[8] Proti tomuto rozsudku městského soudu podala žalobkyně (dále též „stěžovatelka“) kasační stížnost, v níž rovněž požádala o přiznání odkladného účinku. Stěžovatelka namítla, že žalovaná se dostatečně nezabývala rozhodnými skutečnostmi, tedy existencí vážných zdravotních důvodů a nezbytností péče občana EU – dcery stěžovatelky, přičemž stěžovatelka k této problematice uplatnila další důkazní návrhy, které správní orgán bez dalšího zamítl – svůj účastnický výslech a výslech svědků (dcery a manžela). Správní orgány tak její žádost v rozporu s § 3 správního řádu v potřebném rozsahu neprojednaly, nezjistily stav věci tak, aby o něm nebyly důvodné pochybnosti. Dispoziční zásada byla porušena tím, že správní orgány na základě žádosti stěžovatelky neprovedly protokol o vyjádření účastníků podle § 18 správního řádu, případně o výslechu podle § 169 odst. 2 zákona o pobytu cizinců žádost bez dalšího zamítly. Správní orgány nemohou předjímat, jakou vypovídací hodnotu pro správní řízení budou navrhované důkazy mít. Správní orgány označily navržené důkazy lékařskou zprávou a řadou dalších listinných dokladů prokazujících její závislost na dceři, stejně tak jako nákup základního životního sortimentu z její strany za nevypovídající a neurčité, aniž by tyto další důkazní návrhy realizovaly. Zcela nedostatečné bylo poučení ze strany správních orgánů o tom, jaký konkrétní listinný doklad prokazující vazbu stěžovatelky na svou dceru ve smyslu § 15a odst. 1 písm. d) zákona o pobytu cizinců měl být z její strany doložen. Důkazní návrhy směřující k tomu, aby stěžovatelka a její dcera mohly osobně popsat, jakým způsobem je ze strany dcery o stěžovatelku pečováno, byly v kontextu doložených listin zcela důvodné důkazní návrhy. Správní orgány stěžovatelce na jednu stranu vytýkaly neprokázání podmínek ve smyslu § 15a odst. 1 písm. d) zákona o pobytu cizinců a na druhou stranu odmítly provést jí navrhované důkazy na podporu a k prokázání statutu rodinného příslušníka občana EU.