[17] Stěžovatelka dále odmítá, že by prostředky z emise dluhopisů k nákupu strojního vybavení nepotřebovala. Bez částky 100 milionů Kč získaných emisí dluhopisů disponovala v letech 2012 – 2015 „svými“ zdroji ve výši 10 – 63 mil. Kč, z nichž na nákup strojního vybavení použila 23,5 ‑ 27 mil. Kč. Po jejich vynaložení však nezbývala žádná významná rezerva, nutná pro ostatní nezbytné výdaje kvůli prodlužujícím se lhůtám plateb od odběratelů. Do konce roku 2016 stěžovatelka pořídila strojní vybavení za cca 82 mil. Kč, tedy za 82 % celé hodnoty emise dluhopisů. Objemově je třeba porovnávat hodnotu emise dluhopisů nikoliv s jednotlivými důvody emise, ale s objemem finančních prostředků potřebným pro uspokojení všech důvodů současně. A jen s výplatou dividend (bez investic do nového závodu) tak stěžovatelka do konce roku 2016 vynaložila 197% hodnoty dluhopisů. Krajský soud navíc argumentuje značně nekonzistentně, když v případě výdajů na dividendy uvedl, že stěžovatelka v době emise dluhopisů nemohla znát hospodářské výsledky v budoucnosti, a u výdajů na strojní vybavení naopak požadoval, aby se stěžovatelka bez podstatnějších rezerv spolehla na to, že jí v budoucnu vygenerované vlastní prostředky na investice do strojního vybavení postačí.