K námitce obviněného, že nejednal v úmyslu kohokoliv poškodit, Nejvyšší soud uvádí, že ze skutkových zjištění odvolacího soudu je zřejmé, že obviněný věděl, že jeho společnost je předlužena a že nebude moci dostát všem svým závazkům. Přesto odčerpal ze společnosti finanční prostředky ve výši 3.367.785,- Kč na koupi nemovitostí do společného jmění obviněného a jeho manželky, které nevložil do základního jmění společnosti, a ani to neměl v úmyslu. Obviněný uvedenou finanční částku použil pro své osobní potřeby, čímž odstranil ze společnosti část majetku a svým jednání vědomě snížil majetek společnosti H., spol. s. r. o., a zmařil tak v tomto rozsahu alespoň částečné uspokojení pohledávek věřitelů společnosti, čímž způsobil značnou škodu ve výši 3.367.785,- Kč. Z toho je zřejmé, že jednání obviněného naplnilo jak složku intelektuální, tak složku volní subjektivní stránky trestného činu ve smyslu ustanovení § 4 písm. a) tr. zák.