Hessischer Verwaltungsgerichtshof — Германия) — Firma Baumann GmbH/Land Hessen
 (Дело C-309/07) (1)
 (Обща селскостопанска политика - Такси в областта на ветеринарните инспекции и проверки - Директива 85/73/ЕИО)
 2009/C 113/11
 Език на производството: немски
 Запитваща юрисдикция
 Hessischer Verwaltungsgerichtshof
 Страни в главното производство
 Ищец: Firma Baumann GmbH
 Ответник: Land Hessen
 Предмет
 Преюдициално запитване — Hessischer Verwaltungsgerichtshof — Тълкуване на член 5, параграф 3 и на приложение А, глава I, точка 1, точка 2, буква а) и точка 4, букви а) и б) от Директива 85/73/ЕИО на Съвета от 29 януари 1985 година относно финансирането на здравните инспекции и контрол на прясно месо и птиче месо (ОВ L 32, стр. 14; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 5, стр. 12), изменена и консолидирана с Директива 96/43/ЕО на Съвета от 26 юни 1996 г. (ОВ L 162, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 19, стр. 61) — Правна уредба, която провежда разграничение между кланици в големи предприятия и други дейности по клане, като определя такси с променлив размер за различните видове животни и като увеличава таксите за клане извън обичайните часове.
 Диспозитив
 1.
 Глава I, точка 4, буква а) от приложение А към Директива 85/73/ЕИО на Съвета от 29 януари 1985 година относно финансирането на ветеринарните инспекции и проверки, посочени в Директиви 89/662/ЕИО, 90/425/ЕИО, 90/675/ЕИО и 91/496/ЕИО, изменена и консолидирана с Директива 96/43/ЕО на Съвета от 26 юни 1996 г., трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска държавите-членки да се отклоняват от предвидената в глава I, точка 1 и точка 2, буква а) от това приложение А таблица на таксите и да събират такса, чийто размер варира в зависимост от големината на предприятието и от броя на закланите животни по видове.
 Глава I, точка 4, буква б) от приложение А към Директива 85/73, изменена и консолидирана с Директива 96/43, трябва да се тълкува в смисъл, че държавата-членка не е длъжна да спазва предвидената в точка 1 и точка 2, буква а) от същата глава таблица на таксите и може да събира такса, чийто размер варира в зависимост от големината на предприятието и от броя на закланите животни по видове, когато е установено, че тези фактори оказват реално влияние върху действително направените разходи за извършване на ветеринарните инспекции и проверки, предвидени от относимите разпоредби на общностното право.
 2.
 Глава I, точка 4, буква а) от приложение А към Директива 85/73, изменена и консолидирана с Директива 96/43, трябва да се тълкува в смисъл, че държавата-членка може да събира „определена на процентна основа допълнителна такса“ за инспекция на животни, които по молба на собственика са заклани извън нормалните часове за клане, която се добавя към обичайната такса, събирана за инспекциите на животни, когато това увеличение представлява предварително определена стойност, съответстваща на допълнителните реални разходи, които трябва да бъдат покрити.
 Глава I, точка 4, буква б) от приложение А към Директива 85/73, изменена и консолидирана с Директива 96/43, трябва да се тълкува в смисъл, че държавата-членка може да събира „определена на процентна основа допълнителна такса“ за инспекция на животни, които по молба на собственика са заклани извън нормалните часове за клане, която се добавя към обичайната такса, събирана за инспекциите на животни, когато това увеличение съответства на допълнителните реални разходи.
 (1) ОВ C 247, 20.10.2007 г.


text:
 5.10.2015
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 328/9
 Жалба, подадена на 22 юни 2015 г. — DIMA Verwaltungs/СХВП (Форма на контейнер)
 (Дело T-326/15)
 (2015/C 328/08)
 Език на производството: немски
 Страни
 Жалбоподател: DIMA Verwaltungs GmbH (Хамбург, Германия) (представител: T. Kerkhoff, адвокат)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП)
 Данни за производството пред СХВП
 Спорна марка: триизмерна марка на Общността (Форма на контейнер) — заявка за регистрация No 12 649 174
 Обжалвано решение: решение на пети апелативен състав на СХВП от 20 април 2015 г. по преписка R 2567/2014-5
 Искания
 Жалбоподателят моли Общия съд:
 —
 да отмени обжалваното решение,
 —
 да задължи ответника да продължи производството за регистрация,
 —
 при условията на субсидиарност да установи, че член 7, параграф 1, буква б) от Регламента допуска регистрацията и да върне делото на апелативния състав,
 —
 да осъди СХВП да заплати съдебните разноски.
 Изложено основание
 —
 Нарушение на член 7, параграф 1, буква б) от Регламент No 207/2009.


text:
 28.8.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 234/7
 Решение на Съда (голям състав) от 6 юли 2010 г. (преюдициално запитване от Rechtbank ’s-Gravenhage, Нидерландия) — Monsanto Technology LLC/Cefetra BV, Cefetra Feed Service BV, Cefetra Futures BV, Alfred C. Toepfer International GmbH
 (Дело C-428/08) (1)
 (Индустриална и търговска собственост - Правна закрила на биотехнологичните изобретения - Директива 98/44/ЕО - Член 9 - Патент, който защитава продукт, съдържащ или състоящ се от генетична информация - Материал, който включва в състава си продукта - Защита - Условия)
 2010/C 234/10
 Език на производството: нидерландски
 Запитваща юрисдикция
 Rechtbank ’s-Gravenhage
 Страни в главното производство
 Ищец: Monsanto Technology LLC
 Ответници: Cefetra BV, Cefetra Feed Service BV, Cefetra Futures BV, Alfred C. Toepfer International GmbH
 В присъствието на: Аржентинската държава
 Предмет
 Преюдициално запитване — Rechtbank ’s-Gravenhage — Тълкуване на член 9 от Директива 98/44/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 6 юли 1998 година относно правната закрила на биотехнологичните изобретения (ОВ L 213, стр. 13; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 23, стр. 268) — Обхват на защитата, предоставена с патент — Продукт (ДНК последователност), който се включва в състава на материал (соево брашно), внесен в Европейския съюз — Абсолютна защита, предоставена на ДНК последователност от националното законодателство — Патент, предоставен преди приемането на директивата — Членове 27 и 30 от Споразумението ТРИПС
 Диспозитив
 1.
 Член 9 от Директива 98/44/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 6 юли 1998 година относно правната закрила на биотехнологичните изобретения трябва да се тълкува в смисъл, че той не предоставя закрила на патентните права при обстоятелства като тези в спора по главното производство, когато патентованият продукт се съдържа в соево брашно, където не изпълнява функцията, за която е патентован, но я е изпълнявал по-рано в соевото растение, от което е произведено след преработка това брашно, или когато той би могъл евентуално да изпълнява отново тази функция, след като е бил извлечен от брашното и впоследствие въведен в клетка на жив организъм.
 2.
 Член 9 от Директива 98/44/ЕО хармонизира изчерпателно предоставяната от него закрила така, че възпрепятства предоставянето от национално законодателство на абсолютна закрила на патентования продукт като такъв, независимо от това дали той изпълнява своята функция в съдържащия го материал.
 3.
 Член 9 от Директива 98/44/ЕО не допуска притежателят на патент, издаден преди приемането на тази Директива, да се позовава на абсолютната закрила на патентования продукт, предоставена му от приложимото тогава национално законодателство.
 4.
 Членове 27 и 30 от Споразумението за свързаните с търговията аспекти на правата върху интелектуалната собственост, съставляващо приложение 1В към Споразумението за създаване на Световната търговска организация (СТО), подписано в Маракеш на 15 април 1994 г. и одобрено с Решение No 94/800/ЕО на Съвета от 22 декември 1994 година относно сключването от името на Европейската общност, що се отнася до въпроси от нейната компетентност, на споразуменията, постигнати на Уругвайския кръг на многостранните преговори (1986—1994 г.), нямат влияние върху тълкуването, дадено на член 9 от Директива 98/44.
 (1) ОВ C 313, 6.12.2008 г.


