The solution, I think, is that we use language at two levels: the literal form signals the safest relationship with the listener, whereas the implicated content -- the reading between the lines that we count on the listener to perform -- allows the listener to derive the interpretation which is most relevant in context, which possibly initiates a changed relationship.
Solutia, cred, este faptul ca utilizam limba la doua nivele: forma literala semnalizeaza relatia cea mai confortabila cu ascultatorul, pe cand continutul sugerat -- cititul printre randuri pe care ne bazam ca ascultatorul il face -- permite ascultatorului sa deduca interpretarea cea mai relevanta in contextul dat, ceea ce poate duce la o relatie modificata.