Gedichten, de patronen van gedichten, laten niet alleen zien wat iemand dacht, of wat hij deed of wat er gebeurde, maar hoe het was om die persoon te zijn, zo angstig, zo eenzaam, zo onderzoekend, zo maf, zo irrationeel, zo dapper. Daarom lijken gedichten tegelijkertijd zo duurzaam,
Poeziile, tiparele lor, ne arată nu doar la ce s-a gândit cineva, ce a făcut sau ce s-a întâmplat, ci și cum e să fii o astfel de persoană, atât de anxioasă, de însingurată, de curioasă, de ridicolă, de absurdă, de bravă.