text:
 14.11.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 419/52
 Жалба, подадена на 20 септември 2016 г. — Villeneuve/Комисия
 (Дело T-671/16)
 (2016/C 419/69)
 Език на производството: френски
 Страни
 Жалбоподател: Vincent Villeneuve (Монтпелие, Франция) (представител: C. Mourato, avocat)
 Ответник: Европейска комисия
 Искания
 Жалбоподателят иска от Общия съд:
 —
 да отмени решението на конкурсната комисия в конкурс на общо основание EPSO/AD/303/15 (AD7) от 5 ноември 2015 г. относно жалбоподателя, и
 —
 да осъди ответника да заплати съдебните разноски в настоящото производство на основание член 134 от Процедурния правилник на Общия съд.
 Основания и основни доводи
 В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага четири основания.
 1.
 Първото основание е изведено от нарушение на задължението за мотивиране, тъй като в обжалваното решение не се разясняват причините, поради които се приема, че жалбоподателят няма достатъчно професионален опит в областта на конкурса, за да може кандидатурата му да бъде допусната до следващия етап на конкурса.
 2.
 Второто основание е изведено от явна грешка при преценката, допусната от конкурсната комисия, тъй като проверката на минималния професионален опит в областта на конкурса, която комисията трябвало да извърши най-напред, не можела да се отнася за това дали той е подходящ предвид подлежащата на заемане длъжност и определените в това отношение критерии за подбор, тъй като етапът на проверка на условията за допускане протича е част от протичащите по-късно етапи на конкурса.
 3.
 Третото основание е изведено от нарушение на член 27 и член 29, параграф 1 от Правилника, на член 5 от приложение III към същия, както и на точки 2.3 и 2.4 от Общите правила, приложими към конкурсите на общо основание, а също и от допуснати процесуални нарушения и съответно явна грешка в преценката.
 4.
 Четвъртото основание е изведено от нарушение на принципа на равно третиране на кандидатите при подбора по квалификации.


text:
 4.5.2015
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 146/15
 Преюдициално запитване от Tribunale Amministrativo per la Sardegna (Италия), постъпило на 12 март 2015 г. — Mario Melis и др./Comune di Loiri Porto San Paolo, Provincia di Olbia Tempio
 (Дело C-67/15)
 (2015/C 146/23)
 Език на производството: италиански
 Запитваща юрисдикция
 Tribunale Amministrativo per la Sardegna
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: Mario Melis, Tavolara Beach Sas, Dionigi Piredda, Claudio Del Giudice
 Ответник: Comune di Loiri Porto San Paolo, Provincia di Olbia Tempio
 Преюдициални въпроси
 1)
 Допускат ли принципите на свобода на установяване, недопускане на дискриминация и защита на конкуренцията, съдържащи се в членове 49, 56 и 106 ДФЕС, национална правна уредба, която чрез последващи законодателни изменения предвижда многократно удължаване на срока на концесии на имоти с икономическо значение от крайбрежната ивица — публична държавна собственост?
 2)
 Член 12 от Директива 2006/123/ЕО (1) допуска ли съществуването на национална уредба като член 1, параграф 18 от Декрет-закон No 194 от 30 декември 2009 г., преобразуван в Закон No 25 от 26 февруари 2010 г., изменен и допълнен, която позволява автоматично удължаване на срока на текущите концесии за територии и имоти— публична държавна собственост по крайбрежната ивица, предоставени за туристически и развлекателни дейности до 31 декември 2015 г., или до 31 декември 2020 г. съгласно член 34-duodecies от Декрет-закон No 179 от 18 октомври 2012 г., добавен с член 1, параграф 1 от Закон No 221 от 17 декември 2012 г. за преобразуване на същия декрет-закон?
 (1) Директива 2006/123/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2006 година относно услугите на вътрешния пазар (ОВ L 376, стр. 36; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 58, стр. 50).


text:
 29.1.2011
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 30/43
 Жалба, подадена на 13 ноември 2010 г. — Cosepuri/EFSA
 (Дело T-532/10)
 ()
 2011/C 30/79
 Език на производството: италиански
 Страни
 Жалбоподател: Cosepuri Soc. coop. p.a. (Болоня, Италия) (представител: F. Fiorenza, avvocato)
 Ответник: Европейска агенция за безопасност на храните (EFSA)
 Искания на жалбоподателя
 —
 да се отмени отказа за предоставяне на достъп до документи на Cosepuri от 15 септември 2010 г.;
 —
 да се разпореди на EFSA да предостави достъп до определените за поверителни документи;
 —
 да се осъди EFSA да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 Жалбоподателят в настоящото производство, който е жалбоподател и в производството по дело T-339/10 (1), Cosepuri/EFSA, обжалва решението на Европейската агенция за безопасност на храните (EFSA) от 15 септември 2010 г. относно възлагане на обществена поръчка 2010/S 51-074689, различно от протокол CFT/EFSA/FIN/2010/01, с предмет извършването на редовни превози отиване и връщане в Италия и в Европа, която е възложена на друго предприятие.
 С обжалваното решение EFSA отказва достъп до някои актове, касаещи поръчката, и по-специално до документите относно изискванията за допускане и възлагане на определената за икономически най-изгодна оферта.
 В подкрепа на исканията си жалбоподателят изтъква нарушение на съответните разпоредби на Регламент (ЕО) No 1605/2002 на Съвета от 25 юни 2002 година (2), и на Регламент (ЕО) No 1049/2001 на Европейския парламент и на Съвета от 30 май 2001 година (3), както и нарушение на задължението за мотивиране на решението, на принципа на прозрачност и на правото на достъп до актовете. На последно място жалбоподателят изтъква, че е налице злоупотреба с власт.
 Жалбоподателят сочи, по-специално, че ответникът извършва нарушение като не посочва конкретната вреда от предоставянето на достъп до поисканите документи и като не излага мотиви за причините, поради които е било частично отхвърлено искането му за достъп до сравнителна в контекста на процедура за възлагане на обществена поръчка информация, включена в документацията, изнесена за поръчката от конкурентите, и следователно изключена от приложното поле на поверителната търговска информация. Жалбоподателят иска и съединяване на настоящото производство с производството по дело T-339/10, което все още е висящо пред Общия съд.
 (1) ОВ C 288, стр. 47.
 (2) Регламент (ЕО, Евратом) No 1605/2002 на Съвета от 25 юни 2002 година относно Финансовия регламент, приложим за общия бюджет на Европейските общности (ОВ L 248, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 3, стр. 198).
 (3) Регламент (ЕО) No 1049/2001 на Европейския парламент и на Съвета от 30 май 2001 година относно публичния достъп до документи на Европейския парламент, на Съвета и на Комисията (ОВ L 145, стр. 43; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 3, стр. 76).


text:
 7.3.2009
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 55/12
 Иск, предявен на 19 декември 2008 г. — Комисия на Европейските общности/Италианска република
 (Дело C-565/08)
 (2009/C 55/19)
 Език на производството: италиански
 Страни
 Ищец: Комисия на Европейските общности (представители: E. Traversa и L. Prete)
 Ответник: Италианска република
 Искания на ищеца
 —
 Да се установи, че като предвижда разпоредби, които налагат на адвокатите задължението да спазват максимални тарифи, Италианската република не изпълнява задълженията си по член 43 ЕО и член 49 ЕО;
 —
 да се осъди Италианската република да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 Определянето на задължителни максимални тарифи за съдебните и извънсъдебни дейности на адвокатите представлява ограничение на свободата на установяване по смисъла на член 43 ЕО, както и ограничение на свободното предоставяне на услуги по смисъла на член 49 ЕО. Всъщност задължителна максимална скала, която трябва да се прилага независимо от качеството на извършената работа, от необходимите за извършването й усилия и от понесените за осъществяването й разходи, може да направи италианския пазар за юридически услуги непривлекателен за чуждестранни професионалисти. Следователно адвокатите, установени в други държави-членки, са разколебани да се установяват в Италия или временно да предоставят там своите услуги.
 На първо място, това се обяснява с факта, че задължението за адаптиране към нова тарифна система (при това твърде сложна) води до допълнителни разходи, които могат да възпрепятстват упражняването на основните свободи, признати от Договора.
 На второ място, максималната граница на скалата представлява друга пречка пред свободното движение на юридическите услуги във вътрешния пазар, тъй като възпрепятства правилното възнаграждаване на качеството на дейностите, упражнявани от адвокати, установени в различни от Италия държави-членки, което следователно разубеждава някои адвокати, изискващи по-високи хонорари от определените от италианската правна уредба в зависимост от характеристиките на италианския пазар, да предоставят временно своите услуги в Италия или да се установят в тази държава.
 На последно място, сковаността на италианската тарифна система пречи на адвоката (включително този, който е установен в чужбина) да прави оферти ad hoc в специфични ситуации и/или на специфични клиенти, например да предлага определени юридически услуги на фиксирана цена или да предлага при обща тарифа съвкупност от юридически услуги, предоставяни в различни държави-членки. Ето защо италианското законодателство може да доведе до загуба на конкурентоспособност от установените в чужбина адвокати, тъй като ги лишава от ефикасни техники за проникване на италианския юридически пазар.
 Освен това оспорваната мярка нито изглежда да е в състояние да постигне целите от обществен интерес, изтъквани от италианските власти, нито да е най-малко ограничителната за тази цел. По-специално тя не изглежда в състояние да гарантира достъпа до правосъдие на хората с по-ограничени възможности, или да гарантира защитата на получателите на юридически услуги, или пък да осигури доброто правораздаване. Тя не изглежда и пропорционална, като се има предвид обстоятелството, че съществуват други мерки, които изглеждат значително по-малко ограничителни по отношение на установените в чужбина адвокати и които са също толкова (или повече) в състояние да постигнат целите на защита, изтъквани от италианските власти.
 Най-после, италианските власти не обясняват дали тези алтернативни мерки с по-малко ограничителен характер по отношение на установените в други държави-членки адвокати са били разгледани, нито излагат причините, поради които преследваният обществен интерес не би бил вече защитен от разпоредбите, които уреждат адвокатската професия в другите държави-членки на Общността.


