We dachten dat als we de camera met hem mee konden laten bewegen, dan konden we voelen hoe het is om deze jongen te zijn, die meester van ZIJN universum is. Zijn universum is achter de schermen van een bepaald treinstation waarin alleen hij de weg kent. We moesten het doen voelen alsof dit zijn normale, alledaagse leven is. Dus het idee van één shot was erg belangrijk.
Ne-am gândit că dacă mişcăm camera odată cu el, am simţi ce înseamnă să fii acest băiat care e stăpânul universului său şi universul lui e în culise, în măruntaiele acestei gări prin care doar el se poate deplasa şi a trebuit să transmitem sentimentul că ăsta e firescul lui, viaţa lui de zi cu zi, aşa că ideea de a trage totul într-o singură scenă a fost foarte importantă.