Proti tomuto rozhodnutí odvolacího soudu podal T. H. dovolání, a to jako osoba oprávněná, včas, prostřednictvím svého obhájce a za splnění i všech dalších, zákonem pro podání dovolání vyžadovaných náležitostí, když za dovolací důvod označil ten, který je uveden v § 265b odst. 1 písm. g) tr. ř. V důvodech tohoto svého mimořádného opravného prostředku dovolatel uvedl, že v řízení u nalézacího soudu se z důvodů zdravotních nebyl schopen řádně hájit, proto svou obhajobu uplatnil řádně až u veřejného zasedání dne 9. 11. 2011. V rámci své obhajoby uvedl, že nebyla v jeho případě prokázána subjektivní stránka zločinu podvodu podle § 209 odst. 1, odst. 5 písm. a) tr. zákoníku, neboť se trestné činnosti dopustil proto, aby mu byly vyplaceny provize firmou AUTOKOMPLEX Matějka, s. r. o., a firmou ORFA, a. s. V žádném případě se nechtěl obohatit o předmětná vozidla a byl připraven tato vozidla „ihned po nesplacení splátek“ vrátit, což se také stalo. Poukázal na skutečnost, že se vrchní soud jeho obhajobou náležitě nezabýval, tuto považoval za účelovou a nelogickou, stejně tak se nezabýval tím, kdo hradil případné splátky na leasing, případně kde vzal peníze na zaplacení prvních leasingových splátek, přičemž Krajský soud v Ostravě, pobočka v Olomouci, nevyloučil účast dalších osob na předmětném jednání. Znovu zdůraznil, že on se předmětných aut neměl úmysl zmocnit ani s nimi nechtěl nijak dál nakládat, ale od samého počátku chtěl auta po nesplacení leasingových splátek vrátit vlastníkovi. Vyjádřil přesvědčení, že není jeho chybou, že „leasingové společnosti při prodeji nových aut nepostupovaly s péčí řádného hospodáře a nová auta neprodaly za obvyklé ceny, tak jak tato povinnost leasingovým společnostem vyplývá (srov. např. rozsudek Nejvyššího soudu ČR ze dne 23. 2. 2011, sp. zn. 29 Cdo 944/2011, či rozsudek Nejvyššího soudu ČR ze dne 24. 11. 2009, sp. zn. 32 Cdo 3926/2008)“. Z výše uvedených důvodů proto nemohl spáchat zločin podvodu podle § 209 odst. 1, odst. 5 písm. a) tr. zákoníku a jeho jednání by mělo být po zjištění výše škody kvalifikováno jako zločin podvodu podle § 209 odst. 4 písm. d) tr. zákoníku. Závěrem svého podání navrhl, aby „Vrchní soud ČR (správně zřejmě Nejvyšší soud České republiky, dále jen Nejvyšší soud) zrušil z důvodu dle § 265b odst. 1 písm. g) tr. řádu rozsudek Vrchního soudu v Olomouci ze dne 9. 11. 2011, č. j. 5 To 80/2011, v dovoláním napadené části a věc vrátil tomuto soudu, aby ji znovu projednal a rozhodl.“