[30] Nejvyšší správní soud se ztotožňuje se závěry správních orgánů a krajského soudu, že stěžovatel neprokázal své „obvyklé bydliště“ na území České republiky. Potvrzení o přechodném pobytu a výpis z živnostenského rejstříku jsou bezpochyby důkazním prostředkem svědčícím ve prospěch „obvyklého bydliště“ stěžovatele na území České republiky, nikoliv však důkazním prostředkem jediným. Ve správním řízení byly zjištěny také skutečnosti značně zpochybňující věrohodnost tvrzení stěžovatele o jeho „obvyklém bydlišti“. Zejména jde o zjištění učiněná pobytovou kontrolou, která nejen že stěžovatele na místě hlášeného pobytu nezastihla, ale rovněž i zjistila, toto místo odpovídá domu, v němž je provozovna pekárny, prodejna nábytku, vinotéka a Penzión Village, na jehož vstupních dveřích je štítek s označením EUSIS – Europe Start – Up Immigrant, o. s. Stěžovateli bylo umožněno se s podklady opatřenými během správního řízení seznámit, přičemž v takovém případě mu i ve spojení s výzvou k odstranění nedostatků žádosti ze dne 18. 7. 2014 muselo být zřejmé, že o splnění podmínky „obvyklého bydliště“ existují závažné pochybnosti. Přesto se nesnažil jakkoli podpořit svá tvrzení jinými důkazy a toliko setrval na svém nesprávném výkladu rozhodných ustanovení zákona o silničním provozu.