I was trying to get them to say what they probably wanted to say, to break out of their own cocoon of the public self, and the more public they had been, the more entrenched that person, that outer person was.
Eu încercam să-i fac să spună ceea ce probabil oricum vroiau să spună, să trec de carapacea imaginii lor publice, şi cu cât mai mult aveau o imagine publică de apărat cu atât mai mult se simţeau încolţiti în acea faţetă a imaginii publice.