[19] Proti druhoinstančnímu rozhodnutí arbitra ve věci uložení pokuty podal stěžovatel žalobu, přičemž žalobní body se ohledně otázky řešené v řízení o kasační stížnosti v podstatě kryly s námitkami vznesenými ve správním řízení před arbitrem. Městský soud v Praze v odůvodnění svého rozsudku uvedl, že podstata žalobní námitky žalobce spočívá v tom, že žalobce má za to, že finanční arbitr může uložit pokutu pouze v případě, kdy je pravomocným nálezem zjištěno, že došlo k porušení povinností, které jsou stanoveny zákonem o platebním styku. Tento právní názor soud nesdílí. S přihlédnutím ke znění ustanovení § 23 odst. 2 zákona č. 229/2002 Sb., o finančním arbitrovi, z něhož vyplývá, že finanční arbitr uloží pokutu v případě, kdy je již pravomocným nálezem deklarováno porušení povinností institucí, které je pokuta ukládána, je nutno při výkladu tohoto právního ustanovení přihlédnout ke znění ustanovení § 1 uvedeného zákona, ve kterém je upravena příslušnost finančního arbitra k rozhodování sporů.