Odvolací soud především konstatoval, že v řízení byl prokázán neoprávněný zásah do osobnostních práv žalobkyň tím, že při dopravní nehodě dne 23. září 2001, kterou způsobil žalovaný, zahynul manžel žalobkyně J. Š. a otec druhé žalobkyně nezletilé P. Š. pan MUDr. G. Š. Současně byly zraněny obě žalobkyně, přičemž zemřelo i dosud nenarozené dítě první žalobkyně. Odvolací soud zdůraznil, že žádné zadostiučinění nemůže odčinit popsanou újmu, když právo na vytváření a rozvíjení vzájemných vztahů mezi první žalobkyní a jejím manželem, resp. mezi druhou žalobkyní a jejím otcem, a tím i na naplňování vlastní osobnosti, bylo neoprávněným zásahem žalovaného definitivně ukončeno. Konstatoval, že smyslem náhrady nemajetkové újmy je tuto újmu zmírnit, přičemž výše této náhrady musí být přiměřená. Uvedl, že soud prvního stupně správně přihlížel k postoji žalovaného, který projevil lítost nad svým jednáním, poškozeným se omluvil a učinil potřebná opatření k náhradě škody. Soudy obou stupňů současně přihlédly k tomu, aby přisouzená finanční satisfakce nebyla pro žalovaného likvidační, když žalovaný způsobil dopravní nehodu ve věku blízkém věku mladistvých, je nezaměstnaný, a na zaplacení náhrady škody si půjčil. Odvolací soud nadto poukázal na to, že při stanovení výše náhrady nemajetkové újmy je třeba přihlížet i k tomu, že satisfakčním prostředkem v dané věci je i trestní řízení týkající se žalovaného a současně konstatování porušení práva na ochranu osobnosti v rozsudku vydaném v řízení o ochranu osobnosti.