ב-1894 עבר פול ואלרי להתגורר בפריז. ב-1900 נשא לאישה את ז'אנין גובילר שילדה לו שלושה ילדים. עבד כעורך ראשי במשרד המלחמה הצרפתי, והתרחק מכתיבה פיוטית כדי להכיר את עצמו ואת העולם הסובב אותו. הוא התרכז ב"מחברות", יומן אינטלקטואלי ופסיכולוגי שרובו יצא לאור רק אחרי מותו (1960-1957). ב-1917, בעיקר בהשפעת הסופר אנדרה ז'יד, פול ואלרי חזר לכתוב שירה ופרסם את קובץ שיריו "אלת הגורל הצעירה". ב-1920 יצא לאור שירו המפורסם "בית העלמין שלחוף הים", וב-1922 קובץ השירים "קסמים". ב-1925 נבחר לחבר האקדמיה הצרפתית. בהשפעתו של המשורר סטפאן מלארמה, פול ואלרי המשיך לייסד את שירתו על רגשותיו והשראתו. הוא הפך לאיש שיחם של ראש ממשלת צרפת רמון פואנקרה, של הפילוסוף והפסיכולוג אנרי ברגסון ושל הפיזיקאי אלברט איינשטיין. פול ואלרי שימש בתפקידים שונים בחיי התרבות של צרפת, וב-1933 נתמנה למנהל המרכז האוניברסיטאי שבעיר ניס. בתקופת הכיבוש סירב לשתף פעולה עם הנאצים ואיבד את תפקידו בניס. פול ואלרי נפטר שבועות מספר לאחר סיומה של מלחמת העולם השנייה ב-1945. על פי בקשתו של שארל דה גול הוא נקבר בעיר מולדתו סט, בבית העלמין שלחוף הים שעליו כתב את שירו המפורסם.
היכן נקבר פול ואלרי?
הוא נקבר בעיר מולדתו סט