Uplatněný nárok odvolací soud posoudil podle zákona č. 82/1998 Sb., o odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu veřejné moci rozhodnutím, nebo nesprávným úředním postupem a o změně zákona České národní rady č. 358/1992 Sb., o notářích a jejich činnosti (notářský řád), ve znění účinném do 26. 4. 2006 (dále jen „zákon č. 82/1998 Sb.“). Kvalifikoval jej jako nárok na náhradu škody způsobné zahájením trestního stíhání, které neskončilo pravomocným odsouzením, tedy jako nárok z nezákonného rozhodnutí (§ 7 odst. 1, § 8 odst. 1 cit. zákona), jímž je usnesení o zahájení trestního stíhání. Opíraje se o závěry, které Nejvyšší soud vyslovil v rozsudku velkého senátu ze dne 26. srpna 2009, sp. zn. 31 Cdo 3489/2007, dospěl i v tomto případě k závěru, že žalobci právo na náhradu škody nepříslušní, jelikož proti usnesení o zahájení trestního stíhání nepodal stížnost; dodal, že nejde o případ zvláštního zřetele hodný, kdy lze od podmínky vyčerpání opravných prostředků výjimečně upustit (§ 8 odst. 2 zákona č. 82/1998 Sb., ve znění účinném do 26. 4. 2006).