tijdens de vasten altijd werd geleerd dat de meest betekenisvolle daad, was om iets op te geven, om iets op te offeren waar je normaal van geniet, om aan God te bewijzen dat je zijn heiligheid begrijpt.
În Postul Mare, mereu mi se spunea că un gest semnificativ era să renunț, să sacrific ceva în care mă complăceam de obicei ca să-i dovedești lui D-zeu că-i înțelegi sfințenia.