[23] Nadto Nejvyšší správní soud konstatuje, že ani v případě zvýšení částky živobytí o 470 Kč by stěžovatelka na příspěvek na živobytí nedosáhla. Na totéž upozornil ve správních rozhodnutích žalovaný. Částka živobytí, se kterou je porovnáván příjem stěžovatelky a společně posuzované osoby – jejího syna – dosahovala bez zvýšení dle § 26 odst. 1 písm. b) zákona o pomoci v hmotné nouzi 6.590 Kč. I kdyby byla zvýšena o 470 Kč, tedy polovinu částky rozdílu mezi životním a existenčním minimem stěžovatelky, jak předpokládá dané ustanovení, v případě, že by nemovitost stěžovatelky nemohla být využita ke zvýšení příjmu, výsledná částka živobytí by činila 7.060 Kč. Rozhodný příjem stěžovatelky a jejího syna však činil pro měsíc květen 7.625,80 Kč a pro měsíc červen 7.960,22 Kč, byl tedy stále vyšší než i potenciálně zvýšená částka živobytí těchto společně posuzovaných osob.