Ačkoliv dovolatel nezpochybňuje úvahy odvolacího soudu o nemožnosti uložit mu souhrnný trest pro nesplnění podmínek § 35 odst. 2 tr. zák., není možné tuto otázku nechat stranou pozornosti, poněvadž je pro ukládání trestu obviněnému zásadní. Podle ustanovení § 35 odst. 2 tr. zák. soud uloží souhrnný trest podle zásad uvedených v odstavci 1 tohoto ustanovení, když odsuzuje pachatele za trestný čin, který spáchal dříve, než byl soudem prvního stupně vyhlášen odsuzující rozsudek za jiný jeho trestný čin. Jak vyplývá ze spisu Okresního soudu Praha – východ sp. zn. 16 T 145/2006, obviněnému byl doručen trestní příkaz, který má povahu odsuzujícího rozsudku, dne 29. 10. 2006, přičemž doručením trestního příkazu obviněnému nastávají účinky spojené s vyhlášením rozsudku (§ 314e odst. 5 tr. ř.). Podle ustálené praxe soudů je okamžik doručení trestního příkazu určující pro uložení souhrnného trestu podle § 35 odst. 2 tr. zák. bez ohledu na to, že v důsledku podaného odporu byl tento příkaz zrušen, pokud v dalším řízení dojde k pravomocnému odsouzení pachatele (k tomu např. č. 29/2000 Sb. rozh. tr.). Odvolací soud tedy správně vyložil, že podmínky pro uložení souhrnného trestu v posuzované věci splněny nebyly, poněvadž se jednalo o tzv. nepravou recidivu, a že soud prvního stupně pochybil, pokud ustanovení § 35 odst. 2 tr. zák. aplikoval.