Základní pochybení okresního soudu však spatřuje stěžovatel v tom, že samosoudce vydal napadené rozhodnutí za stavu, kdy předmětná trestní věc nebyla řádně objasněna, zejména pokud jde o možnost obviněného získat práci. Dle stěžovatele se orgány trestního řízení již v přípravném řízení omezily jen na opatření zprávy Úřadu práce v Českém Krumlově, ze které vyplývá, že obviněný J. B. je veden v evidenci uchazečů o zaměstnání od 3. 12. 1997 bez nároku na hmotné zabezpečení. Tato zpráva se však jeví jako nedostatečná, neboť z ní není patrno, zda pracovní úřad měl v inkriminovaném období v letech 1998 a 1999 možnost opatřit obviněnému práci přiměřenou jeho vzdělání a zdravotnímu stavu, zda a kdy mu takovou práci nabídl a z jakých důvodů ji obviněný odmítl. Soud měl proto takovou konkretizaci požadovat buď podrobnější zprávou úřadu práce nebo výslechem jeho pracovníka, v čem spočívalo případné maření součinnosti. Dle stěžovatele by soud teprve na základě takto doplněného dokazování mohl učinit spolehlivý závěr ohledně zavinění obviněného, a protože za dané důkazní situace není vyloučeno ani zastavení trestního stíhání z důvodů pro obviněného příznivějších, porušil tak zákon nejen ve prospěch, ale i v neprospěch obviněného.