b"\n_START_ARTICLE_\nElektrisk blues\n_START_SECTION_\nTidlig regionale stiler\n_START_PARAGRAPH_\nBlues, slik som jazz, begynte trolig \xc3\xa5 bli spilt med forsterkere mot slutten av 1930-tallet. Den f\xc3\xb8rste stjerne av elektrisk blues er generelt anerkjent som \xc3\xa5 v\xc3\xa6re T-Bone Walker; f\xc3\xb8dt i Texas, men flyttet til Los Angeles p\xc3\xa5 midten av 1930-tallet. Han kombinerte blues med elementer av swing og jazz i en lang og profilert karriere. Etter den andre verdenskrig ble elektrisk forsterket blues popul\xc3\xa6rt i amerikanske byer som hadde f\xc3\xa5tt innflytning av afroamerikanere, slik som Chicago, Memphis, Detroit, St. Louis, og den amerikanske vestkysten. Den opprinnelige foranledningen til \xc3\xa5 koble seg opp til forsterkere var for \xc3\xa5 bli h\xc3\xb8rt over st\xc3\xb8yene til husleiefester (engelsk: rent party). Ved \xc3\xa5 spille i sm\xc3\xa5 lokaler var det en tendens at band som spilte elektrisk blues var av beskjeden st\xc3\xb8rrelse sammenlignet med st\xc3\xb8rre jazzband. I de f\xc3\xb8rste \xc3\xa5rene besto elektrisk blues vanligvis av elektrisk forsterket gitarer, kontrabass (som etter hvert ble erstattet med elektrisk bass), trommer og munnspill forsterket ved mikrofon, og et PA-system eller en gitarforsterker._NEWLINE_Ved slutten av 1940-tallet var det flere blues-musikere i Chicago som hadde begynt \xc3\xa5 bruke forsterker, blant annet John Lee Williamson og Johnny Shines. Tidlige innspillinger i den nye stilen ble gjort i 1947 og 1948 av musikere som Johnny Young, Floyd Jones, og Snooky Pryor. Formatet var perfekt for Muddy Waters, som utnyttet ulike sm\xc3\xa5 grupper som ga en sterk rytmeseksjon og mektig munnspill. Hans sang \xc2\xabI Can't Be Satisfied\xc2\xbb (1948) ble fulgt av en rekke nyskapende innspillinger. Chicago-bluesen er i stor grad p\xc3\xa5virket av bluesen i Mississippi-deltaet ettersom det var mange musikere som utvandret fra nettopp dette omr\xc3\xa5det. Howlin' Wolf, Muddy Waters, Willie Dixon og Jimmy Reed var alle f\xc3\xb8dt i Mississippi og flyttet til Chicago under den store migrasjonen. I tillegg til elektrisk gitar, munnspill og en rytmeseksjon best\xc3\xa5ende av bass og trommer, var det ogs\xc3\xa5 en del musikere som saksofonisten J.T. Brown som spilte i Elmore James\xe2\x80\x99 band eller gitaristen J.B. Lenoir som ogs\xc3\xa5 benyttet saksofon, hovedsakelig som st\xc3\xb8tte. Little Walter, Sonny Boy Williamson (Rice Miller) og Big Walter Horton var blant de mest kjente p\xc3\xa5 munnspill i det tidlige Chicago-milj\xc3\xb8et og lyden av elektriske instrumenter og munnspill har ofte blitt forst\xc3\xa5tt som karakteristisk for Chicago-bluesen. Muddy Waters og Elmore James var begge kjent for deres innovative anvendelse av elektrisk slidegitar (flaskehals p\xc3\xa5 strengene). Howlin' Wolf og Muddy Waters var kjent for deres dype, \xc2\xabgruslagte\xc2\xbb stemmer. Bassisten og l\xc3\xa5tskriveren Willie Dixon spilte en betydelig rolle i Chicagos bluesmilj\xc3\xb8. Hans komponerte og skrev mange av de bluessangene i perioden som siden ble standardl\xc3\xa5ter, slik som \xc2\xabHoochie Coochie Man\xc2\xbb, \xc2\xabI Just Want to Make Love to You\xc2\xbb, begge skrevet for Muddy Waters, og han skrev \xc2\xabWang Dang Doodle\xc2\xbb, \xc2\xabSpoonful\xc2\xbb og \xc2\xabBack Door Man\xc2\xbb for Howlin' Wolf. Mange av de som spilte Chicago-blues spilte inn musikken