Přestože stížnost pro porušení zákona byla ministrem spravedlnosti podána pouze proti výroku o trestu vyhoštění, musel Nejvyšší soud na základě revizního principu vyjádřeného v ustanovení § 267 odst. 1 tr. ř. přezkoumat správnost celého výroku rozsudku, týkající se obviněného, jakož i řízení, jež mu předcházelo. Z důvodů níže uvedených dospěl Nejvyšší soud k závěru, že stížnost pro porušení zákona je nedůvodná.