Žalobce zejména brojí proti tomu, že byl údajně rozhodnutími obou stupňů orgánů ochrany vod zkrácen na svých právech, neboť dle jeho mínění nebylo postupováno v souladu se zákonem a rozhodnutí byla vydána v rozporu se zákonem. Tento rozpor shledává v tom, že nebyl seznámen se všemi podklady, které sloužily k vydání rozhodnutí, konkrétně uvádí, že mu nebyla poskytnuta k vyjádření provedená fotodokumentace a také že se nemohl vyjádřit k důkazním materiálům, které byly do spisu založeny až po 17. 4. 2002, tedy po lhůtě, jež byla žalobci samotnému dána k vyjádření k těmto podkladům. Dále žalobce argumentuje tím, že běžným správním postupem je dání možnosti k vyjádření se k důkazům až poté, co jsou všechny podklady rozhodnutí shromážděny a je vytvořen jejich seznam.