S tím, že nicotnost platebního výměru vyvolal i chybějící údaj o základu daně, žalovaný rovněž nesouhlasí: žalobce totiž v této věci není poplatníkem, a nebyl mu tak stanoven základ daně a daň ve smyslu § 46 d. ř., ale byla mu jakožto plátci daně ‑ tedy ve zcela odlišném režimu – toliko předepsána částka k placení. Tato částka je přitom souhrnem jednotlivých daňových povinností žalobcových zaměstnanců coby poplatníků daně z příjmů, a týká se tedy několika základů daně. Při daňové kontrole, ze zprávy o níž je zřejmé, jak byla tato částka vypočtena, byl ostatně příjem poplatníků zjišťován jen pro účely zdanění, aniž jim byl skutečně vyplacen. Konečně je třeba připomenout, že ustanovení § 46 d. ř., jehož se krajský soud dovolává, patří do části třetí daňového řádu, která upravuje postup při vyměření daně, zatímco ustanovení § 69 d. ř., které správce daně užil v žalobcově případě, spadá do části šesté daňového řádu, upravující placení daní.