V projednávané věci není ovšem podstatné, že ani žalovaný ve své kasační stížnosti tyto pojmy řádně nerozlišil: důležité je, že při rozlišování neplatnosti a nicotnosti pochybil krajský soud, jehož rozhodnutí žalovaný napadá. Nemělo tak význam, že žalobní námitku vytýkající neplatnost (resp. nicotnost) rozhodnutí žalobce v řízení vůbec neuplatnil: krajský soud totiž tím, že oba pojmy ztotožnil, resp. oběma institutům přiřkl stejnou právní povahu, mohl s pomocí tohoto chybného východiska odůvodnit šíři své přezkumné pravomoci poukazem na § 76 odst. 2 s. ř. s., podle nějž soud vysloví nicotnost i bez návrhu. Nejvyšší správní soud tak přezkoumával, zda vady, které krajský soud vytkl správci daně, mohly vést k vyslovení nicotnosti.