Nejvyšší státní zástupkyně ve vyjádření k dovolání uvedla, že námitky, v jejichž rámci obviněný podává právní výklad platnosti a závaznosti „Smlouvy o zařizování záležitostí společnosti (o výkonu funkce jednatele)“, na základě které si obviněný podle svého tvrzení vyplatil odměnu mají povahu skutkových námitek, neboť jsou zaměřeny proti skutkovým zjištěním soudů o tom, zda a podle jakého smluvního ujednání měl obviněný nárok na odměnu a dále o tom, zda Mgr. T. M. o tomto nároku věděla a souhlasila s jejim vyplacením. V souvislosti s tím poukázala na skutková zjištění soudů, že obviněný neměl souhlas jmenované k převodu dané částky jako odměny plynoucí ze smlouvy o zastupování společnosti podepsané 3. 7. 1997, tedy ještě před vznikem společnosti M. I., s. r. o., jejíž finanční prostředky byly cizí věcí svěřenou obviněnému a nebyl oprávněn z nich odškodňovat své pohledávky vůči Mgr. T. M. jako fyzické osobě. Tyto námitky by mohly mít z hlediska dovolacího důvodu § 265b odst. 1 písm. g) tr. ř. význam pouze v případě, že by bylo možno dospět k závěru o existenci extrémního nesouladu mezi zjištěnými skutkovými okolnostmi a právními závěry učiněnými soudy obou stupňů. Soudy však podle jejího názoru hodnotily provedené důkazy v souladu s principy formální logiky, a to nejen v jejich jednotlivostech, ale i vzájemných souvislostech.