Odvolací soud se však těmito zásadami neřídil, jestliže v rozporu se svým vlastním závěrem o tom, že “neměla být poskytnuta finanční služba jako taková, ale pouze finanční služba odúročená“, učinil na základě pouhé deklarace o obsahu smlouvy obsažené v její preambuli závěr opačný. Preambule charakterizuje smlouvu jako smlouvu o finančním leasingu tím, že vymezuje její základní znaky. Z obecné charakteristiky leasingové smlouvy však nelze dovozovat způsob vzájemného vypořádání jejích stran po zániku smlouvy. Z kontextu je navíc zřejmé, že vůle smluvních stran směřovala k tomu, aby v případě zániku smlouvy v důsledku odcizení vozidla zaplatil uživatel společnosti méně než v případě, kdyby smlouva trvala po celou sjednanou dobu. V tomto smyslu byla smlouva formulována a takový postup ze strany leasingového pronajimatele mohl tedy žalovaný oprávněně očekávat.