Okresní soud v Táboře rozsudkem ze dne 7.6.2007 č.j. 7 C 75/2007-11 „návrh, aby žalovaný byl povinen vyplácet žalobci již vyplácenou náhradu zvýšenou o částku 6.000,- Kč, od 1.3.2007“ zamítl a rozhodl, že žádný z účastníků nemá právo na náhradu nákladů řízení. Soud prvního stupně vycházel z toho, že předmětem sporu je „odečet částky 6000,- Kč z náhrady za ztrátu na výdělku po skončení pracovní neschopnosti jako 75% minimální mzdy dle vládního nařízení č. 567/2006 Sb.“. Je skutečností, že žalobce je již delší dobu veden v evidenci uchazečů o zaměstnání, že s příslušným úřadem práce řádně spolupracuje, avšak „dosud se pro žalobce žádné vhodné zaměstnání opatřit nepodařilo a žalobce už pak nemá nárok ani na hmotné zabezpečení – podporu v nezaměstnanosti“. Proto je podle soudu prvního stupně žalobci správně odečítána minimální mzda, která činí – vzhledem k tomu, že žalobce „sám je invalidní důchodce“, „má tedy omezené pracovní uplatnění“ – 75% částky 8.000,- Kč. Protože „u každého poživatele částečného invalidního důchodu právní předpis vychází ze 75% minimální mzdy“, a vzhledem k tomu, že „75% z částky 8.000,- Kč je 6.000,- Kč“, je podle názoru soudu prvního stupně zřejmé, že „výpočet žalovaného při poskytování náhrady za ztrátu na výdělku po skončení pracovní neschopnosti žalobce od 1.1.2007 je správný“.