[20] Podle § 1 odst.1 písm. a) zákona č. 229/2002 Sb., o finančním arbitrovi je finanční arbitr příslušný k rozhodování sporů mezi osobami, které provádějí převody peněžních prostředků a jejich klienty při provádění převodu peněžních prostředků podle zvláštního předpisu (bod 1.), při provádění opravného zúčtování podle zvláštního předpisu upravujícího činnost bank (bod 2.) a při provádění inkasní formy placení na území České republiky, jestliže výše částky, která je předmětem sporu, vyjádřená v eurech nepřesahuje ke dni podání návrhu částku 50.000 (bod 3.). U ustanovení § 1 odst. 1 písm. a), bod 1. zákona je uveden odkaz na poznámku pod čarou, kde je uveden zákon o platebním styku. Z úvodní části ustanovení § 1 odst. 1 písm. a), podle níž je finanční arbitr příslušný k rozhodováni sporů „… při provádění převodů…“ vyplývá, že finanční arbitr je příslušným k rozhodování všech sporů, které se týkají převodů peněžních prostředků, a to takových převodů, které jsou činěny podle zvláštního předpisu. Dle názoru soudu se závěrečná část uvedeného ustanovení „…podle zvláštního právního předpisu…“ vztahuje ke slovům této části těsně předcházejícím. tj. k „…převodu peněžních prostředků…“ a vyjadřuje skutečnost, že příslušnost finančního arbitra se vztahuje na takové spory, které vznikají v souvislosti s převody peněžních prostředků, které se uskutečňují podle zvláštního zákona. Ze samotné skutečnosti, že převod peněžních prostředků je prováděn podle zákona o platebním styku, však nelze dovodit, že by finanční arbitr byl příslušným k rozhodování jen těch sporů, v nichž jde pouze o otázku porušení zákona o platebním styku. Z uvedeného ustanovení vyplývá, že příslušnost finančního arbitra je omezena pouze tak (kromě maximální částky, což není v této věci předmětem sporu), že je příslušným rozhodovat spory, které se týkají provádění převodu peněžních prostředků mezi osobami, které provádějí převody peněžních prostředků a jejich klienty a tyto převody jsou prováděny podle zvláštního zákona. Omezení, které dovozuje žalobce, totiž omezení spočívající v tom, že finanční arbitr je příslušným rozhodovat spory jen v případech, kdy zjistí, že došlo k porušení zákona o platebním styku, dle názoru soudu z uvedeného ustanovení nevyplývá. Obdobně to platí ve vztahu k ustanovení § 1 písm. b) zákona č. 229/2002 Sb., o finančním arbitrovi.