Era orgoglioso di suo figlio il sole, il vecchio splendore e gli si illuminavano gli occhi a vederlo scorrazzare non per i progressi fatti né per gli sbagli corretti, ma perché nonostante l'indole, rimaneva un tipo solare.
Bătrânul Soare era mândru de soarele fiu, Îi lumina ziua să-și vadă băiețelul zglobiu, Nu pentru ce făcea sau ce probleme depășea, Ci pentru că o fire însorită mereu avea.