לאחר פגישתו של אשרי עם ארנלדו מומיליאנו, מחשובי החוקרים של דברי ימיה של יוון העתיקה, ועמו היה בקשרים למעלה מעשרים שנה, החל אשרי להתעניין בהיסטוריוגרפיה היוונית. אשרי סבור כי בהתחשב במצב התיעוד, אפשר לדעת לעיתים רחוקות מאוד מה באמת התרחש בעת העתיקה, אבל אפשר לבדוק את הכתיבה ההיסטוריוגרפית, כיצד ההיסטוריונים הבינו את המאורעות וכתבו על כך. לפיכך נעשה ספקני יותר ויותר לגבי האפשרות של ההיסטוריון לדעת מה באמת התרחש בעבר והוא נחשב להיסטוריון ההיפרקריטי ביותר בתחום המחקר של ההיסטוריה העתיקה. במאה ה-19 עסקו ההיסטוריונים בהיסטריוגרפיה כבמקור מידע וביקשו ללמוד 'מה קרה באמת' ולא ההיסטוריון ועולמו. בהשפעת מומיליאנו החל אשרי לעסוק בהיסטוריונים עצמם. אשרי כותב: 'אין בכוחו של ההיסטוריון לבוא במגע עם העובדות שאירעו ואינן עוד, אלא רק עם השתקפותן – הלקויה, החלקית, המסולפת, המעוותת – במקורות (או בעדויות) ששרדו מהן; המקורות הם במקום השני לעומת העובדות, וההיסטוריון המעבד את המקורות ויוצר על פיהן יצירה ספרותית הוא במקום השלישי'
כמה זמן אשרי היה בקשר עם ארנדלו מומילאנו?
עמו היה בקשרים למעלה מעשרים שנה