But the weird thing is that 20 years later, during the crazy ride of "Eat, Pray, Love," I found myself identifying all over again with that unpublished young diner waitress who I used to be, thinking about her constantly, and feeling like I was her again, which made no rational sense whatsoever because our lives could not have been more different.
E ciudat că după 20 de ani, în timpul succesului lui "Eat, Pray, Love," mă regăseam din nou cu acea tănâră chelneriță cu scrierile ei nepublicate care eram, gândindu-mă la ea mereu și simțindu-mă ca ea, deși nu avea nicio logică, viețile noastre nu puteau fi mai diferite.