Ik zag mijn ouders, beiden gelovige en spirituele mensen, bidden en God danken voor hun zegeningen, met name ik natuurlijk, maar er waren er meer. Zij waren lief en grappig en geduldig, oneindig geduldig, zoals je moet zijn als je 11 kinderen hebt.
Dar crescând, mi-am văzut părinții, ambii devotați religios și preocupați de latura spirituală, mulțumind lui Dumnezeu pentru binecuvântări, pentru mine adică, pe lângă altele.  Au fost binevoitori, simpatici și răbdători, cu o răbdare fără limite; acel tip de răbdare care îți trebuie când ai 11 copii.