b'\n_START_ARTICLE_\nAndre opiumkrig\n_START_SECTION_\nBakgrunn\n_START_PARAGRAPH_\nVestlig imperialisme vokste raskt frem i 1850-\xc3\xa5rene. Noen delte m\xc3\xa5l hos de kapitalistiske maktene var \xc3\xa5 ekspandere sine oversj\xc3\xb8iske markeder og etablere nye kolonier. Frankrike og USA krevde revisjoner i Huangpu- og Wangxia-traktatene i et fors\xc3\xb8k p\xc3\xa5 \xc3\xa5 ekspandere sine privilegier i Kina. Storbritannia fremsatte det samme kravet og viste til \xc2\xablike avtaler\xc2\xbb-artikkelen som den mest foretrukne nasjonsstatusen. De britiske kravene inkluderte at hele Kina ble tilgjengelig for britiske handelsmenn, legalisering av opiumshandelen, tollfritak p\xc3\xa5 importvarer, tiltak mot piratvirksomhet og regulering av handelen med kulier. Britene krevde ogs\xc3\xa5 \xc3\xa5 f\xc3\xa5 ha en britisk ambassad\xc3\xb8r i Beijing og at den engelske versjonen av alle traktater skulle ha forrang overfor den kinesiske._NEWLINE_Qing-hoffet avviste kravene fra Storbritannia, Frankrike og USA.\n_START_SECTION_\nUtbrudd og forl\xc3\xb8p\n_START_PARAGRAPH_\nKrigen kan sees som en fortsettelse av den f\xc3\xb8rste opiumkrigen (1839\xe2\x80\x931842), derav navnet den andre opiumkrigen._NEWLINE_Den 8. oktober 1856 ble fart\xc3\xb8yet \xc2\xabArrow\xc2\xbb, en lorcha, bordet av kinesiske myndigheter. Skipet var kinesisk eiet, registrert i Hongkong og var mistenkt for piratvirksomhet og smugling. Tolv kinesere ble arrestert og fengslet. Dette har senere blitt kjent om \xc2\xabArrowhendelsen\xc2\xbb. De britiske tjenestemennene i Guangzhou forlangte at sj\xc3\xb8mennene skulle frigis, da skipet nylig hadde v\xc3\xa6rt britisk registrert. Da dette ble tilbakevist av kinesiske myndigheter insisterte britene p\xc3\xa5 at \xc2\xabArrow\xc2\xbb hadde f\xc3\xb8rt britisk flagg og at de kinesiske soldatene hadde vist forakt for det. De kinesiske myndighetene hadde allerede hendene fulle med et oppr\xc3\xb8r (Taipingoppr\xc3\xb8ret) og Qing-administrasjonen var ikke sterk nok til \xc3\xa5 motst\xc3\xa5 de vestlige maktene milit\xc3\xa6rt._NEWLINE_Selv om britene var opptatt med oppr\xc3\xb8ret i India (kjent som Sepoyoppr\xc3\xb8ret) s\xc3\xa5 svarte de p\xc3\xa5 \xc2\xabArrowhendelsen\xc2\xbb i 1857 og angrep Guangzhou fra Perlefloden. Ye Mingchen som var guvern\xc3\xb8r i provinsene Guangdong og Guangxi beordret de kinesiske troppene til ikke \xc3\xa5 gj\xc3\xb8re motstand. Etter \xc3\xa5 ha inntatt fortet n\xc3\xa6r Guangzhou uten kamp angrep den britiske h\xc3\xa6ren Guangzhou, mens amerikanske krigsskip beskj\xc3\xb8t byen. Innbyggerne og soldatene i Guangzhou gjorde imidlertid sterk motstand mot inntrengerne og tvang dem til \xc3\xa5 trekke seg tilbake._NEWLINE_Det britiske parlamentet bestemte seg for \xc3\xa5 kreve erstatning fra Kina, basert p\xc3\xa5 en rapport om \xc2\xabArrowhendelsen\xc2\xbb fra Harry Parkes, britisk konsul i Guangzhou. Frankrike st\xc3\xb8ttet det britiske felttoget mot kineserne, tilskyndet av henrettelsen av en fransk misjon\xc3\xa6r av kinesiske myndigheter i provinsen Guangxi. USA og Russland sendte diplomater til Hongkong for \xc3\xa5 