text:
 10.7.2017
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 221/25
 Решение на Общия съд от 16 май 2017 г. — CW/Парламент
 (Дело T-742/16 RENV) (1)
 ((Публична служба - Длъжностни лица - Психически тормоз - Член 12а от Правилника - Задължение за съдействие - Вътрешни правила за консултативната комисия по проблемите на тормоза на работното място и неговото предотвратяване - Член 24 от Правилника - Молба за съдействие - Отхвърляне - Решение, с което се отхвърля подадената по административен ред жалба - Самостоятелно съдържание - Преждевременност на жалбата по административен ред - Липса - Роля и правомощия на консултативната комисия по проблемите на тормоза на работното място и неговото предотвратяване - Факултативно сезиране от длъжностното лице - Извъндоговорна отговорност))
 (2017/C 221/35)
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: CW (представител: C. Bernard-Glanz, адвокат)
 Ответник: Европейски парламент (представители: E. Танева и M. Dean)
 Предмет
 Искане на основание член 270 ДФЕС, от една страна, за отмяна на решението на Парламента от 8 април 2013 г., с което е отхвърлена молбата за съдействие, подадена от жалбоподателката във връзка с твърдения психически тормоз, който същата смята, че ѝ е упражнен от нейните преки ръководители, и за отмяна на решението на генералния секретар на Парламента от 23 октомври 2013 г., с което е отхвърлена подадената от нея жалба по административен ред от 9 юли 2013 г., и от друга страна, за присъждане на обезщетение за вредите, които тя твърди, че е претърпяла
 Диспозитив
 1)
 Отменя решението от 23 октомври 2013 г. на генералния секретар на Европейския парламент, с което той в качеството си на орган по назначаването отхвърля подадената от CW жалба по административен ред от 9 юли 2013 г.
 2)
 Отхвърля като недопустимо искането за отмяна на решението на Парламента от 8 април 2013 г., с което е отхвърлена молбата за съдействие, подадена от CW.
 3)
 Осъжда Парламента да изплати на CW обезщетение за претърпените неимуществени вреди в размер на 2 000 EUR, заедно с мораторните лихви, считано от датата на обявяване на настоящото съдебно решение, по лихвения процент, определен от Европейската централна банка (ЕЦБ) за основните операции по рефинансиране.
 4)
 Отхвърля искането за обезщетение в останалата му част.
 5)
 Осъжда Парламента да понесе направените от него съдебни разноски и съдебните разноски на CW, направени в рамките на първоначалното производство пред Съда на публичната служба на Европейския съюз във връзка с жалбата по дело F-124/13, в рамките на производството по обжалване във връзка с дело T-309/15 P и в рамките на настоящото производство за ново разглеждане по дело T-742/16 RENV.
 (1) ОВ C 52, 22.2.2014 г. (делото първоначално е заведено пред Съда на публичната служба на Европейския съюз с номер F-124/13).


text:
 26.5.2014
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 159/25
 Определение на Общия съд от 12 март 2014 г. — PAN Europe/Комисия
 (Дело T-192/12) (1)
 ((Жалба за отмяна - Околна среда - Регламент за изпълнение (ЕС) No 1143/2011 за одобряване на активното вещество прохлораз - Искане за вътрешно преразглеждане - Отказ - Условия, на които трябва да отговаря дадена организация, за да има право да подаде искане за вътрешно преразглеждане - Частично явно недопустима и частично явно лишена от всякакво правно основание жалба))
 2014/C 159/34
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: Pesticide Action Network Europe (PAN Europe) (Брюксел, Белгия) (представител: J. Rutteman, avocat)
 Ответник: Европейска комисия (представители: първоначално P. Oliver и P. Ondrůšek, впоследствие P. Ondrůšek, J. Tomkin и L. Pignataro-Nolin)
 Предмет
 Искане за отмяна на решението на Комисията от 9 март 2012 г., с което се отхвърля като недопустимо искането на жалбоподателя Комисията да преразгледа Регламент за изпълнение (ЕС) No 1143/2011 на Комисията от 10 ноември 2011 година за одобряване на активното вещество прохлораз, в съответствие с Регламент (ЕО) No 1107/2009 на Европейския парламент и на Съвета относно пускането на пазара на продукти за растителна защита, и за изменение на приложението към Регламент за изпълнение (ЕС) No 540/2011 на Комисията и на Решение 2008/934/ЕО на Комисията (ОВ L 293, стр. 26)
 Диспозитив
 1)
 Отхвърля жалбата.
 2)
 Pesticide Action Network Europe (PAN Europe) понася направените от него съдебни разноски, както и тези на Европейската комисия.
 (1) ОВ C 194, 30.6.2012 г.


text:
 22.8.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 305/18
 Преюдициално запитване от Oberster Gerichtshof (Австрия), постъпило на 16 юни 2016 г. — Landeskrankenanstalten-Betriebsgesellschaft — KABEG/Mutuelles du Mans Assurances IARD SA (MMA IARD)
 (Дело C-340/16)
 (2016/C 305/26)
 Език на производството: немски
 Запитваща юрисдикция
 Oberster Gerichtshof
 Страни в главното производство
 Жалбоподател в ревизионното производство: Landeskrankenanstalten-Betriebsgesellschaft — KABEG
 Ответник в ревизионното производство: Mutuelles du Mans assurances IARD SA (MMA IARD)
 Преюдициални въпроси
 1)
 Трябва ли искът на национален работодател за обезщетение за понесените от него вреди вследствие на продължаващото изплащане на трудовото възнаграждение на негов работник или служител с местоживеене на територията на страната да се разглежда като иск „във връзка със застраховане“ по смисъла на член 8 от Регламент (ЕО) No 44/2001 (1), когато:
 a)
 работникът или служителят е ранен при пътнотранспортно произшествие в държава членка (Италия),
 б)
 искът е насочен срещу установен в друга държава членка (Франция) застраховател на гражданска отговорност за превозното средство на причинителя на вредата, и
 в)
 работодателят като субект на публичното право притежава правосубектност?
 2)
 При утвърдителен отговор на първия въпрос:
 Трябва ли член 9, параграф 1, буква б) във връзка с член 11, параграф 2 от Регламент (ЕО) No 44/2001 да се тълкува в смисъл, че работодателят, който продължава да изплаща трудовото възнаграждение, може в качеството на „увредено лице“ да предяви иск срещу застраховател на гражданска отговорност за превозното средство на причинителя на вредата пред съда по местонахождението на своето седалище, доколкото такъв пряк иск е допустим?
 (1) Регламент (ЕО) No 44/2001 на Съвета от 22 декември 2000 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела (ОВ L 12, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 3, стр. 74).


text:
 21.7.2007
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 170/2
 Решение на Съда (голям състав) от 5 юни 2007 г. (Преюдициално запитване от Högsta domstolen — Швеция) — Klas Rosengren, Bengt Morelli, Hans Särman, Mats Åkerström, Åke Kempe, Anders Kempe, Mats Kempe, Björn Rosengren, Martin Lindberg, Jon Pierre, Tony Staf/Riksåklagaren
 (Дело C-170/04) (1)
 (Свободно движение на стоки - Членове 28 ЕО, 30 ЕО и 31 ЕО - Национална правна уредба за забрана по отношение на частните лица за внос на алкохолни напитки - Норми относно съществуването и функционирането на шведския монопол, свързани с пускането на пазара на алкохолни напитки - Преценка - Мерки, противоречащи на член 28 ЕО - Обосноваване със закрилата на живота и здравето на хората - Контрол за пропорционалност)
 (2007/C 170/03)
 Език на производството: шведски
 Препращаща юрисдикция
 Högsta domstolen
 Страни в главното производство
 Ищец: Klas Rosengren, Bengt Morelli, Hans Särman, Mats Åkerström, Åke Kempe, Anders Kempe, Mats Kempe, Björn Rosengren, Martin Lindberg, Jon Pierre, Tony Staf
 Ответник: Riksåklagaren
 Предмет
 Преюдициално запитване — Högsta domstolen — Тълкуване на членове 28 ЕО, 30 ЕО и 31 ЕО — Национални разпоредби относно национален монопол за продажба на дребно на алкохолни напитки, които не допускат директен внос на такива на питки от частни лица
 Диспозитив
 1.
 Национална разпоредба, забраняваща на частни лица да внасят алкохолни напитки като тази, която произтича от глава 4, член 2, първа алинея на Закона за алкохолните напитки (alkohollagen) от 16 декември 1994 г., следва да бъде преценявана в светлината на член 28 ЕО, а не на член 31 ЕО.
 2.
 Мярка, забраняваща на частни лица да внасят алкохолни напитки като тази, която произтича от глава 4, член 2, първа алинея от Закона за алкохолните напитки, представлява количествено ограничение върху вноса по смисъла на член 28 ЕО, дори ако споменатият закон задължава притежателя на монопол за продажба на дребно да достави, при поискване, и следователно при необходимост да внесе въпросните напитки.
 3.
 Мярка, забраняваща на частни лица да внасят алкохолни напитки като тази, която произтича от глава 4, член 2, първа алинея от Закона за алкохолните напитки,
 —
 като негодна за постигането на целта на общото ограничаване на консумацията на алкохол, и
 —
 като непропорционална с оглед постигане на целта за защита на най-младите срещу вредоносните последици от консумацията на алкохол,
 не може да бъде приета като основателна, съгласно член 30ЕО, по съображения за закрила на живота и здравето на хората.
 (1) ОВ C 156, 12.6.2004 г.


