Tillad mig, uden at virke belærende - for enhver pris ikke - eller bare give Dem gode råd, at minde om, at da jeg havde den ære at være minister for europæiske anliggender i mit eget land, følte jeg dette behov for at gå ud og tale direkte med borgerne, og at jeg hver uge, når jeg førte denne dialog, i hver region, direkte, blev klar over, at der fandtes et udpræget behov for, at Den Europæiske Union således fik et ansigt, og jeg gik derfor hver uge sammen med en kommissær, i øvrigt ikke kun de franske kommissærer, sammen med ambassadører, udstationeret i Paris, og europaparlamentarikere ud og førte denne dialog, og jeg konstaterede, at spørgsmålene var utallige, at de var intelligente, at folk havde brug for, at man respekterede dem, at man lyttede til dem og forklarede ting for dem.