Třebaže to není pro rozhodnutí v posuzované věci relevantní, je třeba pro úplnost nutno dodat, že uplatnil-li obviněný také výhrady vůči druhu trestu s tím, že pro uložení nepodmíněného trestu odnětí svobody nebyly splněny podmínky uvedené v § 31 odst. 1 a 39 odst. 2 tr. zák., nelze takovou námitku pod důvod dovolání uvedený v § 265b odst. 1 písm. h) tr. ř. subsumovat, poněvadž jejím smyslem není nic jiného než tvrzení, že uložený nepodmíněný trest odnětí svobody je co do svého druhu trestem nepřiměřeně přísným. Podle ustálené praxe Nejvyššího soudu však pochybení soudu spočívající mimo jiné i v nesprávném druhu uloženého trestu založené na nesprávném vyhodnocení kritérií uvedených v § 31 až § 34 tr. zák. a v důsledku toho uložení nepřiměřeného přísného trestu, nelze v dovolání namítat prostřednictvím žádného dovolacího důvodu podle § 265b odst. 1 tr. ř. (k tomu č. 22/2003 Sb. rozh. tr.).