[9] Stěžovatelka dále rozporuje jednotlivé závěry krajského soudu. Namítá, že v jejím vyjádření a ve vyjádření předsedy jejího představenstva k účelu vydání dluhopisů není zásadní rozpor. Nesouhlasí se závěrem krajského soudu, že prodejem dluhopisů došlo ke zvýšení jejích finančních prostředků pouze o 25,5 milionů Kč. Pro měření přínosu emise dluhopisů je podstatný okamžik emise, a nikoliv jakékoliv předchozí období. Od utržené částky nelze tedy odečítat výdaje na mzdy a výplatu dividend provedené před datem emise. Stěžovatelka nastínila alternativní situaci, kdy by dividendy a mzdu vyplatila až po emisi dluhopisů. Pak by daňovou uznatelnost úroků z dluhopisů nebylo možné napadnout, neboť výplata dividend i mezd je jako důvod plně uznatelná a uznávaná, a stěžovatelka by z prodeje dluhopisů obdržela nepochybně celých 100 milionů Kč. Rozdíl mezi oběma situacemi je podle stěžovatelky přitom pouze technický a prostředky jsou v obou případech vynakládány výhradně na účely daňově uznatelné i uznatelné jako důvod pro vydání dluhopisů.