Zásada spolkové autonomie v sobě zahrnuje i možnost zanikajícího sdružení svobodně rozhodnout o způsobu majetkového vypořádání; je vnitřní věcí sdružení, jak při zániku naloží se svým majetkem. V daném případě se tak stalo dne 12. 4. 1991 na základě rozhodnutí valné hromady o sloučení spolků a následně uzavřené dohody organizací o sloučení z téhož data, jejímž obsahem bylo též ujednání o přechodu majetku na právního nástupce zaniklého subjektu, tj. na žalovanou (viz článek 4 dohody). K završení procesu vyrovnání vlastnických vztahů pak došlo ke dni 31. 12. 1991, neboť sloučení majetku bylo podmíněno předchozím provedením inventarizace.