E quando ci sdraiamo su un campo o su un divano, magari intontiti dal ronzio di un caldo pomeriggio, loro pensano che anche noi li stiamo guardando, e così alzano i remi e stanno in silenzio aspettando come dei genitori che noi chiudiamo gli occhi.
Şi atunci când le întindem pe un câmp sau pe o canapea, drogaţi probabil de zumzetul unei după-amiezi calde, ei cred că ne uităm la ei, ceea ce îi face să îşi ridice vâslele şi să rămână tăcuţi şi să aştepte aşa cum părinţii aşteaptă să închidem ochii.