Odvolací soud učinil nejasné závěry také ve vztahu k hodnocení věrohodnosti výpovědi ostatních svědků. K výpovědi poškozeného J. Š. poněkud rozporuplně na straně 11 svého rozhodnutí uvedl, že sice „Nelze vyloučit, že výpověď tohoto svědka byla nepříznivě ovlivněna skutečností, že v době konfliktu s obžalovaným byl v podnapilém stavu a jeho schopnosti vnímat události a následně s odstupem času je reprodukovat byly sníženy.“, ač k tomu dodal, že „Ve prospěch věrohodnosti tohoto svědka svědčí shodnost popisu vzniku a průběhu popisovaného konfliktu.“. Z uvedeného je zřejmé, že odvolací soud na jedné straně připustil vliv opilosti poškozeného na to, jak vnímal probíhající skutečnosti, a přesto hodnotil jeho výpověď jako do značné míry věrohodnou, ale na straně druhé závěr o věrohodnosti J. Š. zpochybnil konstatováním, že oba útočníci „mají špatnou pověst v místě bydliště, kde se opakovaně projevují agresivním výtržnickým chováním“ (srov. strana 16 rozsudku). Přitom vůbec z hlediska věrohodnosti jeho výpovědi nehodnotil zjištěnou skutečnost, že poškozený se dostavil do nemocnice až následující den kolem 20.00 hod. a uvedl, že se poranil téhož dne v 9.00 hod. tak, že zavadil o trám a poranil se na břiše, což vyplývá i ze znaleckého posudku doc. MUDr. Františka Vorla, CSc., ze kterého jinak odvolací soud při svých závěrech vycházel (viz strana 11 rozsudku odvolacího soudu). Toto zjištění pak ani z hlediska věrohodnosti obhajoby obviněného nekonfrontoval s jeho tvrzením, že o zranění J. Š. nevěděl, a kdyby to věděl, hned by to nahlásil (srov. č. l. 387 spisu).