Tyto vnitřně nejednotné závěry odvolacího soudu jsou přitom podstatnými pro jeho na zhodnocení důkazů navazující konstatování, že právě špatná pověst útočníků a jejich fyzická převaha byly důvodem, že obviněný jednal ve stavu silného rozrušení, tj. ze strachu z obou těchto osob. Zcela nelogickým se v daných souvislostech jeví další závěr odvolacího soudu, že do situace, při níž byl obviněný útočníky napaden, se dostal svým nevhodným chováním, a to tím spíš, když takový závěr odvolací soud učinil na podkladě vlastního tvrzení, že nebylo prokázáno, kdo začal s fyzickým kontaktem, a proto nelze učinit závěr, že by byl konflikt iniciován právě obviněným, když navíc je třeba v tomto směru aplikovat pravidlo in dubio pro reo (viz strana 15 napadeného rozsudku). Navíc samotný závěr o nevhodnosti chování obviněného, který vyzval J. Š. a M. V., aby nešli do jeho restaurace s ohledem na jejich podnapilost a předchozí výtržnické jednání v jiné restauraci, vzbuzuje značné pochybnosti o jeho správnosti, neboť tato výzva obviněného nebyla neadekvátní jeho předchozím zjištěním a byla zřejmě vedena obavou, aby se jmenovaní nedopustili obdobného jednání v jeho restauraci.