Soud se musel nejprve zabývat otázkou přípustnosti dovolání. Dovoláním lze napadnout pravomocná rozhodnutí odvolacího soudu, pokud to zákon připouští (§ 236 odst. 1 o. s. ř.). Protože v dané věci byl odvolacím soudem potvrzen rozsudek soudu prvého stupně, mohlo by být dovolání přípustné buď podle § 237 odst. 1 písm. b), nebo podle § 237 odst. 1 písm. c) o. s. ř. Podle § 237 odst. l písm. b) o. s. ř. je dovolání přípustné proti rozsudku odvolacího soudu, jímž bylo potvrzeno rozhodnutí soudu prvního stupně,kterým soud prvního stupně rozhodl ve věci samé jinak než v dřívějším rozhodnutí proto, že byl vázán právním názorem odvolacího soudu, který dřívější rozhodnutí zrušil. V daném případě soud prvého stupně opakovaně (i po zrušení svého prvního rozsudku odvolacím soudem) žalobu zamítl. V druhém rozsudku tedy nerozhodl jinak, než v dřívějším rozsudku, takže dovolání podle tohoto ustanovení nemůže být přípustné. Zbývá proto posoudit, zda je přípustné podle § 237 odst. 1 písm. c) o. s. ř. Podle tohoto ustanovení je dovolání přípustné proti rozsudku odvolacího soudu, kterým bylo potvrzeno rozhodnutí soudu prvního stupně, jestliže dovolání není přípustné podle písm. b) a dovolací soud dospěje k závěru, že napadené rozhodnutí má ve věci samé po právní stránce zásadní význam.