K odvolání oprávněné Krajský soud v Českých Budějovicích, pobočka v Táboře usnesením ze dne 28. 2. 1997, č. j. 15 Co 90/97-38, usnesení soudu prvního stupně potvrdil a rozhodl, že žádný z účastníků nemá právo na náhradu nákladů odvolacího řízení a že proti tomuto usnesení se připouští dovolání. Shodně se soudem prvního stupně dospěl k závěru, že "na základě rozhodnutí ukládajícího povinným povinnost strpět prodej nemovitostí nelze nařídit výkon rozhodnutí jejich prodejem". I když rozsudek Krajského soudu v Českých Budějovicích ze dne 29. 9. 1994, č. j. 13 Cm 1574/93-47, "odpovídá hmotnému právu" (podle § 151f odst. 1 o. z. se zástavní věřitel může domáhat uspokojení své pohledávky, která nebyla řádně a včas splněna, ze zástavy, a to i tehdy, když zajištěná pohledávka je promlčena), nezakládá právo "požadovat u soudu realizaci prodeje nemovitosti". Podle názoru odvolacího soudu lze posuzovat splnění podmínek pro nařízení výkonu rozhodnutí "jenom podle ustanovení o. s. ř., ne dle úpravy hmotného práva"; jestliže podle ustanovení § 257 o. s. ř. lze nařídit a provést výkon rozhodnutí jen způsoby uvedenými v tomto zákoně a jestliže podle ustanovení § 258 odst. 1 o. s. ř. výkon rozhodnutí ukládajícího zaplacení peněžité částky lze provést srážkami ze mzdy, přikázáním pohledávky, prodejem movitých věcí a nemovitostí, pak návrhu na nařízení výkonu rozhodnutí prodejem nemovitostí lze vyhovět jen tehdy, má-li oprávněný "titul znějící na povinnost zaplatit peněžitou částku povinnými". Názor oprávněné, že "podmínka existence titulu na zaplacení peněžité částky je splněna i rozhodnutím ukládajícím povinnost strpět prodej zastavených nemovitostí", odvolací soud odmítl s odůvodněním, že jde o "výklad v rozporu s platným právem"; řešení "rozporu mezi právem hmotným (§ 151f o. z.) a právem procesním (§ 258 odst. 1 o. s. ř.)" totiž nelze "shledávat v jakémsi širším, volnějším výkladu o. s. ř. , tedy až ve fázi vykonávacího řízení", ale již v řízení nalézacím (např. tím, že se žalobce bude domáhat uložení povinnosti zaplatit peněžitou částku povinnými s tím, že jejího uspokojení se oprávněný může domáhat pouze ze zastavených nemovitostí specifikovaných v petitu). Rozhodnutí o připuštění dovolání odvolací soud zdůvodnil tím, že "existuje zde určitý rozpor mezi právem hmotným a procesním", že "praxe soudů se v řešení otázky, zda u nařízení výkonu rozhodnutí prodejem nemovitostí je předpoklad existence titulu na zaplacení peněžité částky splněn i rozhodnutím o uložení povinnosti povinným strpět prodej zastavených nemovitostí, dosud liší, a ani judikatura v tomto směru není ustálena".