b"\n_START_ARTICLE_\nLotte Reiniger\n_START_SECTION_\nLiv og virke\n_START_PARAGRAPH_\nLotte Reiniger ble f\xc3\xb8dt i 1899 i omr\xc3\xa5det Charlottenburg i Berlin. Hun var eneste barn av Eleonore og Karl Reiniger, som var bankmann. Hun har selv beskrevet den unge Lotte som en entusiastisk jentunge som bare kunne gj\xc3\xb8re \xc3\xa9n ting bra: \xc3\xa5 klippe silhuetter.\n_START_SECTION_\n1916\xe2\x80\x931922: Teaterskole og tidlige animasjonsfors\xc3\xb8k\n_START_PARAGRAPH_\nI p\xc3\xa5sken 1916 h\xc3\xb8rte hun Paul Wegener holde forelesningen \xc2\xabNeue Kinoziele\xc2\xbb (norsk=nye kinom\xc3\xa5l), om animasjonsfilmens  fantastiske muligheter. Forelesningen gjorde sterkt inntrykk p\xc3\xa5 henne. Hun har senere skrevet at dette foredraget avgjorde hennes fremtid. Hun ville l\xc3\xa6re mer av denne mannen. Hun overtalte foreldrene sine til \xc3\xa5 la henne g\xc3\xa5 p\xc3\xa5 teaterskolen som var tilknyttet Das deutsche Theater i Berlin, teatret der Max Reinhardt var sjef, og der Wegener var ansatt. Hun var elev ved teaterskolen i 1916\xe2\x80\x931917. Mens hun var der, fikk hun ogs\xc3\xa5 pr\xc3\xb8ve seg som statist. I pausene klippet hun silhuettportretter av de ulike skuespillerne. Silhuettene vakte oppsikt og beundring, og ble utgitt i en egen bok, Schauspieler Silhouetten i 1916 eller 1917. Wegener ble ogs\xc3\xa5 oppmerksom p\xc3\xa5 henne, han lot henne v\xc3\xa6re statist i noen av filmene sine, og etter kort tid fikk hun klippe silhuetter til tekstplakatene i Wegeners spillefilm R\xc3\xbcbezahls Hochzeit, som han regisserte sammen med Rochus Gliese. Reiniger samarbeidet med Gliese om flere filmer gjennom sin karriere, realfilmer med silhuettsekvenser og spesialeffekter. (Se artikkelen Lotte Reinigers filmografi). _NEWLINE__NEWLINE_I 1918 fikk hun lage animasjonsfigurer til Wegeners spillefilm Der Rattenf\xc3\xa4nger von Hameln (=Rottefangeren fra Hameln), og i 1919 hjalp han henne \xc3\xa5 f\xc3\xa5 innpass ved Institut f\xc3\xbcr Kulturforschung (Institutt for kulturforskning), et eksperimentelt animasjons- og kortfilmstudio ledet av filmskaperen Hans C\xc3\xbcrlis. Reiniger fortalte senere at Wegener hadde sagt: \xc2\xabFor himmelens skyld, hjelp meg \xc3\xa5 bli kvitt denne gale silhuett-jenta. Hun lager sv\xc3\xa6rt gode silhuetter som roper etter animasjon! Kan dere ikke la henne lage en film med disse silhuettene, p\xc3\xa5 samme m\xc3\xa5te som man lager tegnefilmer.\xc2\xbb_NEWLINE_Ved Institut f\xc3\xbcr Kulturforschung m\xc3\xb8tte hun avantgarde-kunstnere, som Berthold Bartosch og kunsthistorikeren Carl Koch, som hun giftet seg med i 1921, og som ble hennes viktigste kreative medarbeider. Den f\xc3\xb8rste tiden arbeidet hun sammen med Bartosch p\xc3\xa5 noen undervisningsfilmer om geografi, for \xc3\xa5 l\xc3\xa6re animasjonsteknikken. Senere fikk hun pr\xc3\xb8ve \xc3\xa5 lage filmer selv. _NEWLINE_Reiniger var i hovedsak selvl\xc3\xa6rt som animasjonskunstner. Hun hadde heller ingen formell kunstutdannelse. Hun hadde tatt noen kveldstimer ved en privat kunstskole, men f\xc3\xb8lte ikke hun l\xc3\xa6rte det hun hadde bruk for i silhuettkunst og animasjonsfilmer der. Hun mente det viktigste var \xc3\xa5 utvikle en slags \xc2\xabprofilfantasi\xc2\xbb. Figurenes anatomi m\xc3\xa5tte transformeres til \xc3\xa5 sees og beveges i profil.  _NEWLINE_I motsetning til Reiniger, mente hennes amerikanske kollega Walt Disney at kunstutdannelse var viktig, og alle hans animasjonskunstnere fikk kunstundervisning, organisert av filmstudioet. Disney mente den beste m\xc3\xa5ten de kunne forbedre sitt h\xc3\xa5ndverk p\xc3\xa5, var ved \xc3\xa5 kopiere og overf\xc3\xb8re kunstverk til tegninger og tegnefilm. _NEWLINE_Den f\xc3\xb8rste filmen Reiniger laget ved instituttet, var Das Ornament des verliebten Herzens (Det forelskede hjertets ornament) i 1919. Dette var en kortfilm om to kj\xc3\xa6rester og et ornament som reflekterte deres f\xc3\xb8lelser. Slike korte animasjonsfilmer ble vist f\xc3\xb8r hovedfilmen under kinoforestillinger. Filmen, som