We can choose this moment of crisis to ask and answer the big questions of society's evolution -- like, what do we want to be when we grow up, when we move past this bumbling adolescence where we think there are no limits and suffer delusions of immortality?
Putem să alegem acest moment de criză pentru a întreba şi a răspunde la întrebările majore a evoluţiei societăţii -- cum ar fi, ce vrem să devenim când creştem, pe măsură ce trecem prin această adolescenţă în care ne dăm importanţă crezând că nu există limite şi suferind de amăgirea nemuririi?