b'\n_START_ARTICLE_\nOle Didrik L\xc3\xa6rum (siv.ing.)\n_START_SECTION_\nLivsl\xc3\xb8p og utdanning\n_START_PARAGRAPH_\nOle Didrik var den eldste av seks s\xc3\xb8sken. I 1901, da han ble f\xc3\xb8dt, var faren kommunelege, mens moren hadde ansvar for  hus og hjem. Faren ble senere distriktslege, og p\xc3\xa5 eldre dager fylkeslege. I 1907 flyttet familien fra Dale til Voss, der Ole Didrik vokste opp. _NEWLINE_Etter realskolen gikk han p\xc3\xa5 et privat gymnas og tok examen artium med beste karakter, bare 16 \xc3\xa5r gammel. _NEWLINE_Like f\xc3\xb8r han fylte 18 \xc3\xa5r ble han immatrikulert ved NTH. Der studerte han ved Bygningsingeni\xc3\xb8ravdelingen og ble uteksaminert med toppkarakterer i 1922, bare 21 \xc3\xa5r gammel. Han var da en av landets aller yngste sivilingeni\xc3\xb8r._NEWLINE_I 1925 giftet han seg. Han og hans kone fikk etterhvert tre barn, to s\xc3\xb8nner og \xc3\xa9n datter. _NEWLINE_I l\xc3\xb8pet av sin tid i Iran p\xc3\xa5dro L\xc3\xa6rum seg tropesykdommer, blant annet malaria, som han var plaget med resten av livet. Da han  d\xc3\xb8de i april 1972, var dette en medvirkende \xc3\xa5rsak._NEWLINE_L\xc3\xa6rum var farbror av den norske legen og kreftforskeren Ole Didrik L\xc3\xa6rum, som har skrevet biografien Ingeni\xc3\xb8ren & eventyret om onkelen.\n_START_SECTION_\n1923\xe2\x80\x931932: Stillinger ved NSB og NTH\n_START_PARAGRAPH_\nSin f\xc3\xb8rste stilling etter fullf\xc3\xb8rt utdannelse fikk L\xc3\xa6rum som midlertidig assistentingeni\xc3\xb8r i NSB, der han i hovedsak deltok ved byggingen av Fl\xc3\xa5msbanen. Han var ansatt i NSB fra 1923 til 1930, de to siste \xc3\xa5rene med anlegg av Hardangerbanen. Etter 1930 var det ikke mer arbeid \xc3\xa5 f\xc3\xa5 ved NSB, men etter noen arbeidsl\xc3\xb8se m\xc3\xa5neder fikk han jobb som assistentingeni\xc3\xb8r ved Institutt for veg- og jernbanebygging, NTH. Der ble han til 1933.\n_START_SECTION_\n1933\xe2\x80\x931945: Ulike oppgaver i Iran og nabolandene\n_START_PARAGRAPH_\nI 1933 ble han ansatt i det danske entrepren\xc3\xb8rfirmaet Consortium Kampsax. Som ansatt der var han med p\xc3\xa5 \xc3\xa5 bygge den transiranske jernbanen. Han flyttet med familien til Iran og bosatte seg i Teheran. Han arbeidet seg opp til \xc3\xa5 f\xc3\xa5 en av selskapets ledende tekniske stillinger, og ble i 1937 sjef for laboratoriet. Han ble ogs\xc3\xa5 nestkommanderende for nordlinjen av den transiranske jernbanen. Etter n\xc3\xa6rmere seks \xc3\xa5r var jernbanen ferdig bygget, men Kampsax hadde fortsatt oppdrag i Iran, s\xc3\xa5 familien L\xc3\xa6rum ble boende._NEWLINE_I 1940 s\xc3\xb8kte han stillingen som professor ved Institutt for veg- og jernbanebygging, NTH, og han ble utnevnt i 1941. Like etter ble Iran invadert av Sovjetunionen og Storbritannia, og det var verken mulig eller \xc3\xb8nskelig \xc3\xa5 returnere til Norge. Kampsaxs nye arbeidsgiver ble den britiske regjeringen. Det viktigste oppdraget var \xc3\xa5 s\xc3\xb8rge for veier som kunne t\xc3\xa5le tungtrafikk. Det