E per due anni ho lottato con il dilemma di svegliarmi alle 4.30 del mattino il venerdì mattina, recarmi alla prigione, andare in sala operatoria, disinfettarmi e indossare i guanti, pronta a ricevere il corpo di un prigioniero giustiziato, espiantare gli organi e poi trasportarli in ospedale dove avrei innsestato il dono della vita a un paziente il pomeriggio stesso.
Şi timp de doi ani m-am luptat cu chinul de a mă trezi la 4.30 vinerea dimineaţa, de a merge la penitenciar, de a coborî, cu mănuşi şi echipament, pregătită să primesc cadavrul unui prizonier executat, de a-i îndepărta organele şi apoi de a le transporta la spitalul desemnat să le primească iar apoi să grefez darul vieţii unui pacient, în aceeaşi după-amiază.