[6] K namítanému neposouzení dopadu napadeného rozhodnutí do rodinného a soukromého života žalobkyně soud v prvé řadě dal za pravdu žalované, že zákon v daném případě posuzování dopadů rozhodnutí podle § 174a zákona o pobytu cizinců výslovně nepředepisuje. Na podkladě samotného textu zákona nicméně nelze učinit závěr, že zohlednění dopadu rozhodnutí do rodinného života žalobkyně bylo vyloučeno. Povinnost zkoumat dopad rozhodnutí do rodinného života žadatele o přechodný pobyt totiž vyplývá z čl. 8 Úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod (dále jen „Úmluva o ochraně lidských práv“). Judikatura NSS se ustálila na závěru, že v řízení o žádosti (včetně pobytových věcí cizinců) leží primární břemeno tvrzení a důkazní na žadateli, nikoliv na správním orgánu (viz například rozsudek NSS ze dne 15. 11. 2017, č. j. 8 Azs 111/2017 ‑ 36). Řízení o žádosti je ovládáno dispoziční zásadou. Je tedy především v zájmu účastníka, aby správnímu orgánu doložil nejen požadované dokumenty a náležitosti, ale také aby správnímu orgánu sdělil (tvrdil) všechny skutečnosti potřebné k posouzení jeho žádosti. Dle názoru soudu to platí obzvláště v případě, kdy žadatel namítá hrozící nepřiměřený zásah do jeho rodinného života přesto, že zákon po správním orgánu zohlednění tohoto hlediska výslovně nepožaduje (§ 174a odst. 3 zákona o pobytu cizinců).