Vrchní soud v Praze usnesením ze dne 28. 2. 2006, sp. zn. 6 To 19/2006, podle § 148 odst. 1 písm. c) tr. ř. stížnost státního zástupce zamítl. Své rozhodnutí odůvodnil tím, že pokusy o výslechy poškozeného Ing. R. K. jakožto stěžejního svědka byly provedeny před zákonným zahájením trestního stíhání obou obviněných podle § 160 odst. 1 tr. ř., aniž by se jednalo o neodkladné nebo neopakovatelné úkony. Především však nebyla přezkoumávaná trestní věc objasněna tak, aby důkazy shromážděné v přípravném řízení poskytly spolehlivý podklad pro věcně správné a spravedlivé meritorní rozhodnutí. Orgány činné v trestním řízení sice napravily procesní vadu původního řízení, když zákonným způsobem zahájily trestní stíhání obviněných P. P. a Š. P., kteří poté byli vyslechnuti policejním orgánem, ovšem na druhé straně nerespektovaly závazný pokyn odvolacího soudu provést znovu celé dokazování, a to přinejmenším v rozsahu, uskutečněném v řízení před krajským soudem, a teprve podle jeho výsledků měly zvážit opodstatněnost požadavku obviněných na jeho doplnění. Nebyly proto v rozporu s ustanovením § 169 odst. 1 tr. ř. vytvořeny ani minimální důkazní předpoklady potřebné pro odpovědné rozhodnutí státního zástupce na závěr přípravného řízení.