Nelze opomenout fakt, že námitky uplatněné obviněným v dovolání byly již uplatňovány v předchozích stádiích trestního řízení. Opakuje-li obviněný v dovolání v podstatě jen námitky uplatněné již v řízení před soudem prvního stupně a v odvolacím řízení, se kterými se soudy obou stupňů dostatečně a správně vypořádaly, jde zpravidla o dovolání zjevně neopodstatněné ve smyslu § 265i odst. 1 písm. e) tr. ř. (srov. rozhodnutí publikované v Souboru rozhodnutí Nejvyššího soudu C. H. BECK, svazek 17/2002, č. 408). K výtkám obviněného, že soudy vycházely jen z tzv. selektovaných důkazů, Nejvyšší soud poukazuje na to, že v rámci dovolacího důvodu podle § 265b odst. 1 písm. g) tr. ř. nelze přezkoumávat a hodnotit správnost a úplnost zjištění skutkového stavu či prověřovat úplnost povedeného dokazování a správnost hodnocení důkazů ve smyslu § 2 odst. 5 a 6 tr. ř. či namítat jiné porušení trestního řádu (srov. usnesení Ústavního soudu ze dne 15. 4. 2004, sp. zn. IV. ÚS 449/2003). Za námitku primárně skutkového charakteru, která nenaplňuje důvod dovolání podle § 265b odst. 1 písm. g) tr. ř., je nutno považovat výhradu obviněného, že se snažil získat úvěr od zahraničních finančních skupin, a protože zahraniční partner požadoval smluvní poplatky za poskytnutí úvěru, vyplácel je obviněný z majetku společnosti. Soudy v odůvodnění svých rozhodnutí podrobně rozvedly hodnotící úvahy, týkající se provedených důkazů, na jejichž základě dospěly k závěru, že obviněný svým jednáním úmyslně zmařil uspokojení pohledávek svých věřitelů. Námitkami obviněného proti těmto skutkovým závěrům se Nejvyšší soud nezabýval, protože jsou jen polemikou s učiněnými skutkovými zjištěními, a svým obsahem nenaplňují uplatněný důvod dovolání.