[33] Nejvyšší správní soud rozhodoval ve věci v souladu s ustanovením § 109 odst. 2 s. ř. s. bez nařízení jednání. Podle citovaného ustanovení při řízení o kasační stížnosti Nejvyšší správní soud nařizuje jednání pouze, považuje-li to za nutné či provádí-li dokazování. Stěžovatelka v kasační stížnosti uvedla, že nesouhlasí s rozhodnutím věci bez jednání, ke svému nesouhlasu však neuvedla žádné důvody. Nejvyšší správní soud již dříve judikoval, že samotná žádost účastníka řízení není důvodem, pro který by bez dalšího musel nařídit jednání (srov. rozsudek Nejvyššího správního soudu ze dne 15. 11. 2005, č. j. 8 Aps 1/2005 ‑ 87). V projednávané věci nebylo prováděno dokazování, všechny rozhodné skutečnosti byly soudu známé jak ze soudního a správního spisu, tak ze stěžovatelčina obsáhlého podání. Nejvyšší správní soud proto neshledal důvod, aby bylo ve věci nařízeno jednání.