23. Obviněný ani explicitně nenamítá ve svém dovolání tzv. zjevný rozpor. Pouze poukazuje na to, že „nesprávnost právního posouzení spatřuje v jednostranném vyhodnocení důkazů v neprospěch obviněného“. I kdyby snad dovolatel měl tímto na mysli předestřenou vadu spadající pod zmíněný dovolací důvod, pak k tomuto neuvedl, v čem konkrétně tento zjevný rozpor spatřuje. Respektive neuvedl, jaká konkrétní skutková zjištění, která jsou naplnění znaků trestného činu, jsou ve zjevném rozporu s obsahem provedených důkazů. Zde je třeba připomenout, že Nejvyšší soud si nemůže dovolací argumentaci domýšlet či dotvářet. Splnění této povinnosti zajišťuje v dovolací řízení povinné zastoupení dovolatele obhájcem, který by měl zajistit i správné označení uplatněných dovolacích důvodů.