Podle stěžovatele je z důkazů zřejmé, že zaměstnavatel nemá pravdu, neboť THP pracovníci s úsekovou působností by měli být zařazeni rovněž do kategorie I AA, jak to udělal v případě provozního inženýra a vedoucího úseku (kteří by tam naopak podle stěžovatele být zařazeni neměli). K přehodnocení stěžovatelova zaměstnání podle zákona č. 100/1988 Sb. a vládního nařízení č. 117/1988 Sb. použil zaměstnavatel principu, který byl praktikován ve zrušeném vládním nařízení č. 74/1982 Sb., tj. zařazení podle čísla a názvu profese. Při použití tohoto principu by stěžovatel však nemohl být zařazen ani do přílohy č. 3, protože název profese měřič úseku nebo samostatný důlní měřič úseku se nevyskytuje v žádné z příloh (důkazní listy č. 14). Při respektování § 18 odst. 1 zákona č. 100/1988 Sb. by naopak měl být upřednostněn princip zařazování podle popisu pracovní činnosti a nikoliv názvu zaměstnání. Popis stěžovatelovy pracovní činnosti v resortním seznamu důlní měřič je definován souslovím „veškeré měřičské práce prováděné v podzemí hlubinných dolů“. V popisu pracovní funkce samostatný důlní měřič úseku souslovím „provádění veškerých provozních důlně-měřičských prací na přiděleném důlním úseku“. Z těchto dvou dokumentů vyplývá, že popis činnosti evidentně spadá mezi vybraná zaměstnání IAA přílohy č. 2 nařízení č. 117/1988 Sb. „práce v oboru důlního měřičství“.