Zásadní význam napadeného rozsudku odvolacího soudu po právní stránce rovněž nemůže spočívat ve výkladu ustanovení § 371 odst. 3 zák. práce (zákona č. 262/2006 Sb.), který odvolací soud zmiňoval jen pro zdůraznění skutečnosti, že ani poté, co byl přijat nový zákoník práce, se východiska pro stanovení náhrady za ztrátu na výdělku po skončení pracovní neschopnosti zaměstnanci, který je veden v evidenci uchazečů o zaměstnání, nijak nezměnila. Uvedené totiž nemění ničeho na tom, že nárok žalobce na náhradu za ztrátu na výdělku po skončení pracovní neschopnosti požadovaný z titulu pracovního úrazu ze dne 3.6.1971, který byl žalobci průběžně poskytován již v minulosti (byť ve výši, s níž žalobce stále nesouhlasí), se řídí i v současné době dosavadními právními předpisy (srov. § 364 odst. 6 zákona č. 262/2006 Sb., zákoník práce).