Proti tomuto usnesení podal obviněný prostřednictvím obhájce dovolání opírající se o dovolací důvody podle § 265b odst. 1 písm. g), l) tr. ř., neboť se domnívá, že bylo rozhodnuto o zamítnutí řádného opravného prostředku, přestože v předcházejícím řízení byl dán důvod dovolání podle § 265b odst. 1 písm. g) tr. ř. Obviněný se domnívá, že jeho jednání, které bylo kvalifikováno jako trestný čin zpronevěry podle § 248 odst. 1, 2 tr. zák. nebylo jednáním protiprávním, neboť měl na vyplacení jednatelské odměny ve výši 1,5 % provize z obratu společnosti, která činila částku 1.417.682,- Kč, oprávněný nárok, a to na základě uzavřené smlouvy. Podle obviněného má zásadní význam existence „Smlouvy o zařizování záležitostí společnosti (o výkonu funkce jednatele)“, která byla uzavřena mezi společností M. I., s. r. o., a obviněným (jakožto jednatelem) dne 30. 7. 1997. Z článku V. odst. 1 této smlouvy pak vyplývá, že jednateli přísluší odměna ve výši 1,5 % z dosaženého obratu, přičemž podle obviněného je tento nárok přímým nárokem vůči společnosti M. I., s. r. o. Obviněný je přesvědčen, že tato smlouva byla platně uzavřena, ačkoliv ji na obou stranách podepisoval obviněný, jednou tak činil jménem svým (jako fyzická osoba - jednatel) a podruhé jménem právnické osoby – společnosti s ručením omezeným jako její statutární orgán. Obviněný zdůraznil, že se vznikem konkrétních závazků z této smlouvy vyplývajících vyslovila Mgr. T. M. jakožto jediná společnice společnosti M. I., s. r. o., výslovný souhlas. Podle něj je tedy zřejmé, že plnění ve výši 1.417.682,- Kč, jež si obviněný převedl dne 25. 8. 2000 z účtu společnosti na svůj soukromý účet, mu bylo přiznáno právě „Smlouvou o zařizování záležitostí společnosti (o výkonu funkce jednatele)“. Obviněnému tedy svědčil právní titul, zakládající právní nárok na zaplacení odměny ve výši 1,5 % z obratu dosaženého společností, přičemž tento nárok byl obviněný bez dalšího oprávněn uplatnit přímo vůči této společnosti. Soudy obou stupňů podle obviněného zjevně nesprávně a v rozporu s objektivní právní skutečností vyhodnotily otázku protiprávnosti jeho jednání. Poukázal přitom na ustanovení § 66 odst. 2 obchodního zákoníku (zák. č. 513/1991 Sb.) ve znění v době uzavření smlouvy (3. 7. 1997) a odpovídající ustanovení § 566 a násl. zákoníku, z nichž vyplývá nárok mandatáře a tedy i jednatele na odměnu ze zákona.