b"\n_START_ARTICLE_\nStjerneforskningens historie\n_START_PARAGRAPH_\nStjerneforskningens historie  omhandler v\xc3\xa5r forst\xc3\xa5else og kunnskap om stjernene gjennom historien. Mennesker har sett stjernene siden sivilisasjonens morgen, sannsynligvis enda lenger. Jakten p\xc3\xa5 kunnskap har alltid motivert studiet av himmelske fenomener, b\xc3\xa5de for religi\xc3\xb8se og seremonielle form\xc3\xa5l samt for navigasjon. Historisk sett har astrologi og astronomi v\xc3\xa6rt samme sak, kunnskap om stjernene var p\xc3\xa5 mange m\xc3\xa5ter et instrument for makt og et fors\xc3\xb8k p\xc3\xa5 \xc3\xa5 forutsi fremtidige hendelser. Det var ikke f\xc3\xb8r den vitenskapelige metoden ble popul\xc3\xa6r at de to fagfeltene ble delt.\n_START_SECTION_\nForhistorie\n_START_PARAGRAPH_\nMennesket har siden begynnelsen av historien fors\xc3\xb8kt \xc3\xa5 finne svar p\xc3\xa5 jordiske saker ved \xc3\xa5 studere fenomener p\xc3\xa5 himmelen. Med hjelp av den menneskelige fantasien ble ideen stjernebilder f\xc3\xb8dt, og de ble ofte flettet sammen med den lokale religionen._NEWLINE_Bruken av asterismer, det vil si m\xc3\xb8nstre av stjerner, har blitt sporet tilbake til sent i steinalderen, for eksempel Storebj\xc3\xb8rn som kan finnes i mange gamle kulturer over hele den nordlige halvkule. Studier tyder p\xc3\xa5 at mennesker allerede for 16\xc2\xa0000 \xc3\xa5r siden hadde utviklet et system p\xc3\xa5 25 stjernebilder. I l\xc3\xb8pet av yngre yngre steinalderen kunne asterismen ogs\xc3\xa5 symbolisere ulike ikke-antropomorfe ting, som for eksempel bilder relatert til jordbruk eller husdyrhold._NEWLINE_Den f\xc3\xb8rste astronomiske vitenskapen, som s\xc3\xa5 stjernene som permanent faste punkter p\xc3\xa5 en sf\xc3\xa6re, bestod hovedsakelig i \xc3\xa5 forutsi solens, m\xc3\xa5nens og planetenes bevegelse p\xc3\xa5 bakgrunn som de tilsynelatende faste stjernene utgjorde. Gjenv\xc3\xa6rende bevis p\xc3\xa5 datidens forhold mellom mennesker og astronomi er kanskje f\xc3\xb8rst og fremst de bautasteinene som er lokalisert over hele verden med Stonehenge som det trolig mest kjente eksempelet, som if\xc3\xb8lge den astronomiske tolkningen ble brukt til \xc3\xa5 lage presise astronomiske sp\xc3\xa5dommer og m\xc3\xa5linger. Disse observasjonene kunne deretter brukes til \xc3\xa5 lage kalendere som var nytting i landbruket.\n_START_SECTION_\nAntikken og middelalderen\n_START_PARAGRAPH_\nSystemet med stjernebilder forbedret seg og ble videreutviklet under det andre \xc3\xa5rtusenet f.Kr. av babylonerne som ga navnene til dagens stjernebilder i Dyrekretsen. De opprettet ogs\xc3\xa5 astronomiske kalendere som fokuserte p\xc3\xa5 fenomener som kunne brukes til \xc3\xa5 f\xc3\xb8lge \xc3\xa5rstidene. I omr\xc3\xa5det har det blitt funnet en rekke leirtavler med kileskrift, kalt Enum Anu Enlil, som n\xc3\xb8yaktig beskrivelse av ulike astronomiske begivenheter. En av tavlene som beskriver planeten Venus' bevegelser antas \xc3\xa5 beskrive hendelsene for 3500-4000 \xc3\xa5r siden, men som har blitt overf\xc3\xb8rt til tavlen fra en tidligere original._NEWLINE_Ogs\xc3\xa5 sivilisasjon fra det gamle Egypt hadde enest\xc3\xa5ende kunnskap om astronomi og