Při úvaze o možnosti odlišné interpretace zákona č. 123/1948 Sb. - jiné, než té, jež došla svého výrazu obsahem vyhlášky ministra informací č. 2289/1948 Ú.l., určující, že podnik M., akciová společnost pro grafický průmysl a nakladatelství v P., byl znárodněn zestátněním podle § 1 odst. 1 zákona č. 123/1948 Sb. (bod 2. vyhlášky) a navazujícími dílčími výměry - bylo na dovolacím soudu stanovit, zda a jaké meze klade uplatněnému nároku, jakož i argumentaci, na níž je založen, existence (a obsah) tzv. “restitučních předpisů.” Označení “restituční předpis” je běžně užíváno především pro zákon č. 403/1990 Sb., o zmírnění následků některých majetkových křivd, ve znění pozdějších předpisů, zákon č. 87/1991 Sb., o mimosoudních rehabilitacích, ve znění pozdějších předpisů a zákon č. 229/1991 Sb., o úpravě vlastnických vztahů k půdě a jinému zemědělskému majetku, ve znění pozdějších předpisů. Je nesporné, že tyto zákony mají vůči obecné, zejména občanskoprávní, úpravě povahu zákonů speciálních. Tato specialita se projevuje v tom, že pro subjekty, na které se ony zákony vztahují (osoby oprávněné, osoby povinné) platí v určeném rozsahu zvláštní režim především co do lhůt k uplatnění nároků, předepsané formy uplatnění nároku atp. Jak ustanovení, která (oproti obecné úpravě) uplatnění nároku usnadňují (srov. např. § 6 odst. 1 zákona č. 87/1991 Sb., vymezující skutkové podstaty s nimiž se pojí povinnost věc vydat), tak ustanovení omezující povahy (srov. např. § 5 odst. 2 zákona č. 87/1991 Sb., o propadné lhůtě k uplatnění nároku u povinné osoby), však mohou regulovat pouze vztahy osobně a věcně těmito zákony vymezené. Zákon č. 87/1991 Sb., ani zákon č. 229/1991 Sb., právnickým osobám postavení osob oprávněných nepřiznávají (pro vztahy těmito zákony řešenými se s právnickou osobou jako osobou oprávněnou nepočítá), takže právnická osoba dožadující se věcí (práv), jež jí (její právní předchůdkyni) měla být nesprávně (protizákonně) odňata státem, není ve způsobu uplatnění svého nároku oněmi restitučními normami omezena; na druhé straně ovšem nemůže spoléhat na ty skutečnosti, jejichž prokázání vede k restituci vlastnického práva výlučně v těchto souvislostech.