Zmatečnost podle ustanovení § 237 odst. 1 písm. f) o. s. ř. je dána, jestliže účastníku řízení byla v průběhu řízení nesprávným postupem soudu odňata možnost jednat před soudem. Odnětím možnosti jednat před soudem je takový postup soudu, jímž byla účastníku řízení znemožněna realizace těch procesních práv, která mu zákon přiznává. O vadu ve smyslu ustanovení § 237 odst. 1 písm. f) o.s. ř. jde přitom jen tehdy, jestliže šlo o postup nesprávný (uvažováno z hlediska zachování postupu soudu určeného zákonem nebo dalšími obecně závaznými právními předpisy), a jestliže se tento postup projevil v průběhu řízení, tj. v činnosti (příp. nečinnosti), která vydání konečného soudního rozhodnutí předchází. Postupem soudu “v průběhu řízení” proto není vlastní rozhodovací akt, který má za úkol průběh řízení zhodnotit (srov. též usnesení Nejvyššího soudu ze dne 27. června, sp. zn. 2 Cdon 539/96, a ze dne 30. října 1997, sp. zn. 2 Cdon 953/96, uveřejněná ve Sbírce soudních rozhodnutí a stanovisek č. 4 a 6, ročník 1998, pod poř. č. 27 a 49). Jestliže v daném případě bylo řízení zastaveno proto, že soudy obou stupňů zaujaly ve svých rozhodnutích názor, podle nějž žalobkyně neodstranila vadu žaloby, bránící jejímu věcnému projednání, není tento hodnotící úsudek, projevený v rozhodnutí, nesprávným postupem soudu “v průběhu řízení” (shodně též usnesení Nejvyššího soudu ze dne 26. listopadu 1997, sp. zn. 2 Cdon 887/97, uveřejněné v časopise Soudní judikatura, ročník 1998, č. 5, pod poř. č. 42).