Otázkou, která je předmětem dovolacího přezkumu v projednávaném řízení se navíc již Nejvyšší soud ČR zabýval, a to v rozsudku ze dne 24.7. 2001, sp. zn. 26 Cdo 351/2000, publikovaném ve Sbírce soudních rozhodnutí a stanovisek č. 3/2002. V tomto rozhodnutí – v souladu s výše uvedenými východisky – došel k závěru, že „právo nájmu bytu nemůže ve smyslu ustanovení § 706 odst. 1 věta první občanského zákoníku přejít na pravnuka (pravnučku) zemřelého nájemce bytu.“ Nejvyšší soud přitom vycházel ze znění citovaného ustanovení, ve kterém zákonodárce nezvolil např. pojem „potomci“, nýbrž pojmů „děti“ a „vnuci“, tedy pojmů nevzbuzujících žádné výkladové pochybnosti. Dále dovolací soud upozornil na ustálenou judikaturou vyšších soudů akceptovaný názor, že okruh osob uvedený v dotčeném ustanovení nelze rozšiřovat o další, byť blízké, příbuzné zemřelého nájemce bytu už proto, že institut přechodu práva nájmu bytu je významným zásahem do práv pronajímatele, a rozšířením taxativně vymezeného okruhu osob nad rámec tohoto ustanovení by bylo omezením pronajímatele nad rámec zákona.