Skutek popsaný v obžalobě je kvalifikován jako trestný čin zanedbání povinné výživy podle § 213 odst. 1 tr. zák. v úmyslné formě (§ 4 písm. a/, b/ tr. zák.), což znamená, že obviněnému je kladeno za vinu, že chtěl způsobit následek předpokládaný citovaným ustanovením zákona anebo byl se způsobením tohoto následku přinejmenším srozuměn. Důkazy shromážděné v přípravném řízení však takovému závěru nenasvědčují. Z protokolu o výslechu obviněného J. B. vyplývá, že se rozhodl k věci nic nevypovídat. Pokud jde o výpověď svědkyně H. B., z jejího obsahu lze zjistit pouze skutečnosti týkající se období, po které obviněný neplnil vyživovací povinnost, a dále dlužného výživného. Ze zpráv Úřadu práce v Českém Krumlově obsažených ve spise je zřejmé, že obviněný je bez pracovního poměru a je veden v evidenci uchazečů o zaměstnání, od 3. 12. 1997 bez nároků na hmotné zabezpečení. Z těchto zpráv ale není patrno, zda pracovní úřad měl ve zkoumaném období vůbec možnost obviněnému opatřit práci přiměřenou jeho vzdělání a zdravotnímu stavu, a jestliže obviněný popř. nabízenou práci odmítl, z jakých důvodů se tak stalo. Na námitky, které podrobně uplatnil ministr spravedlnosti ve stížnosti pro porušení zákona, je možno v daném směru plně odkázat, když ve spise nejsou obsaženy ani žádné další důkazy (svědecké výpovědi, listinné důkazy) k objasnění daných otázek, jež mají zásadní význam pro posouzení zavinění obviněného (ve formě úmyslu či nedbalosti) jako základní podmínky jeho trestní odpovědnosti.