Quindi non l'architettura che infonde in noi il falso senso della stabilità, ma un'architettura che è piena di tensione, un'architettura che va oltre se stessa per raggiungere l'anima e il cuore dell'uomo, rompendo le catene dell'abitudine.
Aşa că nu arhitectura obişnuită este cea care ne inspiră acel tip fals de stabilitate, ci o arhitectură care e plină de tensiune, o arhitectură ce trece dincolo de sine pentru a atinge sufletul şi inima umană, şi care rupe constrângerile obiceiurilor.