b"\n_START_ARTICLE_\nIQ (band)\n_START_SECTION_\nNeo-progressiv rock\n_START_PARAGRAPH_\nIQ var en av noen f\xc3\xa5 britiske band som oppsto i begynnelsen av 1980-tallet, inkludert Marillion, Pendragon, Twelfth Night, Pallas og Solstice som fortsatte med den progressive rocken som ble forlatt av 1970-tallets mest kjente ut\xc3\xb8vere i sjangeren som for eksempel Genesis og Yes. Musikkpressen omtalte disse bandene som neo-progressive, og beskylte dem ofte for kun \xc3\xa5 kopiere stilen til eldre band. Disse beskyldningene har gjentatte ganger blitt avvist av IQ - som ikke liker merkelappen \xc2\xabneo-progressiv\xc2\xbb og hevder \xc3\xa5 ha bredere musikalsk inspirasjon.\n_START_SECTION_\nMedlemmer\n_START_PARAGRAPH_\nFra 1982 besto IQ av Peter Nicholls (vokal), Mike Holmes (gitar), Martin Orford (keyboard), Paul Cook (trommer) og Tim Esau (bass). Nicholls forlot bandet i juli 1985 for \xc3\xa5 bli erstattet av Paul (P. L.) Menel, men returnerte som bandets vokalist i 1990. I mellomtiden startet han bandet Niadem's Ghost. I 2005 forlot trommeslager Paul Cook bandet og ble erstattet av Andy Edwards. I juli 2007 bekjentgjorde Martin Orford at han forlot IQ og han ble erstattet av Mark Westworth fra Darwin's Radio. I 2009 returnerte Paul Cook bak trommene. I oktober 2010 offentliggjorde Mark Westworth at han ville forlate gruppen \xe2\x80\x93 og hans siste konsert med bandet var den 11. desember 2010. I januar 2011 kunne bandet meddele at hans erstatter ville bli Neil Durant fra Sphere\xc2\xb3. Senere i januar kunngjorde bandets bassist de siste 19 \xc3\xa5rene, John Jowitt, at han sluttet i bandet og at hans siste jobb med IQ ogs\xc3\xa5 var konserten den 11. desember. Jowitt ble erstattet av bandets opprinnelige bassist Tim Esau i januar 2011.\n_START_SECTION_\nMusikalsk stil\n_START_PARAGRAPH_\nBandets musikalske stil, spesielt tidlig i karrieren, har likheter med Peter Gabriel og Steve Hackett-perioden av  Genesis mye p\xc3\xa5 grunn av sanger Peter Nicholls' vokal og sceneopptreden, som hadde likheter med Gabriel, og keyboardist Martin Orfords storslagne stil. Men gitarist Mike Holmes' distinkte stil ga bandet et hardere sound. Etter at Nicholls forlot bandet, ble stilen mer kommersiell og radiovennlig \xe2\x80\x93 likevel uten den store suksessen \xe2\x80\x93 med albumene Nomzamo (1987) og Are You Sitting Comfortably? (1989). Nicholls' tilbakekomst p\xc3\xa5 albumet Ever i 1993, markerte bandets retur til de progressive r\xc3\xb8ttene med lengre sanger og komplekse arrangement."