[46] I obecněji platí, že jednou ze základních zásad daňového řízení je zásada součinnosti zakotvená v § 6 odst. 2 daňového řádu. Dle ní se od osob zúčastněných na správě daní (daňové subjekty, třetí osoby i správce daně) očekává vzájemná spolupráce. Jejím naplňováním má být docíleno požadavku otevřenosti, srozumitelnosti a předvídatelnosti rozhodování (viz rozsudek ze dne 31. 8. 2004, č. j. 6 A 143/2001 – 151, č. 501/2005 Sb. NSS). Z této zásady plyne, že osoby zúčastněné na správě daní mají právo po správci daně požadovat, aby s nimi spolupracoval a vyhověl jejich racionálním požadavkům. Tato zásada se projevuje především tím, že správce daně a osoby zúčastněné na správě daní si navzájem vycházejí vstříc. Jde jak o právo, tak o povinnost zároveň (viz výše citovaný rozsudek č. j. 9 Afs 275/2016 – 34). Povinnost odvolacího daňového orgánu seznámit daňový subjekt s jeho hodnocením provedených důkazů je konkretizací této obecné zásady.