[16] Podle městského soudu bylo na stěžovateli, aby nejen tvrdil, ale současně též doložil, že správní orgány v rozhodné době v typově srovnatelných věcech rozhodovaly odlišným způsobem, resp. že napadené rozhodnutí bylo excesem z rozhodovací praxe. Existence ustálené správní praxe je skutkovou otázkou, kterou je potřeba před správními soudy dokazovat (usnesení rozšířeného senátu Nejvyššího správního soudu ze dne 21. 7. 2009, č. j. 6 Ads 88/2006-132, č. 1915/2009 Sb. NSS). Stěžovatel spatřoval nepřezkoumatelnost rozhodnutí žalovaného v tom, že v odůvodnění nespecifikoval srovnatelná rozhodnutí tvořící rozhodovací praxi, z níž vycházel při stanovení výše pokuty. Tuto námitku a související důkazní návrh vyhodnotil městský soud jako obecnou a spekulativní.