Stella Nascente era roba che scotta, il tipo di ragazza che a guardarla svieni tipo pera cotta, ma quando si riprese lui l'aveva impressa dal momento che la vide marchiata a fuoco nell'iride, era di un'altro mondo e lo accettò senza remore c'era qualcosa in lei, lui lo sapeva: anche solo standole accanto vedeva che il buio non era poi tanto, faceva dei sogni un vanto, dell'ombra era sparito il manto, con lei splendeva alquanto.
Domnișoara Rază de Soare era frumoasă, Tipul de fată pe care dac-o priveai, de toate uitai, Dar el pe ea n-o putea uita, Cum a văzut-o imaginea ei pe retină-i ardea, Nu era din lumea asta, și ea l-a acceptat, De câte ori ea era acolo, simțea Că nimic prea sumbru nu era, și îndrăznea să viseze, Umbrele nu se vedeau nicaieri, când ea era acolo să lumineze.