Dit is mijn halte. Ik kijk naar die gasten en ik bedenk: "Ik trek mijn hemd op en toon hen" --  -- en dan "Nee, dit is de New York City-metro, daar komen problemen van."  Dus denk ik: zij gaan naar hun lezing. Ik stap af en sta op het perron. Ik voel mijn wijsvinger in mijn eerste litteken ooit, van mijn navelstreng,
Cobor la următoarea stație, îi privesc pe acei tineri și plec, gândindu-mă „Ar trebui să-mi ridic cămașa și să le arăt” —  — apoi mă gândesc, „Nu, sunt în metroul din orașul New York, cu asta aș da în alte chestii.”  Dar mă gândeam: ei trebuie să meargă la curs, eu cobor din metrou, stau pe peron și-mi simt degetul arătător în prima cicatrice din viața mea, în buric.