V této souvislosti nemůže být v první řadě opomenuto (a dikce § 160 odst. 1 obč. zák. ve znění účinném od 1. ledna 2001 to - byť následně - potvrzuje), že soudcovské zástavní právo je (jak plyne již z jeho názvu) zástavním právem vznikajícím na základě soudního rozhodnutí. Není-li zde soudního rozhodnutí, jímž se zřizuje soudcovské zástavní právo, není zde ani soudcovské zástavní právo samotné. To v rozhodné době plynulo přímo z ustanovení § 338a odst. 1 věty první o. s. ř., podle kterého se toto právo zřizuje „nařízením výkonu rozhodnutí“. Soudcovské zástavní právo tedy nemůže být „zřízeno“ dříve, než je vydáno usnesení o nařízení výkonu rozhodnutí tímto způsobem. Jinak řečeno, před vydáním usnesení o nařízení výkonu rozhodnutí zřízením soudcovského zástavního práva oprávněný toto právo neměl a „získat“ (srov. § 14 odst. 1 písm. f/ ZKV) je tudíž mohl nejdříve vydáním takového usnesení.