text:
 7.6.2008
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 142/1
 Последна публикация на Съда в Официален вестник на Европейския съюз
 (2008/C 142/01)
 ОВ C 128, 24.5.2008 г.
 Предишни публикации
 ОВ C 116, 9.5.2008 г.
 ОВ C 107, 26.4.2008 г.
 ОВ C 92, 12.4.2008 г.
 ОВ C 79, 29.3.2008 г.
 ОВ C 64, 8.3.2008 г.
 ОВ C 51, 23.2.2008 г.
 Може да намерите тези текстове на:
 EUR-Lex: http://eur-lex.europa.eu


text:
 3.8.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 225/67
 Решение на Общия съд от 28 май 2013 г. — Voss of Norway/СХВП — Nordic Spirit (форма на цилиндрична бутилка)
 (Дело T-178/11) (1)
 (Марка на Общността - Производство за обявяване на недействителност - Триизмерна марка на Общността под форма на цилиндрична бутилка - Абсолютно основание за отказ)
 2013/C 225/149
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: Voss of Norway ASA (Осло, Норвегия) (представители: F. Jacobacci и B. La Tella, адвокати)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представители: A. Folliard-Monguiral и V. Melgar)
 Друга страна в производството пред апелативния състав на СХВП: Nordic Spirit AB (publ) (Стокхолм, Швеция)
 Предмет
 Жалба за отмяна на Решение от 12 януари 2011 г. на първи апелативен състав на СХВП (преписка R 785/2010-1), свързано с производство за обявяване на недействителност между Nordic Spirit AB (publ) и Voss of Norway ASA
 Диспозитив
 1.
 Отхвърля жалбата.
 2.
 Осъжда Voss of Norway ASA да заплати съдебните разноски.
 (1) ОВ C 145, 14.5.2011 г.


text:
 22.2.2014
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 52/17
 Решение на Съда (пети състав) от 12 декември 2013 г. (преюдициално запитване от Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto — Португалия) — Portgás — Sociedade de Produção e Distribuição de Gás, SA/Ministério da Agricultura, do Mar, do Ambiente e do Ordenamento do Território
 (Дело C-425/12) (1)
 (Процедури за възлагане на обществени поръчки в областта на водоснабдяването, енергетиката, транспорта и телекомуникациите - Директива 93/38/ЕИО - Липса на транспониране във вътрешното право - Възможност за държава членка да се позовава на тази директива срещу организация—концесионер на обществена услуга, при липсата на транспониране на този акт във вътрешното право)
 2014/C 52/28
 Език на производството: португалски
 Запитваща юрисдикция
 Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: Portgás — Sociedade de Produção e Distribuição de Gás, SA
 Ответник: Ministério da Agricultura, do Mar, do Ambiente e do Ordenamento do Território
 Предмет
 Преюдициално запитване — Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto — Португалия — Тълкуване на член 2, параграф 1, буква б), на член 4, параграф 1 и на член 14, параграф 1, буква в), подточка i) от Директива 93/38/ЕИО на Съвета от 14 юни 1993 г. относно координирането на процедурите за възлагане на обществени поръчки от възложители, извършващи дейност във водоснабдяването, енергетиката, транспорта и телекомуникационния сектор (ОВ L 199, стр. 84), изменена с Директива 98/4/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 16 февруари 1998 г. (ОВ L 101, стр. 1) — Непосредствено действие — Възможност за държавата да се позовава на посочената директива срещу организация — концесионер на обществена услуга, при липсата на транспониране на този акт във вътрешното право
 Диспозитив
 Член 4, параграф 1, член 14, параграф 1, буква в), подточка i) и член 15 от Директива 93/38/ЕИО на Съвета от 14 юни 1993 година относно координирането на процедурите за възлагане на обществени поръчки от възложители, извършващи дейност във водоснабдяването, енергетиката, транспорта и телекомуникационния сектор, изменена с Директива 98/4/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 16 февруари 1998 година, трябва да се тълкуват в смисъл, че те не могат да бъдат противопоставени на частно предприятие единствено с мотива че последното има качеството на концесионер на услуга в обществен интерес, който се ползва от изключителен режим и попада в приложното поле на тази директива спрямо лицата, при положение че посочената директива още не е транспонирана във вътрешния правен ред на съответната държава членка.
 Подобно предприятие, на което е възложено предоставянето на услуги в обществен интерес по силата на акт на публичен орган и под негов надзор и което поради тази причина разполага с изключителни правомощия в сравнение с тези, които произтичат от правните норми, приложими към отношенията между частноправни субекти, е длъжно да спазва разпоредбите на Директива 93/38, изменена с Директива 98/4, и следователно органите на държава членка могат да му противопоставят тези разпоредби.
 (1) ОВ C 389, 15.12.2012 г.


text:
 7.9.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 260/13
 Решение на Съда (четвърти състав) от 18 юли 2013 г. (преюдициално запитване от Consiglio di Stato — Италия) — Consiglio Nazionale dei Geologi/Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato и Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato/Consiglio Nazionale dei Geologi
 (Дело C-136/12) (1)
 (Член 267, трета алинея ДФЕС - Обхват на задължението на юрисдикциите от последна инстанция за отправяне на преюдициално запитване - Член 101 ДФЕС - Кодекс за поведение на професионално сдружение, който забранява прилагането на тарифи, които не съответстват на престижа и достойнството на професията)
 2013/C 260/22
 Език на производството: италиански
 Запитваща юрисдикция
 Consiglio di Stato
 Страни в главното производство
 Жалбоподатели: Consiglio Nazionale dei Geologi, Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato
 Ответници: Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato, Consiglio Nazionale dei Geologi
 Предмет
 Преюдициално запитване — Consiglio di Stato — Тълкуване на член 267, трета алинея ДФЕС — Обхват на задължението за отправяне на преюдициално запитване на юрисдикциите от последна инстанция — Понятието „тежко и явно нарушение на правото на Съюза“ — Процесуални норми и принципи на държава членка, които не допускат националната юрисдикция, от една страна, да сезира Съда с явно недопустими въпроси, формулирани от страната, и от друга страна, служебно да преформулира тези въпроси — Тълкуване на член 101 ДФЕС, на Регламент (ЕИО) No 2137/85 на Съвета от 25 юли 1985 година относно Европейското обединение по икономически интереси (ЕОИИ) (ОВ L 199, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 83), на Директива 2005/36/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 7 септември 2005 година относно признаването на професионалните квалификации (ОВ L 255, стр. 22; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 8, стр. 3 и Поправки в ОВ L 271, 2007 г., стр. 18 и ОВ L 33, 2009 г., стр. 49), както и на Директива 2006/123/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2006 година относно услугите на вътрешния пазар (ОВ L 376, стр. 36; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 58, стр. 50) — Кодекс за поведение на професионално сдружение, който забранява прилагането на тарифи, които не съответстват на престижа и достойнството на професията („decoro e dignità professionale“), както и на количеството и качеството на предоставените услуги — Приложимост на национални норми в областта на конкуренцията, по-строги от тези на Съюза
 Диспозитив
 1.
 Член 267, трета алинея ДФЕС трябва да се тълкува в смисъл, че само запитващата юрисдикция определя и формулира преюдициалните въпроси относно тълкуването на правото на Съюза, които тя счита за относими за решаването на спора по главното производство. Национални правила, които биха могли да доведат до накърняването на тази компетентност, трябва да бъдат оставени без приложение.
 2.
 Правила като предвидените в Етичния кодекс относно упражняването на професията геолог в Италия, одобрен от Consiglio nazionale dei geologi на 19 декември 2006 г., последно изменен на 24 март 2010 г., предвиждащи като критерии за определяне на възнагражденията на геолозите, освен качеството и значимостта на извършената услуга, и достойнството на професията, представляват решение на сдружение на предприятия по смисъла на член 101, параграф 1 ДФЕС, което може да има за резултат ограничаване на конкуренцията в рамките на вътрешния пазар. Запитващата юрисдикция трябва да прецени, с оглед на общия контекст, в който проявява действието си посоченият етичен кодекс, включително с оглед на цялостната национална правна рамка, както и на практиката по прилагане на този кодекс от националното сдружение на геолозите, дали е налице ограничаване на конкуренцията в конкретния случай. Посочената юрисдикция трябва да провери също така дали, в светлината на всички относими елементи, с които тя разполага, правилата на посочения кодекс, по-конкретно що се отнася до прилагането в тях на критерия, свързан с достойнството на професията, могат да се считат за необходими за изпълнение на легитимната цел, свързана с гаранциите, предоставени на потребителите на геоложки услуги.
 (1) ОВ C 151, 26.5.2012 г.


