Dovolatel zejména v této souvislosti uvedl, že okresní soud nevyhodnotil správně prokázaný fakt, že obviněný byl zproštěn na svou žádost funkce předsedy představenstva společnosti P., a. s., již 2. 11. 1998. Soud se dále nezabýval postavením obviněného ve společnosti, když svědkem V. bylo mimo jiné tvrzeno, že ve stanovách společnosti byla funkce ředitele společnosti vázána na funkci předsedy představenstva. Obviněný zde také zdůraznil rozporná tvrzení jeho samého i svědků o tom, zda obviněný zůstal i nadále členem statutárního orgánu – představenstva, zda mohl vykonávat po prokazatelném odvolání z funkce předsedy představenstva funkci ředitele společnosti a jaká mu tudíž zůstala oprávnění jednat či zavazovat se za společnost. Například svědkyně K. uvedla, že řízením společnosti byl pověřen svědek V. a ona asi od září 1998 od něj přijímala příkazy a věci, které měla udělat. Dovolatel tedy považuje za naprosto zásadní objasnit jeho postavení ve společnosti od podzimu 1998 do doby, kdy byl osloven správcem konkursní podstaty, neboť povinnosti vůči správci konkursní podstaty měl toliko jen jako člen statutárního orgánu společnosti, jako odstoupivší člen pak již neměl jakoukoli možnost ovlivnit promítnutí změn ve společnosti do evidence v obchodním rejstříku, ani nebyl oprávněn jakkoli disponovat (i kdyby je měl ve své dispozici, což ostatně nebylo v řízení prokázáno) s doklady týkajícími se společnosti, v níž dříve funkci vykonával. Za zcela nesprávný a spekulativní považuje obviněný závěr soudu o tom, že obviněný tím, že později spolu s V. K. měl snahu předat materiály správci konkursní podstaty, prokázal, že měl doklady k dispozici a tyto mohl na výzvu správce konkursní podstaty či soudu těmto již dříve předložit. Za další spekulativní tvrzení soudu považuje dovolatel to, že soud dovodil, že obviněný měl zájem ztížit správci konkursní podstaty výkon jeho funkce, a to pro další podnikatelskou činnost v rozhodnutí uvedených obchodních společnostech v objektu sídla společnosti úpadce v H. Místo toho měl soud správně zkoumat, kdo byl v roce 1998 až 1999 skutečně oprávněn společnost řídit, zde rozhodovat a kdo byl jejím statutárním zástupcem. Obviněný sice doručil nesprávně rejstříkovému soudu výpověď z funkce člena představenstva až dne 20. 6. 2000, ale to až poté, co zjistil, že tuto povinnost výmazu nesplnila sama společnost, která tuto povinnost primárně měla. Dále dovolatel uvedl, že on nepodepisoval za společnost návrh na prohlášení konkursu a o této skutečnosti se dozvěděl až po jeho prohlášení od správce konkursní podstaty, nepodepisoval ani výpovědi pracovníkům společnosti, jichž v první polovině roku odešlo asi 50, nepodepisoval bankovní příkazy. Tyto úkony prováděl jiný člen představenstva a soud měl mít proto minimálně pochybnosti o tom, kdo fakticky vykonával funkci statutárního orgánu a kdo byl skutečným pánem ve společnosti. Soud také zcela opomenul skutečnost, že svědkyně K. podle listinných důkazů založených ve spise oznámila, že v noci ze dne 19. na 20. 9. 2001 došlo ke vloupání do společnosti A. H., při kterém bylo odcizeno nezjištěné množství CD nosičů s archivem společnosti. Pochybení soudů obou stupňů pak spatřuje dovolatel v tom, že dospěly k závěru, že obviněný se dopustil trestného činu podle § 126 odst. 1 tr. zák., ač nebyla spolehlivě prokázána jeho povinnost předat požadované doklady, ani oprávněnost předat takové podklady, ani faktická možnost doklady předat, tedy zda měl doklady vůbec ve své faktické dispozici.