58. Ohledně subjektivního předpokladu Melzer na str. 706 vysvětluje, že ten má jádro v principu autonomie vůle. „Je jím totiž skutečně projevená vůle stran, která nesmí částečnému udržení platnosti právního jednání bránit. Nelze-li zjistit skutečnou vůli stran, musíme vycházet z vůle hypotetické, která bude vycházet z rozumného zvážení zájmů stran. Pokud strany chtěly právní jednání jen jako celek, bylo by v rozporu s principem autonomie vůle, pokud by jim byla vnucována jako platná jen určitá část. … U smluv, které konstituuje společná vůle stran, se i pro stanovení částečné neplatnosti vyžaduje opět skutečná nebo hypotetická společná vůle stran.“ Handlar (Handlar, J. v: Lavický, P. a kol.: Občanský zákoník I. Obecná část (§ 1−654). Komentář. 1. vydání, Praha: C. H. Beck, 2014, str. 2062) pak uvádí, že „při posouzení následků, které působí vada některé části právního jednání, je významné to, jakým způsobem tuto část chápou účastníci právního jednání a zda ji považují za oddělitelnou od části zbývající“.