V projednávané věci odvolací soud dovodil dobrou víru žalované při přijetí zástavy poskytnuté na základě zástavní smlouvy ze dne 21.4.1992 z toho, že žalovaná “vycházela z výpisu z evidence nemovitostí listu vlastnictví č. 46 pro katastrální území a obec S. z 1.7.1992, ze kterého vyplývalo, že C. S., s.p. je vlastníkem nemovitostí, neboť byl zapsán v kolonce vlastník“, že zástavní smlouva byla dne 3.7.1992 registrována státním notářstvím a že “tehdejší zákonná úprava, která nepřipouštěla oprávnění státního podniku nemovitosti zastavit, byla nová a nebyla natolik obecně známá, aby dobrou víru žalované zpochybnila“.