skulle fraktes krigsmateriell fra Den persiske gulf over de iranske sletter og h\xc3\xb8yfjell inn bak de sovjetiske frontlinjene i nord. Sammen med de britiske ingeni\xc3\xb8rtroppene bygget Kampsax b\xc3\xa5de veier og flyplasser. Under dette arbeidet var L\xc3\xa6rum nestkommanderende for direkt\xc3\xb8ren i Kampsax. P\xc3\xa5 det meste hadde han 90 000 mann under seg. \xc2\xabI tre \xc3\xa5r gikk det \xc3\xa9n fullastet lastebil hvert 20. sekund fra b\xc3\xa5tanl\xc3\xb8p og monteringsanlegg ved gulfen og nordover. B\xc3\xa5de den transiranske jernbanen og det eksisterende veinettet ble benyttet. Over 6000 km veier og et tjuetalls flyplasser ble bygget i et rasende tempo, og i tillegg ble det utf\xc3\xb8rt et enormt vedlikeholdsarbeid av transportnettet gjennom vanskelig terreng.\xc2\xbb_NEWLINE_I 1941 ble han utnevnt til norsk generalkonsul i Teheran, og i lange perioder var han den eneste offisielle norske representant i landet. _NEWLINE_Mens han var i Iran, opprettet han et eget konsulent- og ingeni\xc3\xb8rfirma, Nortrak, og hadde flere oppdrag i nabolandene for den britiske regjering. Han og familien bodde en tid i Addis Abeba. I 1945 var han personlig r\xc3\xa5dgiver i samferdselsp\xc3\xb8rsm\xc3\xa5l for keiser Haile Selassie.\n_START_SECTION_\n1946\xe2\x80\x931972: Professorat ved NTH; private stillinger\n_START_PARAGRAPH_\nI 1946 ble han p\xc3\xa5 ny utnevnt til professor ved NTH, og tiltr\xc3\xa5dte. Han ble ved instituttet, som professor og instituttleder, til 1. januar 1966, da han s\xc3\xb8kte avskjed p\xc3\xa5 grunn av sykdom. Han hadde da v\xc3\xa6rt sykepermittert siden mai 1965._NEWLINE_I perioden 1952\xe2\x80\x9354 hadde han permisjon fra professorstillingen for \xc3\xa5 arbeide i Forsvarets anleggsdirektorat, med utbygging av det norske flyplassnettet. If\xc3\xb8lge ham selv var han ansvarlig for anlegg av 40 flyplasser._NEWLINE_H\xc3\xb8sten 1965 flyttet L\xc3\xa6rum fra Trondheim til Bergen. Han hadde f\xc3\xa5tt tilbud om \xc3\xa5 bygge opp en filial av firmaet A/S Prosjektering der. Hovedkontoret l\xc3\xa5 i Oslo. Firmaet drev med anlegg av veier og broer. Han hadde en tid \xc3\xa9n ansatt, en nev\xc3\xb8 som hadde ingeni\xc3\xb8rutdanning b\xc3\xa5de fra Norge og USA. Etter at nev\xc3\xb8en sluttet, ble det for krevende for L\xc3\xa6rum \xc3\xa5 bygge opp og drive bedriften alene. Han reiste tilbake til Trondheim, og filialen ble nedlagt._NEWLINE_I Trondheim takket han ja til et tilbud fra ingeni\xc3\xb8rfirmaet Reinertsen AS om \xc3\xa5 v\xc3\xa6re konsulent for dem. Hans oppgave var \xc3\xa5 v\xc3\xa6re r\xc3\xa5dgiver for de unge ingeni\xc3\xb8rene. Denne stillingen hadde han til han d\xc3\xb8de v\xc3\xa5ren 1972.\n_START_SECTION_\nUtmerkelser\n_START_PARAGRAPH_\nI 1947 ble L\xc3\xa6rum utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden \xc2\xabfor fortjenester som tidligere fungerende generalkonsul i Teheran\xc2\xbb. Han var ogs\xc3\xa5 ridder av den danske Dannebrogordenen og mottok den iranske Homayounordenen.'