But at the end of '92, when we were in such turmoil, and having all the financial problems, and all the mental problems, I began to really realize that Koreans are completely left out of this society and we are nothing.
Dar la sfârșitul lui 1992, când eram în atât de multă agitație, și având toate problemele financiare și toate problemele mentale, am început să realizez că noi coreenii suntem lăsați de izbeliște de această societate și că nu suntem nimic.