K závěrům formulovaným v rozsudku sp. zn. 21 Cdo 328/99 se Nejvyšší soud přihlásil i v rozsudku ze dne 5. září 2000, sp. zn. 21 Cdo 2204/99, uveřejněném v časopise Soudní judikatura číslo 12, ročník 2000, pod číslem 131, dále v rovněž výše zmíněném rozsudku ze dne 29. listopadu 2000, sp. zn. 29 Cdo 2512/2000, v rozsudku ze dne 29. dubna 2003, sp. zn. 21 Cdo 58/2003, uveřejněném v časopise Soudní judikatura číslo 6, ročník 2003, pod číslem 90, v rozsudku ze dne 26. června 2003, sp. zn. 30 Cdo 2013/2002 a naposledy pak v rozsudku ze dne 25. září 2003, sp. zn. 21 Cdo 1724/2003, uveřejněném v časopise Soudní judikatura číslo 10, ročník 2003, pod číslem 168. Od těchto závěrů, které lze v podmínkách rozhodovací praxe Nejvyššího soudu pokládat za již ustálené, nevidí Nejvyšší soud důvodu odchýlit se ani po zvážení argumentů snesených dovolatelem na podporu názoru opačného.