Logický výklad ustanovení § 265b odst. 1 písm. h) tr. ř. lze v tomto případě založit na úvaze, že může-li obviněný s odkazem na tento důvod dovolání namítat, že mu byl uložen trest ve výměře mimo trestní sazbu stanovenou v trestním zákoně na trestný čin, jímž byl uznán vinným, může i namítnout, že mu měl být uložen trest mírnější s odkazem na zákaz refomace in peius. Taková námitka je svou povahou odlišná od té, jež je založena na tvrzení, že uložený trest je nepřiměřeně přísný v důsledku chybného hodnocení kritérií § 31 až § 34 tr. zák., již podle ustálené praxe dovolacího soudu nelze relevantně uplatnit s odkazem na dovolací důvod podle § 265b odst. 1 písm. h) tr. ř. (k tomu č. 22/2003 Sb. rozh. tr.). Ve prospěch takového závěru svědčí i to, že důvod dovolání podle § 265b odst. 1 písm. h) tr. ř. je jediným dovolacím důvodem, v jehož rámci lze uplatnit námitky proti výroku o trestu [nejde-li i ve vztahu k výroku o trestu o výhrady založené na tom, že napadené rozhodnutí spočívá na jiném nesprávném hmotně právním posouzení ve smyslu důvodu dovolání podle § 265b odst. 1 písm. g) tr. ř. – k tomu obdobně usnesení Nejvyššího soudu sp. zn. 8 Tdo 202/2005, 8 Tdo 1449/2007].