Jelikož Nejvyšší soud shledal podanou stížnost pro porušení zákona jako důvodnou, postupoval podle § 268 odst. 2 tr. ř. a vyslovil, že napadeným rozsudkem bývalého Vojenského obvodového soudu Brno ze dne 11. 11. 1974, sp. zn. 2 T 221/74, byl porušen zákon v ustanovení § 280 odst. 1 tr. zák. v neprospěch obviněného V. V. Podle § 269 odst. 2 tr. ř. pak napadený rozsudek zrušil v celém rozsahu a dále zrušil i všechna další rozhodnutí na zrušený rozsudek obsahově navazující, pokud vzhledem ke změně, k níž došlo zrušením, pozbyla podkladu. Poté postupoval podle § 271 odst. 1 tr. ř., jelikož ve věci bylo možné rozhodnout, aniž by bylo třeba jakkoli předchozí řízení doplňovat. Nejvyšší soud proto rozhodl tak, že zemřelého obviněného V. V. podle § 226 písm. b) tr. ř. zprostil obžaloby ze skutku popsaného ve výroku tohoto rozsudku, neboť dospěl k závěru, že jím nebyly naplněny znaky trestného činu z něhož byl obžalován.