המאמץ נשא פרי, אך הושלם רק ב-1902, כחמש שנים לאחר ביקור הקיסר. בתוך תעלת האבן העתיקה הונח צינור ברזל, שהזרים מים לירושלים, ואלה חולקו בנדיבות ליושבי העיר באמצעות סַבִּילים רבים שפוזרו בכל העיר. המים הגיעו דרך האמה המשופצת, נוסף על מי הבורות ובריכות האגירה המקומיים, וזרמו בשפע בבתי המרחץ, בבתי ההארחה ובמוסדות הדת בעיר. אולם ימי רווחה אלו היו מעטים: במהרה חוררו חקלאים את הצינורות בדרך מבית לחם לירושלים כדי להזרים מים לשדותיהם ולהשקות אותם, ולא פעם שאבו נוודים ממדבר יהודה הסמוך ממי הצינורות ופגעו באספקה השוטפת לירושלים. גם ספָּקי המים בירושלים התנכלו לאמות המשופצות וחיבלו בהן, משום שהאמות פגעו בפרנסתם.
למה פגעו ספי המים בירושלים באמות?
משום שהאמות פגעו בפרנסתם