Žalovaný ve vyjádření navrhuje dovolání odmítnout, jelikož jde o výklad již neúčinné právní úpravy, nadto jde o problematiku jednoznačně řešenou v literatuře, zejména v komentářích k občanskému soudnímu řádu. Pro případ, že Nejvyšší soud shledá dovolání přípustným, pak navrhuje jeho zamítnutí, maje za to, že neobstojí názor dovolatele, že den podání návrhu na zřízení soudcovského zástavního práva je i dnem vzniku soudcovského zástavního práva. Uvádí též, že soudy správně ponechaly stranou úpravu obsaženou v ustanoveních § 151b a § 151c obč. zák. (ve znění účinném před 1. lednem 2001), jelikož vznik soudcovského zástavního práva je (byl) komplexně upraven v občanském soudním řádu a úprava obsažená v ustanovení § 338a o. s. ř. je úpravou speciální. Výklad rozhodnutí Nejvyššího soudu dovolatelem je podle žalovaného účelový, jelikož tato rozhodnutí se týkají (jen) pořadí soudcovského zástavního práva. Článek R. Kozla se pak vztahuje k ustanovení § 338b o. s. ř.