Přezkum rozsudku odvolacího soudu je tedy přípustný pouze k výkladu nároku oprávněné osoby podle ustanovení § 13 odst. 2 zákona č. 229/1991 Sb. z hlediska uplatněných dovolacích důvodů ( § 242 odst. 2, věta prvá, o. s. ř.). Těmi není posouzení případné neplatnosti kupní smlouvy uzavřené mezi žalovanými, ani žaloba na určení vlastnictví, ale posouzení nároku osoby, která podle zjištění soudů obou stupňů je oprávněnou osobou podle § 4 odst. 2 zákona č. 229/1991 Sb., řádně a včas uplatnila svůj nárok na vydání ideální poloviny zemědělských pozemků u pozemkového úřadu podle § 9 citovaného zákona, přičemž její nárok nebyl uspokojen proto, že již dřívějším rozhodnutím pozemkového úřadu byly nemovitosti vydány další oprávněné osobě , a dále tato oprávněná osoba uplatnila své právo u soudu vůči osobě, jíž byly nemovitosti vydány. Tuto situaci výslovně řeší ustanovení § 13 odst. 2, věta první, zákona č. 229/1991 Sb., které v době rozhodování odvolacího soudu znělo:" Byla-li nemovitost vydána podle § 9, mohly oprávněné osoby, které splňovaly všechny podmínky oprávněné osoby k 31. lednu 1993 nebo k 1. září 1993 a jejichž nároky uplatněné ve lhůtě podle odstavce 4 nebyly uspokojeny, tyto nároky uplatnit u soudu vůči osobám, kterým byla nemovitost vydána, do šesti měsíců ode dne skončení lhůty uvedené v odstavci 4".