bare var fem minutter lang, fikk sv\xc3\xa6rt god mottagelse. Suksessen gjorde at Reiniger fikk mange nye forbindelser og muligheter innenfor animasjonsindustrien._NEWLINE_Hun laget seks kortfilmer i l\xc3\xb8pet av de neste fire \xc3\xa5rene. Ektemannen produserte og fotograferte alle, og instituttet sto som produksjonsselskap. _NEWLINE_Selv om Reiniger fikk god kritikk for filmene sine, brakte de lite inntekter, og i 1922 m\xc3\xa5tte instituttet slutte \xc3\xa5 produsere animasjonsfilmer._NEWLINE_Reklamefilmer_NEWLINE_I tillegg til kortfilmene som dels var basert p\xc3\xa5 eventyr, laget hun rundt tre reklamefilmer, som var bedre betalt. I 1920-\xc3\xa5rene laget hun blant annet Das Geheimnis der Marquisine (=Markisens hemmelighet), en to minutter lang reklamefilm som viser hvordan en ung markise  oppn\xc3\xa5r en vakker hud med Nivea hudkrem og s\xc3\xa5pe. Silhuettene i filmen er hvite mot svart bakgrunn._NEWLINE_Reklamefilmene ble produsert av Julius Pinschewers selskap Werbefilm GmbH. Pinschewer var selv en av Tysklands f\xc3\xb8rste animasjonskunstnere, og det var mye p\xc3\xa5 grunn av ham at animasjonsfilmer fikk oppmerksomhet i Weimar-\xc3\xa5rene.\n_START_SECTION_\n1923\xe2\x80\x931926: Die Abenteuer des Prinzen Achmed\n_START_PARAGRAPH_\nI 1923 ble Reiniger kontaktet av bankmannen Louis Hagen. Han hadde sett noen av kortfilmene hennes, og spurte om hun hadde lyst til \xc3\xa5 lage en helaftens silhuettfilm. Reiniger er sitert med f\xc3\xb8lgende utsagn: \xc2\xabVi m\xc3\xa5tte tenke oss om to ganger. Dette var noe man aldri hadde h\xc3\xb8rt om. Animasjonsfilmer skulle helst f\xc3\xa5 folk til \xc3\xa5 br\xc3\xb8le av latter, og ingen hadde turd \xc3\xa5 underholde et publikum med dem i mer enn ti minutter. Alle vi snakket med i bransjen om forslaget, var sjokkert\xc2\xbb. Reiniger tok imidlertid utfordringen. Hagen \xc3\xb8nsket ikke at filmen skulle lages ved instituttet, s\xc3\xa5 han innredet et atelier for henne og hennes medarbeidere i sin egen garasje. Hun fikk frie hender, og resultatet ble Die Abenteuer des Prinzen Achmed, ferdigstilt i 1926, etter tre \xc3\xa5rs arbeid. Handlingen var sammensatt av historier fra Tusen og en natt. Med dette hadde Reiniger laget en helaftens animasjonsfilm, hele 11 \xc3\xa5r f\xc3\xb8r Walt Disney laget sin Snehvit og de syv dvergene i 1937. _NEWLINE_Den eldste kjente animasjonsspillefilmen er argentinske El Ap\xc3\xb3stol, laget s\xc3\xa5 tidlig som i 1917, men denne filmen, som varte litt over en time, er forlengst tapt. Det er dessuten usikkert om dette var en spillefilm. Die Abenteuer des Prinzen Achmed  er dermed den eldste animasjonslangfilmen som fortsatt eksisterer, om enn i en restaurert versjon._NEWLINE_Da Prinz Achmed-filmen var ferdig i 1926, var det vanskelig \xc3\xa5 f\xc3\xa5 vist den offentlig. Den var annerledes enn alle andre filmer p\xc3\xa5 samme tid, og kinoene i Berlin ville ikke vise den. Reiniger og medarbeiderne s\xc3\xb8rget da for \xc3\xa5 leie et lokale, Volksb\xc3\xbchne, for \xc3\xa5 f\xc3\xa5 vist den offentlig. Deretter ble den vist i Paris, der den ble en suksess. Anmelderen i tidsskriftet Forward skrev at filmen var et mirakel. Omsider kunne den vises i Berlin, og deretter i utlandet. I USA ble den vist offentlig f\xc3\xb8rst i 1942, etter problemer med rettighetsavklaringer.\n_START_SECTION_\n1927\xe2\x80\x931929: Doktor Dolittle og andre prosjekter\n_START_PARAGRAPH_\nP\xc3\xa5 grunn av suksessen med filmen om prins Achmed, kunne Reiniger lage en ny langfilm: Doktor Dolittle und seine Tiere (=Doktor Dolittle og dyrene hans) i 1928. Denne filmen var basert p\xc3\xa5 barneboken The Story of Doctor Dolittle av den engelske forfatteren Hugh Lofting. Filmen besto opprinnelig av tre kortere filmer, som ble satt sammen til \xc3\xa9n. Den forteller om den gode doktor Dolittle som reiser til Afrika for \xc3\xa5 hjelpe og helbrede syke dyr. Filmmusikken ble spesielt komponert av Kurt Weill, Paul Hindemith og Paul Dessau._NEWLINE_Et \xc3\xa5r senere var Reiniger