5. Proti rozsudku odvolacího soudu podal žalobce dovolání, jež považuje za přípustné ve smyslu ustanovení § 237 zákona č. 99/1963 Sb., občanského soudního řádu, ve znění pozdějších předpisů (dále „o. s. ř.“), pro odchýlení odvolacího soudu od ustálené rozhodovací praxe dovolacího soudu. Má za to, že odvolací soud porušil právo žalobce na spravedlivý proces, právo vlastnit majetek a princip rovnosti účastníků řízení, neboť opomenul podstatné skutkové okolnosti a rozhodl v rozporu s důkazy provedenými v řízení před soudem prvního stupně. Namítá též extrémní nesoulad mezi skutkovými a právními závěry odvolacího soudu, jakož i nepřezkoumatelnost a nepřesvědčivost napadeného rozsudku. Zdůrazňuje, že při posouzení otázky, zda je naplněn výlukový důvod ve smyslu ustanovení § 8 odst. 1 písm. a) zákona č. 428/2012 Sb., odvolací soud mechanicky aplikoval judikaturu vztahující se k zákonu č. 229/1991 Sb., o úpravě vlastnických vztahů k půdě a jinému zemědělskému majetku, ve znění pozdějších předpisů, přičemž zcela pominul účel zákona č. 428/2012 Sb., jímž je zejména zmírnění majetkových křivd na původním majetku církví a náboženských společností, nikoli však zlepšení péče o zemědělskou a lesní půdu obnovením původních vlastnických vztahů k půdě. Vyjadřuje přesvědčení, že odvolací soud nezohlednil ani individuální okolnosti případu a možnost vydání okrajových částí areálu. V této souvislosti odkázal na rozhodnutí Nejvyššího soudu sp. zn. 28 Cdo 4269/2020 (rozhodnutí uvedené spisové značky neprochází databází rozhodnutí Nejvyššího soudu, dovolatel měl patrně na mysli rozsudek Nejvyššího soudu ze dne 12. 2. 2020, sp. zn. 28 Cdo 4269/2019), sp. zn. 28 Cdo 2720/2015, sp. zn. 28 Cdo 5045/2020 (rozhodnutí této spisové značky neexistuje, dovolatel zřejmě poukazuje na rozsudek Nejvyššího soudu ze dne 24. 5. 2017, sp. zn. 28 Cdo 5045/2015) a na nález Ústavního soudu ze dne 4. 9. 2018, sp. zn. I. ÚS 217/17 (označený nález, stejně jako dále citovaná rozhodnutí Ústavního soudu, je přístupný na internetových stránkách Ústavního soudu http://nalus.usoud.cz). Dále se domnívá, že se odvolací soud řádně a v souladu s principem proporcionality nevypořádal s konkurujícími veřejnými zájmy, a to zájmem na provedení církevní restituce a zájmem na zachování souvislého areálu budov a pozemků. Podotýká, že odvolací soud se neřídil zásadou ex favore restitutionis, jež je připomenuta v rozhodnutích Nejvyššího soudu sp. zn. 28 Cdo 4269/2020 (správně se patrně jedná – jak již bylo výše zmíněno – o sp. zn. 28 Cdo 4269/2019), sp. zn. 28 Cdo 945/2016 a v nálezu Ústavního soudu ze dne 1. 6. 2020, sp. zn. II. ÚS 3845/19. Upozorňuje také, že předmětné pozemky k žádnému areálu nepřináleží. V souladu s nálezem Ústavního soudu ze dne 23. 10. 2003, sp. zn. I. ÚS 754/01, nelze dle názoru dovolatele jako ucelený areál chápat veškeré plochy takovýto areál tvořící. Navrhl, aby dovolací soud rozsudek odvolacího soudu změnil tak, že se rozsudek soudu prvního stupně ve výroku II. potvrzuje, popřípadě aby napadený rozsudek ve výroku II. zrušil a věc vrátil soud prvního stupně k dalšímu řízení.