for det Chicago-baserte plateselskapene Chess Records og Checker Records, men det var ogs\xc3\xa5 mindre plateselskap som spilte inn blues, blant annet Vee-Jay Records og J.O.B. Records._NEWLINE_P\xc3\xa5 slutten av 1950-tallet utviklet en egen bluesvariant i Chicago som kalles for West Side (etter den ene av tre betydelige byomr\xc3\xa5der i Chicago), og framst\xc3\xa5ende musikere var Magic Sam, Jimmy Dawkins, Magic Slim og Otis Rush. Klubbene i West Side var lettere tilgjengelig for hvite publikummere, men musikerne var hovedsakelig svarte. West Side-bluesen utviklet elementer av bluesrock, men med st\xc3\xb8rre vekt p\xc3\xa5 den tradisjonelle bluesformen. Albert King, Buddy Guy, og Luther Allison hadde West Side-stil som var dominert av en elektrisk f\xc3\xb8rstegitar koblet til forsterker._NEWLINE_Memphis, med sitt blomstrende musikkmilj\xc3\xb8 for akustisk blues som var basert i Beale Street i Towntown, utviklet ogs\xc3\xa5 en elektrisk blues-sound de f\xc3\xb8rste \xc3\xa5rene p\xc3\xa5 1950-tallet. Sam Phillips\xe2\x80\x99 plateselskap Sun Records spilte inn musikk fra musikere som Howlin' Wolf (f\xc3\xb8r han flyttet til Chicago), Willie Nix, Ike Turner, og B.B. King. Andre bluesmusikere i Memphis som var involvert med Sun Records var blant annet Joe Hill Louis, Willie Johnson og Pat Hare som introduserte elektrisk gitar-teknikker som forvregningseffekter (distortion) og kvintakkorder (power chord), som var foregripende elementer for senere heavy metal._NEWLINE_Disse musikerne hadde en p\xc3\xa5virkning p\xc3\xa5 tidlig rock and roll og rockabilly, som ogs\xc3\xa5 spilte inn i plater for Sun Records. Etter at Phillips oppdaget Elvis Presley i 1954, begynte Sun \xc3\xa5 henvende seg mot det store og \xc3\xb8kende hvite publikumet og gikk over til \xc3\xa5 spille inn hovedsakelig rock and roll. Booker T. & the M.G.'s, et hovedsakelig instrumentalt R&B og funk-band f\xc3\xb8rte elektrisk blues inn i 1960-tallet. Gruppa var etnisk blandet med to hvite og to afroamerikanske medlemmer, og tiltalte s\xc3\xa5ledes et st\xc3\xb8rre publikum. De var ogs\xc3\xa5 husband for plateselskapet Stax Records i Memphis og spilte s\xc3\xa5ledes p\xc3\xa5 hundrevis av plater._NEWLINE_Detroit-baserte John Lee Hooker etterfulgte en s\xc3\xa6regen utgave av elektrisk blues basert p\xc3\xa5 hans dype, r\xc3\xb8ffe stemmer ledsaget av en enkelt elektrisk gitar. Selv om han ikke var direkte p\xc3\xa5virket av boogie-woogie, var hans groovy stil tidvis karakterisert som \xc2\xabgitar-boogie\xc2\xbb. Hans f\xc3\xb8rste hit, \xc2\xabBoogie Chillen\xc2\xbb, havnet p\xc3\xa5 f\xc3\xb8rsteplass p\xc3\xa5 R&B-listene i 1949. Han fortsatte \xc3\xa5 spille konserter og produsere plater fram til sin d\xc3\xb8d i 2001._NEWLINE_Eddie Jones, bluesmusiker fra New Orleans, ble kalt for Guitar Slim og d\xc3\xb8de i 1959, kun 32 \xc3\xa5r gammel. Hans sound var uvanlig, han spilte gitar med forvrenging mer enn et ti\xc3\xa5r f\xc3\xb8r rockegitaristene gjorde det, og hans gospelp\xc3\xa5virkete sang var lett \xc3\xa5 gjenkjenne. Han spilte inn \xc2\xabThe Things That I Used to Do\xc2\xbb (1953) med en elektrisk gitarsolo med forvrengte overtoner som ble en betydelig R&B-hit i 1954. Den er ansett som i Rock and Roll Hall of Fame som en av \xc2\xab500 sanger som formet rock and roll\xc2\xbb, og bidro til utviklingen av soulmusikken._NEWLINE_P\xc3\xa5 1950-tallet hadde blues en enorm