medregiss\xc3\xb8r p\xc3\xa5 sin f\xc3\xb8rste realfilm med Rochus Gliese, Die Jagd nach dem Gl\xc3\xbcck (=Jakten p\xc3\xa5 lykken), en historie om en teatertrupp som viser skyggeteater. Jean Renoir og Berthold Bartosch spilte i filmen, som inneholdt en 20 minutter lang silhuett-forestilling laget av Reiniger. Filmen ble dessverre ferdig akkurat da lydfilmen kom til Tyskland, og ferdigstillelsen ble derfor utsatt til 1930, slik at flere skuespillere kunne legge p\xc3\xa5 stemmer. Resultatet ble skuffende. _NEWLINE_Reiniger fors\xc3\xb8kte \xc3\xa5 f\xc3\xa5 laget en tredje animert langfilm, inspirert av Colette (libretto) og Maurice Ravels opera L'enfant et les sortil\xc3\xa8ges (1925), men klarte verken \xc3\xa5 f\xc3\xa5 rettighetene til \xc3\xa5 bruke musikken eller librettoen. Det fantes i tillegg et uventet antall andre rettighetshavere. Da Ravel d\xc3\xb8de i 1937 ble frigivelsen enda mer komplisert, og Reiniger oppga etterhvert hele prosjektet, til tross for at hun hadde utformet deler av filmen og animert enkelte scener for \xc3\xa5 overbevise  rettighetshaverne og potensielle sponsorer._NEWLINE_Dette var hennes siste fors\xc3\xb8k p\xc3\xa5 \xc3\xa5 lage helaftens animasjonsfilmer. _NEWLINE_Reiniger var blitt kjent med Bertolt Brecht under arbeidet med Die Abenteuer des Prinzen Achmed. Hun klippet silhuetter som gjenga scener fra hans opera Tolvskillingsoperaen til stykkets premi\xc3\xa8re i Theater am Schiffbauerdamm i 1928. Silhuettene ble utstilt i teatret. P\xc3\xa5 samme m\xc3\xa5te som Wegener og andre filmregiss\xc3\xb8rer hadde integrert silhuettsekvenser av Reiniger i sine filmer, \xc3\xb8nsket Brecht \xc3\xa5 skrive et teaterstykke der Reiniger skulle lage en animasjonssekvens. Stykket skulle hete Die Kaffeesackschmeisser. P\xc3\xa5 grunn av stadig vanskeligere politiske forhold i Tyskland, ble ikke stykket realisert.\n_START_SECTION_\n1930\xe2\x80\x931948: Naziregime, krig og pengemangel\n_START_PARAGRAPH_\nI perioden 1930\xe2\x80\x931932 laget Reiniger tre korte musikkfilmer: Zehn Minuten Mozart, Harlekin og Sissi. Hun laget ogs\xc3\xa5 utkast til to filmer som ikke ble realisert: Faust og Lohengrin.  _NEWLINE_I 1933 reiste hun til Paris, der hennes mann arbeidet sammen med Jean Renoir p\xc3\xa5 filmen Madame Bovary. _NEWLINE__NEWLINE_Ved siden av frie produksjoner som Carmen-parodien (1933) og Papageno (1935), gjorde hun ogs\xc3\xa5 oppdragsfilmer for myndighetene. Das gestohlene Hertz (1934) ble laget i samarbeid med Arbeitsgemeinschaft f\xc3\xbcr Hausmusik, og skulle fremme ut\xc3\xb8velse av musikk i hjemmet. Das rollende Rad fra samme \xc3\xa5r fremstilte historien om hjulet, fra oppfinnelsen til nasjonalsosialistenes prestisjeprosjektet, motorveinettet Reichsautobahn.  _NEWLINE_1935: Reiniger og Koch forlater Tyskland_NEWLINE_Med veksten i det nasjonalsosialistiske partiet NSDAP bestemte Reiniger og Koch seg for \xc3\xa5 emigrere. Flere av deres venner flyktet fra Tyskland, det var vanskelig \xc3\xa5 finne arbeid, og Reiniger \xc3\xb8nsket ikke \xc3\xa5 tilbringe tiden med \xc3\xa5 lage reklame- og propagandafilmer for nazistene, s\xc3\xa5 de reiste til England i 1936. Samme h\xc3\xb8st ble hun engasjert av det nye produksjonsselskapet Facts and Fantasies til \xc3\xa5 lage en film basert p\xc3\xa5 et dikt av A.A. Milne: The King's breakfast (= Kongens frokost). Dette var en lydfilm, der to sangere sang selve diktet, til musikk av H. Fraser-Simon. Eieren av Facts and Fantasies, Thorold Dickinson, var en bekjent av Reiniger. Han engasjerte henne til \xc3\xa5 lage en film til, Dream Circus, men selskapet fikk \xc3\xb8konomiske problemer og filmen ble aldri ferdigstilt._NEWLINE_De f\xc3\xb8rste \xc3\xa5rene i England holdt Reiniger flere foredrag, og det ble holdt filmvisninger og utstillinger med materiale fra hennes arbeid i flere byer, blant annet i Bristol, Liverpool og i Victoria and Albert Museum i London._NEWLINE_Da andre verdenskrig startet, var Reiniger og Koch hos filmmakeren Luchino Visconti i Roma, og samarbeidet med