And we felt that if we could basically move the camera with him, we would feel what it feels like to be this boy who is basically the master of his universe, and his universe is, you know, behind the scenes in the bowels of this particular train station that only he can actually navigate through and do it this way, and we had to make it feel that this is his normal, everyday sort of life,
Ne-am gândit că dacă mişcăm camera odată cu el, am simţi ce înseamnă să fii acest băiat care e stăpânul universului său şi universul lui e în culise, în măruntaiele acestei gări prin care doar el se poate deplasa şi a trebuit să transmitem sentimentul că ăsta e firescul lui, viaţa lui de zi cu zi,