Allora andiamo lontano in cima a una montagna, dando per scontato che appollaiarci lassù ci porti il rispetto di cui abbiamo bisogno per fare ordine nella confusione, nel caos quotidiano, e trovare di nuovo noi stessi.
Aşa că mergem pe vârful unui munte, presupunând că dacă ne proptim de o stâncă ar trebui să primim pauza de care avem nevoie pentru a sorta aglomeraţia şi haosul de zi cu zi, şi a ne regăsi pe noi înşine.