Tyto požadavky byly dle předloženého spisového materiálu splněny. Žalobci je sice nutno dát za pravdu, že běžným správním postupem je dání možnosti k vyjádření se k důkazům až poté, co jsou všechny podklady rozhodnutí shromážděny a je vytvořen jejich seznam. Sám žalobce ovšem uznává, že se jedná pouze o běžný postup, patrně tedy i podle jeho názoru nikoliv o postup dle zákona jedině možný. Dle správní judikatury i názorů teorie (viz R. Ondruš a kol., Správní řád – komentář, Linde, Praha 2003, str. 294 - 302) se jedná o postup, který je velmi vhodný, pokud se jedná o složité řízení, ve kterém je účastno více účastníků a je nutno zabezpečit, že budou seznámeni s důkazy poskytnutými jinými účastníky, které mohou být podkladem meritorního rozhodnutí.V posuzovaném případě se ovšem tento formalizovaný postup nejeví zpětně nutným. Žalobci totiž byla v rozhodnutí o zahájení správního řízení poskytnuta možnost vyjádřit se k podkladům v situaci, kdy jediným zdrojem těchto podkladů bylo šetření provedené dne 12. 3. 2002. Zástupce žalobce přitom podpisem odsouhlasil protokol z tohoto šetření. V tomto protokolu je uvedeno nejen, co bylo správním orgánem předběžně zjištěno, ale i jaké konkrétní důkazy byly v průběhu šetření pořízeny. Žalobce byl tudíž dostatečně obeznámen s tím, na základě jakých podkladů hodlá ČIŽP rozhodovat. Věděl z protokolu, jejž podepsal, že byl zjištěn průsak plavicích vod na čtyřech místech, že byly zjištěny nárůsty bakterií, že byl odebrán vzorek vypouštěných vod a že byla provedena fotodokumentace. Jedinými dalšími podklady, na jejichž základě byla pokuta uložena, byly informace z jednání konaného dne 15. 5. 2002, kterého se účastnil zaměstnanec žalobce, ing. K.. Lze tak podklady pro napadené prvostupňové rozhodnutí rozdělit na ty, o nichž žalobce věděl ve chvíli, kdy mu byla dána možnost k vyjádření; a na ty, které vzešly z jednání, jehož byl účasten. K vyjádření k důkazům v prvé skupině mu také byla poskytnuta dostatečná, patnáctidenní lhůta. To platí i o fotodokumentaci, jejíž použitelnost žalobce v žalobě napadá, přestože věděl o jejím pořízení a přestože jejím jediným smyslem je obrazově zdokumentovat stav popsaný v protokolu žalobcem schváleném. Z napadeného prvostupňového rozhodnutí přitom jednoznačně vyplývá, že všechny podklady tohoto rozhodnutí lze začlenit do jedné z těchto dvou skupin, a není tak důkazů, k nimž se žalobce nemohl vyjádřit.