EU's bidrag inden for stabilitetspagten, udtrykt i den såkaldte "stabiliserings- og associeringsproces", repræsenterer videreudviklingen af det regionale tiltag, som EF i 1996 iværksatte over for fem lande i regionen, Bosnien-Hercegovina, Kroatien, Forbundsrepublikken Jugoslavien, Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien og Albanien, og hvis mest betydningsfulde aspekt bestod i skabelsen af politiske og økonomiske betingelser, der kunne støtte gennemførelsen af Dayton-fredsaftalen og bidrage til regional stabilitet.