14. K oběma skutkům Nejvyšší soud souhrnně uvádí, že pokud soudy uvěřily výpovědi poškozeného, kterou považovaly za zcela věrohodnou, a naopak neuvěřily výpovědi obviněného, kterou označily za nepravdivou a zcela účelovou, tak tyto závěry měly podklad v provedeném dokazování a soudy je řádně odůvodnily. Obviněnému lze opětovně zopakovat, že výpověď poškozeného byla po celou dobu trestního řízení konzistentní, nijak si neodporovala, navíc korespondovala s dalšími provedenými důkazy (bezprostředně učiněné trestní oznámení na Policii ČR, zjištěná poranění poškozeného po napadení obviněným, výpověď svědka M. D., případně pak i úhrada škody poškozenému obviněným), nelze tedy mít žádné pochybnosti o tom, proč se jí soudy obou stupňů rozhodly uvěřit. Naopak výpověď obviněného byla v zásadě hodnocená jako nekonzistentní, neboť se ke svému jednání střídavě v části doznával a poté je zase popíral.