b'\n_START_ARTICLE_\nPleiadene\n_START_SECTION_\nStjernehop\n_START_PARAGRAPH_\nPleiadene er fysisk tilknyttede stjerner, som alle beveger seg i samme retning. Deres sammenheng er ikke en optisk illusjon, sett fra jorden. I 1767 kalkulerte John Michell at sannsynligheten for at s\xc3\xa5 mange sterke stjerner utgjorde en tilfeldig hop, som 1:496 000.\n_START_SECTION_\nAvstanden til Pleiadene\n_START_PARAGRAPH_\nBestemmelsen av avstanden til Pleiadene er utgangspunkt for oppm\xc3\xa5lingen av avstander i hele universet. Avstanden til Pleiaderne er 135 parsec, eller 440 lys\xc3\xa5r._NEWLINE_Denne avstanden var ogs\xc3\xa5 allment akseptert f\xc3\xb8r Den europeiske romfartsorganisasjonen skj\xc3\xb8t opp satellitten Hipparcos i 1989. Ved \xc3\xa5 m\xc3\xa5le stjernehopens parallakse, beregnet astronomer i 1997 en avstand p\xc3\xa5 bare 118 parsec. Senere observasjoner, foretatt av blant annet Hubble-teleskopet, har p\xc3\xa5vist at avstands-beregningene gjort av Hipparcos var feil, uten at man forst\xc3\xa5r hvorfor. Andre beregninger har ogs\xc3\xa5 bekreftet at avstanden er 135 parsec.\n_START_SECTION_\nSammensetning\n_START_PARAGRAPH_\nPleiadenes radius er henholdsvis 8 og 43 lys\xc3\xa5r. Stjernehopen best\xc3\xa5r av omtrent 1400 registrerte objekter, hvorav flere kan v\xc3\xa6re dobbeltstjerner. Den er dominert av relativt unge og varme bl\xc3\xa5 stjerner, hvorav 14 kan bli sett med det nakne \xc3\xb8ye. Stjernehopens totale masse er ansl\xc3\xa5tt til \xc3\xa5 v\xc3\xa6re 800 solmasser._NEWLINE_25% av stjernene er trolig brune dverger, med en masse som utgj\xc3\xb8r 2% av stjernehopen. Pleiadenes  hvite dverger er et mysterium, p\xc3\xa5 grunn av stjernehopens unge alder. Stjerner med liten og mellomstor masse beh\xc3\xb8ver milliarder av \xc3\xa5r for \xc3\xa5 utvikle seg til hvite dverger. _NEWLINE_En teori er at Pleiadenes hvite dverger opprinnelig var dobbelt-stjerner, der den ene hadde ekstremt h\xc3\xb8y masse. Overf\xc3\xb8ringen av masse fra den tyngste stjernen til dens tvilling, kunne ha resultert i en ekstremt rask dannelse av en hvit dverg. Teorien forklarer ikke hvordan masse kan overf\xc3\xb8res fra en tung stjerne med sterk gravitasjon, til en lett stjerne med mindre gravitasjon._NEWLINE_St\xc3\xb8vet fra stjernet\xc3\xa5ken omkring Pleiadene reflekterer det bl\xc3\xa5 lyset fra de varme, unge stjernene. Tidligere trodde man at dette st\xc3\xb8vet var restene av stjernehopens dannelse. Dersom stjernehopen bare er 100 millioner \xc3\xa5r gammel, vil imidlertid hele t\xc3\xa5ken forlengst ha blitt oppl\xc3\xb8st av trykket fra de unge stjernenes str\xc3\xa5ling. _NEWLINE_En alternativ forklaring er at stjernehopen passerer gjennom en st\xc3\xb8vrik region i galaksen, som den ikke har gitt opphav til. St\xc3\xb8vet i t\xc3\xa5ken er fordelt i to lag. Disse to lagene kan ha blitt dannet gjennom en prosess der det ene laget har beveget seg mot stjernene.\n_START_SECTION_\nPlanet-dannelser\n_START_PARAGRAPH_\nI 2007 oppdaget astronomer ved Gemini-observatoriet p\xc3\xa5 Hawaii, samt astronomer i Florida (ved hjelp av romteleskopet Spitzer) en uvanlig stor mengde st\xc3\xb8vpartikler omkring stjernen HD 23514, som er litt st\xc3\xb8rre enn v\xc3\xa5r sol. St\xc3\xb8vmengden omkring HD 23514, som antas \xc3\xa5 v\xc3\xa6re mellom 100 og 400 millioner \xc3\xa5r gammel, ble ansl\xc3\xa5tt \xc3\xa5 v\xc3\xa6re flere hundre tusen ganger st\xc3\xb8rre enn den totale mengden st\xc3\xb8vpartikler i solsystemet._NEWLINE_Astronomene har tolket dette som kollisjoner mellom planeter p\xc3\xa5 st\xc3\xb8rrelse med Jorden, som er i ferd med \xc3\xa5 danne st\xc3\xb8rre planeter.\n_START_SECTION_\nAlder og fremtidig utvikling\n_START_PARAGRAPH_\nPleiadenes alder er blitt estimert til mellom 75 og 150 millioner \xc3\xa5r, ved \xc3\xa5 kombinere teoretiske modeller for stjerners evolusjon med et Hertzsprung-Russell diagram. Ulike estimater skyldes usikkerhet i stjernenes evolusjons-modeller. Noen evolusjons-modeller impliserer at en konvektiv sone innenfor en stjerne som gjennomtrenger en ellers ikke-konvektiv sone, tilsier en h\xc3\xb8yere alder._NEWLINE_Alderen kan ogs\xc3\xa5 beregnes ved \xc3\xa5 studere stjernene med minst masse. I stjerner tilh\xc3\xb8rende hovedserien, blir lithium raskt nedbrutt i kjernefysiske fusjoner, mens brune dverger bevarer deres lithium lengre. P\xc3\xa5 grunn av den sv\xc3\xa6rt lave forbrennings-temperaturen til lithium p\xc3\xa5 2,5 millioner kelvin, vil de brune dvergene med h\xc3\xb8yest masse v\xc3\xa6re de siste som forbrenner stoffet. Ved \xc3\xa5 studere de brune dvergene med h\xc3\xb8yest masse som fortsatt inneholder lithium, er Pleiadenes alder blitt estimert til 115 millioner \xc3\xa5r._NEWLINE_Pleiadene beveger seg i en slik retning at deres posisjon p\xc3\xa5 himmelen om noen tusen \xc3\xa5r, sett fra Jorden, vil befinne seg under foten av stjernetegnet Orion. Beregninger ansl\xc3\xa5r ogs\xc3\xa5 at Pleiadene vil oppl\xc3\xb8ses som stjernehop om ca. 250 millioner \xc3\xa5r, etterhvert som stjerner forlater hopen gjennom m\xc3\xb8tet med andre stjernehoper, tyngdekraften fra gigantiske molekyl\xc3\xa6re skyer og tyngdekraften fra melkeveiens spiralarmer.'