Når vi har hørt adskillige førende skikkelser gentagne gange betegne den sociale sikring som en "udgift" og "hindring" for øget konkurrenceevne, og når man forsøger at finde måder at flytte denne udgift fra virksomhederne over på arbejdstagerne - naturligvis hele tiden under påskud af at ville skabe arbejdspladser - ville det virkelig overraske os, hvis den gældende model bestående af en urørlig markedsøkonomi og en dyster pengeøkonomisk indfaldsvinkel til alting og med en dyb afhængighed af monopolinteresserne tog borgernes grundlæggende ret til social beskyttelse og velfærd under sine beskyttende vinger.