כבר בימי שיבת ציון צוין יום כ"ד בכסלו, כיום בו יוסד הבית השני. לאחר שלמדו מהנביאים האחרונים שנותרו, היכן מקום המזבח, וכן שניתן להקריב בו אף שאין הציבור יכול להיטהר עדיין מטומאת מת, על פי הכלל של טומאה הותרה בציבור. לכן את חנוכת הבית, ציינו באמצעות חנוכת המזבח שהיה מרכזה של עבודת המקדש בבית השני, שהרי בתקופתם לא היה את ארון הברית אשר נגנז בשלהי הבית הראשון. את ייסוד הבית חגגו בקורבנות תודה, בהלל והודיה על ידי שירה והלל (המופיעים במזמורי תהילים), יש הסוברים ששרו אז גם את מזמור זה. כמאתיים שנה לאחר מכן, באותו תאריך, בעיצומה של תקופת המרד, חנכו החשמונאים את עבודת המקדש בהדלקת נרות המנורה, טיהרו את המזבח והמקדש. בבית הראשון הפותח את פיוט מעוז צור, משמש אירוע חנוכת המזבח כמוטיב המרכזי לציון יום חנוכת המקדש.
איך חגגו את ייסוד הבית?
חגגו בקורבנות תודה, בהלל והודיה