ham og Renoir. Reiniger fikk et oppdrag fra selskapet Scalera Film i Roma bare en ukes tid etter at hun ankom byen i september 1939. Hun laget en film basert p\xc3\xa5 Donizettis opera L'Elisir d'Amore. If\xc3\xb8lge Alfred Happ hadde filmen premi\xc3\xa8re i mai 1940, if\xc3\xb8lge andre kilder ble den aldri distribuert._NEWLINE_Reiniger og Koch ble boende hos Visconti til 1944, da de flyttet tilbake til Berlin for \xc3\xa5 ta h\xc3\xa5nd om Reinigers syke mor. Reiniger \xc3\xb8nsket ikke \xc3\xa5 arbeide med film i Tyskland p\xc3\xa5 denne tiden, fordi alle filmer m\xc3\xa5tte godkjennes av det nasjonale filminstituttet.(finn korrekt navn!), men de trengte inntekter, og mens Koch fikk et oppdrag for Universum Film, begynte Reiniger i 1944 \xc3\xa5 lage silhuettfilmen Die goldene Gans (Den gyldne g\xc3\xa5sa), den eneste filmen hun laget p\xc3\xa5 oppdrag fra de nazistiske myndighetene under krigen. Koch arbeidet ogs\xc3\xa5 denne gangen sammen med henne, til han ble utkommandert til de tyske styrkene i februar 1945. Hun fortsatte arbeidet med filmen ogs\xc3\xa5 under Slaget om Berlin, og etter at Den r\xc3\xb8de arm\xc3\xa9 hadde inntatt byen. Etter at Tyskland kapitulerte i mai 1945, kom Koch tilbake, og de arbeidet videre med Die goldene Gans i rundt to \xc3\xa5r til, f\xc3\xb8r den var ferdig i 1947._NEWLINE_Etter at krigen var over, arbeidet Reiniger en tid som scenograf ved Theater am Schiffbauerdamm. Ettersom hun ikke s\xc3\xa5 noen fremtid som filmskaper i Tyskland, reiste ekteparet nok en gang til England.\n_START_SECTION_\n1949\xe2\x80\x931978: Londontiden\n_START_PARAGRAPH_\nI 1949 reiste Reiniger og Koch til England. For at tyskere skulle kunne bo i Storbritannia etter krigen, m\xc3\xa5tte de ha visum. For \xc3\xa5 f\xc3\xa5 visum for mer enn en kort periode, m\xc3\xa5tte de ha inntektsgivende arbeid, og for \xc3\xa5 f\xc3\xa5 arbeid m\xc3\xa5tte de ha arbeidstillatelse. De fikk ordnet med midlertidig oppholdstillatelse og andre papirer, og fikk noen sm\xc3\xa5prosjekter for bekjente. Reiniger laget noen f\xc3\xa5 reklamefilmer for John Grierson og hans General Post Office Film Unit (senere Crown Film Unit). Koch fikk ogs\xc3\xa5 oppdrag fra Grierson, med \xc3\xa5 lage dokumentar-animasjonsfilmer om geografiske emner. Alt s\xc3\xa5 ut til \xc3\xa5 v\xc3\xa6re i orden, da innenriksministeren i september 1949 informerte dem om at oppholdstillatelsen ikke ville bli fornyet, og de m\xc3\xa5tte forlate landet i l\xc3\xb8pet av m\xc3\xa5neden, muligens fordi Koch hadde s\xc3\xb8kt om tillatelse til \xc3\xa5 p\xc3\xa5ta seg frilansarbeid for amerikansk TV. \xc3\x89n dag etter at visaene utl\xc3\xb8p, fikk de imidlertid forlenget oppholdstillatelsen, men med forbud mot \xc3\xa5 p\xc3\xa5ta seg frilansarbeid. Reiniger fikk muligheten til \xc3\xa5 lage en 30 minutter lang silhuettfilm for London Ministry of Health: Mary's birthday (1951), en opplysningsfilm om bakterier. Dette var den f\xc3\xb8rste silhuettfilmen der hun eksperimenterte med svarte figurer og farget bakgrunn, en teknikk hun brukte i flere eventyrfilmer senere.  _NEWLINE_1950-\xc3\xa5rene var de mest produktive for Reiniger. Fra 1951 bodde og arbeidet hun og mannen i \xc2\xabThe Abbey Arts Centre\xc2\xbb, en kunstnerkoloni n\xc3\xa6r London.     _NEWLINE_Reiniger fikk et oppdrag med \xc3\xa5 lage flere eventyr-skyggespill for BBC TV. Hun og mannen hadde enn\xc3\xa5 ikke fast oppholdstillatelse, men p\xc3\xa5 grunn av BBC-oppdraget fikk de igjen fornyet tillatelsen i 1952._NEWLINE_I 1953 grunnla Reiniger og Koch filmproduksjonsselskapet Primrose Productions sammen med Louis Hagen junior, s\xc3\xb8nn av finansmannen som finansierte langfilmen om prins Achmed. Selskapet skulle konsentrere seg om \xc3\xa5 produsere silhuettfilmer for TV. Like etter at Primrose var etablert, ble Reiniger kontaktet av Richard Kaplan, en amerikansk TV- og filmprodusent, som ville ha henne til \xc3\xa5 lage eventyrfilmer for et amerikansk publikum, og ba ekteparet flytte til USA. Dette var uaktuelt, de hadde