Dovolatelka též brojí proti závěrům obsaženým v rozsudku odvolacího soudu z 22. května 1996, podle nichž není právní nástupkyní akciové společnosti z roku 1924 a v této souvislosti namítá, že tato kontinuita je nezpochybnitelná i doklady, se kterými se soud vůbec nevypořádal. Polemika se závěry již dříve zrušeného rozsudku je ovšem pro výsledek dovolacího řízení, v jehož rámci je přezkoumáván rozsudek jiný (založený na odlišném právním posouzení věci) zcela bez významu. Ve shodě se závěrem formulovaným v předchozím odstavci nelze proto z okolnosti, že soud v uvedeném směru neprováděl další dokazování, usuzovat ani na jinou vadu řízení, jež by mohla mít vliv na správnost rozhodnutí (takto by bylo možno na věc nahlížet toliko v případě, že by vyřešení otázky kontinuity žalobkyně bylo pro rozhodnutí ve věci samé nezbytné). Jelikož v posuzované věci tomu tak není (viz níže), Nejvyšší soud k těmto námitkám dovolatelky jako k bezpředmětným nepřihlížel.