Zákon č. 229/1991 Sb. je sice zákonem zvláštním, ale jen potud, pokud upravuje právní vztahy k zemědělskému majetku odlišným způsobem než jiné zákony ( § 1 odst. 3). Ustanovením § 13 odst. 2 dal zákonodárce jasně najevo úmysl spravedlivě vypořádat vztahy mezi oprávněnými osobami zejména pro případ, že v rámci poměrně dlouhého období pro uplatnění nároku podle § 9 tohoto zákona u pozemkového úřadu došlo k vydání nemovitostí jen jedné z oprávněných osob ;výslovně proto upravuje právo oprávněné osoby, které z tohoto důvody nebyly nemovitosti vydány, aby její nárok uspokojila osoba, které byly nemovitosti vydány . Jinou situaci v tomto vztahu neřeší , tedy neřeší ani situaci, jak postupovat v případě, že oprávněná osoba, jíž byly nemovitosti vydány, ještě před vydáním soudního rozhodnutím se svého vlastnictví zbaví. Zákonu jistě nelze přisuzovat záměr zbavit oprávněnou osobu možnosti uplatnit a realizovat právo, jež pro ni výslovně vytvořil. V takovém případě proto nastupují obecné předpisy, zejména pokud upravují právní vztahy vznikající ze singulární sukcese.