Konečně k žádosti stěžovatele o podání návrhu na zrušení ustanovení § 79 ‑ § 81 s. ř. s. Nejvyšší správní soud uvádí, že o tomto návrhu nemusí rozhodovat, neboť se ve skutečnosti nejedná o návrh, nýbrž toliko o podnět. To prakticky znamená, že je v dispozici samotného soudu, zda shledá důvody pro iniciování takovéhoto typu řízení před Ústavním soudem. V projednávané věci nicméně žádné relevantní důvody nenabízí ani samotný stěžovatel a zdejší soud podání takovéhoto návrhu nepovažuje za racionální již z toho důvodu, neboť (pokud by teoreticky byl takovýto návrh úspěšný) by mohl vést ke zrušení jednoho typu řízení před správním soudem. Jakkoliv se může stěžovateli ochrana v rámci tohoto řízení jevit jako nedokonalá, v důsledku jejího zrušení by soudní ochrana proti nečinnosti správního orgánu nebyla prakticky žádná, což by představovalo nepochybný pokles stávajícího standardu ochrany práv. Proto Nejvyšší správní soud možnosti podat návrh ve smyslu čl. 95 odst. 2 Ústavy ČR v daném případě nevyužil.