Soudy obou stupňů podle obviněného nesprávně právně posoudily také otázku společenské nebezpečnosti skutku, přičemž obviněný vycházel z následujících skutečností zjištěných soudem: obviněný jako jednatel měl nárok na vyplacení odměny ve výši 1,5 % obratu společnosti, částka 1.417.682,- Kč, kterou převedl na svůj účet odpovídá této provizi, obviněný nepřevedl ani korunu navíc. Obviněný uvedl, že se dopustil jediné chyby, a to, že předmětnou částku uplatnil vůči společnosti M. I., s. r. o., ačkoliv tak podle názoru soudu mohl učinit toliko vůči Mgr. T. M., jediné společnici této společnosti, jako fyzické osobě. Obviněný je přesvědčen, že za shora uvedených skutkových okolností měla být společenská nebezpečnost jeho jednání vyhodnocena jako zcela minimální, nepatrná. Celý problém se podle obviněného omezuje v podstatě na posouzení právní otázky, zda svůj oprávněný nárok na jednatelskou odměnu mohl uplatnit vůči právnické osobě společnosti s ručením omezeným nebo vůči jedinému společníkovi této společnosti. Obviněný trvá na tom, že postupoval správně, resp. oprávněně a v souladu s hmotným právem, jež mu svědčilo, pokud se rozhodl uplatnit svůj nárok přímo vůči společnosti M. I., s. r. o. Obviněný má za to, že i kdyby zvolil objektivně nesprávný postup, tak by se případné nepříznivé následky takového jednání objektivně nedotkly majetkové sféry jakýchkoli jiných osob, než pouze a výlučně oné společnosti s ručením omezeným a jejího jediného společníka.