Přípustnost dovolání spatřuje v tom, že napadené rozhodnutí závisí na vyřešení otázek hmotného práva, které byly již dovolacím soudem řešeny, avšak mají být dovolacím soudem posouzeny jinak, a to (1) zda lze konstatovat počátek běhu subjektivní promlčecí doby nároku na vydání bezdůvodného obohacení z neplatné smlouvy životního pojištění k okamžiku, kdy dovolatel uzavřel s žalovanou tuto smlouvu, ačkoliv dovolatel vědomost o bezdůvodném obohacení k tomuto datu sám netvrdil ani neprokázal a ani v řízení nebyla skutečná vědomost dovolatele o neplatnosti smlouvy k tomuto datu zjišťována a prokázána a (2) zda lze konstatovat počátek běhu subjektivní promlčecí doby nároku na vydání bezdůvodného obohacení z neplatné smlouvy, aniž by bylo v řízení jednoznačně konstatováno, jaké konkrétní skutkové okolnosti vedly k neplatnosti této smlouvy a jaké skutkové okolnosti měl dovolatel znát, aby měl skutečnou vědomost o vzniku bezdůvodného obohacení, resp. jakou úvahu měl dovolatel učinit, aby měl v daném případě skutečnou vědomost o neplatnosti smlouvy životního pojištění. Dále otázky hmotného práva, která v rozhodování dovolacího soudu dosud nebyla vyřešena, a to zda podléhá právo dovolatele na vydání bezdůvodného obohacení z neplatné pojistné smlouvy objektivní tříleté promlčecí době dle § 107 odst. 2 zákona č. 40/1964 Sb., občanský zákoník, i přesto, že se dovolatel, který pojistnou smlouvu uzavřel jako spotřebitel, ani v průběhu této objektivní promlčecí doby nedozvěděl o důvodu neplatnosti pojistné smlouvy, která byla dána nepřiměřenými smluvními ustanoveními, a o tom, že se žalovaná na úkor dovolatele bezdůvodně obohatila. Podle dovolatele je neudržitelná aplikace subjektivní dvouleté či objektivní tříleté promlčecí lhůty. Vymezil se proti závěru odvolacího soudu, že vznesení námitky promlčení není rozporné s dobrými mravy. Přípustnost dovolání spatřuje i v tom, že odvolací soud porušil jeho právo na spravedlivý proces (nevypořádáním jeho odvolacích námitek), řádně nezjistil skutkový stav a své závěry nedostatečně odůvodnil, zejména ve vztahu k neprovedeným a opominutým důkazům. Dovolací důvod nesprávného právního posouzení vyjádřil v rámci rozsáhlé argumentace k závěrům přijatým finančním arbitrem i soudy obou stupňů. Na podporu své argumentace poukázal zejména na nález Ústavního soudu ze dne 10. 5. 2022, sp. zn. III. ÚS 2127/21, s tím, že se týká skutkově i právně obdobné věci a rozsudek Soudního dvora Evropské Unie ve věci C-485/19 ze dne 22. 4. 2021, jehož závěry považuje za přiléhavé i na projednávanou věc (zejména v souvislosti s poslední otázkou).