[15] Správní praxe slouží jako vodítko bránící neodůvodněným excesům při správním trestání a libovůli při stanovení pokut (rozsudek Nejvyššího správního soudu ze dne 31. 3. 2010, č. j. 1 Afs 58/2009-541, č. 2119/2010 Sb. NSS). Ochranu legitimního očekávání však nelze ztotožňovat s požadavkem na neměnnost rozhodovací praxe. Žalovaný přitom v napadeném rozhodnutí uvedl, že s ohledem na vývoj rozhodovací praxe v podobných věcech a vyšší společenské povědomí o trestnosti takového jednání je důvodné, ukládají-li správní orgány postupem času vyšší pokuty. Nejvyšší správní soud současně podotýká, že ke spáchání přestupku došlo v dubnu 2018, tedy po vydání rozsudku, který lze považovat za zásadní pro posouzení trestnosti jednání (rozsudek ze dne 31. 10. 2017, č. j. 9 As 291/2016-136, v němž se soud zabýval právní povahou uskutečňování přepravy prostřednictvím aplikace Uber). Žalovaný rovněž náležitě vysvětlil, že k snížení pokuty přistoupil v důsledku zohlednění polehčující okolnosti – zjednání nápravy stěžovatelem před zahájením správního řízení (srov. také bod 62 napadeného rozsudku). Tvrzení stěžovatele, že z rozhodnutí žalovaného nelze seznat úvahy, které jej vedly ke stanovení pokuty v odlišné výši, je proto liché.