K věrohodnosti dalších svědků se odvolací soud přímo nevyjadřoval, když jejich výpovědi ani náležitě ve smyslu § 2 odst. 6 tr. ř. nehodnotil. Pokud se již některými svědeckými výpověďmi zabýval, nelze zjistit, zda některé takové výpovědi považoval za věrohodné či nikoli. Určité skutečnosti v tomto směru lze dovozovat pouze z obsahu odůvodnění napadeného rozsudku, podle něhož např. odvolací soud vycházel z výpovědí svědků F. J. a P. A. (strana 15 rozsudku odvolacího soudu), kteří hodnotili zdravotní stav obviněného poté, co se vrátil do restaurace, přičemž z odůvodnění rozhodnutí není zřejmé, zda přihlédl k tomu, že samotní svědci připustili, že v předmětnou dobu byli pod vlivem alkoholu, a nezabýval se tak ani v obecné rovině tím, zda u nich mohly být tímto ovlivněny jejich pozorovací schopnosti (srov. č. l. 243 a 254 spisu). Tato nedůslednost odvolacího soudu však navazuje na totožné pochybení soudu prvního stupně, jehož rozhodnutí ve svém odůvodnění rovněž postrádá jakékoli hodnocení věrohodnosti jednotlivých svědeckých výpovědí.