Naproti tomu ovšem zákon č. 100/1988 Sb. v ustanovení § 176 písm. b) umožnil vládě nařízením (kromě jiného) stanovit, že občanům, kteří vykonávali mimořádné obtížná a riziková zaměstnání, náleží starobní důchod ze zaměstnání I pracovní kategorie, i když nesplňují podmínky stanovené tímto zákonem. Rozsah takto vládě daného zmocnění byl tedy zjevně ve srovnání s výše již citovaným ustanovením (§ 167 zákona č. 121/1975 Sb.) širší (neomezený). Jestliže proto podle uvedeného zmocňovacího ustanovení (§ 176 zákona č. 100/1988 Sb.) pak vláda vydala výše již několikrát zmiňované nařízení č. 557/1990 Sb. a uvedené nařízení jako podmínku pro mimořádné poskytování starobního důchodu občanům zaměstnaným nejméně 10 roků ve vybraných zaměstnáních v hornictví v uranových dolech, nástup do takového zaměstnání před 1. 1. 1969 nezná, pak nebrání vzniku nároku na uvedený důchod, jestliže občan takové zaměstnání začal vykonávat až po uvedeném datu, jak je tomu v projednávané věci. Tato skutečnost ostatně nebyla v průběhu přezkumného řízení soudního již dále spornou, předmětem řízení byla jiná otázka, totiž zda stěžovatel splňuje další z podmínek nařízení vlády č. 557/1990 Sb., a to podmínku potřebné (desetileté) doby zaměstnání v I. AA kategorii, a to takové zaměstnání, které patří mezi vybraná podle nařízení vlády č. 557/1990 Sb.