En het meisje herinnert zich in dit oneindige ogenblik dat toch talloze malen is gedeeld, verdriet in het verleden, een halfbewust verlangen om gewoon zichzelf te zijn.
Iar fata îşi aduce aminte, în acest moment infinit deja împărţit de atâtea ori până acum, de tristeţea pe care a simţit-o odată, abia ştiind că a simţit-o, de a abia trăi în ea însăşi.