Odvolací soud se k totožné námitce obviněného o nedostatku subjektivní stránky vyjádřil zejména na straně 3 odůvodnění svého usnesení, kde uvedl, že z provedených důkazů vyplývá, že obviněný Ing. P. U. poté, co přestal být předsedou představenstva, nadále vykonával funkci ředitele společnosti a svým jednáním zamezil ostatním členům představenstva vstup do objektu sídla společnosti P., a. s., a také tomu, aby mohli jakýmkoli způsobem ovlivňovat chod společnosti. Pokud obviněný poukazuje na výpověď svědkyně V. K., je třeba odkázat na hodnocení důkazů soudem prvního stupně, který stran možnosti vstupu ostatních členů představenstva i zaměstnanců společnosti P., a. s., do objektu, kde se nacházely požadované účetní doklady, uvěřil svědkovi K. V. a Z. L. Navíc je třeba poukázat na následnou spolupráci obviněného a svědkyně V. K. ve společnosti A., a. s., a později A., a. s. Obviněný totiž nadále vykonával podnikatelskou činnost shodného obsahu, kdy se stal členem dozorčí rady společnosti A., a. s., posléze A., a. s., a měl k dispozici potřebné účetní doklady, které požadoval správce konkursní podstaty, a jediný mu je také mohl s ohledem na shora uvedené předat. To nakonec po urgencích a výzvách soudu částečně i učinil. Lze dovodit, že obviněný měl zájem ztížit funkci správce konkursní podstaty, a to pro další svoji podnikatelskou činnost ve shora uvedených firmách v objektu v H., B. K námitce, že obviněný doručil Krajskému obchodnímu soudu v Brně dne 20. 6. 2000 výpověď z funkce člena představenstva, je třeba poukázat na to, že tento Krajský obchodní soud na tento přípis obviněného reagoval výzvou ze dne 2. 6. 2000, ve které neakceptoval pro jeho nesprávnost toto sdělení, na což již obviněný dále nereagoval, a z tohoto důvodu i nadále zůstal členem představenstva, když navíc k návrhu na prohlášení konkursu na majetek společnosti P., a. s., došlo již dne 10. 5. 1999. Obviněný se již nemohl zprostit svých povinností vyplývajících ze zákona o konkursu a vyrovnání. Naplnil tak znaky skutkové podstaty trestného činu porušení povinnosti v řízení o konkursu podle § 126 odst. 1 tr. zák. ve znění účinném v době spáchání trestného činu, neboť po prohlášení konkursu mařil výkon správce konkursní podstaty a tím ohrozil úplné a správné zjištění majetku patřícího do konkursní podstaty, a to jednáním popsaným ve výroku rozsudku soudu prvního stupně.