לידת יעקב ועשו הוא סיפור המופיע בספר בראשית, פרק כ"ה, פסוקים י"ט-כ"ח. עשרים שנה חולפות מזמן נשואיו של יצחק לרבקה והיא עדיין עקרה. יצחק פונה בתפילה לה' שייתן לו צאצאים היות שרבקה אשתו, עקרה. ה' נעתר לו ורבקה נכנסת להיריון. המחבר המקראי מוסר כי הבנים נאבקים בבטנה ותוך ייאוש וכאב היא מתפללת לה'. ה' מוסר לרבקה כי התינוקות בבטנה יהיו לשני עמים. עוד מוסיף ה' ששני עמים אלו יתאמצו לגבור איש על אחיו ובנוסף הבן הבכור יעבוד את הצעיר. הבן הראשון שנולד הוא עשו והמחבר מתאר את חיצוניותו. הבן השני שיוצא מבטנה של אמו הוא יעקב "וְיָדוֹ אֹחֶזֶת בַּעֲקֵב עֵשָׂו". לשני הבנים ניתנים שמות. התיאורים החיצוניים בסיפורים על הולדת הבנים הם בבחינת רמז מטרים לסיפור גנבת הברכות. בספר בראשית, פרק ל"ח מסופר על עוד לידת אחים תאומים, פרץ וזרח, בניו של יהודה שנולדו לו מתמר.
מדוע נקרא יעקב בשמו?
"וְיָדוֹ אֹחֶזֶת בַּעֲקֵב עֵשָׂו".