tyske pass, og var redde for \xc3\xa5 miste oppholdstillatelsene i England. Det s\xc3\xa5 dermed ut til at Reinigers filmer ikke ville bli vist i USA, men Louis Hagen fikk Kaplan med som en tredje partner i Primrose Productions, og eventyrfilmene ble produsert av det utvidede selskapet._NEWLINE_I de to neste \xc3\xa5rene produserte de mer enn 13 silhuett-kortfilmer, basert p\xc3\xa5 Br\xc3\xb8drene Grimms eventyr, for BBC TV og Telecasting America. Mange av disse filmene ble laget med farget bakgrunn, for \xc3\xa5 tilfredsstille Kaplan og det amerikanske markedet, men Reiniger klarte \xc3\xa5 overtale produsentene til \xc3\xa5 la henne animere Thumbelina i svart/hvitt, ettersom dette, etter hennes mening, stimulerte fantasien mer._NEWLINE_Etter en tid ble det en uoverensstemmelse mellom Louis Hagen junior og Lotte Reiniger. Hun og mannen etablerte derfor, sammen med noen andre, sitt eget produksjonsselskap: Fantasia Productions LTD. Hun laget flere filmer for dette selskapet, blant annet Helen la Belle og The abduction from the Seraglio. Fantasia Productions bar seg ikke \xc3\xb8konomisk. Det ble nedlagt etter f\xc3\xa5 \xc3\xa5r, og Reiniger og Koch gikk videre til andre prosjekter.  _NEWLINE_I desember 1962 ble Reiniger og Koch britiske statsborgere._NEWLINE_Det siste filmen hun laget sammen med mannen, var en ny versjon av Askepott, til julepantomimen i Coventry Theatre i 1963. Ektemannen d\xc3\xb8de samme \xc3\xa5r, og Reiniger, som gjennom tapet av ektemannen ogs\xc3\xa5 mistet sin samarbeidspartner, produsent og inspirasjon, solgte animasjonsbordet sitt til D\xc3\xbcsseldorf filmmuseum og laget ikke flere silhuettfilmer p\xc3\xa5 12 \xc3\xa5r, f\xc3\xb8r hun var i Canada og laget Aucassin and Nicolette i 1975._NEWLINE_Mot slutten av 1960-\xc3\xa5rene ble interessen for Reinigers filmer p\xc3\xa5 nytt vekket i Tyskland. I 1969, det \xc3\xa5ret hun fylte 70 \xc3\xa5r, arrangerte Deutsche Kinemathek en utstilling av hennes arbeider, og viste flere av hennes tidlige filmer i l\xc3\xb8pet av en tredagers periode. Hun ble ogs\xc3\xa5 invitert til \xc3\xa5 reise p\xc3\xa5 turn\xc3\xa9 til flere kommunale kinoer i Tyskland, der hun holdt foredrag og presenterte egne filmer. _NEWLINE_F\xc3\xb8r hun filmet Aucassin and Nicolette, hadde hun laget flere skyggespillforestillinger. Noen fremvist p\xc3\xa5 skyggeteaterscener, andre direktefilmet for barne-TV, som All creatures great and small (1969), en serie p\xc3\xa5 26 korte forestillinger med bibelske motiv.  _NEWLINE_I 1974 laget hun en 10 minutter lang film for det tyske bibelselskapet Das Evangelische Bibelwerk: Der verlorene Sohn. Dette var ogs\xc3\xa5 filmet skyggeteater._NEWLINE_I perioden 1974\xe2\x80\x931978 reiste hun flere ganger til Canada og USA og holdt foredrag og ledet workshops. Hun holdt ogs\xc3\xa5 foredrag i Norge, Tyrkia og Frankrike. Hun gjestet Henie Onstad Kunstsenter p\xc3\xa5 H\xc3\xb8vikodden to ganger, i 1973 og 1978.\n_START_SECTION_\n1979\xe2\x80\x931981: De siste \xc3\xa5rene\n_START_PARAGRAPH_\nI 1979 laget NRK TV et kort program med henne, der hun demonstrerte hvordan hun laget silhuettfilmer og skyggeteater._NEWLINE_I forbindelse med 80-\xc3\xa5rsdagen i juni 1979 ble hun tildelt den tyske ordenen Bundesverdienstkreuz, Forbundsrepublikken Tysklands fortjenstorden._NEWLINE_I september 1980 flyttet hun tilbake til Tyskland. Der  bodde hun mesteparten av tiden hos sine venner ekteparet Helga og Alfred Happ, p\xc3\xa5 presteg\xc3\xa5rden i Dettenhausen, der Alfred Happ var prest. B\xc3\xa5de Helga og Afred Happ opptr\xc3\xa5dte med skyggespill, og hadde ogs\xc3\xa5 hatt forestillinger sammen med Reiniger. Den f\xc3\xb8rste m\xc3\xa5neden hun var hos dem laget hun sin siste film, D\xc3\xbcsselchen und die vier Jahreszeiten (= D\xc3\xbcsselchen og de fire \xc3\xa5rstider). Denne klippet og utformet hun foran publikum i l\xc3\xb8pet av ti dager, under utstillingen \xc2\xabLicht, Tr\xc3\xa4ume und Schattenbilder\xc2\xbb (= Lys, dr\xc3\xb8mmer og skyggebilder) i D\xc3\xbcsseldorf Filminstitut. Den to minutter lange filmen hadde ikke urpremi\xc3\xa8re f\xc3\xb8r 1. august 1981, noen uker etter at Reiniger d\xc3\xb8de._NEWLINE_19. juni 1981 d\xc3\xb8de hun, etter \xc3\xa5 ha v\xc3\xa6rt sengeliggende siden midten av mai, da hun hadde et alvorlig slagtilfelle med p\xc3\xa5f\xc3\xb8lgende lammelser._NEWLINE_Lotte Reiniger og Carl Koch er begravet p\xc3\xa5 kirkeg\xc3\xa5rden i Dettenhausen i T\xc3\xbcbingen. Kommunen har reist en minnetavle ved graven, der hennes innsats er beskrevet i korte trekk.