K odvolání žalobce Krajský soud v Českých Budějovicích (poté, co připustil změnu žaloby tak, aby „žalovanému byla uložena povinnost vyplácet žalobci náhradu za ztrátu na výdělku po skončení pracovní neschopnosti zvýšenou o 6.000,- Kč od 1.1.2007“) rozsudkem ze dne 13.9.2007 č.j. 26 Co 488/2007-29 rozsudek soudu prvního stupně změnil tak, že tuto žalobu zamítl, a rozhodl, že žádný z účastníků nemá právo na náhradu nákladů řízení před soudy obou stupňů. Odvolací soud považuje za naprosto správný postup soudu prvního stupně, jestliže „ve skutkové a právní rovině“ vycházel i z výsledků předchozích řízení vedených pod sp.zn. 7 C 63/2004 a sp. zn. 5 C 159/98. Zdůraznil, že „ve všech třech věcech je předmětem řízení totožný nárok, pouze za odlišné období“, a že „žalobce si musí být vědom toho, že náhrada je mu poskytována s odečetem určitého výdělku nikoliv teprve od 1.1.2007, ale dlouhodobě“. Poukázal na skutečnost, že „ani dnes platný zákoník práce nezakotvuje pro výpočet náhrady za ztrátu na výdělku jiné principy“. Také podle ustanovení § 371 odst. 3 zákona č. 262/2006 Sb., účinného od 1.1.2007, přísluší náhrada za ztrátu na výdělku po skončení pracovní neschopnosti nebo při uznání invalidity nebo částečné invalidity i zaměstnanci, který je veden v evidenci uchazečů o zaměstnání, přičemž za výdělek po pracovním úrazu je považován výdělek ve výši minimální mzdy; tuto výši stanoví nařízení vlády č. 567/2006 Sb. Odvolací soud uzavřel, že žalovaný v daném případě postupoval v souladu s platnou právní úpravou a jeho jednání proto není možné „pokládat za rozpor s dobrými mravy ve smyslu § 14 odst. 1 ZP“.