quando volevano. Si doveva vivere con l'abitudine che diventò istinto, dando per scontato che qualunque suono emesso veniva ascoltato e tranne con il buio ogni movimento veniva controllato." Le religioni abramitiche ipotizzano anlalogamente che esiste un'autorità invisibile, onnisciente che, per la sua onniscienza, osserva sempre quello che fate, che significa che non avete mai un momento privato, la garanzia definitiva dell'obbedienza ai suoi precetti.
Trebuia să trăim, am trăit, obiceiul devenind instinct, cu presupunerea că fiecare zgomot erau auzit și de altcineva, iar, cu excepția întunericului, fiecare mișcare era urmărită.” Religiile semitice au ipoteze similare că există o autoritate invizibilă și atotcunoscătoare care, din cauza ominiscenței, vede întotdeauna ce faci înseamnând că nu ai niciodată un moment privat, factorul motivator suprem de obediență față de dictatele sale.