Ze had een hersenverlamming, ze schudde, en ze had een prachtige glimlach. Ze zei dat ze nog nooit klassieke muziek had gehoord, dat ze geen hoge verwachting had, maar dat muziek horen was als de zon horen schijnen, dat niemand haar ooit bezocht, en dat voor het eerst in 6 jaar, toen ze ons hoorde spelen, ze zonder medicijnen stopte met schudden.
Era paralizată şi tremura, avea acel zâmbet minunat zicând că nu mai ascultase niciodată muzică clasică, nu credea că îi va plăcea, niciodată nu auzise o vioară, dar auzind această muzică a fost parcă ar fi auzit razele de soare, că nimeni nu-i vizita niciodată şi că pentru prima dată în şase ani, când ne-a auzit cântând, s-a oprit din tremurat fără medicamente.