Okresní soud v Hradci Králové rozsudkem ze dne 25.6.2003 č.j. 16 C 63/2002-71 určil, že “zástavní právo k pozemkům - parcele č. 5 o výměře 766 m2 - zahrada, parcele č. 6 o výměře 164 m2 - zahrada, parcele č. 103 o výměře 768 m2 - zahrada, parcele č. 107 o výměře 126 m2 - zahrada, parcele č. 111 o výměře 595 m2 - pastvina, parcele č. 128 o výměře 286 m2 - zahrada, parcele č. 129 o výměře 241 m2 - zahrada, parcele č. 131 o výměře 1524 m2 - zahrada, parcele č. 154 o výměře 461 m2 - zahrada, parcele č. 155 o výměře 125 m2 - zahrada, parcele č. 156 o výměře 113 m2 - zahrada, parcele č. 158 o výměře 326 m2 - zahrada, parcele č. 161 o výměře 530 m2 - zahrada, parcele č. 163 o výměře 1294 m2 - zahrada, parcele č. 204 o výměře 689 m2 - zahrada, parcele č. 214 o výměře 1977 m2 - zahrada, zapsaným u Katastrálního úřadu v H. K. na listu vlastnictví č. 10002 pro obec a katastrální území S., založené smlouvou ze dne 21.4.1992 uzavřenou mezi státním podnikem C. S. a Č. s. a.s., neexistuje“, a rozhodl, že žádný z účastníků nemá právo na náhradu nákladů řízení a že žalovaná je povinna zaplatit České republice “na účet Okresního soudu v Hradci Králové“ soudní poplatek ve výši 1.000,- Kč. Z provedených důkazů zjistil, že státní podnik C. S. uzavřel dne 21.4.1992 se žalovanou zástavní smlouvu k zajištění pohledávky z úvěru poskytnutého podle úvěrové smlouvy ze dne 21.4.1992 č. 3324-2750-518, jejímž předmětem byly uvedené pozemky, že podle dohody o převzetí dluhu ze dne 27.5.1994 převzal dluh z úvěru ing. K. T., že na majetek ing. K. T. byl usnesením Krajského soudu v Hradci Králové ze dne 20.11.1997 č.j. 44 K 1025/97-58 prohlášen konkurs a že pravomocným rozsudkem Krajského soudu v Hradci Králové ze dne 15.2.2002 sp. zn. 42 Cm 8/2001 byly zastavené pozemky vyloučeny z konkursní podstaty. Soud prvního stupně dovodil, že dnem 24.6.1991 zaniklo státnímu podniku C. S. podle ustanovení § 22 odst.1 písm.f) zákona č. 229/1991 Sb. k uvedeným pozemkům právo hospodaření a že tedy státní podnik C. S. nemohl dne 21.4.1992 ohledně nich platně uzavřít zástavní smlouvu bez souhlasu žalobce; zástavní smlouva ze dne 21.4.1992 je pro rozpor se zákonem neplatná a “zástavní právo nevzniklo“. Námitku žalované, že zástavní právo k pozemkům vzniklo ve smyslu ustanovení § 151d odst.1 občanského zákoníku, soud prvního stupně odmítl s odůvodněním, že žalovaná nemohla být v době uzavření zástavní smlouvy “v dobré víře, že státní podnik je vlastníkem nemovitostí, jak je deklarováno ve smlouvě“, a že “neznalost zákona neomlouvá“.