Smysl uvedených výjimek spočívá v tom, že je třeba zohlednit jak běžné opotřebení, způsobené užíváním oběma účastníky, tak i mimořádné poškození, vzniklé v době užívání věci jen jedním z nich, je-li věc přikazována druhému (nebylo by správné, aby druhému účastníkovi, kterému je věc přikazována, šlo k tíži její zhoršení protistranou). Z logiky věci pak vyplývá, že totéž musí platit o případu, kdy věc bez zavinění některého z účastníků v době mezi zánikem SJM a jeho vypořádáním prokazatelně zanikla, resp. byla poškozena či nadměrně znehodnocena živelní událostí (zde požárem). V takovém případě je třeba ji ocenit podle stavu v době rozhodování soudu o vypořádání SJM. Opačný postup by byl v rozporu se zásadami, na kterých spočívá občanské právo, zejména s pravidlem, že výklad a použití právního předpisu nesmí být v rozporu s dobrými mravy a nesmí vést k bezohlednosti urážející obyčejné lidské cítění (viz § 2 odst. 3 občanského zákoníku č. 89/2012 Sb., ve spojení s § 3030).