\n_START_SECTION_\nSilhuettfilmene \xe2\x80\x93 teknikk, tema og musikk\n_START_PARAGRAPH_\nReiniger, som skrev om b\xc3\xa5de skyggeteatre og skyggefilmer, insisterte p\xc3\xa5 \xc3\xa5 kalle sine egne filmer silhuettfilmer, ikke skyggefilmer: \xc2\xab[\xe2\x80\xa6] I insisted on calling my films 'Silhouette Films' and not 'Shadow Films'.\xc2\xbb Hun skrev at hovedforskjellen p\xc3\xa5 en skygge og en silhuett er at silhuetten, som selv kan kaste skygge, ikke kan forvrenges, og at den eksisterer i seg selv, mens en skygge er et omr\xc3\xa5de hvor lyset fra en lyskilde ikke kan n\xc3\xa5 direkte fordi et objekt er i veien. Skyggen skifter form og st\xc3\xb8rrelse etter objektets plassering i forhold til lyskilden.\n_START_SECTION_\nSilhuettfigurene\n_START_PARAGRAPH_\nDe f\xc3\xb8rste \xc2\xabsilhuett-skuespillerne\xc2\xbb for film klippet Reiniger av tynne blyplater. Blyplatene ga figurene nok tyngde til at de l\xc3\xa5 i ro p\xc3\xa5 glassplatene, men hun gikk over til \xc3\xa5 bygge opp figurene med noen deler av bly og noen av papp, ettersom denne kombinasjonen gjorde det enklere \xc3\xa5 bevege figurene.\n_START_SECTION_\nAnimasjonsbordet og multiplankameraet\n_START_PARAGRAPH_\nSammen med sin mann og produsent, Carl Koch, utviklet Reiniger forl\xc3\xb8peren til det f\xc3\xb8rste multiplankameraet, mer enn et ti\xc3\xa5r f\xc3\xb8r Walt Disney og Ub Iwerks tok i bruk et lignende kamera. Hun plasserte glassplater over hverandre  med en viss avstand, for \xc3\xa5 oppn\xc3\xa5 en dybdeeffekt i den ferdige filmen. Aller \xc3\xb8verst ble et kamera med manuell lukker plassert. Silhuettene og bakgrunnene som l\xc3\xa5 p\xc3\xa5 glassplatene, ble belyst fra undersiden. Et slikt kamerastativ ble senere mye brukt i s\xc3\xa5kalt celle-animasjon.\n_START_SECTION_\nBakgrunnene, \xc2\xabkulissene\xc2\xbb\n_START_PARAGRAPH_\nI de f\xc3\xb8rste filmene beveget de sorte silhuettfigurene seg mot en hvit bakgrunn, uten noen form for dekor, men Reiniger oppdaget tidlig at en slik bakgrunn viste riper og skader lettere, og ga mer \xc2\xabregn\xc2\xbb p\xc3\xa5 filmen enn en bakgrunn med fargetone. Dessuten kunne en bakgrunn med en fargetone og/eller hus, tr\xc3\xa6r og andre elementer v\xc3\xa6re med \xc3\xa5 skape en \xc3\xb8nsket stemning og de rette omgivelsene for \xc2\xabskuespillerne\xc2\xbb. I Die Abenteuer des Prinzen Achmed eksperimenterte Walter Ruttmann med sand, voks, glass og andre materialer for \xc3\xa5 f\xc3\xa5 liv i kulissene.\n_START_SECTION_\nMusikk\n_START_PARAGRAPH_\nI stumfilmens dager var det vanlig at stemningsskapende musikk ble fremf\xc3\xb8rt av \xc3\xa9n eller flere musikere i kinosalen, ved hver fremvisning. Det var varierende hva slags musikk som fulgte filmen. Enkelte stumfilmer ble levert med stikkord-ark, s\xc3\xa5 eventuelle musikerne kunne velge passende musikk, som sjantier til en seilskutefilm, eller musikk av Mussorgskij til russiske scener. _NEWLINE_Reiniger var n\xc3\xb8ye med hva slags musikk som fulgte hennes filmer, og overlot ikke valg av repertoar til filmteatrets musikere. Flere av filmene fikk originalmusikk. Et eksempel er Doktor Dolittle und seine Tiere fra 1927/1928. Da filmen hadde urpremiere i Alhambra kino i Berlin 15. desember 1928, hadde Paul Dessau b\xc3\xa5de komponert egen musikk og bearbeidet komposisjoner av andre komponister til de tre delene filmen besto av: _NEWLINE_Del 1: \xc2\xabDie Reise nach Afrika\xc2\xbb (norsk= Reisen til Afrika). Musikk av Kurt Weill, bearbeidet av Dessau_NEWLINE_Del 2: \xc2\xabDie Affenbr\xc3\xbccke \xe2\x80\x93 Dr. Dolittle in Gefahr\xc2\xbb (norsk= Apebroen \xe2\x80\x93 dr. Dolittle i fare). Musikk av Paul Dessau_NEWLINE_Del 3: \xc2\xabDie Affenkrankheit \xe2\x80\x93 in der H\xc3\xb6hle des L\xc3\xb6wen\xc2\xbb (norsk= Apesykdommen \xe2\x80\x93 i l\xc3\xb8vens hule). En strykekvartett av Paul Hindemith, bearbeidet av Dessau. _NEWLINE_Som ouverture ble det spilt musikk av Igor Stravinskij. Paul Dessau dirigerte selv Alhambra-Kino-Orchester ved urpremieren, noe han fikk str\xc3\xa5lende kritikk for i tidsskriftet Lichtbild-B\xc3\xbchne._NEWLINE_Da lydfilmen kom, arbeidet Koch og Reiniger ofte med musikk som lydspor, og synkroniserte silhuettenes bevegelser med musikken. Reiniger har selv uttalt at hun alltid brukte samme teknikk, men stadig fors\xc3\xb8kte \xc3\xa5 perfeksjonere figurene. Opprinnelig var hun mest opptatt av \xc3\xa5 fortelle en historie, men da lydfilmen kom lot hun filmene utvikle seg i retning ballett til musikk. Den f\xc3\xb8rste av disse \xc2\xabmusikkfilmene\xc2\xbb, var Zehn Minuten Mozart (= Ti minutter Mozart) i 1930, en silhuettfilm med musikk av Reinigers yndlingskomponist. Hun hadde id\xc3\xa9, regi og animasjon og Carl Koch var medarbeider. Musikken de brukte, var fra Eine kleine Nachtmusik og Cos\xc3\xac fan tutte. Musikkarrangementet var ved Wolfgang Zeller, som ogs\xc3\xa5 hadde spesialkomponert musikk til Die Abenteuer des Prinzen Achmed.\n_START_SECTION_\nInnflytelse p\xc3\xa5 andre filmkunstnere\n_START_PARAGRAPH_\nReiniger dannet ikke \xc2\xabskole\xc2\xbb, til d\xc3\xa9t var teknikken hennes for spesiell og tidkrevende, men flere filmkunstnere har v\xc3\xa6rt inspirert av hennes silhuettfilmer og brukt samme uttrykksform i scener av filmer og TV-serier:_NEWLINE_I Disneys Fantasia brukes Reinigers uttrykksform i en sekvens der Mikke Mus befinner seg i samme scene som de levende musikerne._NEWLINE_Den franske animat\xc3\xb8ren Michel Ocelot begynte med silhuettanimasjon i TV-serien Cin\xc3\xa9 si i 1989.  I silhuettfilmen Princes et princesses brukte han flere av teknikkene Reiniger skapte og utviklet._NEWLINE_Utklippsanimasjon i Reinigers stil ble brukt under rulletekstene i filmen Lemony Snicket's A Series of Unfortunate Events fra 2004._NEWLINE_I Harry Potter-filmen Harry Potter og d\xc3\xb8dstalismanene \xe2\x80\x93 del 1 fra 2010, brukte animat\xc3\xb8r Ben Hibon Reinigers animasjonsstil i kortfilmen The Tale of the Three Brothers._NEWLINE_Reinigers filmstil var inspirasjonen bak episoden \xc2\xabThe Answer\xc2\xbb i animasjonsserien Steven Universe.\n_START_SECTION_\nSkyggespill\n_START_PARAGRAPH_\nReinigers interesse for skyggespill holdt seg hele livet. Enkelte av bidragene hennes i andres filmer var skyggespill, blant annet i G.W. Pabsts Don Quixote (1933) og i Jean Renoirs La Marseillaise (1938).  _NEWLINE_S\xc3\xa5 lenge hun hadde \xc3\xb8konomi og muligheter til \xc3\xa5 lage silhuettfilmer, gikk all hennes tid med til dette, men hun var stadig interessert i \xc3\xa5 utvikle seg som silhuett- og skyggespillkunstner, og i 1936 bes\xc3\xb8kte hun Hellas for \xc3\xa5 se tradisjonelt skyggeteater, Karagiozis-teater. De nazistiske styresmaktene i Tyskland hevdet hardnakket at silhuett- og skyggeteater ikke var passende underholdning, og var negative til Reinigers kunst. Hun trengte ny inspirasjon for \xc3\xa5 holde motet oppe, og denne fant hun i Hellas. Karagiozis-teatret, den kjente dukkef\xc3\xb8reren \xc2\xabMollas\xc2\xbb og det begeistrede, stort sett voksne, publikum ga henne nytt mot. Hun tok ogs\xc3\xa5 praktisk l\xc3\xa6rdom med seg hjem; m\xc3\xa5ten dukkef\xc3\xb8rerens stenger var festet til figurene p\xc3\xa5, horisontalt med en l\xc3\xb8kke av l\xc3\xa6r, s\xc3\xa5 figurene kunne snu seg. Reiniger hadde v\xc3\xa6rt vant til \xc3\xa5 styre skyggefigurene med vertikale stenger, slik det gj\xc3\xb8res i flere tradisjonelle asiatiske skyggeteaterformer, men i sin bok fra 1970 skrev hun at hun n\xc3\xa5 var blitt helt \xc2\xabavhengig\xc2\xbb av \xc3\xa5 spille med