The mere fact that somebody would even just sit down, pull out a piece of paper and think about someone the whole way through, with an intention that is so much harder to unearth when the browser is up and the iPhone is pinging and we've got six conversations rolling in at once, that is an art form that does not fall down to the Goliath of "get faster," no matter how many social networks we might join.
Simplul fapt că cineva se așază, ia o coală albă și se gândește la cineva, tot procesul ăsta, cu o intenție greu de explicat când poți la fel de bine să folosești un browser sau un iPhone, când poți avea șase conversații simultan, e o formă de artă care nu se reduce la superlativul vitezei, oricâte rețele sociale ai încerca.