Pokud jde o námitku obviněného Ing. P. H., v níž popírá naplnění subjektivní stránky posuzovaného trestného činu, Nejvyšší soud uvádí následující. Ke spáchání trestného činu zneužívání informací v obchodním styku podle § 128 odst. 2 tr. zák. se vyžaduje úmyslné zavinění, přičemž úmysl pachatele musí jednak zahrnout všechny ostatní znaky této skutkové podstaty a navíc musí směřovat k tomu, aby pachatel opatřil sobě nebo jinému výhodu nebo prospěch. Jak přitom vyplývá z popsaných skutkových okolností (pod bodem 1. ve výroku o vině v rozsudku odvolacího soudu), obviněný nepochybně věděl o tom, že zakázku pro obchodní společnost P. B. , s. r. o., získala a měla provádět obchodní společnost A. T., a. s., v níž v době spáchání skutku obviněný působil jako místopředseda představenstva a ředitel. Pokud by tedy obviněný nepostupoval způsobem zakládajícím zmíněný trestný čin, nemohlo by dojít ani ke ztrátě předmětné zakázky, a tedy ani k tomu, aby opatřil prospěch obchodní společnosti A. S., s. r. o., na úkor obchodní společnosti A. T., a. s. Obdobný závěr platí také v případě dílčího útoku téhož trestného činu popsaného pod bodem 2. ve výroku o vině v rozsudku odvolacího soudu. I zde je patrné, že obviněný na úkor obchodní společnosti A. T., a. s., zneužil obchodní informace, které nabyl ve výše uvedených funkcích, a postupoval s cílem opatřit obchodní společnosti A. S., s. r. o., prospěch spočívající v uzavření nájemní smlouvy na pronájem dvouplášťové nádrže k provozování výdeje nafty po dobu odstávky rekonstruované čerpací stanice. Obviněnému přitom muselo být zřejmé, že předmětnou nádrž mohla bez podstatných obtíží zajistit obchodní společnost A. T., a. s., která by následně z jejího pronájmu získala finanční prospěch.