Na tomto místě je nutno uvést, že podle § 15 odst. 3 zákona č. 100/1988 Sb., zaměstnání technickohospodářských pracovníků hlubinných dolů lze zařadit do I. pracovní kategorie v hornictví se stálým pracovištěm pod zemí hlubinných dolech, jestliže se vykonávají soustavně a v průběhu kalendářního měsíce převážně na pracovištích v podzemí hlubinných dolů. V tomto směru z výpovědi slyšených svědků a především pak vyjádření znalce JUDr. Ing. R. M., CSc. vyplynulo, že práce důlního měřiče byla soustavně a převážně (z větší části) vykonávána na pracovišti v dole. Naproti tomu zde stojí písemné stanovisko zaměstnavatele, který takový závěr zpochybňuje, částečně podpořené potvrzením Uranových dolů Příbram ze dne 21. 7. 1987, v němž jsou stěžovateli potvrzovány odpracované a odfárané pracovní směny. Z tohoto přehledu je patrné, že z odpracovaných pracovních směn v letech 1974 až 1987 nefáral v každé odpracované směně, počet směn odfáraných převyšuje polovinu směn odpracovaných, přičemž je nutno brát v úvahu, že i ve dnech, kdy stěžovatel fáral do dolu, neodpracoval celou část pracovní směny v podzemí. Zaměstnavatel na základě zjištění zaměstnanců organizace, kteří dokázali posoudit skutečný průběh fárání a doby strávené v podzemí u jednotlivých profesí, vyhodnotil tuto otázku v neprospěch možnosti zařazení stěžovatelova zaměstnání do kategorie I. AA. Jak již bylo zdůrazněno v předchozí části tohoto rozsudku, mohly soudy podle výsledku dokazování vyslovit, že pracovník splňuje podmínky pro zařazení do výhodnější pracovní kategorie. Takový postup přichází v úvahu tehdy, pokud by to bylo pro posouzení věci podstatné. Nejvyšší správní soud však v projednávané věci pokládal další dokazování v tomto směru za nadbytečné, neboť z hlediska nároku na poskytnutí mimořádného starobního důchodu některým horníkům podle nařízení vlády č. 557/1990 Sb. není tato skutečnost rozhodující. I kdyby bylo prokázáno, že jde o zaměstnání se stálým pracovištěm v podzemí hlubinných dolů, ne všechna taková zaměstnání (I. pracovní kategorie v hornictví se stálým pracovištěm pod zemí v hlubinných dolech) byla podřazena pod ustanovení § 1 odst. 2 nařízení vlády č. 557/1990 Sb. Sem byla zařazena jen ta, která jsou uvedena pod č. 1 až 7 a 11 opakovaně již zmíněné přílohy č. 2 k nařízení vlády č. 117/1988 Sb. Žádné ze zde uvedených zaměstnání stěžovatel nevykonával; pokud se dovolával podřazení pod č. 3 tohoto seznamu, bylo již vysvětleno, že jeho práce technika – důlního měřiče nemohla být pokládána za práci horníka – dělníka, vrtného dělníka, vzorkaře, dělníka v geologickém průzkumu či karotážníka, jak bezpečně vyplynulo z provedených důkazů.