K takto nejasnému hodnocení uvedených svědeckých výpovědí je třeba poznamenat, že při zjišťování intenzity útoku ze strany poškozeného J. Š. a svědka M. V. vycházel odvolací soud především právě z výpovědí F. J. a P. A., ze kterých usoudil, že obviněný útok poškozeného J. Š. a svědka M. V. zveličoval. Takový závěr však nemá dostatečnou oporu v provedeném dokazování ani ve způsobu, jak soud hodnotil uvedené výpovědi, neboť zatímco obviněný u hlavního líčení (č. l. 385 spisu) dne 16. 7. 2014 vypověděl k otázce, v jakém byl po útoku stavu, že se cítil „hrozně, klepal se jako osika, snažil se to nedávat najevo před lidmi, raději moc nemluvil“, svědek P. A. vypověděl v hlavním líčení ze dne 2. 4. 2012 (č. l. 253 spisu), že poté, co se vrátil do hospody, si „nevšiml, zda měl na krku nějaké stopy, neví, zda sípal nebo mluvil normálně“, k dotazu státního zástupce svou výpověď upřesnil tak, „že neví, zda měl obviněný problém s mluvením nebo hlasem, nepamatuje si to“. Svědek F. J. při hlavním líčení dne 13. 2. 2012 (č. l. 243 spisu) uvedl, že obviněný „vypadal normálně, mluvil asi normálně, asi hádá, nepamatuje si to, nebyl agresivní, rozrušený, nic. Neví, zda se zadrhával nebo sípal, asi ne. Neviděl žádné pohmožděniny, asi mu na krk viděl, ale ničeho si nevšiml“. Řádné zhodnocení těchto skutečností v přezkoumávaném rozsudku chybí, zejména porovnání sdělení obviněného, že se snažil své rozrušení ovládnout „snažil se to nedávat najevo před lidmi, raději moc nemluvil“, s tím, že si svědci sami příliš skutečností nevybavovali, když uváděli „asi mluvil normálně“, „asi hádá“, „neví“, „asi ne“, „nevšiml si“ apod. Nelze proto dostatečně konkrétně dovodit, z jakých konkrétních skutečností vzal soud za prokázané, že obviněný své prožitky a pocity stejně jakož i vnímání intenzity útoku přeháněl.