13. Odvolací soud nepřisvědčil argumentaci žalobce, že nebylo možné rozdílně posuzovat neúčinnost „právního úkonu“ k nemovitým věcem a k vybavení domu, když akcentoval, že oba soubory věcí mohly být převedeny i samostatnými kupními smlouvami. Nebyl dán žádný právní ani jiný důvod, proč by z hlediska neúčinnosti „právního úkonu“ měla mít význam okolnost, že byla uzavřena jediná kupní smlouva, nikoliv smlouvy dvě či více. Nepochybně by např. v případě neplatnosti převodu vybavení domu bylo možné v souladu s § 576 o. z. oddělit tuto část smlouvy od zbývající části kupní smlouvy o převodu nemovitých věcí (zvlášť byly dohodnuty i ceny), tudíž by i nadále byla platná část kupní smlouvy týkající se nemovitých věcí. Podle odvolacího soudu tak nebyl dán žádný důvod, pro který by obdobně nebylo možno nahlížet na kupní smlouvu z hlediska její neúčinnosti a neshledat neúčinnost jen části „právního úkonu“, k čemuž poukázal na závěry Nejvyššího soudu obsažené v rozsudku ze dne 19. června 2012, sp. zn. 21 Cdo 76/2011.