Proti rozsudku odvolacího soudu podal dovolání žalobce a požaduje, aby rozsudky soudů obou stupňů byly zrušeny a věc vrácena soudu prvního stupně k dalšímu řízení. Má za to, že dovolání je přípustné podle § 237 odst. 1 písm. c) o. s. ř., neboť oba soudy řešily otázku bezdůvodného obohacení vzniklého vložením investic do cizí nemovitosti v rozporu s dosavadní judikaturou. Z rozhodnutí Nejvyššího soudu citovaného i odvolacím soudem vyplývá, že v případě hodnot vynaložených na cizí nemovitost je pohledávkou z bezdůvodného obohacení nikoli hodnota vynaložených prostředků, ale rozdíl mezi hodnotou nemovitostí před adaptací a po ní. Znalec použil nesprávnou metodu, která může ve svém důsledku vést ke zkreslení výše bezdůvodného obohacení. Výše bezdůvodného obohacení by navíc měla být posuzována k okamžiku jeho vzniku. Znalec však neocenil stavební práce k okamžiku jejich vynaložení, ale v pozdějších cenách. Odvolatel nesouhlasí se závěrem obou soudů, že nelze zjistit zvýšení hodnoty nemovitosti (investicemi) u nedokončené stavby. Hodnotu nedokončené stavby totiž lze určit nákladovou metodou, kterou výslovně upravuje vyhláška č. 178/1994 Sb. Že lze tuto metodu použít, dokládá v dovolacím řízení znaleckým posudkem Ing. M. S., který si nechal pro tyto účely sám zpracovat.