[1] Rozhodnutím ze dne 25. 4. 2013, č. j. X (dále též „napadené rozhodnutí“), žalovaná zamítla námitky žalobkyně a potvrdila rozhodnutí správního orgánu prvního stupně ze dne 12. 3. 2013, kterým byla zamítnuta žádost žalobkyně o změnu výše invalidního důchodu podle ustanovení § 41 odst. 3 zákona č. 155/1995 Sb., o důchodovém pojištění, ve znění pozdějších předpisů (dále jen „zákon o důchodovém pojištění“) a pro nesplnění podmínek § 39 odst. 2 písm. c) zákona o důchodovém pojištění, protože podle posudku Okresní správy sociálního zabezpečení Chrudim ze dne 20. 2. 2013 není žalobce invalidní pro invaliditu třetího stupně, ale je nadále invalidní pro invaliditu druhého stupně. V odůvodnění napadeného rozhodnutí žalovaná uvedla, že zdravotní stav žalobkyně byl v námitkovém řízení opakovaně posuzován, přičemž bylo zjištěno, že žalobkyně trpí diabetem mellitus II. typu; arteriální hypertenzí I. stupně; smíšenou dyslipidmií; obezitou s BMI 46,5; perniciosní anémií s doživotní trvalou substitucí B12; personou simplex. Podle nového posudku není žalobkyně invalidní pro invaliditu třetího stupně, ale je i nadále invalidní pro invaliditu druhé stupně dle § 39 odst. 2 písm. b) zákona o důchodovém pojištění. Míra poklesu její pracovní schopnosti z důvodu dlouhodobě nepříznivého zdravotního stavu totiž byla určena ve výši 50%. Rozhodující příčinou dlouhodobě nepříznivého zdravotního stavu je zdravotní postižení uvedené v kapitole IV (poruchy endokrinní, výživa a přeměny látek), položka 2c (diabetes mellitus – středně těžké funkční postižení) přílohy k vyhlášce č. 359/2009 Sb., o posuzování invalidity (dále jen „vyhláška č. 359/2009 Sb.“), pro které se stanovuje míra poklesu pracovní schopnosti v rozmezí 30 – 45%. Vzhledem k dalšímu postižení žalobkyně byla výsledná míra poklesu pracovní schopnosti zvýšena podle § 3 odst. 1 citované vyhlášky o 5% na celkových 50%. Rozhodující zdravotní postižení bylo podle žalované řádně posouzeno jako středně těžké funkční postižení s přítomností dalších zdravotních postižení v rámci metabolického syndromu s hůře korigovanou hypertenzní nemocí a výraznou obezitou bez snahy o redukci; eventuální diabetické komplikace nejsou doloženy. Nejedná se tedy o těžké funkční postižení s opakovanými metabolickými dekompenzacemi, s progresí chronických komplikací s poklesem celkové výkonnosti organismu při běžném zatížení, s omezením některých denních aktivit. Ostatní zdravotní postižení svou závažností a posudkovou významností nedosahují takové závažnosti, aby mohla být uznána za rozhodující zdravotní postižení. Míra poklesu pracovní schopnosti žalobkyně byla stanovena na horní hranici procentního rozmezí, přičemž výsledná hodnota byla zvýšena z důvodu dalších postižení žalobkyně a její profesní orientaci na celkových 50%. Žalobkyně je proto dle závěru žalované nadále invalidní ve druhém stupni. Nebylo proto možné vyhovět požadavku žalobkyně na změnu výše invalidního důchodu z důvodu údajného zhoršení jejího zdravotního stavu.