A Madrid, Maria Gonzalez, dietro alla porta, ascolta la sua bambina che piange senza sosta, e cerca di decidere se lasciarla piangere finché si addormenta o prenderla tra le braccia.
În Madrid, Maria Gonzalez stă în usă, ascultând cum plânge copilul ei, încercând să decidă dacă să îl lase sau nu să plângă până adoarme sau să îl ridice şi să îl ia în braţe.