b'\n_START_ARTICLE_\nC. Geijer & Co.\n_START_PARAGRAPH_\nA/S C. Geijer & Co. ble stiftet i Kristiania i 1869 av Carl Axel Geijer fra Sverige for \xc3\xa5 drive engroshandel med jern og andre metaller. Firmaet ble solgt i 1900 til Carl Johan Aasgaard. I 1908 ble datterselskapet Den Norske Jernsengfabrik A/S opprettet, og samtidig begynte man med gjerdeproduksjon. Fra 1918 begynte firmaet ogs\xc3\xa5 med produksjon av bil- og busskarosserier og reservedeler til biler. I 1923 skiftet selskapet navn til C. Geijer & Co\xe2\x80\x99s Bilfabrik AS, og begynte samme \xc3\xa5r arbeidet med \xc3\xa5 lage en egen bilmodell.\n_START_SECTION_\nBilproduksjon\n_START_PARAGRAPH_\nDen f\xc3\xb8rste prototypen ble presentert for offentligheten i slutten av 1923.  Motoren var en amerikansk, firesylindret enhet fra firmaet Hershell-Spillmann, og hadde 34 hestekrefter, Bosch magnettenning og Stromberg eller Zenith forgasser. For- og bakaksel var fra Timken og girkasse fra Mechanics Machine Co. med tre hastigheter forover, samt revers. Den hadde mekaniske bremser og kun p\xc3\xa5 bakhjulene. Teknisk var bilen bygget noks\xc3\xa5 lik amerikanske biler fra den tiden, men den var noe tyngre og kraftigere. Karosseriet var bygd opp av norsk bjerk, besl\xc3\xa5tt med solide jernplater og helsveiset, innvendig trukket med b\xc3\xb8ffelskinn. Fabrikken bygde cirka fem biler av denne typen mellom 1923 og 1926. De fleste endte opp som drosjer i Oslo. _NEWLINE_H\xc3\xb8sten 1926 presenterte Geijer en ny og forbedret bilmodell. Den ble f\xc3\xb8rste gang vist p\xc3\xa5 utstillingen Norges Varemesse p\xc3\xa5 Frogner Stadion i Oslo. Bilen hadde fire- eller seks-sylindret motor fra det amerikanske selskapet Lycoming, Delco-Remy tenning og Schebler forgasser. For- og bakaksel var fra Salisbury Axle Co. Den  hadde hydrauliske bremser p\xc3\xa5 alle fire hjul, noe som var uvanlig moderne i 1926. I 1928 ble ogs\xc3\xa5 en modell med \xc3\xa5ttesylindret Lycoming-motor vist fram p\xc3\xa5 en bilutstilling p\xc3\xa5 Frogner stadion.  Det skal ha blitt produsert ca 20  biler med Lycoming-motorer mellom 1926 og 1930. _NEWLINE_Produksjonstallene er usikre. Ingen informasjon fra fabrikken er bevart. If\xc3\xb8lge Vegdirektoratets arkiver ble det registrert 24 Geijer i Norge. N\xc3\xa5r man legger til prototypen fra 1923, ble det dermed trolig produsert 25 biler totalt. Man kjenner ikke til at det har overlevd noen komplette biler til dag, men det finnes noen deler hos forskjellige veteranbilentusiaster.\n_START_SECTION_\nKarosseriproduksjon\n_START_PARAGRAPH_\nBilproduksjonen var ikke spesielt l\xc3\xb8nnsom, og det var vanskelig \xc3\xa5 konkurrere med amerikanske biler med h\xc3\xb8ye produksjonstall og lavere priser. Produksjonen av karosserier for busser gikk bedre. P\xc3\xa5 f\xc3\xa5 \xc3\xa5r ble Geijer en av landets ledende produsenter av busskarosserier. Mellom 1921 og 1930 skal det ha blitt produsert omkring 300 busskarosserier p\xc3\xa5 forskjellige understell (bl.a. Scania-Vabis, Krupp og Studebaker). Den st\xc3\xb8rste kunden var Ingeni\xc3\xb8r M. O. Sch\xc3\xb8yens Bilcentraler A/S i Oslo, som kj\xc3\xb8pte minst 56 busser.\n_START_SECTION_\nTilbake til gjerdeproduksjon\n_START_PARAGRAPH_\nV\xc3\xa5ren 1930 eksproprierte  Oslo kommune en del av fabrikkens tomt i St. Halvards gate 35-39. All produksjon av biler og busskarosserier m\xc3\xa5tte innstilles, og fabrikken gikk tilbake til produksjonen av gjerder og porter, som var mindre plasskrevende. Dette p\xc3\xa5gikk i mange \xc3\xa5r, og i 1983 ingikk bedriften samarbeid med Trondhjems Jernindustri. Men selskapets finansielle situasjon forverret seg utover i 1980-\xc3\xa5rene, og i 1989 solgte Trondhjems Jernindustri Geijer til det svenske Gunnebo.'