but it was really weird, like, after this went on for days, weeks, months, that space would get bigger and darker and cooler until I really looked forward to that half an hour of enforced immobility and rest, and I really looked forward to going to that place of darkness.
Dar ciudat, după o vreme, zile, săptămâni, luni, spațiul acela a devenit mai mare, mai voalat și mai răcoros, până când am ajuns să aștept cu plăcere jumătatea de oră de imobilitate și odihnă, să anticipez cu nerăbdare acel loc obscur.