Krajský soud v odůvodnění napadeného usnesení uvedl, že podmínkou řízení podle ustanovení § 79 a násl. s. ř. s. je nečinnost správního orgánu při vydání rozhodnutí ve věci samé nebo osvědčení. Nečinnost správního orgánu při úkonu, který nemůže přímo zasáhnout do práv a povinností stěžovatele, však není způsobilým předmětem tohoto řízení a soud o takové žalobě nemůže meritorně rozhodnout. Rozhodnutí o vyloučení pracovníků správce daně k uplatněné námitce podjatosti a rozhodnutí o návrhu na delegaci proto nejsou rozhodnutími podle ustanovení § 65 odst. 1 s. ř. s. Takovým rozhodnutím je až případné rozhodnutí o daňové povinnosti samotné. Proto žalobu odmítl podle ustanovení § 46 odst. 1 písm. a) s. ř. s., když zároveň konstatoval, proti způsobu vyřízení námitky podjatosti a návrhu na delegaci místní příslušnosti se může stěžovatel bránit v žalobě proti rozhodnutí o daňové povinnosti. Jeho práva proto nejsou nikterak zkrácena.