Nejvyšší soud se především zabýval otázkou, zda rozhodnutí odvolacího soudu je již v právní moci; kdyby tomu tak nebylo, bylo by totiž jakékoli rozhodnutí dovolacího soudu o podaném dovolání předčasné (srov. ustanovení § 236 odst. 1 o.s.ř.). Nutnost řešení této otázky je spojena s faktem, že jak usnesení soud prvního stupně, tak usnesení odvolacího soudu bylo vedle zástupkyně žalobce doručeno také Ing. E.N. K doručení napadeného usnesení do vlastních rukou jmenované přitom došlo 18.12. 1996, tedy poté, co na její majetek byl usnesením Krajského soudu v Plzni ze dne 21.11. 1996, sp. zn. 20 K 58/96, prohlášen konkurs. V případě, že by právní moc napadeného usnesení závisela na jeho doručení jmenované, by ovšem bylo nutno (se zřetelem k účinkům prohlášení konkursu, určeným v ustanovení § 14 odst. 1 písm. a/ a c/ zákona č. 328/1991 Sb., o konkursu a vyrovnání, ve znění pozdějších předpisů) doručení ze dne 18.12. 1996 považovat za neúčinné, neboť usnesení nepřevzala správkyně konkursní podstaty nýbrž úpadkyně. Nejvyšší soud přesto dochází k závěru, že napadené rozhodnutí je v právní moci.