וואורינן סיים את לימודי המוסמך למוזיקה באוניברסיטת קולומביה בשנת 1963. בניגוד לדעת הוריו, שלא ראו בעין יפה קריירה מוזיקלית, המלחין אדגר וארז תמך בו ועודד אותו בראשית דרכו.בשנת 1962 הקים עם המלחין-נגן הארווי סולברגר את "הקבוצה למוזיקה עכשווית". ההרכב העלה את רמת הביצוע של מוזיקה חדשה בניו יורק ועודד ביצועי מוזיקה של מלחינים כמו מילטון בביט, אליוט קרטר וסטפן וולפה, שכתבו יצירות אחדות להרכב. הקבוצה ביצעה לראשונה רבות מיצירותיו של וואורינן, בהן קונצ'רטו קאמרי לצ'לו וקונצ'רטו קאמרי לחליל. יצירותיו החשובות של וואורינן משנות ה-60' כוללות את "חילופים תזמורתיים ואלקטרוניים", ביצוע בכורה בפילהרמונית של ניו יורק בניצוח לוקס פוס, הקונצ'רטו הראשון לפסנתר, בנגינת המלחין כסולן, שלישיית המיתרים שנכתבה להרכב המוזיקלי שאך זה הוקם, "ספקולום מוזיקה", ו"אנקוניום של הזמן", יצירתו היחידה שכולה אלקטרונית וחוברה בעזרת הסינתסייזר של RCA במרכז למוזיקה אלקטרונית של קולומביה-פרינסטון, בהזמנת חברת ההקלטות נונסאץ'. על יצירה זו קיבל וואורינן את פרס פוליצר למוזיקה לשנת 1970.שנות ה-70' היו תקופה פורייה במיוחד לוואורינן. יצירותיו הקאמריות בעשור זה כוללות את שתי רביעיות המיתרים הראשונות שלו, את "שישה קטעים" לכינור ופסנתר, "פנטזיה מהירה" לצ'לו ופסנתר ושתי יצירות גדולות להרכב טאשי, "טאשי" ו"פורצ'ן". היצירות לתזמורת הן ה"באמבולה הגדולה" לכלי מיתר, "בית שרידים (A Reliquary) לאיגור סטרוונינסקי", שמשולבות בו הסקיצות האחרונות של המלחין הקשיש, הקונצ'רטו השני לפסנתר והקונצ'רטו ל"כינור מוגבר ותזמורת", שחולל שערורייה בביצוע הבכורה שלו בפסטיבל טנגלווד, עם פול זוקובסקי והתזמורת הסימפונית של בוסטון בניצוח מייקל טילסון תומאס. ב-1976 השלים וואורינן את ה"סימפוניה לכלי הקשה", יצירה בחמישה פרקים ל-24 נגנים, כולל שני פסנתרים, בשביל אנסמבל כלי ההקשה של ניו ג'רזי ועמיתו משכבר הימים, ריימון דה-רוש, ואופרת "פורנו אינטלקטואלי", בכותרת-משנה "בורלסקה בארוקית", "הז (ונה) מבבל", ללברית מקורית מאת רנו צ'ארלס ברוס. 
בעזרת מה חוברה היצירה היחידה שכולה אלקטרונית של וואורינן?
סינתסייזר של RCA