Proti usnesení odvolacího soudu podala žalovaná 1) dovolání, které však nebylo sepsáno advokátem. Nejvyšší soud ji proto usnesením ze dne 26. 1. 2023, č. j. 22 Cdo 75/2023-226, vyzval k odstranění tohoto nedostatku. V novém dovolání podaném zástupcem žalované 1) bylo uvedeno, že se zástupce ztotožňuje s původním dovoláním, v němž byl vyjádřen nesouhlas se zamítnutím námitky místní nepříslušnosti. Odůvodnění nemělo brát v potaz, že se spor netýká pozemků jako takových, nýbrž vyklizení věcí z pozemků. Dále byl zdůrazněn nepříznivý zdravotní stav žalované 1). Z těchto důvodů bylo navrženo, aby se další jednání konalo u Obvodního soudu pro Prahu 5. V novém dovolání bylo dále doplněno, že institut výlučné místní příslušnosti zohledňuje dostupnost důkazů, související řízení či ekonomii řízení. Tyto důvody však v řešené věci absentují. Žalovaná 1) je invalidní důchodkyně, proto nemůže absolvovat náročné cesty k soudu prvního stupně. Právo žalované 1) na osobní přítomnost na ústních jednáních spatřuje jako hodnotnější ústavou zaručené právo než právo na zákonný soud a zákonného soudce. To odpovídá rovněž zásadě přímosti. Jako neřešená otázka bylo vymezeno, zda lze s ohledem na ústavně zaručené právo každého, aby jeho věc byla projednána v jeho přítomnosti a aby se mohl vyjádřit ke všem prováděným důkazům, a zásadu přímosti ve výjimečných případech spočívajících ve specifických okolnostech na straně některého z účastníků řízení překonat úpravu výlučné místní příslušnosti podle § 88 o. s. ř. tak, že místně příslušným soudem bude soud obecný ve smyslu § 84 o. s. ř. Navrhla odklad právní moci a vykonatelnosti usnesení odvolacího soudu i soudu prvního stupně. Dále navrhla, aby tato usnesení byla zrušena a věc přikázána k projednání Obvodnímu soudu pro Prahu 5 či vrácena soudu prvního stupně.