[31] S těmito závěry jsou však neslučitelná dvě jiná rozhodnutí Nejvyššího správního soudu (rozsudky ze dne 5. 12. 2017, č. j. 9 Afs 275/2016 – 34, a ze dne 19. 7. 2018, č. j. 7 Afs 148/2018 - 44). V prvním z uvedených rozhodnutí devátý senát posuzoval situaci, kdy odvolací daňový orgán daňovému subjektu sice sdělil své hodnocení, ale učinil tak zavádějícím a obecným způsobem, konkrétně sdělením, že existuje rozpor v tvrzení daňového subjektu a údaji uvedenými v podkladech poskytnutými jiným daňovým subjektem a sdělením o absenci „některých odvolatelem tvrzených dodávek a také o konkrétní datum uskutečnění plnění.“ (bod 18). Daňový subjekt v návaznosti na toto sdělení navrhl doplnit dokazování o několik dokumentů a žádal odvolací daňový orgán, aby upřesnil, v čem konkrétně spatřuje tvrzený nesoulad, neboť jinak není schopen řádně hájit svá práva. Poukázal i na to, že z dokumentu poskytnutého jiným daňovým subjektem nelze odvolacím daňovým orgánem dovozovaný skutkový závěr dovodit a vysvětlil proč. Odvolací daňový orgán, bez toho aniž by nějak reagoval na toto vyjádření, odvolání zamítl. Krajský soud rozhodnutí zrušil z důvodu jeho překvapivosti v rozporu s § 115 daňového řádu. Žalovaný se bránil kasační stížností s tím, že § 115 odst. 2 daňového řádu mu nestanoví povinnost daňový subjekt seznámit s posouzením podkladů ještě před vydáním rozhodnutí o odvolání a tak ho v předstihu informovat o svém názoru a umožnit mu se k němu opětovně vyjádřit (bod 9). Tomu devátý senát nepřisvědčil. Naopak se ztotožnil s krajským soudem: