Later pas zag ik in die schorten een proclamatie: in jouw schemerige keuken, bij jouw was, op jouw zielloze betonnen erf, gaf je van jezelf slechts een verzinsel prijs. Je ware aard, je zinnelijkheid, verhulde je met die neutrale hobbezakken, want dat domein was van jou en jou alleen.
Abia mai târziu aveam să văd rochia şi ca pe o proclamaţie: că în bucătăria ta întunecoasă, în spălătoria ta, în trista-ţi curte de beton, ceea ce dezvăluiai despre tine era o închipuire; adevărata-ţi natură senzuală, învăluită în acele veșminte asexuate, era în mod absolut imperiul tău.