Maje na zřeteli naplnění účelu trestu ve smyslu § 23 odst. 1 tr. zák., přihlédl Nejvyšší soud při stanovení druhu trestu a jeho výměry ke stupni nebezpečnosti trestných činů obviněného pro společnost, k možnosti nápravy a poměrům obviněného (§ 31 odst. 1 tr. zák.). Stupeň nebezpečnosti činů obviněného pro společnost je podle § 3 odst. 4 tr. zák. určován zejména významem chráněného zájmu, který byl činy dotčen, způsobem provedení činů a jejich následky, okolnostmi, za kterých byly činy spáchány, osobou pachatele, mírou jeho zavinění a jeho pohnutkou. Konkrétní stupeň nebezpečnosti činů obviněného pro společnost není, vycházeje z těchto kritérií, zanedbatelný; obviněný významným způsobem porušil zájem společnosti na ochraně majetku, soudy obou stupňů přiléhavě zdůraznily okolnosti, za nichž ke spáchání činu došlo, i bezohledný způsob jeho provedení. Úvahy o nezbytnosti uložit mu nepodmíněný trest odnětí svobody založily na zjištění, že obviněný byl v minulosti opakovaně odsouzen, s jednou výjimkou se sice na něj hledí, jako by nebyl odsouzen, nicméně trestné činnosti se dopouští opakovaně a nelze očekávat, že by jiný druh trestu splnil svůj účel.