Proti rozsudku odvolacího soudu podala žalobkyně dovolání. Jako dovolací důvod uplatnila nesprávné právní posouzení věci [§ 241a odst. 2 písm. b) OSŘ]. To spatřovala v tom, že odvolací soud se cítil být vázán výrokem rozsudku Obvodního soudu pro Prahu 4, kterým byla žalobkyni uložena povinnost, aby vyklidila pozemky žalované, a nezabýval se opodstatněností nároku. Přitom řízení, ve kterém byla žalobkyně zavázána k vyklizení pozemků, skončilo vydáním rozsudku pro zmeškání, aniž pro takový postup byly splněny zákonné předpoklady. Nárok tak nebyl řádně projednán a posouzen. Kromě toho jí nebyl rozsudek pro zmeškání řádně doručen a nemohl se tak stát závazným ve smyslu § 159a OSŘ. Ačkoliv to v řízení před odvolacím soudem namítala, odvolací soud k její námitce nepřihlížel. Poukazovala i na to, že rozhodnutí v tamní a v této projednávané věci jsou v rozporu s článkem JUDr. Jiřího Spáčila CSc., Neoprávněná stavba v nové judikatuře, publikovaném v časopisu Právní fórum, sešit 6, ročník 2000. Navrhla, aby dovolací soud rozsudek odvolacího soudu zrušil a věc mu vrátil k dalšímu řízení.