Dovolací soud proto dospěl k závěru, že v daném případě bylo namístě posoudit nárok na vydání ideální poloviny zemědělských nemovitostí ve vztahu k druhé žalované i z hlediska nastalé singulární sukcese. Protože odvolací soud z tohoto hlediska návrh žalobkyně neposoudil a v důsledku toho žalovanou M. B. neshledal pasívně legitimovanou, není jeho právní závěr správný. Dovolací soud proto podle § 243b odst. 1 a 2 o. s. ř. rozsudek v části, týkající se nároku na vydání ideální poloviny nemovitostí, zrušil a věc vrátil soudu prvního stupně k dalšímu řízení. Správný není ani rozsudek soudu prvního stupně, který se nárokem na vydání nemovitostí vůči oběma žalovaným zabýval. Tento rozsudek však dovolací soud nemohl zrušit, protože neobsahoval výrok o zamítnutí návrhu na vydání nemovitostí.