Ve včas podaném opravném prostředku žalobce vyjádřil kategorický nesouhlas s rozhodnutím žalované a to zejména z toho důvodu, že jeho otec, D. K., nar. dne xxx 1912 v M., byl dne 9. 12. 1944 zavražděn (padl) jako partyzán, což žalobce doložil ověřeným úmrtním listem a opisem Místního národního výboru v M., a také proto, že žalobcova matka, M. K., byla dne 9. 12. 1944 (nikoliv 12. 12. 1944) zatčena a odsouzena mimořádným soudem na 2 roky káznice a ztrátě cti, poté údajně odvezena do Ratiboře a od této doby se stala nezvěstnou. Dnem 19. 5. 1945 byla žalobcova matka prohlášena za mrtvou Okresním soudem ve Frýdku Místku, což bylo žalobcem rovněž doloženo. V dalším žalobce podrobněji rozvádí některé podrobnosti související se smrtí jeho obou rodičů, přičemž odkazuje na vybrané pasáže z publikaci Emila Vávrovského „Partyzánská Morávka ústy Moravanů“ (příslušné části této publikace byly přiloženy k opravnému prostředku). Uvádí rovněž, že při podání žádosti o odškodnění u Česko – Německého fondu budoucnosti byly jeho nároky plně uznány. Zamítavé rozhodnutí žalované ze dne 18. 7. 2002 je pro žalobce neplatný cár papíru, jelikož nemá základní znaky úřední listiny. Pokud je příslušná referentka neumí podepsat, nelze její jednání hodnotit jinak, než že pohrdá nejen žalobcem, ale i jeho padlými rodiči. Závěrem žalobce konstatuje, že již obdržel jednorázovou peněžní částku za otce podle zákona č. 217/1994 Sb., kdy mu bylo přiznáno odškodnění z mravního nároku. Jednalo se o částku 25 000 Kč pro žalobce a jeho tři žijící sourozence. Tuto částku však považuje žalobce za diskriminující, neboť se domnívá, že tato částka za smrt jeho otce, i s ohledem na jeho další životní osudy, je směšná. Zákon č. 261/2001 Sb. odškodnění výrazně posunuje ve prospěch pozůstalých a proto žádá provedení určitého vyrovnání odškodnění za smrt jeho otce.