[7] Žalobkyně až v podaném odvolání toliko argumentovala, že „vzhledem k celkové rodinné, materiální i sociální situaci na území České republiky je její vycestování rozhodně nepřiměřené a zasáhne do rodinného života nejen účastnice, ale celé její rodiny na území ČR, která již je zde plně integrována.“ Podle městského soudu je takovéto obecně formulované tvrzení bez konkrétnějšího vysvětlení, jakým způsobem se může případné negativní rozhodnutí promítnout do rodinného života žalobkyně nedostatečné k tomu, aby vyvolalo bezpodmínečnou povinnost správních orgánů je konkrétně vypořádat. Žalobkyně pouze tvrdila, že negativní rozhodnutí povede k rozdělení rodiny, uvedené konstatování však ponechala ve značně obecné rovině. Uvedené tvrzení nadto zcela nekoresponduje s podanou žádostí o udělení povolení k přechodnému pobytu, v níž uvedla, že nikoliv nevýznamná část její rodiny (manžel, jeden z potomků a otec) žije stále ve Vietnamu. Soud tedy shledal, že správní orgány neměly povinnost zjišťovat si z úřední povinnosti další skutečnosti ohledně rodinného života žalobkyně nad rámec jí uvedených tvrzení a předložených důkazů. Za této situace lze akceptovat jejich závěr, že napadené rozhodnutí v nepřiměřené míře nezasáhne do rodinného a soukromého života žalobkyně.