And when life throws up one of its nasty surprises, as it will, more than once, when a doctor comes into my room wearing a grave expression, or a car suddenly veers in front of mine on the freeway, I know, in my bones, that it's the time I've spent going nowhere that is going to sustain me much more than all the time I've spent racing around to Bhutan or Easter Island.
Când viața îmi face o surpriză neplăcută, cum se întâmplă nu o dată, când un medic intră în camera mea cu o mină gravă, sau când o mașină virează brusc în fața mea pe autostradă, știu, în adâncul sufletului, că timpul petrecut mergând nicăieri mă va susţine mai mult decât cel petrecut alergând prin Bhutan sau Insula Paştelui.