[37] Nejvyšší správní soud s ohledem na znění § 65 s. ř. s. ohledně legitimace k podání žaloby proti rozhodnutí správního orgánu, v kombinaci s textem Projektu rozdělení ze dne 24. 10. 2014 a příslušnými zákonnými ustanoveními dospěl k závěru, že skutečným právním nástupcem zaniklé společnosti CTP Property IV je, pokud jde o daňové povinnosti plynoucí z posuzovaného daňového řízení, pouze stěžovatelka a). Podle § 250 odst. 1 písm. l) zákona o přeměnách, musí projekt rozdělení obsahovat určení, na kterou nástupnickou společnost přechází daňová povinnost zanikající společnosti. V projektu rozdělení společnosti určily, že daňové povinnosti Zanikající společnosti přechází na Nástupnickou společnost I, tj. stěžovatelku a). Z ustanovení § 240b daňového řádu je zřejmé, že o přechodu daňové povinnosti při přeměně právnické osoby rozdělením rozhoduje správce daně pouze v případě, pokud nebylo dostatečně zřejmé, v jakém rozsahu přechází daňová povinnost na právní nástupce. Vzhledem k tomu, že ujednání o přechodu daňové povinnosti v projektu rozdělení je jednoznačné, přešla i daňová povinnost, která byla předmětem nyní přezkoumávaného rozhodnutí odvolacího orgánu, bez dalšího pouze na stěžovatelku a). Pouze s ní tedy mělo být pokračováno jako s procesní nástupkyní. Stěžovatelka b) nemůže být na svých hmotných právech rozhodnutím odvolacího orgánu jakkoli dotčena, ve vztahu k ní tedy nejsou splněny podmínky řízení. Krajský soud pochybil, jelikož rozhodl o tom, že je procesní nástupkyní společnosti CTP Property IV v probíhajícím řízení. Protože však nebylo jeho rozhodnutí o procesním nástupnictví napadeno kasační stížností, měl v rámci svého rozhodování o věci samé hodnotit, zda obě žalobkyně jsou dotčeny přezkoumávaným rozhodnutím na svých právech. Jelikož dotčení na právech stěžovatelky b) nelze dovodit a navíc jej ani netvrdí, měl krajský soud její žalobu odmítnout.