We still clutch close these letters to our chest, to the words that speak louder than loud, when we turn pages into palettes to say the things that we have needed to say, the words that we have needed to write, to sisters and brothers and even to strangers, for far too long.
Încă ținem strâns acele scrisori la piept, acele cuvinte mute și totuși atât de răsunătoare, întorcând paginile care spun lucrurile pe care aveam nevoie să le spunem, cuvintele pe care aveam nevoie să le scriem surorilor și fraților noștri, poate chiar străinilor, de mult prea mult timp.