Ik realiseerde mij eens in Kosovo, toen ik een man zag breken, dat kogels eigenlijk verharde tranen zijn, dat als we mannen hun meisjes-zelf niet toestaan hun kwetsbaarheid, hun mededogen, hun hart, dat ze gehard en kwetsend worden en gewelddadig.
Mi-am dat seama odată în Kosovo, când am văzut un bărbat în colaps, că gloanţele sunt de fapt lacrimi solide, că atunci când nu le dăm voie bărbaţilor să aibă propria fată interioară şi propria vulnerabilitate, şi compasiune, şi propriile inimi, că ei devin duri şi insultători şi violenţi.