So it's ironic that the landscape I'd worked so hard to escape from, and the community that I'd more or less abandoned and exiled myself from should be the very landscape, the very community I would have to return to to find my missing muse.
Ironia e că peisajul din care am muncit atâta ca să evadez, și comunitatea pe care am cam abandonat-o și din care m-am autoexilat sunt exact peisajul, și comunitatea unde a trebuit să mă întorc pentru a-mi regăsi muza pierdută.