astrologi. Dette er blant annet dokumentert ved verdens eldste bevarte og n\xc3\xb8yaktig daterte (1534 f.Kr.) stjernekart funnet i Dendura, Egypt. Ogs\xc3\xa5 f\xc3\xb8nikerne, det tidlige sj\xc3\xb8farerfolket, hadde skaffet seg gode kunnskaper om astronomien som de brukte til \xc3\xa5 navigere p\xc3\xa5 havet. De brukte blant annet Lillebj\xc3\xb8rn og Polaris for \xc3\xa5 holde orden p\xc3\xa5 himmelretningene._NEWLINE_Astronomer i antikkens Hellas og Romerriket sto for det neste store skritt i utviklingen. 48 av de 88 aktuelle stjernebildene ble bestemt og katalogisert p\xc3\xa5 100-tallet av astronomen Ptolemaios, men selv f\xc3\xb8r det laget Eudoksos fra Knidos (300-tallet f.Kr.) og Hipparkhos av Nikea (100-tallet f.Kr.) stjernekataloger basert p\xc3\xa5 studier gjort av tidligere sivilisasjoner som de to studerte. Den samme Hipparkhos var heldig og observerte en supernova i stjernebildet Skorpionen, og dette fikk ham til \xc3\xa5 tvile p\xc3\xa5 uforanderligheten p\xc3\xa5 stjernehimmelen. Han bemerket seg ogs\xc3\xa5, etter n\xc3\xb8ye observasjon, at stjernenes posisjoner ikke var n\xc3\xb8yaktig de samme som f\xc3\xb8r, og oppdaget med dette jordaksens presesjon som blant annet for\xc3\xa5rsaker at Polaris ikke alltid vil st\xc3\xa5 rett opp i nord._NEWLINE_Under den greske storhetstiden ble stjernebildene tildelt navn fra den greske mytologien. Selv en spesiell gruppe \xc2\xabstjerner\xc2\xbb som grekerne kalte \xcf\x80\xce\xbb\xce\xb1\xce\xbd\xe1\xbf\x86\xcf\x84\xce\xb1\xce\xb9 plan\xc4\x93tai, vandrere ) ble oppkalt etter noen av Olympus' guder, og disse syntes \xc3\xa5 bevege seg i forhold til de andre stjernene og var selvf\xc3\xb8lgelig det vi i dag vet ikke er stjerner, men planetene i solsystemet. De oppdaget imidlertid aldri de ytterste planetene, som ikke ble oppdaget f\xc3\xb8r p\xc3\xa5 1700- og 1800-tallet. Uranus er sv\xc3\xa6rt vanskelig \xc3\xa5 se med det blotte \xc3\xb8ye, selv under de beste forholdene og dens bevegelser over himmelen ble aldri registrert. Den ytterste planeten Neptun er helt umulig \xc3\xa5 oppdage uten hjelpemidler._NEWLINE_I middelalderen stagnerte astronomien markant i det dypt kristne Europa som aksepterte det geosentriske verdensbilde, en linje som hadde st\xc3\xb8tte i Bibelen. I den islamske verden fortsatte imidlertid utviklingen av astronomien. De muslimske astronomene beundret Ptolemaios' arbeid med Almagest, en tekst som fikk sv\xc3\xa6rt lite gjennomslag i Europa. Araberne ga stjernene arabiske navn, hvorav mange fremdeles er i bruk den dag i dag, og oppfant et bredt spekter av astronomiske instrumenter. I l\xc3\xb8pet av det 11. \xc3\xa5rhundret beskrev astronomen al-Biruni v\xc3\xa5r galakse, Melkeveien, som en samling av t\xc3\xa5kete stjerner. Han tok ogs\xc3\xa5 for gitt at jorden var rund og han spekulerte sammen med andre arabiske astronomer i det heliosentriske verdensbildet og var den f\xc3\xb8rste som definitivt skiller mellom astronomi og astrologi. Al-Biruni tok kraftig avstand fra den siste vitenskapen som han hevdet var basert p\xc3\xa5 gjetninger og ikke p\xc3\xa5 empiriske bevis, en tiln\xc3\xa6rming som ikke skulle f\xc3\xa5 noen innvirkning p\xc3\xa5 hundrevis