ma era molto strano, dopo giorni, settimane, mesi, quello spazio diventava sempre più grande, più buio e più freddo finché non ho cominciato ad aspettare con impazienza quella mezz'ora di immobilità e riposo forzati, e non vedevo veramente l'ora di andare in quel posto buio.
Dar ciudat, după o vreme, zile, săptămâni, luni, spațiul acela a devenit mai mare, mai voalat și mai răcoros, până când am ajuns să aștept cu plăcere jumătatea de oră de imobilitate și odihnă, să anticipez cu nerăbdare acel loc obscur.