V tomto svém mimořádném opravném prostředku především namítl, že v posuzovaném případě nebyly splněny podmínky pro závěr, že trest, k němuž by trestní stíhání obviněného mohlo vést, je zcela bez významu vedle trestu, který mu byl za jiný trestný čin již uložen, resp. jej podle očekávání postihne. Zastavení trestního stíhání podle § 172 odst. 2 písm. a) tr. ř. nebylo proto na místě. V této souvislosti poukázal zejména na skutečnost, že trestní stíhání obviněného pro předešlý trestný čin zanedbání povinné výživy podle § 213 odst. 1 tr. zák. bylo ze stejných důvodů v r. 1998 zastaveno, a to usnesením Okresního soudu v Českém Krumlově ze dne 30. 6. 1998, č. j. 2 T 154/98-66, což ve svém důsledku znamená, že nové zastavení trestního stíhání pro tzv. neúčelnost, je v podstatě tolerováním neplnění vyživovací povinnosti obviněného, trvající nepřetržitě již od června 1996. Dle názoru stěžovatele nelze pokládat za přesvědčivou argumentaci okresního soudu předpokládaným postihem obviněného trestem odnětí svobody v trvání 18 měsíců z rozsudku Okresního soudu v Českém Krumlově ze dne 18. 6. 1998, č. j. 1 T 462/97-115, když tento trest mu byl podmíněně odložen na zkušební dobu a dosud ani nebylo rozhodnuto o jeho výkonu.