en ik: "Nee hoor, het gaat echt ergens om, geloof me." Ik bleef dus rennen en bereikte wat, min of meer. Ik stond daar, keek rond en dacht: waar hoor ik thuis? Waar pas ik bij?
Dar eu: „Nu, e cu scop, crede-mă.” Așa că am continuat să fug și parcă am și ajuns undeva și parcă stăteam acolo și priveam în jur zicându-mi: Unde e locul meu? Unde mă potrivesc?