Z výsledků až dosud provedeného dokazování je zřejmé a mezi účastníky ostatně nesporné, že navrhovatel vykonával zaměstnání v hornictví, byl zaměstnán více než 25 roků a dosáhl věku 50 let dne 24. 6. 2000, tedy v době do 31. 12. 2000; stejně tak, že mu byl s účinností od 1. 10. 1991 přiznán zaměstnavatelem zvláštní příspěvek horníkům podle zákona č. 98/1987 Sb. v platném znění a byl vyplácen ve výši 1900 Kč měsíčně (§ 6 zákona č. 160/1989 Sb.), a to pro překročení nejvyšší přípustné expozice dnem 29. 12. 1991, kdy stěžovatel skončil výkon vybraného zaměstnání v hornictví v uranových dolech a byl převeden na jinou práci mimo podzemí dolu. Z uvedeného je patrno, že prokázal splnění podmínek pro mimořádné poskytování starobního důchodu uvedené v ustanovení § 1 odst. 1 a na něj navazujícího ustanovení § 2 odst. 2 písm. b) a c) nařízení vlády č. 557/1990 Sb. Zbylo pak posoudit, zda rovněž splňuje podmínku uvedenou v § 2 odst. 2 písm. a) téhož ustanovení, totiž zda byl zaměstnán nejméně 10 roků ve vybraných zaměstnání v hornictví v uranových dolech.