text:
 31.7.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 209/38
 Решение на Общия съд от 9 юни 2010 г. — Hoelzer/СХВП (SAFELOAD)
 (Дело T-315/09) (1)
 (Марка на Общността - Заявка за фигуративна марка на Общността „SAFELOAD“ - Абсолютно основание за отказ - Описателен характер - Член 7, параграф 1, буква в) от Регламент (ЕО) No 207/2009)
 2010/C 209/58
 Език на производството: немски
 Страни
 Жалбоподател: Oliver Hoelzer (Remscheid, Германия) (представители: G. Rother, J. Vogtmeier, P. Mes, C. Graf von der Groeben, J. Bühling, A. Verhauwen, J. M. Künzel, D. Jestaedt и M. Bergermann, avocats)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП) (представител: S. Schäffner)
 Предмет
 Жалба срещу решението на четвърти апелативен състав на СХВП от 3 юни 2009 г. (преписка R 1157/2008-4) относно заявка за регистрация на фигуративния знак „SAFELOAD“ като марка на Общността
 Диспозитив
 1.
 Отхвърля жалбата.
 2.
 Осъжда Oliver Hoelzer да заплати съдебните разноски.
 (1) ОВ C 267, 7.11.2009 г.


text:
 22.5.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 134/8
 Решение на Съда (четвърти състав) от 18 март 2010 г. (преюдициално запитване от Hof van beroep te Brussel, Белгия) — SGS Belgium NV, Firme Derwa NV, Centraal Beheer Achmea NV/Belgisch Interventie- en Restitutiebureau, Firme Derwa NV, Centraal Beheer Achmea NV, SGS Belgium NV, Belgisch Interventie- en Restitutiebureau
 (Дело C-218/09) (1)
 (Преюдициално запитване - Регламент (ЕИО) No 3665/87 - Възстановявания при износ - Член 5, параграф 3 - Условия за предоставяне - Изключение - Понятие за непреодолима сила - Продукти, погинали по време на превоза)
 2010/C 134/13
 Език на производството: нидерландски
 Запитваща юрисдикция
 Hof van beroep te Brussel
 Страни в главното производство
 Жалбоподатели: SGS Belgium NV, Firme Derwa NV, Centraal Beheer Achmea NV
 Ответници: Belgisch Interventie- en Restitutiebureau, Firme Derwa NV, Centraal Beheer Achmea NV, SGS Belgium NV, Belgisch Interventie- en Restitutiebureau
 Предмет
 Преюдициално запитване — Hof van beroep te Brussel — Тълкуване на член 5, параграф 3 от Регламент (ЕИО) No 3665/87 на Комисията от 27 ноември 1987 година за установяване на общи подробни правила за прилагане на режима на възстановяванията при износ на селскостопански продукти (ОВ L 351, стр. 1) — Условия за предоставяне на възстановявания при износ — Изключение — Продукт, погинал по време на превоза в резултат на непреодолима сила
 Диспозитив
 Член 5, параграф 3 от Регламент (ЕИО) No 3665/87 на Комисията от 27 ноември 1987 година за установяване на общи подробни правила за прилагане на режима на възстановяванията при износ на селскостопански продукти, изменен с Регламент (ЕО) No 1384/95 на Комисията от 19 юни 1995 година, трябва да се тълкува в смисъл, че при описаните от запитващата юрисдикция обстоятелства развалянето на товар с говеждо месо не представлява случай на непреодолима сила по смисъла на тази разпоредба.
 (1) ОВ C 220, 12.9.2009 г.


text:
 23.11.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 344/32
 Решение на Съда (втори състав) от 10 октомври 2013 г. (преюдициално запитване от Landgericht Saarbrücken — Германия) — Spedition Welter GmbH/Avanssur SA
 (Дело C-306/12) (1)
 (Застраховка „Гражданска отговорност“ при използването на моторни превозни средства и контрол върху задължението за сключване на такава застраховка - Директива 2009/103/ЕО - Член 21, параграф 5 - Представител, натоварен с уреждане на претенции - Упълномощаване да се получават съдебни документи - Национална правна уредба, която обуславя валидността на връчването от наличието на изрично упълномощаване за получаване - Съответстващо тълкуване)
 2013/C 344/55
 Език на производството: немски
 Запитваща юрисдикция
 Landgericht Saarbrücken
 Страни в главното производство
 Ищец: Spedition Welter GmbH
 Ответник: Avanssur SA
 Предмет
 Преюдициално запитване — Landgericht Saarbrücken — Тълкуване на член 21, параграф 5 от Директива 2009/103/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 16 септември 2009 година относно застраховката „Гражданска отговорност“ при използването на моторни превозни средства и за контрол върху задължението за сключване на такава застраховка (ОВ L 263, стр. 11) — Представител за уреждане на претенции — Връчване на документи на последния във връзка с производство, заведено от увреденото лице срещу застрахователното предприятие — Национална правна уредба, която обуславя валидността на това връчване от изричното упълномощаване да се получават документи — Непосредствено действие на посочената по-горе разпоредба от директивата
 Диспозитив
 1.
 Член 21, параграф 5 от Директива 2009/103/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 16 септември 2009 година относно застраховката „Гражданска отговорност“ при използването на моторни превозни средства и за контрол върху задължението за сключване на такава застраховка трябва да се тълкува в смисъл, че сред достатъчните правомощия, които трябва да има представителят, натоварен с уреждане на претенции, е и упълномощаването му да получава валидно съдебните документи, които са необходими за започването на производство по обезщетяване на вреди пред компетентната юрисдикция.
 2.
 При обстоятелства като тези по главното производство, при които националният законодател е възпроизвел текста на член 21, параграф 5 от Директива 2009/103/ЕО, запитващата юрисдикция е длъжна, като вземе предвид вътрешното право в неговата цялост и като приложи признатите от него методи за тълкуване, да тълкува националното право в смисъл, който съответства на тълкуването, което е дал Съдът на Европейския съюз на тази директива.
 (1) ОВ C 287, 22.09.2012 г.


text:
 4.4.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 118/13
 Иск, предявен на 1 февруари 2016 г. — Европейска комисия/Федерална република Германия
 (Дело C-58/16)
 (2016/C 118/16)
 Език на производството: немски
 Страни
 Ищец: Европейска комисия (представители: W. Mölls и L. Nicolae)
 Ответник: Федерална република Германия
 Искания на ищеца
 —
 да се установи, че като не е гарантирала, че по отношение на всички пристанища в Северен Рейн-Вестфалия са дефинирани границите на пристанищата, одобрени са оценки на сигурността и планове за сигурност на пристанищата, и е определен офицер по сигурността на пристанището, Федерална република Германия не е изпълнила задълженията си по член 2, параграф 3, член 6, член 7 и член 9 от Директива 2005/65/ЕО (1) на Европейския парламент и на Съвета от 26 октомври 2005 година за повишаване на сигурността на пристанищата.
 —
 да се осъди Федерална република Германия да заплати съдебните разноски.
 Основания и основни доводи
 Съгласно член 6 от Директива 2005/65/ЕО държавите членки трябва да осигурят, че се извършват оценки на сигурността на пристанището за пристанищата, включени в настоящата директива, и те се одобряват от съответната държава членка. Съгласно приложение I към Директивата тези оценки на сигурността включват определяне на всички зони, които имат отношение към сигурността на пристанищата, в това число и границите на пристанищата.
 Съгласно член 2, параграф 3 държавите членки дефинират за всяко пристанище границите на пристанището, като съответно вземат предвид информацията, получена при оценката на сигурността на пристанището. Параграф 4 се отнася до хипотезата, при която границите на дадено пристанищно съоръжение по смисъла на Регламент (ЕО) No 725/2004 (2) ефективно включват пристанището.
 Извършената през 2013 г. проверка установява, че липсва оценка на сигурността за поне 11 от пристанищата в Северен Рейн-Вестфалия, за които се прилага Директива 2005/65/ЕО. От последвалата кореспонденция е видно, че до сега това положение не се е променило.
 В поне същия обем липсва и дефиниране на границите на пристанищата, тъй като те отново се основават на оценката на сигурността, както бе посочено по-горе.
 Поради това се установява, че Германия не е приложила правилно член 2, параграф 3 и член 6 от Директива 2005/65/ЕО.
 Съгласно член 7 от Директива 2005/65/ЕО държавите членки следва да гарантират, че за всяко пристанище, включено в Директивата, е разработен план за сигурност и той е одобрен от съответната държава членка.
 В писмо от 21 август 2013 г. германската администрация признава, че по отношение на 11 пристанища в Северен Рейн-Вестфалия, за които се прилага Директива 2005/65/ЕО, липсват планове за сигурност. От последвалата кореспонденция е видно, че до сега това положение не се е променило.
 Поради това се установява, че Германия не е приложила правилно член 7 от Директива 2005/65/ЕО.
 Съгласно член 9 от Директива 2005/65/ЕО за всяко пристанище, за което се прилага тази Директива се определя офицер по сигурността на пристанището.
 В писмо от 21 август 2013 г. германската администрация признава, че по отношение на повечето от пристанищата в Северен Рейн-Вестфалия, за които се прилага Директива 2005/65/ЕО, не е определен такъв офицер по сигурността. От последвалата кореспонденция е видно, че до сега това положение не се е променило.
 Поради това се установява, че Германия не е приложила правилно член 9 от Директива 2005/65/ЕО.
 (1) ОВ L 310, стр. 28.
 (2) ОВ L 129, стр. 6.


