Rozsudek odvolacího soudu napadl žalobce dovoláním, jehož přípustnost ve smyslu § 237 o.s.ř. dovozuje z toho, že napadené rozhodnutí závisí na vyřešení otázky, která doposud nebyla dovolacím soudem řešena, a sice otázky, zda je soud povinen provést důkazy, jejichž potřeba vyplynula ze spisu po zákonné koncentraci řízení, jestliže prokazují skutečnosti, které nastaly až po zákonné koncentraci řízení. Tuto právní otázku soudy podle něj posoudily nesprávně. Vytýká soudu prvního stupně, že ač byl seznámen se skutečnostmi, z nichž vyplývá, že žalobce se stal vlastníkem pohledávky na náhradu škody, kterou původně žaloval z titulu vlastnického práva (eventuální nedostatek aktivní legitimace tak zhojil), přesto rozhodl, že k příslušným dokladům o dražbě pohledávky nelze přihlížet z důvodu koncentrace řízení. Ta však nastala před samotným vznikem nové skutečnosti (první jednání se konalo 24. 10. 2012, dražba až 27. 3. 2013, potvrzení o dražbě došlo soudu 9. 4. 2013, v mezidobí žádné jednání neproběhlo). Dovolatel uvádí, že i v režimu zákonné koncentrace řízení není soud zbaven povinnosti provést i jiné než účastníky navržené důkazy, jestliže potřeba jejich provedení vyšla v řízení najevo (§ 120 odst. 3 o.s.ř. – srov. rozsudek Nejvyššího soudu ze dne 27. 3. 2008, sp. zn. 29 Odo 1538/2006). Koncentrace podle § 118b odst. 1 o.s.ř. se přitom nevztahuje na ty skutečnosti a důkazy, jimiž účastník hodlá zpochybnit věrohodnost provedených důkazů, ani na ty, které nastaly nebo vznikly po prvním jednání, nebo které účastník z hlediska svých subjektivních poměrů nemohl uvést (srov. rozsudek Nejvyššího soudu ze dne 19. 4. 2006, sp. zn. 30 Cdo 350/2006). To, že soud nesprávně aplikoval § 118b odst. 1 o.s.ř. a odmítl provést důkazy, jejichž potřeba v řízení vyplynula, je dle dovolatele jinou vadou, jež mohla mít vliv na rozhodnutí ve věci. Podle § 212a odst. 5 o.s.ř. je odvolací soud k takové vadě povinen přihlédnout i v případě, že nebyla zmíněna v odvolání. Odvolací soud však výslovně uvedl, že řízení u soudu prvního stupně žádnou vadou netrpělo, s právním posouzením soudu prvního stupně se plně ztotožnil a přihlásil se tak k předmětnému právnímu názoru, který dovolatel dle výše uvedeného považuje za nesprávný. Navrhuje, aby dovolací soud oba rozsudky soudů nižších stupňů zrušil a vrátil věc soudu prvního stupně k dalšímu řízení.