Hodnotící závěr odvolacího soudu, že postup dovolatelky lze v posuzovaném případě označit za přinejmenším liknavý, přitom nepřiměřený zjištěným skutkovým okolnostem věci není. Jestliže totiž dovolatelka i přes aktivní přístup žalobkyně (viz její opakované žádosti o uspokojení restitučních nároků přiznaných zčásti již v roce 2003) bez ospravedlnitelného důvodu ztěžovala jejich uspokojení zásadně předpokládaným postupem (tj. prostřednictvím veřejné nabídky pozemků) nesprávným oceněním restitučních nároků (restituční nároky žalobkyně byly v roce 2012 přeceněny; k důsledkům lpění dovolatelky na nesprávném ocenění restitučního nároku srov. např. usnesení Nejvyššího soudu ze dne 21. 6. 2016, sp. zn. 28 Cdo 155/2016), následkem čehož se ocitla v mnohaletém prodlení, pak odvolací soud zcela v souladu s citovanou judikaturou dovodil, že následkem liknavého (až svévolného či diskriminujícího) postupu dovolatelky nebylo lze po žalobkyni spravedlivě požadovat účast ve veřejných nabídkách, pročež jest obecně vzato namístě žalobě o vydání náhradních pozemků vyhovět. Závěry odvolacího soudu se konečně nikterak neodchylují ani od dovolatelkou citovaného rozhodnutí Ústavního soudu.