text:
 2.3.2015
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 73/10
 Преюдициално запитване от Amtsgericht Rüsselsheim (Германия), постъпило на 14 ноември 2014 г. — Marianne Parigger/Condor Flugdienst GmbH
 (Дело C-510/14)
 (2015/C 073/14)
 Език на производството: немски
 Запитваща юрисдикция
 Amtsgericht Rüsselsheim
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: Marianne Parigger
 Ответник: Condor Flugdienst GmbH
 С определение на Съда от 9 декември 2014 г. делото е заличено от регистъра на Съда.


text:
 13.2.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 37/24
 Иск, предявен на 9 декември 2009 г. — Европейска комисия/Френска република
 (Дело C-510/09)
 2010/C 37/29
 Език на производството: френски
 Страни
 Ищец: Европейска комисия (представители: M. Patakia и G. Zavvos)
 Ответник: Френска република
 Искания на ищеца
 —
 да се установи, че като е пропуснала да нотифицира проекта на постановлението от 13 март 2006 г. относно използването на бързо разтворими смеси от продукти, посочени в член L.253-1 от code rural в рамките на процедурата по Директива 98/34/ЕО от 22 юни 1998 година, изменена с Директива 98/48/CE от 20 юли 1998 година, установяваща процедура за предоставянето на информация в сферата на техническите стандарти и регламенти и правила относно услугите на информационното общество (1), Френската република не е изпълнила задълженията си по член 8, параграф 1 от посочената директива;
 —
 да се осъди Френската република да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 Със своя иск Европейската комисия упреква ответника за това, че не я е уведомил предварително за приемането на разглежданото министерско постановление, свързано с използването на някои бързо разтворими смеси на фармацевтични продукти със значение за агрономията, докато безспорно това постановление представлявало техническа норма по смисъла на Директива 98/34 и поради това е трябвало неговият проект да ѝ бъде нотифициран, тъй като той не попада в приложното поле на дерогацията по член 10 от същата директива.
 Според Комисията ответникът се е съгласил с факта на извършване на това нарушение, тъй като след получаването на мотивираното становище френските власти са нотифицирали на Комисията проект на постановление, който предвиждал отмяната на спорната министерска наредба и възпроизвеждал нейното съдържание. Въпреки това към датата на подаването на настоящия иск този проект на постановление все още не е приет от френските власти или при всички случаи Комисията все още не е уведомена за това.
 (1) Директива 98/48/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 20 юли 1998 година за изменение на Директива 98/34/ЕО относно определяне на процедура за предоставяне на информация в областта на техническите стандарти и правила (ОВ L 217, стр. 18; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 23, стр. 282).


text:
 17.11.2014
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 409/4
 Решение на Съда (трети състав) от 11 септември 2014 г. — MasterCard, Inc., MasterCard International, Inc., MasterCard Europe SPRL/Европейска комисия, Banco Santander, SA, Royal Bank of Scotland plc, HSBC Bank plc, Bank of Scotland plc, Lloyds TSB Bank plc, MBNA Europe Bank Ltd, British Retail Consortium, EuroCommerce AISBL, Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия
 (Дело C-382/12 P) (1)
 ((Обжалване - Насрещни жалби - Допустимост - Член 81 ЕО - Отворена система за плащане с дебитни карти, карти с отложено плащане и кредитни карти - Резервни многостранни такси за обмен - Сдружение на предприятия - Ограничаване на конкуренцията с оглед на резултата - Критерий за съдебен контрол - Понятие за съпътстващо ограничение - Обективна необходимост и пропорционалност - Подходящи „условни хипотези“ - Двустранни системи - Разглеждане на приложения към първоинстанционната жалба))
 2014/C 409/04
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподатели: MasterCard, Inc., MasterCard International, Inc., MasterCard Europe SPRL (представители: E. Barbier de La Serre, V. Brophy и B. Amory, avocats и T. Sharpe QC)
 Други страни в производството: Европейска комисия (представители: V. Bottka и N. Khan), Banco Santander SA, Royal Bank of Scotland plc (представители: D. Liddell, solicitor, и M. M. Hoskins, barrister), HSBC Bank plc (представител: R. Thompson, QC), Bank of Scotland plc, Lloyds TSB Bank plc (представители: K. Fountoukakos-Kyriakakos и S. Wisking, solicitors, и J. Flynn, QC), MBNA Europe Bank Ltd (представител: A. Davis, solicitor), British Retail Consortium (представители: R. Marchini, advocate, и A. Robertson, barrister), EuroCommerce AISBL (представител: J. Stuyck, advocaat), Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия (представители: M. Holt и C. Murrell, подпомагани от M. J. Turner, QC, и M. J. Holmes, barrister)
 Диспозитив
 1)
 Отхвърля главната и насрещните жалби.
 2)
 Осъжда MasterCard Inc., MasterCard International Inc. и MasterCard Europe SPRL да понесат, освен съдебните разноски, направени от тях във връзка с главната и насрещните жалби, и съдебните разноски на Европейската комисия във връзка с главната жалба.
 3)
 Осъжда Royal Bank of Scotland plc, Bank of Scotland plc и Lloyds TSB Bank plc да понесат, освен съдебните разноски, направени от всяко от тях във връзка със съответната му насрещна жалба, и съдебните разноски на Европейската комисия във връзка със съответната насрещна жалба.
 4)
 HSBC Bank plc, MBNA Europe Bank Ltd, British Retail Consortium, EuroCommerce AISBL и Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия понасят направените от тях съдебни разноски.
 (1) ОВ C 319, 20.10.2012 г.


