[34] První, užší výklad vnímá toto ustanovení jako ustanovení k zajištění toho, aby si byl daňový subjekt vědom, z jakých podkladů bude odvolací daňový orgán ve svém rozhodnutí vycházet. Daňový subjekt je tak třeba seznámit s doplněnými podklady, ne však již s tím, jak je odvolací orgán hodnotí. Důsledek tohoto pojetí je, že daňový subjekt není potřeba seznamovat s podklady pro rozhodnutí, o jejichž existenci si je vědom, např. protože je sám odvolacímu orgánu zaslal, protože byly součástí správního spisu již v době vydání rozhodnutí správce daně, nebo protože jejich provedení jako důkazu byl sám přítomen.