Stěžovatel v kasační stížnosti označil zákonné důvody obsažené v ustanovení § 103 odst. 1písm. a), e) zákona č. 150/2002 Sb., soudní řád správní (dále jen „s. ř. s.“), a namítá tak nezákonnost spočívající v nesprávném posouzení právní otázky soudem v předcházejícím řízení a nezákonnost rozhodnutí o odmítnutí návrhu. Pochybení soudu spatřuje stěžovatel v tom, že předmětem řízení nebylo meritorní finanční rozhodnutí, nýbrž ochrana před nečinností žalovaného, když stěžovatel tvrdí, že tato nečinnost je proti němu účelově zaměřená a že má bránit v hájení jeho práv. K názoru krajského soudu, na němž je napadené usnesení založeno, stěžovatel namítá, že tento názor legalizuje dlouhodobé a opakované nezákonné jednání žalovaného. V tom spatřuje rovněž porušení čl. 90 Ústavy ČR a čl. 36 odst. 2, 3 Listiny základních práv a svobod. V dalším stěžovatel uvádí konkrétní důvody, pro které prý žalovaný a jemu podřízené finanční úřady vůči němu postupují nezákonně a protiprávně, což v celkovém souhrnu představuje nikoliv exces jednotlivců, nýbrž koordinované, záměrné a opakované jednání.