Iemand had me uitgenodigd voor een vergadering. Het lukte niet om in een gewoon zaaltje te vergaderen, dus vroeg hij: "Kun je morgen langskomen als ik mijn honden uitlaat?" Het leek een beetje vreemd en die eerste vergadering dacht ik zelfs: "Ik moet de volgende vraag stellen." Want ik wist dat ik zou gaan hijgen en puffen tijdens dat gesprek.
Cineva m-a invitat la o ședință, dar nu m-a putut integra într-o ședință obișnuită, într-o sală, și mi-a spus: „Trebuie să-mi plimb cățeii mâine. Ai putea veni atunci?” Mi s-a părut ciudat, și, la acea primă întâlnire, îmi amintesc că îmi ziceam: „Eu trebuie să pun următoarea întrebare”, pentru că știam că voi gâfâi în timpul acelei conversații.