Dle názoru ministryně spravedlnosti vzhledem k uvedeným skutečnostem i z pohledu dnes platných norem, především čl. 15 odst. 1 Listiny základních práv a svobod, nelze příslušné jednání obviněného považovat za zločin trestný podle vojenského trestního zákona. Odvolací soud proto pochybil, když nepřihlédl ke skutečnosti, že posuzovaný skutek vzhledem k motivaci obviněného I. R. nebyl vůbec trestným činem, neboť obviněný svým jednáním pouze realizoval svá základní práva a svobody, a považoval výrok o vině z rozsudku nalézacího soudu za správný.