4. Proti rozsudku soudu druhého stupně podal obviněný v celém jeho rozsahu dovolání, v němž uplatnil dovolací důvod podle § 265b odst. 1 písm. g) tr. ř. Ke skutku popsanému v bodu 1) uvedl, že od počátku řízení odmítá, že by vůči poškozenému použil zbraň, což nebylo navíc prokázáno, žádnou zbraň nikdy nevlastnil ani žádná nebyla policejním orgánem zajištěna. Pokud bylo v odstavci 8. napadeného rozsudku uvedeno, že použití zbraně de facto potvrdil, nezakládá se takové tvrzení na pravdě. Užití zbraně sdělil pouze poškozený. Závěr soudů činných ve věci, podle něhož nebyla zjištěna skutečnost podkládající opačný závěr, resp. podle něhož poškozený neměl důvod lhát, zcela obrací důkazní břemeno v trestním řízení a jako takový nemůže obstát. Dále obviněný ve vztahu k tomuto skutku namítl absenci úmyslu zmocnit se cizí věci, který popíral, z dokazování nevyplynul a ani z výpovědi poškozeného nelze dovodit, že by jednal ve shodě s jinou osobou, která se chtěla zmocnit tašky. Z výpovědi poškozeného je naopak zřejmé, že první osoba, co ho napadla, jednala samostatně, následně se k ní přidala druhá osoba a až poté obviněný praštil poškozeného do hlavy. Pokud byl poškozený v rámci tohoto incidentu oloupen, jednalo se o jednání jiné osoby či jiných osob. Údajné míření zbraní obviněným na poškozeného tedy nemělo souvislost s případným trestným činem loupeže. Ke skutku popsanému v bodu 2) výroku o vině rozsudku okresního soudu obviněný uvedl, že od počátku popírá, že by poškozenému vyhrožoval, přičemž soudy opět vycházely pouze z výpovědi poškozeného. Nemohlo u něj ani dojít ke vzbuzení důvodné obavy, jelikož to neodpovídá jeho reakci v případě skutku popsaného v bodu 1) a navíc ve své výpovědi ze dne 16. 7. 2019 na otázku, zda toto vyhrožování bral jako vážnou hrozbu, odpověděl, že z něj neměl žádné obavy, dne 5. 1. 2019 se ve výpovědi o vyhrožování ani nezmínil.