Normaal is er bij improvisatie -- ik doe het voortdurend, over de hele wereld -- eerst een periode van angst, alsof iedereeen te bang is om de eerste stap te zetten, een verschrikkelijke geladen stilte.
În mod normal, când improvizezi - şi eu fac asta tot timpul în jurul lumii - e această perioadă iniţială de groază, de parcă tuturor le e frică să intervină, o tăcere groaznică, pregnantă.