In quei giorni, quei giorni che per me ora esistono solo quale più sfuggente memoria, in cui spesso il primo suono udito col giorno era una tempesta di cinguettare, poi il soffice clop degli zoccoli del cavallo a tirare un carico di latte lungo il tuo isolato, e l'ultimo rumore della notte, tanto sì come no, era tuo padre in auto rientrando di nuovo tardi dal lavoro, sempre tardi, e scendendo pesantemente in cantina, alla caldaia,
În zilele acelea, acele zile care pentru mine există doar sub forma celor mai vagi amintiri, când adesea primul sunet pe care îl auzeai dimineaţa era o furtună de cântece de păsări, apoi tropăitul moale al copitelor calului ce trăgea căruţa cu lapte pe strada ta, iar ultimul sunet din noapte probabil era cel al tatălui tău venind cu maşina, după ce muncise până târziu din nou, întotdeauna târziu, şi coborând apăsat spre pivniţă, către centrală,