tilby britene og franskmennene hjelp; men tilslutt gjennomf\xc3\xb8rte de to europeiske maktene felttoget alene._NEWLINE_Britene og franskmennene samlet sine styrker under admiral Sir Michael Seymour. Den britiske h\xc3\xa6ren ble ledet av Lord Elgin og den franske av Jean Baptiste Louis Gros. De britisk-franske styrkene angrep og okkuperte Guangzhou sent i 1857. Ye Mingchen ble tatt til fange og Bo-gui, guvern\xc3\xb8ren i Guangdong overga seg. En felles komit\xc3\xa8 som representerte britene og franskmennene ble dannet. Bo-gui ble p\xc3\xa5 sin post for \xc3\xa5 holde lov og orden p\xc3\xa5 vegne av invasjonsstyrkene. Den britisk-franske alliansen holdt kontroll over Guangzhou i om lag fire \xc3\xa5r. Ye Mingchen ble sendt i eksil til Calcutta i India, der han sultet seg til d\xc3\xb8de._NEWLINE_Koalisjonsstyrkene fortsatte s\xc3\xa5 nordover for \xc3\xa5 innta Dagufortene n\xc3\xa6r Tianjin i mai 1858.\n_START_SECTION_\nTraktaten i Aigun\n_START_PARAGRAPH_\nDen 28. mai 1858 ble traktaten i Aigun undertegnet, en separat avtale med Russland for \xc3\xa5 revidere den russisk-kinesiske grensen slik den var fastsatt ved avtalen i Nertsjinsk i 1689. Russland gjenvant den nordlige siden av elven Amur og flyttet derved grensen frem fra elven Argun. Avtalen ga Russland kontrollen over et isfritt omr\xc3\xa5de ved Stillehavet, der landet grunnla byen Vladivostok i 1860.\n_START_SECTION_\nKrigen fortsetter\n_START_PARAGRAPH_\nKina motsatte seg etablering av diplomatiske legasjoner i Beijing (som avtalt i Tianjin-traktaten) og i 1859 beskj\xc3\xb8t en fl\xc3\xa5testyrke under admiral Sir James Hope fortene som voktet munningen av elven Peiho. Fortene ble skadet og styrken trakk seg tilbake under dekke av skvadron ledet av kommand\xc3\xb8r Josiah Tattnall._NEWLINE_Den 3. august 1860 ble en britisk-fransk styrke landsatt ved Pei Tang, og angrep fortene ved Taku den 21. august. Den 26. september hadde styrken n\xc3\xa5dd Beijing og erobret byen den 6. oktober. Keiser Xianfeng utnevnte sin bror prins Gong til forhandlingsleder og flyktet selv til sommerpalasset i Chengde. De britisk-franske troppene satte fyr p\xc3\xa5 sommerpalasset og det gamle sommerpalasset etter flere dagers plyndring. Det gamle sommerpalasset ble totalt \xc3\xb8delagt. _NEWLINE_Grunnlaget for \xc3\xb8deleggelsen av sommerpalassene er fremdeles omdiskutert. Den offisielle grunnen if\xc3\xb8lge Elgin var \xc3\xa5 avskrekke kineserne fra \xc3\xa5 bruke kidnappinger som et forhandlingsmiddel, og for \xc3\xa5 f\xc3\xa5 hevn for keiserens misbruk av \xc2\xabhvitt flagg\xc2\xbb. Andre muligheter, som henrettelser ble vurdert, men Elgin ans\xc3\xa5 \xc3\xb8deleggelsen som det minst st\xc3\xb8tende, da det skadet det despotiske styret men ikke det uskyldige kinesiske folket. Det er imidlertid sannsynlig at grunnen var tortur og mord p\xc3\xa5 vestlige fanger. En annen mulig forklaring er at Elgin ble krenket av hoffets dekadense, og ble spesielt st\xc3\xb8tt av de europeiske bygningene p\xc3\xa5 omr\xc3\xa5det. Kinesiske historikere har argumentert med at \xc3\xb8deleggelsen var et skalkeskjul for omfattende plyndring.'