Svědek R. S. uvedl, že v organizaci DIAMO pracoval od roku 1967 s krátkými přerušeními až do roku 1990, a to postupně ve funkcích lamač, figurant, důlní měřič, vedoucí měřič, provozní inženýr a nakonec dispečer na povrchu. Pokud pracoval jako důlní měřič, měl tuto práci zhodnocenu v I.A kategorii, což však nepovažoval za správné. Stěžovatele zná od roku 1976, nepracoval s ním na témže pracovišti, každý měli svěřen svůj pracovní úsek. Potvrdil, že měřičská zařízení, například nivelační stativ, se nesměla vozit důlním vláčkem s horníky – lamači, neboť šlo o drahé přístroje, které bylo třeba dopravovat pěšky. K zařazení práce důlního měřiče, provedeného s. p. DIAMO, svědek uvedl, že s ním nesouhlasí, neboť se nepracovalo pouze na ranní směnu, ale byly dvě směny, do podzemí se fáralo nejméně čtyřikrát v měsíci ráno před šestou hodinou společně s horníky. Pouze některé dny se fáralo v 8.30 hod. s ostatními techniky a pokud šlo o vyfárání, nejdříve se vyjíždělo z podzemí dolu ve 13. hodin. Poté se zpracovávaly výsledky měření. Svědek uvedl, že práce důlního měřiče odpovídala zařazení do vyšší pracovní kategorie, a to práci v oboru důlního měřičství. Sám si na zařazení do I A kategorie stěžoval na generálním ředitelství uranových dolů, avšak k nápravě nedošlo.