Dovolatel dále uvedl, že vzhledem k tomu, že proti rozhodnutí dle § 208 o. s. ř. je vyloučen řádný opravný prostředek, podává dovolání podle ust. § 237 odst. 1 písm. f) o. s. ř., neboť mu byla v průběhu řízení nesprávným postupem soudu odňata možnost jednat před soudem, protože mu nebylo umožněno vyjádřit se ke skutečnostem uvedeným ve znaleckému posudku z hlediska nákladů řízení. Zároveň byla žalobci odňata možnost jednat před soudem i z jiného důvodu a to proto, že předmětem konečného rozhodování bylo rozhodnutí o výše zmíněných pohledávkách započtených dohodou v roce 1993, které nebyly předmětem řízení a k jejichž vzniku, existenci a zániku se nikdo z účastníků neměl možnost vyjádřit a nebyl k nim vyslechnut. Soud zde rozhodl, jak již bylo uvedeno, na základě skutečnosti, která dokonce ani nemohla být předmětem řízení, neboť žalovaný, na němž v řízení o námitkách leží povinnost tvrzení v zákonem stanovené lhůtě toto nenamítal a i kdyby tak později učinil, soud nemá zákonnou možnost k takovým námitkám přihlédnout. Lze tedy říci, že je dán dovolací důvod podle ust. § 237, odst. 1, písm. e), neboť soud rozhodoval o věci, kde nedošlo k návrhu na zahájení řízení, ačkoliv podle zákona tohoto návrhu bylo třeba.