e dice - si sente insultato - "Sono forse un cane, perché tu venga da me con un bastone?" E il pastorello prende una delle sue pietre dalla sua tasca, la mette nella sua fionda la fa roteare e la lancia e colpisce il gigante proprio in mezzo agli occhi... proprio qui, nel suo punto più vulnerabile... e il gigante cade, non si sa se morto o incosciente, e il pastorello corre, gli prende la spada
și i-a răspuns, insultat: „Sunt un câine de vii asupra mea cu bâte?” Iar păstorul a luat una dintre pietre din buzunar, a pus-o în praștie, a răsucit-o, a lăsat-o să zboare și aceasta l-a lovit pe uriaș chiar între ochi - chiar aici, în locul cel mai vulnerabil - și l-a doborât lăsându-l mort sau inconștient, iar păstorul a alergat, i-a luat sabia