text:
 18.4.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 136/20
 Жалба, подадена на 19 февруари 2016 г. от Република Полша срещу решението, постановено от Общия съд на 3 декември 2015 г. по дело T-367/13, Република Полша/Европейска комисия
 (Дело C-105/16 P)
 (2016/C 136/26)
 Език на производството: полски
 Страни
 Жалбоподател: Република Полша (представител: B. Majczyna)
 Другата страна в производството: Европейска комисия
 Искания на жалбоподателя
 —
 отмяна на решение на Съда на Европейския съюз от 3 декември 2015 г. по дело T-367/13, Република Полша/Европейска комисия, в частта, с която се отхвърля първото оплакване в рамките на първото искане по жалбата, отнасящо се до установяване на невалидността на Решение за изпълнение 2013/214/ЕС на Комисията от 2 май 2013 година (нотифицирано под номер C(2013) 2436) за изключване от финансиране от страна на Европейския съюз на някои разходи, направени от държавите членки в рамките на Европейския фонд за ориентиране и гарантиране на селското стопанство (ФЕОГА), секция „Гарантиране“, на Европейския фонд за гарантиране на земеделието (ЕФГЗ) и на Европейския земеделски фонд за развитие на селските райони (ЕЗФРСР) (1), що се отнася до изискването поне 50 % от финансовата помощ да бъде предназначена за мерки за преструктуриране,
 —
 установяване на невалидността на Решение за изпълнение 2013/214/ЕС на Комисията от 2 май 2013 година (нотифицирано под номер C(2013) 2436) за изключване от финансиране от страна на Европейския съюз на някои разходи, направени от държавите членки в рамките на Европейския фонд за ориентиране и гарантиране на селското стопанство (ФЕОГА), секция „Гарантиране“, на Европейския фонд за гарантиране на земеделието (ЕФГЗ) и на Европейския земеделски фонд за развитие на селските райони (ЕЗФРСР) в частта, с която налага екстраполирана корекция в размер на 11 % от разходите, декларирани от Република Полша за помощи за полупазарни стопанства в размер на 4 583 950,92 EUR и 39 583 726,30 EUR,
 —
 да осъди Европейската комисия да заплати съдебните разноски за производството пред двете инстанции.
 Основания и основни доводи
 Република Полша иска отмяна на решение на Общия съд на Европейския съюз от 3 декември 2015 г. по дело T-367/13, Република Полша/Европейска комисия, в частта, с която се отхвърля първото оплакване в рамките на първото искане по жалбата, отнасящо се до установяване на невалидността на Решение за изпълнение 2013/214/ЕС на Комисията от 2 май 2013 година (нотифицирано под номер C(2013) 2436) за изключване от финансиране от страна на Европейския съюз на някои разходи, направени от държавите членки в рамките на Европейския фонд за ориентиране и гарантиране на селското стопанство (ФЕОГА), секция „Гарантиране“, на Европейския фонд за гарантиране на земеделието (ЕФГЗ) и на Европейския земеделски фонд за развитие на селските райони (ЕЗФРСР) (ОВ L 123, стр. 11), що се отнася до изискването поне 50 % от финансовата помощ да бъде предназначена за мерки за преструктуриране, както и установяване на невалидността на това решение в частта, с която налага екстраполирана корекция на стойност 11 % от разходите, декларирани от Република Полша за помощи за полупазарни стопанства, които са били в размер на 4 583 950,92 EUR и 39 583 726,30 EUR, както и Европейската комисия да бъде осъдена да заплати съдебните разноски за производството пред двете инстанции.
 В обжалваното съдебно решение Общият съд е отхвърлил жалбата на Република Полша, с която тя е поискала да се установи невалидността на решението на Европейската комисия, предвиждащо финансова корекция в размер на 8 292 783,94 EUR и 71 610 559,39 EUR, декларирани от Република Полша като помощи за полупазарни стопанства.
 Комисията упреква Република Полша относно пет нарушения при изплащането на средства за подпомагане на полупазарни стопанства, включително нарушение на изискването поне 50 % от помощта да бъде предназначена от земеделския производител за мерки за преструктуриране в съответствие с член 33б от Регламент No 1257/1999 (2). Това нарушение е основание Комисията да наложи екстраполирана корекция в размер на 11 % от разходите, предназначени за помощи за полупазарни стопанства, която съответства на дела от заявките, при които не е изпълнено изискването половината от финансовата помощ да бъде предназначена за преструктуриране, измежду 100 преписки по заявки, проверени от Комисията.
 В това отношение Република Полша сочи, като аргумент против обжалваното съдебно решение, неправилното тълкуване на член 33б от Регламент No 1257/1999, основаващо се на положението, че условие за предоставяне на помощ на полупазарни стопанства е поне 50 % от нея да бъде предназначена за мерки за преструктуриране, при положение че такова изискване не намира подкрепа в разпоредбите на правото на ЕС.
 Като последица от неправилното тълкуване на посочената разпоредба, възприето от Общия съд, същият установил, че в обжалваното решение Комисията основателно приела, че Република Полша е можела да потвърди само първоначалните заявки за отпускане на помощ, в които земеделските производители, желаещи да се ползват от помощта, се задължавали по-специално да отделят поне 50 % от тази помощ за мерки за преструктуриране.
 Нарушението, свързано с неизпълнението на изискването земеделският производител да отдели поне 50 % от помощта за мерки за преструктуриране, е представлявало основание за прилагане на екстраполирана корекция в размер на 11 % от разходите за подпомагане на полупазарни стопанства.
 Според Република Полша изискването земеделският производител да отдели поне 50 % от помощта за мерки за преструктуриране не произтича от правото на Съюза. Никоя от разпоредбите на правото на ЕС, определящи по-специално условията за предоставяне на помощ за полупазарни стопанства, не предвижда условие поне 50 % от помощта да бъде предназначена за мерки за преструктуриране Такова условие не е предвидено в член 33б от Регламент No 1257/1999. Това изискване не е установено и от Комисията в Регламент No 141/2004 (3), в който се предвиждат разпоредби за изпълнение във връзка със специфичните мерки за подпомагане на развитието на селските райони съгласно Глава IXа от Регламент No 1257/1999.
 Поради това полските власти не нарушили задължението за контрол по отношение на посочените условия за предоставяне на помощ в рамките на дейност „Подпомагане на полупазарни стопанства“. Поради това нямало основание за налагане на финансова корекция за посоченото нарушение. Следователно Общият съд неоснователно отхвърлил жалбата, с която се искало установяване на невалидността на Решението за изпълнение 2013/214/ЕС в частта, с която налага екстраполирана корекция в размер на 11 % от декларираните от Република Полша разходи за помощи за полупазарни стопанства.
 (1) ОВ L 123, стр. 11.
 (2) Регламент (ЕО) No 1257/1999 на Съвета от 17 май 1999 година относно подпомагане на развитието на селските райони от Европейския фонд за ориентиране и гарантиране на земеделието (ФЕОГА) и за изменение и отмяна на някои регламенти (ОВ L 60, стр. 80; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 28, стр. 134).
 (3) Регламент (ЕО) No 141/2004 на Комисията от 28 януари 2004 година за определяне на правила за прилагане на Регламент (ЕО) No 1257/1999 на Съвета за преходните мерки за развитие на селските райони, които са приложими за Чешката република, Естония, Кипър, Латвия, Литва, Унгария, Малта, Полша, Словения и Словакия (ОВ L 24, стр. 25; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 53, стр. 20).


text:
 19.9.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 343/38
 Жалба, подадена на 8 юли 2016 г. — Portigon/ЕСП
 (Дело T-365/16)
 (2016/C 343/52)
 Език на производството: немски
 Страни
 Жалбоподател: Portigon AG (Дюселдорф, Германия) (представители: D. Bliesener и V. Jungkind, Rechtsanwälte)
 Ответник: Единен съвет за преструктуриране (ЕСП)
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Общия съд:
 —
 да отмени решенията на ответника, на които се основават актовете на германската Федерална служба за стабилизиране на финансовите пазари (Bundesanstalt für Finanzmarktstabilisierung) от 22 април 2016 г. (преписка 2208101-2016-JB) и от 10 юни 2016 г. (преписка 2208102-2016-JB2) за определяне на годишните вноски на жалбоподателя към Единния фонд за преструктуриране за 2016 г.,
 —
 да задължи ответника да представи решенията, упоменати в точка 1,
 —
 да осъди ответника да заплати съдебните разноски.
 Основания и основни доводи
 В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага седем основания.
 1.
 Първо основание: нарушение на член 70, параграф 2, първа, втора и трета алинея от Регламент (ЕС) No 806/2014 (1) във връзка с член 8, параграф 1, буква а) от Регламент за изпълнение (ЕС) 2015/81 (2) във връзка с член 103, параграф 7 от Директива 2014/59/ЕС (3).
 —
 Ответникът незаконосъобразно е приел, че жалбоподателят дължи вноски към Фонда, въпреки че всъщност институцията няма рискови експозиции, изключено е да бъде преструктурирана съобразно правилата на Регламент (ЕС) No 806/2014, нито пък има значение за стабилността на финансовата система.
 —
 Жалбоподателят вече няма оперативна дейност на пазара. От началото на 2012 г. не извършва нови сделки и в резултат от решение на Комисията в областта на помощите е в процес на преструктуриране. Голямата част от останалите си задължения той държи при условията на доверително управление за сметка на друго лице, носител на съответните права, върху което са преминали и всички рискове и възможности.
 —
 Делегиран регламент (ЕС) 2015/63 (4), който не предвижда изключения за институции като жалбоподателя, е приет в нарушение на член 103, параграф 7 от Директива 2014/59/ЕС.
 2.
 Второ основание: нарушение на членове 16 и 20 от Хартата на основните права на Европейския съюз (наричана по-нататък „Хартата“).
 Тъй като жалбоподателят се намира в особено положение в сравнение с останалите дължащи вноски кредитни институции, решенията се приети в нарушение на общия принцип на равно третиране. Освен това те съставляват непропорционално посегателство срещу свободата на стопанска инициатива на жалбоподателя.
 3.
 Трето основание, посочено при условията на евентуалност: нарушение на член 70, параграф 2, първа, втора и трета алинея от Регламент (ЕС) No 806/2014 във връзка с член 8, параграф 1, буква а) от Регламент за изпълнение (ЕС) 2015/81 във връзка с член 103, параграф 7 от Директива 2014/59/ЕС.
 Размерът на вноската на жалбоподателя е изчислен незаконосъобразно, доколкото от сумата на релевантните за определянето на вноската задължения не са приспаднати безрисковите балансови задължения, които жалбоподателят държи при условията на доверително управление.
 4.
 Четвърто основание, посочено при условията на евентуалност: нарушение на член 70, параграф 6 от Регламент (ЕС) No 806/2014 във връзка с член 5, параграфи 3 и 4 от Делегиран регламент (ЕС) 2015/63.
 Ответникът е изчислил незаконосъобразно размера на вноската, доколкото по отношение на деривативните договори на жалбоподателя не е взел предвид нетните стойности след отчитане на риска, а брутните стойности.
 5.
 Пето основание, посочено при условията на евентуалност: нарушение на член 70, параграф 6 от Регламент (ЕС) No 806/2014 във връзка с член 6, параграф 8, буква a) от Делегиран регламент (ЕС) 2015/63.
 При изчисляването на размера на вноската ответникът незаконосъобразно е третирал жалбоподателя като институция в процес на оздравяване. Показателят за риска по член 6, параграф 5, буква в) от Делегиран регламент (ЕС) 2015/63 е трябвало да бъде отчетен на минималната стойност.
 6.
 Шесто основание: нарушение на член 41, параграф 1 и параграф 2, буква а) от Хартата, доколкото ответникът е бил длъжен да изслуша жалбоподателя, преди да приеме решенията си.
 7.
 Седмо основание: нарушение на член 41, параграф 1 и параграф 2, буква в) от Хартата, доколкото ответникът не е мотивирал надлежно решенията си.
 (1) Регламент (ЕС) No 806/2014 на Европейския парламент и на Съвета от 15 юли 2014 година за установяването на еднообразни правила и еднообразна процедура за преструктурирането на кредитни институции и някои инвестиционни посредници в рамките на Единния механизъм за преструктуриране и Единния фонд за преструктуриране и за изменение на Регламент (ЕС) No 1093/2010 (ОВ L 225, 2014 г., стр. 1).
 (2) Регламент за изпълнение (ЕС) 2015/81 на Съвета от 19 декември 2014 година за определяне на еднообразни условия за прилагане на Регламент (ЕС) No 806/2014 на Европейския парламент и на Съвета по отношение на предварителните вноски в Единния фонд за преструктуриране (ОВ L 15, 2015 г., стр. 1).
 (3) Директива 2014/59/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 15 май 2014 година за създаване на рамка за възстановяване и преструктуриране на кредитни институции и инвестиционни посредници и за изменение на Директива 82/891/ЕИО на Съвета и директиви 2001/24/ЕО, 2002/47/ЕО, 2004/25/ЕО, 2005/56/ЕО, 2007/36/ЕО, 2011/35/ЕС, 2012/30/ЕС и 2013/36/ЕС и на регламенти (ЕС) No 1093/2010 и (ЕС) No 648/2012 на Европейския парламент и на Съвета (ОВ L 173, 2014 г., стр. 190).
 (4) Делегиран регламент (ЕС) 2015/63 на Комисията от 21 октомври 2014 година за допълване на Директива 2014/59/ЕС на Европейския парламент и на Съвета по отношение на предварителните вноски в механизмите за финансиране на преструктурирането (ОВ L 11, 2015 г., стр. 44).


