Ik was bang dat mensen zouden zien wie ik echt was. Dat ik niet de perfecte, populaire jongen was die iedereen dacht dat ik was, dat er achter mijn glimlach strijd was, dat het achter mijn licht donker was en dat achter mijn grote persoonlijkheid alleen maar grote pijn schuilging.
Îmi era teamă că oamenii mă vor vedea aşa cum sunt, că nu eram băiatul perfect, vestit, din liceu, că sub zâmbet duceam o luptă, că sub lumină era întuneric, că sub personalitatea puternică era ascunsă o durere şi mai puternică.