horisontale stenger._NEWLINE_I 1943 hadde hun m\xc3\xb8tt Elsbeth Schulz, som hadde et profesjonelt skyggeteater. I 1945 m\xc3\xb8ttes de igjen, og etablerte skyggeteatret Berliner Schattenspiele. Reiniger klippet figurer, kulisser og andre dekorasjoner, og de spilte forestillinger sammen, blant annet flere etter br\xc3\xb8drene Grimms eventyr. Reiniger forlot Berliner Schattenspiele etter f\xc3\xa5 \xc3\xa5r, og arbeidet en tid som scenograf ved Theater am Schiffbauerdam. _NEWLINE_Det var vanskelig \xc3\xa5 f\xc3\xa5 arbeid nok i Tyskland, og i 1949 flyttet Reiniger og Koch til London, der hun fikk samarbeide med dukkespillerne Jan Bussell og Ann Hogarth. De viste skyggespill i pausene under sine marionetteforestillinger. Reiniger klippet nok en gang figurer, og viste hvordan de kunne fremf\xc3\xb8re skyggespill, med utgangspunkt i Oscar Wildes The Happy prince. Alle de tre skyggespillforestillingene Reiniger laget sammen med Bussell og Hogarth, ble vist p\xc3\xa5 BBC TV. Deretter fikk hun nye oppdrag med eventyr-skyggespill for BBC TV: Jorinde and Joringel, The Frog Prince, Good King Wenceslas, Cinderella med flere._NEWLINE_Etter at ektemannen d\xc3\xb8de i desember 1963, gikk Reiniger over til bare \xc3\xa5 arbeide med skyggeteater. Koch hadde v\xc3\xa6rt en s\xc3\xa5 viktig st\xc3\xb8tte og samarbeidspartner under animasjonsfilmingen, at hun ikke orket tanken p\xc3\xa5 \xc3\xa5 fortsette \xc3\xa5 arbeide med film uten ham._NEWLINE_I 1969 hadde hun premi\xc3\xa8re i London p\xc3\xa5 Santa Claus\xe2\x80\x99 Mistake, et skyggespill for stor scene.\n_START_SECTION_\nAndre medier og kunstarter\n_START_PARAGRAPH_\nI 1919 laget Reiniger sine f\xc3\xb8rste bokillustrasjoner, klippede silhuetter til Venus in Seide (= Venus i silke) av Gustav Hochstetter. Senere illustrerte hun flere b\xc3\xb8ker, og laget ogs\xc3\xa5 silhuett-illustrasjoner til tidsskriftet Atlantis.  _NEWLINE_(Logo for the National Deaf Children's Society)_NEWLINE_Reiniger var ogs\xc3\xa5 en talentfull akvarellmaler og tegner. I tillegg til at hun laget forklarende tegninger i sin egen bok Shadow theatres and shadow films, illustrerte hun noen f\xc3\xa5 andre b\xc3\xb8ker: King Arthur and His Knights of the Round Table av Roger Lancelyn Green i 1953; Ballet stories for young people av Gladys Davidson i 1959 og More ballet stories for young people av samme forfatter i 1961._NEWLINE_Lotte Reiniger var aktiv og kreativ helt til det siste, til tross for at helsen sviktet. Da hun var 81 \xc3\xa5r og bodde hos sine venner familien Happ i Dettenhausen, ble hun spurt av den evangeliske kirkeforeningen om hun kunne lage en liten bok med egne tekster og silhuettillustrasjoner for dem. Den skulle selges til inntekt for renovering av den lokale kirken. Hun p\xc3\xa5tok seg oppdraget, valgte \xc3\xa5 bruke H.C. Andersens eventyr Den lille havfrue som utgangspunkt, og i november 1980 var boken ferdig og kunne presenteres. Det var ved denne anledningen hun kom med det kjente utsagnet som er sitert i flere av kildene: \xc2\xabJeg tror mer p\xc3\xa5 eventyr enn p\xc3\xa5 aviser\xc2\xbb._NEWLINE_Etterlatte dokumenter viser at hun ogs\xc3\xa5 var en dyktig skribent og poet.\n_START_SECTION_\nArven etter Lotte Reiniger\n_START_PARAGRAPH_\nMye av Reinigers originalmateriale finnes i Stadsmuseum T\xc3\xbcbingen, som i 2008 \xc3\xa5pnet en permanent utstilling om henne og hennes kunst: Die Welt in Licht und Schatten: Scherenschnitt, Schattentheater, Silhouettenfilm (= Verden i lys og skygge: sakseklipp, skyggeteater, silhuettfilm). Filmmuseum D\xc3\xbcsseldorf har ogs\xc3\xa5 mye materiale knyttet til Reinigers arbeid, blant annet hennes animasjonsbord.  Reiniger donerte flere gjenstander fra den perioden hun bodde i England til BFI National Archive. Der finnes silhuettfigurer, bakgrunnsskjermer og andre gjenstander fra hennes arbeid og filmer, og arkivet konserverer og digitaliserer (per 2017) hele samlingen._NEWLINE_2. juni 2016 markerte Google 117-\xc3\xa5rsdagen for Reinigers f\xc3\xb8dsel, med en Google Doodle."