What I thought would be the ultimate limitation actually turned out to be the ultimate liberation, as each time I created, the destruction brought me back to a neutral place where I felt refreshed and ready to start the next project.
Ce am crezut că reprezenta culmea restricţionării s-a dovedit a fi culmea eliberării, pentru că de fiecare dată când cream ceva, distrugerea mă readucea în acel punct neutru unde mă simţeam împrospătat şi gata de următorul proiect.