Byl-li totiž rozsudek soudu prvního stupně změněn, stalo se tak výlučně ve výroku o trestu, a to proto, že na rozdíl od soudu prvního stupně odvolací soud správně posoudil otázku souběhu trestných činů obviněného a ukládal mu trest za trestný čin krádeže podle § 247 odst. 1 písm. b), odst. 2 tr. zák. dílem dokonaný, dílem ve stadiu pokusu podle § 8 odst. 1 tr. zák. a trestný čin poškozování cizí věci podle § 257 odst. 1 tr. zák., jichž se dopustil v ideálním souběhu, nikoliv nejen za tyto trestné činy, ale i trestný čin maření výkonu úředního rozhodnutí podle § 171 odst. 1 písm. c) tr. zák., jak to učinil soud prvního stupně. Přesto mu za menší rozsah trestné činnosti uložil naprosto stejný trest jako soud prvního stupně, což nelze vnímat jinak než jako porušení zákazu reformationis in peius.