Z obsahu již zmíněných evidenčních listů důchodového zabezpečení vedených zaměstnavatelem stěžovatele, jakož i z obsahu předložených pracovních smluv ověřil Nejvyšší správní soud správnost zjištění, že v období od 2. 6. 1972 do 14. 8. 1974 (v počtu 804 dnů) pracoval stěžovatel jako dělník v uranovém dole se stálým pracovištěm v podzemí, tedy zaměstnání zařazeném pro účely důchodového zabezpečení v příloze č. 2 k nařízení vlády č. 117/1988 Sb. pod pořadovým číslem 3 (horník – dělník) a správně mu tudíž toto zaměstnání bylo zařazeno do tzv. kategorie I. AA. O tom ostatně nebylo mezi účastníky sporu.