av \xc3\xa5r._NEWLINE_Selv datidens kinesiske astronomer inns\xc3\xa5, akkurat som Hipparchus f\xc3\xb8r dem, at himmelens stjerner var ikke uforanderlige og at nye kunne oppst\xc3\xa5 der det ikke eksisterte noen f\xc3\xb8r. Det de s\xc3\xa5 var supernovaene, som de m\xc3\xb8ysommelig registrerte. Spesielt en relativt n\xc3\xa6rliggende supernova, SN 1054, som fant sted for rundt 3000 \xc3\xa5r siden, men hvis lys n\xc3\xa5dde Jorden 4. juli 1054, gjorde et stort inntrykk p\xc3\xa5 kinesiske astronomer. Denne skapte det som kan n\xc3\xa5 ses som Krabbet\xc3\xa5ken, oppkalt etter franskmannen Charles Messier.\n_START_SECTION_\nDen vitenskapelige revolusjonen\n_START_PARAGRAPH_\nDe f\xc3\xb8rste fremtredende astronomene i Europa etter middelalderen anses \xc3\xa5 v\xc3\xa6re Tycho Brahe og Johannes Kepler. Disse to tvilte p\xc3\xa5 stjernehimmelens uforanderlighet og oppdaget stjerner som tilsynelatende kom fra ingensteds. De kalte disse stjernene for stellae nova , nye stjerner, men de var i virkeligheten sv\xc3\xa6rt gamle stjerner som ble supernovaer. _NEWLINE_I 1584 publiserte Giordano Bruno sitt arbeid De l'Infinito Universo e Mondi , hvor han hevdet at stjernene var andre soler og at rundt dem kunne det eksistere jordlignende planeter. Ideen falt ikke i god jord i den katolske kirke, som etter en tid d\xc3\xb8mte, fengslet og til slutt brente Bruno p\xc3\xa5 b\xc3\xa5l for kjetteri. Brunos ideer ble imidlertid f\xc3\xb8rt videre vant senere terreng hos det astronomiske samfunnet._NEWLINE_For \xc3\xa5 forklare hvorfor stjernene holdt avstand fra hverandre foreslo Isaac Newton at de var jevnt fordelt i alle retninger. Denne ideen hadde allerede blitt presentert av teologen Richard Bentley, som er antatt \xc3\xa5 ha p\xc3\xa5virket Newton._NEWLINE_Den italienske astronomen Geminiano Montanari beskrev i 1667 variasjoner i lysstyrken til stjernen Algol (\xce\xb2 Persei). I 1710 studerte Edmond Halley stjernenes egenbevegelse i England, og han ble oppmerksom p\xc3\xa5 at stjernene hadde flyttet seg noe siden Hipparkhos' og Ptolemaios' m\xc3\xa5linger. Friedrich Bessel var den f\xc3\xb8rste til \xc3\xa5 finne avstanden til en annen stjerne da han i 1838 fant at avstanden til 61 Cygni var 11,4 lys\xc3\xa5r. Med denne og andre m\xc3\xa5linger ble det anerkjent at avstandene mellom stjernene var enorme._NEWLINE_William Herschel, som oppdaget den dobneltstjernene, var den f\xc3\xb8rste astronomen som fors\xc3\xb8kte \xc3\xa5 m\xc3\xa5le fordelingen av stjerner i universet. I 1785 utf\xc3\xb8rte han en ambisi\xc3\xb8s serie m\xc3\xa5linger av 600 deler av himmelen og noterte antall stjerner i hver av delene. Det han fant var at tettheten av stjerner \xc3\xb8kte i en viss retning p\xc3\xa5 himmelen, som var Melkeveiens sentrum, i stjernebildet Skytten. Herschel s\xc3\xb8nn John gjentok m\xc3\xa5lingene av den s\xc3\xb8rlige himmelen og kom til samme konklusjon som far. Ved hjelp av dette tegnet William et bilde av galaksen, men han antok feilaktig at solen var n\xc3\xa6r dens sentrum.