the darkness of the body transferred to architecture, can you use architectural space not for living but as a metaphor, and use its systolic, diastolic smaller and larger spaces to provide a kind of firsthand somatic narrative for a journey through space, light and darkness?
Transferând noțiunea întunericului trupului în arhitectură, am putea folosi spațiul arhitectural nu ca adăpost, ci ca metaforă, folosind spațiile sale sistolice, diastolice, mai mici, mai mari, pentru a reda o poveste somatică primară a călătoriei prin spațiu, prin lumină și întuneric?