Odvolací soud vyšel ze zjištění, že žalovaná (resp. její právní předchůdce Pozemkový fond ČR) při uspokojování restitučních nároků žalobkyně přiznaných v odůvodnění rozsudku blíže specifikovanými rozhodnutími Ministerstva zemědělství - Pozemkového úřadu Praha a Státního pozemkového úřadu - Krajského pozemkového úřadu pro hlavní město Prahu postupovala liknavě. Zbývající výše restitučního nároku žalobkyně založeného těmito rozhodnutími přitom převyšuje hodnotu náhradních pozemků, jejichž vydání se v posuzovaném případě domáhá. Nárokované pozemkové parcely č. a č. v k. ú. Z. tvoří součást zahrady u domu na parcele č., nachází se zde stavby přístřešků bez základů a porosty, pozemek č. je navíc zatížen věcným břemenem průjezdu a průchodu v rozsahu stanoveném geometrickým plánem č.; pozemkové parcely č. a č. v k. ú. Z. jsou zatravněny a pozemková parcela č. v k. ú. Z. je zemědělsky obhospodařována, posledně uvedené pozemky nejsou funkčně propojeny s jinými nemovitostmi. Na základě těchto skutkových zjištění dospěl odvolací soud k závěru, že v posuzovaném případě jsou naplněny podmínky pro vyhovění žalobě o nahrazení projevu vůle, směřující k uspokojení restitučního nároku žalobkyně formou vydání nárokovaných náhradních pozemků (nezařazených do veřejné nabídky).