Ik tekende en tekende, en vermits ik wist dat humor mocht in mijn familie, kon ik tekenen, doen wat ik wilde doen, en niet verplicht worden te presteren, te spreken -- ik was erg verlegen -- en toch nog goedkeuring krijgen.
Am desenat, şi am desenat, şi pentru că ştiam că umorul era acceptabil în familia mea, puteam să desenez, să fac ce vroiam să fac, nu trebuia să joc, nu trebuia să vorbesc -- eram foarte timidă -- şi puteam totuşi să obţin aprobare.