Soud prvního stupně vyšel dále ze zjištění, že obchodní podmínky v článku X, bod 2.6 stanovily, že v případě úplného zničení nebo odcizení předmětu leasingu náleží žalobkyni mj. „odúročené finanční služby“. (O toto ustanovení obchodních podmínek opírala žalobkyně výpočet položky „diskontované ušlé výnosy“.) Smlouva samotná, ani obchodní podmínky však nestanovily, jakým způsobem má být odúročení finanční služby provedeno, pojem finanční služby nedefinují, tento pojem není uveden ani ve splátkovém kalendáři. Soud prvého stupně proto došel k závěru, že ujednání obsažené v článku X, bod 2.6 obchodních podmínek, které jsou nedílnou součástí smlouvy mezi účastníky uzavřené (podle jejíhož obsahu vztahy mezi účastníky posuzoval), je absolutně neplatné podle § 37 odst. 1 obč. zák., o toto ustanovení tudíž žalobní nárok opřít nelze. Žalobkyni nelze jím uplatněnou pohledávku přiznat ani z titulu náhrady škody přesto, že dle článku VI., bodu 3 obchodních podmínek nese uživatel všechna rizika, včetně odcizení předmětu leasingu. Nezaplacené náklady finanční služby totiž nelze považovat za škodu na věci, k níž jedině se vztahuje povinnost vyplývající z rizika, které žalovaný nese, totiž povinnost uhradit žalobkyni rozdíl mezi pojistným plněním ( za pojištěnou věc – předmět leasingu ) a výší vzniklé škody. Bezdůvodné obohacení dle soudu prvního stupně žalovanému rovněž nevzniklo. Nemůže k němu totiž dojít způsobem, který žalobkyně tvrdí, totiž tím, že se majetek žalovaného nezmenšil, třebaže by k tomu jinak došlo, kdyby žalovaný dále plnil své povinnosti, totiž splácel leasingové splátky (včetně finanční služby).