text:
 28.4.2007
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 95/25
 Искане за преюдициално заключение, представено от Højesteret (Дания) на 21 февруари 2007 г. — Nordania Finans A/S og BG Factoring A/S/ Skatteministeriet
 (Дело C-98/07)
 (2007/C 95/45)
 Език на производството: датски
 Препращаща юрисдикция
 Højesteret
 Страни в главното производство
 Ищец: Nordania Finans A/S og BG Factoring A/S.
 Ответник: Skatteministeriet
 Преюдициален въпрос
 Дали изразът „капиталови стоки, ползвани от данъчнозадълженото лице за нуждите на стопанската му дейност“, който се съдържа в член 19, параграф 2 от Шеста Директива на Съвета 77/388/ЕИО от 17 май 1977 година относно хармонизиране на законодателствата на държавите-членки относно данъците върху оборота — обща система на данъка върху добавената стойност: единна данъчна основа (1), трябва да се тълкува като включващ стоки, които предприятието-лизингодател купува с цел както да ги предостави на лизинг, така и да ги продаде след изтичане на срока на договора за лизинг?
 (1) ОВ L 145, стр. 1.


text:
 24.11.2014
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 421/2
 Решение на Съда (втори състав) от 18 септември 2014 г. (преюдициално запитване от Върховен административен съд — България) — „Валимар“ ООД/Началник на Митница Варна
 (Дело C-374/12) (1)
 ((Преюдициално запитване - Дъмпинг - Железни или стоманени въжета и кабели с произход от Русия - Регламент (ЕО) No 384/96 - Член 2, параграфи 8 и 9 и член 11, параграфи 2, 3, 9 и 10 - Междинно преразглеждане - Преразглеждане с оглед на изтичането на срока на действие на антидъмпинговите мерки - Валидност на Регламент (ЕО) No 1279/2007 - Определяне на експортната цена въз основа на продажбите в трети страни - Надеждност на експортните цени - Съобразяване на ценовите гаранции - Промяна в обстоятелствата - Прилагане на различна методология от използваната при първоначалното разследване))
 2014/C 421/02
 Език на производството: български
 Запитваща юрисдикция
 Върховен административен съд
 Страни в главното производство
 Жалбоподател:„Валимар“ ООД
 Ответник: Началник на Митница Варна
 Диспозитив
 При разглеждането на поставените въпроси не се установяват обстоятелства, които да засягат валидността на Регламент (ЕО) No 1279/2007 на Съвета от 30 октомври 2007 година за налагане на окончателно антидъмпингово мито върху вноса на определени железни или стоманени въжета и кабели с произход от Руската федерация и за отмяна на антидъмпинговите мерки върху вноса на определени железни или стоманени въжета и кабели с произход от Тайланд и Турция.
 (1) ОВ C 311, 13.10.2012 г.


text:
 25.8.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 258/21
 Определение на Общия съд от 12 юли 2012 г. — Compagnia Generale delle Acque/Комисия
 (Дело T-264/00) (1)
 (Жалба за отмяна - Държавни помощи - Намаляване на социалноосигурителните вноски в полза на предприятията, установени на територията на Венеция и Киоджа - Решение на Комисията, с което схемата за помощ се обявява за несъвместима с общия пазар и се разпорежда възстановяване на изплатените помощи - Жалба, която частично е недопустима и частично е явно лишена от всякакво правно основание)
 2012/C 258/38
 Език на производството: италиански
 Страни
 Жалбоподател: Compagnia Generale delle Acque SpA (Венеция, Италия) (представители: адв. A. Biagini, адв. P. Pettinelli и адв. A. Bortoluzzi)
 Ответник: Европейска комисия (представители: V. Di Bucci, подпомаган от адв. A. Dal Ferro)
 Встъпила страна в подкрепа на жалбоподателя: Италианска република (представители: първоначално U. Leanza, впоследствие I. Braguglia, по-нататък R. Adam и накрая I. Bruni, подпомагани от G. Aiello и P. Gentili, avvocati dello Stato)
 Предмет
 Искане за отмяна на Решение 2000/394/ЕО на Комисията от 25 ноември 1999 година относно мерките за помощи в полза на предприятията, установени на територията на Венеция и Киоджа, предвидени в Закон No 30/1997 и Закон No 206/1995 за намаляване на социалноосигурителните вноски (ОВ L 150, стр. 50).
 Диспозитив
 1.
 Произнася се по направеното от Европейската комисия възражение за недопустимост с решението по същество.
 2.
 Отхвърля жалбата като отчасти явно недопустима и отчасти явно лишена от всякакво прано основание.
 3.
 Compagnia Generale delle Acque SpA понася, наред с направените от нея съдебни разноски, и тези на Комисията.
 4.
 Италианската република понася направените от нея съдебни разноски.
 (1) ОВ C 355, 9.12.2000 г.


text:
 7.1.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 6/15
 Решение на Общия съд от 15 ноември 2011 г. — Nolin/Комисия
 (Дело T-58/11 P) (1)
 (Обжалване - Публична служба - Длъжностни лица - Повишаване - Отнемане на точки за заслуги и за предимство в резултат на повишаване, основано на член 29 от Правилника - Правно основание - Компетентност на издалия акта - Принцип на недопускане на дискриминация)
 2012/C 6/27
 Език на производството: френски
 Страни
 Жалбоподател: Michel Nolin (Брюксел, Белгия) (представители: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis и É. Marchal, avocats)
 Друга страна в производството: Европейска комисия (представители: J. Baquero Cruz, подпомаган от D. Waelbroeck, avocat)
 Предмет
 Жалба за отмяна на Решение на Съда на публичната служба на Европейския съюз (трети състав) от 1 декември 2010 г. по дело Nolin/Комисия (F-82/09, все още непубликувано в Сборника)
 Диспозитив
 1.
 Отхвърля жалбата.
 2.
 Г-н Michel Nolin понася направените от него и от Европейската комисия в рамките на настоящото производство съдебни разноски.
 (1) ОВ C 89, 19.3.2011 г.