Daarom is het ironisch dat het landschap waar ik zo hard aan wilde ontsnappen en de gemeenschap die ik min of meer had verlaten en waar mezelf uit had verbannen, hetzelfde landschap was, dezelfde gemeenschap bleek waar ik naar terug moest om mijn vermiste muze te vinden.
Ironia e că peisajul din care am muncit atâta ca să evadez, și comunitatea pe care am cam abandonat-o și din care m-am autoexilat sunt exact peisajul, și comunitatea unde a trebuit să mă întorc pentru a-mi regăsi muza pierdută.