Dovolatelka dále odkazuje na předchozí rozhodnutí odvolacího soudu a na rozhodnutí soudu prvního stupně, napadá jejich závěry o tom, že není právní nástupkyní akciové společnosti z roku 1924 a namítá, že odvolací soud takový závěr přijal proto, že dokazování zůstalo neúplné a nevypořádal se se všemi předloženými důkazy, neboť neznárodněná část akciové společnosti kontinuitu, kterou má žalobce, zachovala. Rozdílné závěry soudů před a po rozhodnutí Nejvyššího soudu dokumentují podle dovolatelky nejednotnost nalézacích soudů co do hodnocení událostí z let 1948 až 1950. Doba od roku 1948 do roku 1989 byla prohlášena za dobu nesvobody a je zcela nepochybné, že vše bylo podřízeno jedinému zájmu, bez ohledu na platnou právní úpravu. Hodnotit proto tehdejší události po padesáti letech z přísně právního hlediska je nejen obtížné, ale i zavádějící; mají-li být tyto staré události spravedlivě posouzeny, je nutno je správně pochopit v kontextu tehdy vládnoucí celospolečenské situace, uzavírá dovolatelka. Proto požaduje, aby napadený rozsudek byl zrušen a věc vrácena odvolacímu soudu k dalšímu řízení, potažmo aby bylo zrušeno i rozhodnutí soudu prvního stupně.