b"\n_START_ARTICLE_\nW. C. Fields\n_START_SECTION_\nOppvekst\n_START_PARAGRAPH_\nI senere intervjuer hevdet Fields selv at han r\xc3\xb8mte permanent hjemmefra som 11-\xc3\xa5ring, etter et voldsomt slagsm\xc3\xa5l med sin far, og videre at han i mange \xc3\xa5r levde som sulten vagabonde. Intervjuer med komikerens s\xc3\xb8ster tyder imidlertid p\xc3\xa5 at han hadde en mer stabil oppvekst enn hva han selv hevdet, og at han flyttet hjemmefra f\xc3\xb8rst i slutten av ten\xc3\xa5rene. If\xc3\xb8lge Fields' barnebarn, Roland J. Fields, er det imidlertid riktig at Fields ofte kranglet med sin far i oppveksten. Hva som ogs\xc3\xa5 er hevet over enhver tvil, er at Fields' familie ofte gjennomgikk skrale tilstander \xc3\xb8konomisk; faren jobbet hovedsakelig som fruktselger, noe som ikke alltid var l\xc3\xb8nnsomt.\n_START_SECTION_\nTidlig karriere\n_START_PARAGRAPH_\nFields' store barndomsdr\xc3\xb8m var \xc3\xa5 bli verdensber\xc3\xb8mt sjongl\xc3\xb8r, noe han lyktes med. Allerede som 21-\xc3\xa5ring i 1901 dro han p\xc3\xa5 turn\xc3\xa9 som sjongl\xc3\xb8r i Europa, hvor han opptr\xc3\xa5dte p\xc3\xa5 Buckingham Palace. En av faktorene som angivelig bidro til Fields' popularitet som sjongl\xc3\xb8r var at han stadig tilf\xc3\xb8yde morsomme kommentarer og replikker mens han opptr\xc3\xa5dte, noe som dannet grunnlaget for hans senere karriere som komiker. I 1915 opptr\xc3\xa5dte Fields for f\xc3\xb8rste gang som del av den ber\xc3\xb8mte teatertroppen Ziegfields Follies, som han fortsatte med i de neste seks \xc3\xa5rene. Sin st\xc3\xb8rste triumf p\xc3\xa5 scenen opplevde Fields imidlertid da han medvirket i stykket Poppy p\xc3\xa5 Broadway 1923-24.\n_START_SECTION_\nP\xc3\xa5 film\n_START_PARAGRAPH_\nFields ankom filmen allerede i 1915, da han spilte hovedrolle i et par korte stumfilmer. Det tok imidlertid nesten ti \xc3\xa5r f\xc3\xb8r han medvirket p\xc3\xa5 film igjen; i 1924 fikk han kontrakt hos Paramount, og hos dem spilte han st\xc3\xb8rre roller i flere lengre filmer i de neste fire \xc3\xa5rene, blant dem en film regissert av D.W. Griffith. Sitt store gjennombrudd p\xc3\xa5 film fikk Fields imidlertid f\xc3\xb8rst etter talefilmens inntog i Hollywood; i 1932-1933 skrev og spilte han hovedrolle i fire kortfilmer hos Mack Sennett. Blant disse er kanskje den surrealistiske The Fatal Glass of Beer mest kjent i dag. Fields fikk deretter ny kontrakt hos Paramount, hvor han laget en rekke helaftens filmer som for alvor etablerte ham for kinopublikum: You're Telling Me! (1934), It's a Gift (1934), The Man on the Flying Trapeze (1935) samt Poppy (1936) ble alle store favoritter hos publikum. Fields skrev som regel sine synopsis og egne dialoger for filmene selv. I denne perioden medvirket han ogs\xc3\xa5 i en filmatisering av Charles Dickens' roman om David Copperfield, med Fields som Micawber. P\xc3\xa5 grunn av stadig sviktende helse for\xc3\xa5rsaket alkoholisme forsvant s\xc3\xa5 Fields fra rampelyset i 1937. Han returnerte \xc3\xa5ret etter, denne gangen som komiker i radio, hvor han angivelig skal ha oppn\xc3\xa5dd sin st\xc3\xb8rste popularitet. Suksessen i radio f\xc3\xb8rte til en kontrakt hos filmselskapet Universal, igjen med Fields som hovedrolleinnehaver; You Can't Cheat an Honest Man (1939), En jomfru p\xc3\xa5 galeien (1940) med Mae West, The Bank Dick (1940) og Never Give a Sucker an Even Break (1941) utgjorde atter en serie klassiske komedier. Samtidig ble imidlertid Fields' helse gradvis forverret, noe som f\xc3\xb8rte til at han i sine siste \xc3\xa5r kun medvirket i sm\xc3\xa5roller p\xc3\xa5 film, samt i radio.\n_START_SECTION_\nPrivatliv\n_START_PARAGRAPH_\nSom komiker framsto Fields oftest som en misantrop og kyniker, og han pleide \xc3\xa5 leve opp til dette ryktet ogs\xc3\xa5 under intervjuer og personlige framtredener. Et sitat som er blitt tilegnet Fields lyder: \xc2\xabA man who hates dogs and children can't be all that bad.\xc2\xbb N\xc3\xa6re bekjente av Fields har dog i ettertid hevdet at Fields var en langt mer mangsidig person enn hans rykte tillot ham \xc3\xa5 innr\xc3\xb8mme, som kunne v\xc3\xa6re b\xc3\xa5de gener\xc3\xb8s og s\xc3\xa5rbar. Fields giftet seg som 20-\xc3\xa5ring i august 1900, med Harriet Hughes; paret ble separert i 1907 og m\xc3\xb8ttes sjeldent etter dette, men ble aldri formelt skilt og opprettholdt korrespondanse gjennom brevveksling. Fields fikk to s\xc3\xb8nner: en av dem med Harriet, William C. \xc2\xabClaude\xc2\xbb Dukenfield, f\xc3\xb8dt 1904, og William Rexford Fields Morris, f\xc3\xb8dt 1917, med sin dav\xc3\xa6rende kj\xc3\xa6reste Bessie Poole. Fields var kraftig alkoholisert store deler av livet. Han var en overbevist ateist, og \xc3\xb8nsket \xc3\xa5 testamentere deler av sin formue for \xc3\xa5 opprette et college uten religionsundervisning, uten at prosjektet ble realisert."