Jestliže škoda jako majetková újma znamená zmenšení majetku poškozeného, nemohlo v projednávané věci dojít ke zmenšení majetkové podstaty žalobce, a tedy ke vzniku škody, již okamžikem nabytí právní moci rozhodnutí stavebního úřadu MěNV ve F. ze dne 7. 2. 1994 o dodatečném povolení stavby, nýbrž teprve tehdy, kdy z majetkových prostředků žalobce byly vynaloženy finanční prostředky na zakoupení stavebního materiálu, případně na zaplacení určitých stavebních prací. Samotná okolnost, že v roce 1994 či 1995 došlo ke zvýšení cen stavebního materiálu a stavebních prací oproti roku 1990, nemůže být škodou ještě před vynaložením finančních prostředků na zakoupení stavebního materiálu či zaplacení stavebních prací proto, že není jisté, zda k majetkové újmě dojde. Žalobci tedy škoda mohla vzniknout až tehdy, kdy sám za stavební materiál, případně za stavební práce, finanční prostředky vynaložil. Teprve vynaložením těchto prostředků se mohl dozvědět o škodě (§ 22 odst. 1 zákona č. 58/1969 Sb.) a mohl tedy svůj nárok na náhradu škody proti první žalované uplatnit u soudu.