צבירים כדוריים בהירים כמו ω בקנטאור נצפו כבר בעת העתיקה, אך זוהו ככוכבים רגילים. בשנת 1665 זיהה האסטרונום הגרמני החובב יוהאן אברהם איהל ש-M22 אינו כוכב אלא גרם שמים מעורפל ולא נקודתי. באופן דומה זוהו כערפיליות ω בקנטאור בשנת 1677 וצביר הרקולס בשנת 1714 על ידי אדמונד היילי ו-M5 בשנת 1702 על ידי האסטרונום הגרמני גוטפריד קירש. בשנת 1764 זיהה שארל מסיה את M4 (שזוהה כערפילית בשנת 1746 על ידי ז'אן פיליפ דה שסו) כצביר כוכבים וזו הייתה הפעם הראשונה שזוהה צביר כדורי ככזה. רק בשנות ה-80 של המאה ה-18 זיהה ויליאם הרשל את 28 הצבירים הכדוריים שבקטלוג מסיה ועוד 5 צבירים נוספים ככאלה. כמו כן גילה הרשל עוד 37 צבירים כדוריים חדשים, כולם נכללו בקטלוג גרמי השמיים העמוקים שפרסם בשנת 1789, ובו גם טבע הרשל את המונח "צביר כדורי" (Globular Cluster). עם השנים המשיכו להתגלות צבירים כדוריים נוספים והיום ידועים כ-150 מהם בשביל החלב ועשרות אלפים בגלקסיות אחרות.בשנת 1914 החל האסטרונום האמריקני הארלו שייפלי בחקר של צבירים כדוריים. הוא זיהה בצבירים כוכבים משתנים מסוג משתני RR בנבל, אותם חשב בטעות למשתנים קפאידיים ועל פי הקשר בין זמן המחזור לבהירות המוחלטת של הכוכבים, העריך את המרחק לצבירים אלו. מאוחר יותר התברר שמכיוון שמשתני RR בנבל עמומים יותר מאשר משתנים קפאידיים רגילים, הערכת המרחק לצבירים הייתה גבוהה מדי. שייפלי גם הניח שהצבירים מפוזרים בכדור סביב מרכז הגלקסיה ועל סמך המרחק לצבירים העריך את מרחקה של השמש ממרכז הגלקסיה. אף על פי שגם הערכה זו הייתה גדולה מהמרחק האמיתי, היא הראתה שגלקסיית שביל החלב גדולה בהרבה מההערכות שהיו מקובלות עד אז ושהשמש רחוקה ממרכז הגלקסיה.
מי רחוקה ממרכז הגלקסיה?
השמש 