Soud prvního stupně na základě provedeného dokazování dovodil aktivní i pasivní legitimaci účastníků řízení, jehož předmět spojoval s režimem úvěrů poskytnutých na trvale se obracející zásoby, a považoval za důvodnou námitku promlčení vznesenou žalovanou, když právní předchůdce žalované ani žalovaná se nezavázali k jiné splatnosti úvěru než té, která byla dohodnuta ve smlouvě o úvěru ve znění dodatku č. 2, tedy dnem 25. června 1991. Na upomínky Konsolidační banky Praha s.p.ú. z listopadu 1997, jakým způsobem bude žalovaná řešit splácení svého závazku z úvěru na trvale se obracející zásoby, žalovaná odpovídala, že by dluh splácela ve stejném režimu jako majetek, který privatizačním projektem získala, tj. pravidelnými ročními splátkami po dobu 13 let. Na tomto řešení se účastníci nedohodli. K uznání závazku dlužníkem ani žalovanou nedošlo a žaloba byla soudu doručena dne 18. září 2007, tedy po uplynutí tříleté promlčecí lhůty určené v ustanovení § 131a hospodářského zákoníku (dále též jen „hosp. zák.“).