Toen ik na de universiteit verhuisde naar New York en keihard gevloerd werd door een depressie, deed ik het enige waaraan ik toen kon denken. Ik schreef hetzelfde soort brieven die mijn moeder aan mij zond, aan vreemden. Ik verstopte ze op allerlei plaatsen in de stad.
După colegiu, când m-am mutat în New York și depresia m-a lovit direct în față, mi-a venit în minte un singur lucru: să scriu scrisori în același fel în care le scria mama, dar către necunoscuți, și le-am pus ascuns prin oraș.