Městský soud v Praze rozsudkem ze dne 2. 10. 2015, č. j. 2 A 56/2015 - 28, žalobu proti rozhodnutí žalované zamítl. Proti tomuto rozsudku podal žalobce (dále jen „stěžovatel“) kasační stížnost a navrhl, aby jí Nejvyšší správní soud přiznal odkladný účinek. V odůvodnění návrhu na přiznání odkladného účinku stěžovatel poukázal na usnesení Nejvyššího správního soudu ze dne 18. 8. 2011, č. j. 5 As 73/2011 - 100, ze dne 6. 12. 2005, č. j. 2 Afs 77/2005 - 96, a na rozsudek Městského soudu v Praze ze dne 19. 12. 2011, č. j. 3 A 203/2011 - 40, přičemž zdůraznil, že podle uvedených rozhodnutí je pro výkon jeho ústavního práva na spravedlivý proces nezbytné, aby mohl zůstat na území České republiky, a to až do skončení řízení o kasační stížnosti. Na tomto závěru nemůže nic změnit, že je zastoupen advokátem, neboť k právu na spravedlivý proces náleží i právo vystupovat v řízení osobně a být v kontaktu se svým zástupcem. Stěžovatel konstatoval, že po výkonu rozhodnutí o správním vyhoštění bude nucen pobývat mimo členské země Evropské unie, a to přesto, že jsou předmětná rozhodnutí správních orgánů, jakož i rozsudek Městského soudu v Praze založeny na nesprávných právních závěrech. Stěžovateli bude výkonem rozhodnutí o správním vyhoštění způsobena nepoměrně větší újma, než jaká by přiznáním odkladného účinku mohla vzniknout jiným osobám. Stěžovatel uvedl, že do svého života v České republice investoval vše, co bylo v jeho možnostech a pokud by byl nucen okamžitě vycestovat, bylo by veškeré jeho osobní a administrativní úsilí zmařeno, což by způsobilo značnou újmu do jeho soukromého a rodinného života. Stěžovatel namítl, že na základě výkonu rozhodnutí o správním vyhoštění bude muset pobývat mimo členské státy Evropské unie nejen po určenou dobu, ale pravděpodobně mnohem déle, neboť byl zařazen do Schengenského informačního systému, což znamená, že nemůže požádat o vízum. Nadto, i v případě úspěchu ve věci stěžovateli hrozí, že se nebude moci vrátit do České republiky, neboť na základě aplikační praxe správních orgánů a nemožnosti soudního přezkumu nemají osoby, s nimiž již jednou bylo vedeno řízení o správním vyhoštění, šanci získat vízum potřebné pro vstup na území České republiky. Přiznání odkladného účinku podle stěžovatele naopak není v rozporu s důležitým veřejným zájmem.