Předně je třeba zdůraznit, že Nejvyšší soud v tomto typu rozhodování o důvodnosti prodloužení vazby podle § 71 odst. 3 tr. ř. nepřezkoumává veškeré řízení, které ve věci dosud proběhlo, jako např. úplnost provedených či opatřených důkazů, jejich průkaznost z hlediska možného posouzení viny či neviny obžalovaného, bezvadnost postupu orgánů přípravného řízení při opatřování či zajišťování jednotlivých důkazů apod. To vše je v této fázi trestního řízení plně v kompetenci soudu prvního stupně, který se se všemi námitkami obžalovaného v naznačených směrech bude muset vypořádat v rámci svého rozhodování o meritu celé věci. Nejvyšší soud je z titulu postavení stížnostního soudu povinen posoudit, zda rozhodnutí Vrchního soudu v Praze o prodloužení vazby obžalovaného nad dva roky je v souladu s platným zněním zákona.