\n_START_SECTION_\nDen moderne astronomien\n_START_PARAGRAPH_\nJoseph von Fraunhofer og Angelo Secchi regnes som pionerer innen stjernespektroskopien, som var utgangspunktet for den moderne astronomien. De to astronomene sammenlignet spekteret fra solen med andre stjerner som Sirius, og fant forskjeller i spektrallinjenes tykkelse og antall. I 1865 innf\xc3\xb8rte Secchi et system for \xc3\xa5 klassifisere stjerner etter deres spektre, men det n\xc3\xa5v\xc3\xa6rende systemet ble utviklet av Annie Jump Cannon._NEWLINE_Observasjoner av dobbeltstjerner vokste betydelig mot slutten av 1800-tallet. Den tidligere nevnte Bessel bemerket i 1834 noen uregelmessigheter i bevegelsene til stjernen Sirius, noe som antydet at stjernen hadde en ledsager som ikke hadde blitt oppdaget. Noe tid senere, ble ogs\xc3\xa5 tvillingstjernen; denhvite dvergen Sirius B. Edward Pickering oppdaget den f\xc3\xb8rste spektroskopiske dobbeltstjernen i 1899, da han observerer spektrallinjer tilh\xc3\xb8rende stjernen Mizar (\xce\xb6 Ursae Majoris) og s\xc3\xa5 en vanlig forskyvning av linjene med en periode p\xc3\xa5 104 dager. Ved bruk av samme metode kunne astronomene Wilhelm von Struve og Sherburne Wesley Burnham oppdage mange dobbeltstjerner fra m\xc3\xa5linger av baneparametre._NEWLINE_P\xc3\xa5 1900-tallet ble det gjort store fremskritt innen stjerneforskning, og et viktig verkt\xc3\xb8y for dette var fotografiet. Karl Schwarzshild oppdaget at en stjernes farge, og dermed dens effektive temperatur, kunne m\xc3\xa5les ved \xc3\xa5 sammenligne stjernenes st\xc3\xb8rrelsesklasse ved ulike b\xc3\xb8lgelengder. Den raske utviklingen av forskning p\xc3\xa5 den fotoelektriske effekten tillot at bilder kunne tas ved langt mer spesifikke b\xc3\xb8lgelengder og dermed kunne b\xc3\xb8lgelengdene m\xc3\xa5les opp. I 1921 utf\xc3\xb8rte Albert Michelson den f\xc3\xb8rste m\xc3\xa5lingen av en stjernes diameter ved hjelp av et interferometer montert p\xc3\xa5 teleskopet Hooker  ved Mount Wilson Observatory._NEWLINE_Et viktig skritt for \xc3\xa5 visualisere stjernenes ulike typer og egenskaper ble uavhengig av hverandre utf\xc3\xb8rt av Ejnar Hertzsprung og Henry Norris Russell i 1913; Hertzsprung-Russell diagrammet. Senere varianter ble utviklet for \xc3\xa5 forklare den dynamiske utviklingen hos stjernene. Samtidig ble det gjort store fremskritt innen kvantemekanikken slik at ulike fenomener av stjernenes spekter kunne forklares. Dermed kunne en ogs\xc3\xa5 med presisjon fastsl\xc3\xa5 den kjemiske sammensetningen i stjernenes atmosf\xc3\xa6re._NEWLINE_Ved hjelp av de nyeste astronomiske verkt\xc3\xb8yene har astronomer kunnet observere individuelle stjerner i andre galakser i den lokale gruppen, den lokale galaksehopen som Melkeveien tilh\xc3\xb8rer. Nylig har man ogs\xc3\xa5 lyktes i \xc3\xa5 observere en individuell cepheidvariabel i galaksen M100, som ligger i galaksehopen Virgo 108 millioner lys\xc3\xa5r fra Jorden._NEWLINE_Den siste store utviklingen i stjerneforskningen fra 1990-tallet og framover har ellers v\xc3\xa6rt oppdagelsen av mange eksoplaneter, det vil si planeter som tilh\xc3\xb8rer andre stjerner. Det f\xc3\xb8rste stjernesystemet som ble oppdaget \xc3\xa5 ha planeter var en pulsaren PSR B1257 12 som i 1990 ble funnet \xc3\xa5 ha et planetsystem. Frem til oktober 2008 var totalt 313 eksoplaneter blitt bekreftet."