Samosoudce nepochybně tento vadný právní názor sdílel, neboť po přezkoumání obžaloby dle § 314c odst. 1 trestního řádu ve spojitosti s § 186 písm. c) trestního řádu neshledal v intencích § 188 odst. 1 písm. c) trestního řádu důvody pro postup dle § 314c odst. 1 písm. a) trestního řádu, tj. trestní stíhání nezastavil, byť ve věci existovaly okolnosti uvedené v § 172 odst. 1 písm. d) trestního řádu. Oproti tomu dle § 314d odst. 1 trestního řádu nařídil ve věci hlavní líčení. K deliktnímu počínání svého někdejšího druha byla u hlavního líčení konaného dne 6. 12. 2016 soudem vyslechnuta v procesním postavení svědkyně J. I., která v úvodu výpovědi prohlásila, že k obviněnému není v příbuzenském vztahu, nemá důvod odepřít výpověď a vypovídat bude. K dotazu samosoudce pak jmenovaná uvedla, že v roce 2015 družkou obv. K. P byla. Po realizovaném soudním řízení vydal soud I. stupně dne 6. 12. 2016 ve věci odsuzující rozsudek citovaný shora, který nabyl právní moci dne 29. 12. 2016. V odůvodnění rozsudku se nalézací soud již vztahem obviněného a poškozené, resp. původní existencí a následným zánikem jejich družského soužití nikterak nezabýval, poněvadž to evidentně nepovažoval za skutečnost důležitou pro výsledek trestního stíhání. Okolnost, že J. I. byla v den spáchání trestné činnosti družkou obviněného, však soud vyjádřil ve skutkové větě výroku o vině formou „fyzicky napadl svou tehdejší družku J. I.“.