innflytelse p\xc3\xa5 kommersiell amerikansk popul\xc3\xa6rmusikk. Mens popul\xc3\xa6re musikere som Bo Diddley og Chuck Berry, som begge spilte inn musikk for Chess Records, var p\xc3\xa5virket av Chicago-blues, var deres entusiastiske spillestil en avskjed fra de melankolske aspektene til blues, og fikk en avgj\xc3\xb8rende rolle i utviklingen av rock and roll. Chicago-blues p\xc3\xa5virket ogs\xc3\xa5 Louisianas franskkreolske zydecomusikk, som Clifton Chenier, som benyttet elektriske gitarer og cajunarrangementer av kjente bluessanger.\n_START_SECTION_\nBritisk elektrisk blues\n_START_PARAGRAPH_\nBritisk blues oppsto fra milj\xc3\xb8ene rundt skiffle- og folkemusikk p\xc3\xa5 slutten av 1950-tallet, s\xc3\xa6rlig i London, som ogs\xc3\xa5 omfattet \xc3\xa5 spille amerikansk akustisk blues. Avgj\xc3\xb8rende var bes\xc3\xb8k fra Muddy Waters i 1958 og som i begynnelsen sjokkerte det britiske publikumet ved \xc3\xa5 spille elektrisk blues med forsterker, men som snart spilte for et ekstatiske publikum og entusiastiske omtaler i avisene. De inspirerte gitaristen og munnspilleren Cyril Davies og gitaristen Alexis Korner til \xc3\xa5 plugge inn gitarene og begynne \xc3\xa5 spille kraftfull elektrisk blues som ble modellen for undersjangeren. De dannet en gruppe med et navn som ikke var til \xc3\xa5 misforst\xc3\xa5, Blues Incorporated. Denne gruppa fungerte bortimot som avansert utdanning for britiske bluesmusikere p\xc3\xa5 slutten av 1950- og begynnelsen av 1960-tallet da mange var tilstede eller deltok p\xc3\xa5 konsertsesjonene. Blant disse var de framtidige medlemmene av The Rolling Stones, Mick Jagger, Charlie Watts og Brian Jones; foruten to av de som grunnla Cream, Jack Bruce og Ginger Baker, og dessuten Graham Bond og Long John Baldry. Blues Incorporated ble gitt residens i Marquee Club, og det var fra dette stedet som de i 1962 tok tittelen til den f\xc3\xb8rste britiske blues-albumet, R&B from the Marquee p\xc3\xa5 plateselskapet Decca Records, men bandet gikk fra hverandre allerede f\xc3\xb8r albumet var i salg. Modellen for britisk rhythm and blues etterlignet eller tilpasset av en rekke band som omfattet blant annet The Rolling Stones, The Animals, og The Yardbirds._NEWLINE_Det andre hovedfokuset for britisk blues var rundt John Mayall som flyttet til London tidlig p\xc3\xa5 1960-tallet, hvor han til sist dannet gruppa The Bluesbreakers. Medlemmer i denne gruppa besto ved ulike tidspunkter Jack Bruce, Aynsley Dunbar og Mick Taylor. Albumet Blues Breakers with Eric Clapton (ogs\xc3\xa5 kalt for Beano) som ble utgitt i 1966 er betraktet som et av de opphavelige britiske blues-innspillingene. Det er kjent for dets drivende rytmer og Claptons raske bluestoner med full forvrengt lyd fra en Gibson Les Paul-gitar og en Marshall-forsterker, noe som ble noe av en klassisk kombinasjon for en gitarist av britisk blues (og senere rock). Det gjorde det ogs\xc3\xa5 klart at gitaren var ener\xc3\xa5dende og sett p\xc3\xa5 en distinktiv karakteristikk for undersjangeren. Clapton forlot gruppa for \xc3\xa5 danne supergruppa Cream sammen med Ginger Baker og Jack Bruce. Han ble erstattet av Peter Green, som senere tok med seg dav\xc3\xa6rende rytmeseksjon i Bluesbreakers, Mick Fleetwood og John McVie, for i 1967 \xc3\xa5 opprette Peter Greens Fleetwood Mac. Ved \xc3\xa5 innlemme elementer av rock, ledet disse gruppene til en elektrisk hybridform av bluesrock."