[6] Správní orgán I. stupně ani žalovaný nebyl dle krajského soudu povinen žalobci sdělovat, jaké konkrétní skutečnosti vyvolávají pochybnosti o jeho „obvyklém bydlišti“ v České republice. To by byl povinen učinit až tehdy, pokud by žalobce předložil takové důkazy, na základě nichž by bylo nutné dospět k závěru opačnému. Teprve až tehdy, jestliže by i za této situace správní orgán I. stupně chtěl rozporovat existenci „obvyklého bydliště“ žalobce na území České republiky, bylo by jeho povinností uvést skutečnosti či provést důkazy, které by byly způsobilé existenci tohoto bydliště vyvrátit. Dle krajského soudu přitom nelze přehlédnout, že správní orgány své pochybnosti stran skutečného bydliště žalobce v průběhu správního řízení výslovně vyjádřily. Ostatně žalobce s některými z nich ve správní žalobě polemizoval. Není tudíž důvodné tvrzení, že správní orgány své výhrady a pochybnosti nevznesly.