V odůvodnění stížnosti pro porušení zákona ministr spravedlnosti uvádí, že Obvodní soud pro Prahu 1 porušil ustanovení § 37a tr. zák., neboť zrušil výroky o trestu z rozsudku Obvodního soudu pro Prahu 9, sp. zn. 2 T 4/2002 a z trestního příkazu Obvodního soudu pro Prahu 7, sp. zn. 25 T 91/2002, ač správně dospěl k závěru, že v daném případě jednání, za které byl obviněný odsouzen, je pouze dílčím útokem pokračujícího trestného činu, pro který byla podána obžaloba u Obvodního soudu pro Prahu 1. Z ustanovení § 37a tr. zák. jednoznačně vyplývá povinnost soudu prvního stupně zrušit v rozsudku dřívějším celý výrok o trestu i výrok o vině a znovu při vázanosti skutkovými zjištěními ve zrušeném rozhodnutí rozhodnout o vině pokračujícím trestným činem, včetně nového dílčího útoku, popř. i o trestných činech spáchaných v jednočinném souběhu. Obvodní soud pro Prahu 1 však takto nepostupoval, když v rozporu se zákonem zrušil jen výroky o trestech z citovaných rozhodnutí Obvodních soudů pro Prahu 9 a 7. Správně měl Obvodní soud pro Prahu 1 postupovat tak, že tyto dílčí útoky pokračujícího trestného činu krádeže časově s ohledem na dobu spáchání přiřadí do skutku, jehož jsou součástí. Dílčí útok z rozsudku Obvodního soudu pro Prahu 9, sp. zn. 2 T 4/2002 (v napadeném rozsudku uvedeno pod bodem IV.), měl zahrnout do skutku pod bodem I. napadeného rozsudku. Rovněž v případě jednání popsaného pod bodem V. napadeného rozsudku nebyl důvod posoudit toto jednání jako samostatný skutek, ale naopak jako pokračující trestný čin spolu s dílčími útoky popsanými pod bodem II. a III. napadeného rozsudku. Podle ministra spravedlnosti Obvodní soud pro Prahu 1 pochybil i v případě ukládání povinnosti nahradit škodu poškozeným podle § 228 odst. 1 tr. ř., neboť rozhodl o přiznání nároku na náhradu škody poškozeným i v těch případech, kdy se poškození vůbec v trestním řízení s nárokem na náhradu škody nepřipojili. Takovou vadou trpí výrok o náhradě škody v případě MUDr. J. P., J. J., D. K. a A. S., poškozený K. P. se sice s náhradou škody v rámci hlavního líčení připojil, aniž by však výši nároku specifikoval přesnou finanční částkou. V dalších případech pak výrok o náhradě škody neodpovídá skutkovým zjištěním, jak je tomu v případě poškozené M. B., společnosti P., spol. s r. o. a Ing. V. T.