[6] Jak uvedl Nejvyšší správní soud v rozsudku ze dne 28. 7. 2005, č. j. 2 Afs 96/2005 ‑ 124, „[p]rominutí zmeškání lhůty je procesním institutem umožňujícím odvrátit nepříznivé procesní následky, jež stíhají účastníka řízení, který zmeškal zákonnou lhůtu, pokud zákon nestanoví jinak, tj. pokud prominutí zmeškání lhůty nevylučuje. Takovou zákonnou lhůtou, u níž zákonná úprava připouští prominutí zmeškání lhůty je nepochybně i lhůta, v níž lze odstranit vady kasační stížnosti podle § 106 odst. 3 s. ř. s. (na rozdíl od lhůty k podání vlastní kasační stížnosti, jejíž zmeškání nelze podle § 106 odst. 2 poslední věty s. ř. s. prominout). Předpokladem pro prominutí zmeškání lhůty je to, že účastník zmeškal úkon, k němuž je subjektivně legitimován, návrh na prominutí zmeškání lhůty podal do dvou týdnů po odpadnutí překážky, spojil s ním zmeškaný úkon a především to, že důvod zmeškání je na straně účastníka (jeho zástupce nebo zmocněnce) omluvitelný. Tam, kde má účastník zástupce a zmeškaný úkon měl a mohl učinit zástupce, se musí důvod zmeškání týkat tohoto zástupce.“