Quando l'Audio Home Recording Act del 1992 venne approvato, il settore dei media abbandonò l'idea della distinzione tra copia legale e illegale perché era chiaro che se il Congresso operava sulla base di questo distinguo, avrebbe anche potuto incrementare i diritti dei cittadini a partecipare al nostro ambiente mediatico.
Aşa că atunci când Legea înregistrării audio de acasa din 1992 a fost adoptată, afaceriştii din media au renunţat la ideea de diferenţierea legal versus ilegal pentru copiere pentru că era clar că dacă Congresul acţiona în cadrul lor, ar fi putut cu adevărat spori drepturile cetăţenilor de a participa la mediul nostru de mass-media.