Vi erano pomeriggi in cui ero laggiù, e la luce diventava rosa, c'era una foschia nell'aria e io me ne stavo sulle macerie, ed ero in grado di riconoscere sia la bellezza intrinseca della natura sia il fatto che la natura, così come il tempo, stia cancellando questa ferita.
Au fost amieze când am fost acolo, şi lumina era roz şi era o ceaţă în aer şi stăteam printre moloz şi m-am trezit recunoscând atât frumuseţea inedită a naturii dar şi faptul că în timp ne şterge rănile.