Ricordo che ogni volta che andavo da un malato terminale, sia in ospedale che a casa, ricordo un senso di fallimento - una sensazione di non sapere che cosa poter dire; non sapevo cosa dire; non sapevo quello che dovevo fare.
Îmi amintesc că de fiecare dată când am mers la un pacient pe patul de moarte fie la spital sau acasă, îmi amintesc sentimentul de ratare -- sentimentul de a nu ştii ce să spun; Nu ştiu ce aş putea să spun; Nu ştiu ce ar trebui să fac.