Za této procesní situace, kdy rozhodnutí, proti kterému stížnost pro porušení zákona směřovala, přestalo existovat, nebylo možné o stížnosti pro porušení zákona rozhodnout jinak, než ji zamítnout. Trestní řád neobsahuje žádné ustanovení, které by řešilo podobnou situaci, a proto Nejvyšší soud postupoval analogicky podle ustanovení § 268 odst. 1 tr. ř., které ukládá Nejvyššímu soudu, aby stížnost pro porušení zákona zamítl shledá-li, že zákon nebyl porušen.