Ik laat jullie achter met een vraag: Als we niet weten wat iemands gedachten zijn, autist of niet, kunnen we dan in plaats van alles af te straffen van wat abnormaal lijkt, niet het uniek-zijn vieren en het toejuichen wanneer iemand zijn fantasie de vrije loop laat?
Închei cu o întrebare: Dacă nu putem pătrunde în mintea unei persoane, indiferent dacă are sau nu au autism, în loc să sancționăm tot ce se abate de la normal, de ce să nu celebrăm unicitatea și să ne bucurăm de fiecare dată când cineva dă frâu liber imaginației?