Maar eind '92, toen het hier zo'n chaos was, met alle financiële en geestelijke problemen, realiseerde ik me dat Koreanen helemaal buiten de samenleving staan en niets waard zijn.
Dar la sfârșitul lui 1992, când eram în atât de multă agitație, și având toate problemele financiare și toate problemele mentale, am început să realizez că noi coreenii suntem lăsați de izbeliște de această societate și că nu suntem nimic.