Lze tedy uzavřít, že provedeným dokazováním bylo nepochybně prokázáno, že obviněný Ing. P. U., ač mu v tom nic nebránilo, neposkytoval potřebnou součinnost správci konkursní podstaty společnosti P., a. s., JUDr. R. Z., která byla nezbytná pro řádné zjištění majetku patřícího do konkursní podstaty, především tomuto správci včas a řádně nepředal potřebnou účetní dokumentaci, ke které měl zcela jednoznačně přístup, ani zákonem požadovaný seznam svého majetku a závazků s uvedením svých dlužníků, věřitelů a jejich adres, což mu ukládal ve výše citovaných ustanoveních tehdy platný a účinný zákon o konkursu a vyrovnání. Později sice určitou část účetní dokumentace správci předal, avšak až s více než ročním zpožděním a v neuspořádaném a nekompletním stavu. Provedeným dokazováním tak byla vyvrácena obhajoba Ing. P. U., že neměl povinnost poskytovat správci konkursní podstaty jím vyžadovanou součinnost ve smyslu zákona o konkursu a vyrovnání, neboť již nebyl v pozici předsedy či člena statutárního orgánu společnosti (představenstva) úpadce a nebyl tak faktickým „pánem v této společnosti“, když navíc ani nevěděl, kde se účetní dokumentace nachází a neměl k ní přístup. Uvedená dovolací námitka obviněného je tak v celém rozsahu nedůvodná.