Ustanovení § 237 o. s. ř. spojuje přípustnost dovolání proti každému rozhodnutí odvolacího soudu s takovými hrubými vadami řízení a rozhodnutí, které činí rozhodnutí odvolacího soudu zmatečným. K těmto vadám je dovolací soud povinen přihlédnout z úřední povinnosti (§ 242 odst. 1 o. s. ř. ). Přípustnost dovolání však není založena již tím, že dovolatel příslušnou vadu řízení tvrdí, ale až zjištěním, že řízení takovou vadou skutečně trpí. Žalovaní se ustanovení § 237 o. s. ř. dovolávají, aniž ovšem výslovně zmiňují, kterou z vad řízení zde vyjmenovaných je odvolací řízení postiženo. Tvrzení, že odvolací soud odvolání odmítl neoprávněně (a že tudíž odvolání věcně neprojednal, ač je projednat měl), je však obsahově podřaditelné vadě řízení uvedené v ustanovení § 237 písm. f) o. s. ř. Vzhledem k tomu, že jiné vady řízení dle § 237 o. s. ř. tvrzeny nebyly a z obsahu spisu nevyplývají, je pro závěr o přípustnosti (a současné důvodnosti) dovolání rozhodující, zda řízení trpí vadou dle § 237 písm. f) o. s. ř.