Soud prvního stupně se zabýval tím, zda je rozhodčí doložka platná či nikoliv. Upozornil, že z důvodu vázanosti právem Evropských společenství a skutečností, že žalobkyně uzavřela smlouvu o dílo jako spotřebitel, je soud vázán Směrnicí Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o nepřiměřených podmínkách ve spotřebitelských smlouvách a z ní vycházejícími rozhodnutími Evropského soudního dvora. Z těchto rozhodnutí plyne, že je v pravomoci soudu zrušit rozhodčí nález, kterým bylo rozhodnuto o právech a povinnostech ze spotřebitelské smlouvy, pokud tato smlouva obsahuje zneužívající ustanovení, popř. obsahuje jiné ustanovení, která jsou v rozporu s platným právním řádem, i když nebyly námitky neplatnosti v souladu s ustanovením § 33 ZRŘ v rozhodčím řízení uplatněny. Poukazuje na ustanovení § 51a a násl. zákona č. 40/1964 Sb., občanský zákoník, ve znění pozdějších předpisů (dále jen „obč. zák.“), zkoumal, zda smlouva o dílo obsahuje znevýhodňující ustanovení v neprospěch spotřebitele (žalobkyně), a to nejen pokud jde o samotnou rozhodčí doložku, ale i zda smlouva jako celek není pro žalobkyni hrubě znevýhodňující. Dospěl nakonec k závěru, že ujednání o rozhodčí doložce neznamená pro žalobkyni jako spotřebitele značnou nerovnováhu v právech a povinnostech.