b'\n_START_ARTICLE_\nDen skotske uavhengighetskrig\n_START_PARAGRAPH_\nDen skotske uavhengighetskrig var en serie milit\xc3\xa6re felttog som ble utkjempet mellom Skottland og England p\xc3\xa5 slutten av 1200-tallet og begynnelsen av 1300-tallet._NEWLINE_Den f\xc3\xb8rste krigen (1296\xe2\x80\x931328) startet med at England invaderte Skottland i 1296 og sluttet med at Edinburgh-Northampton-traktaten ble signert i 1328. Den andre krigen (1332\xe2\x80\x931357) begynte med at Edvard Balliol og \xc2\xabde arvel\xc3\xb8se\xc2\xbb invaderte i 1332, og endte rundt 1357 med signeringen av Berwick-traktaten. Krigene var en del av den store nasjonale krisen for Skottland og perioden ble en av de mest avgj\xc3\xb8rende \xc3\xb8yeblikk i skotsk historie. P\xc3\xa5 slutten av begge kriger hadde Skottland fortsatt sin status som en fri og selvstendig nasjon. Skotsk selvstendighet var drivkraften gjennom hele konflikten. Krigen var ogs\xc3\xa5 betydningsfull av andre \xc3\xa5rsaker, som utviklingen av langbuen som et n\xc3\xb8kkelv\xc3\xa5pen i middelalderens krigf\xc3\xb8ring, og at Skottland fikk tette forbindelser til Frankrike.\n_START_SECTION_\nBakgrunnen til krigen: 1286-1292\n_START_PARAGRAPH_\nKong Alexander III av Skottland d\xc3\xb8de i 1286, og hans eneste \xc3\xa6tling til tronen var hans datterdatter, Margrete, kalt \xc2\xabJomfruen av Norge\xc2\xbb, datter av den norske kongen Eirik Magnusson og Alexanders datter Margaret som d\xc3\xb8de i barselseng. I 1290 signerte Vokterne av Skottland Birgham-traktaten som bestemte at Margaret, som var et barn, skulle giftes med s\xc3\xb8nnen til den engelsk kongen, Edvard I. Ekteskapet ville skape en meget tett forbindelse mellom tre nasjoner; Norge, Skottland og England, foruten en union mellom England og Skottland. Skottene insisterte p\xc3\xa5 at traktaten skulle erkl\xc3\xa6re at Skottland var uavhengig; \xc2\xabadskilt og todelt fra England if\xc3\xb8lge landets rettmessige grenser, fri i seg selv og uten underkastelse\xc2\xbb._NEWLINE_Beklageligvis, da Margaret seilte fra Norge til hennes nye land for \xc3\xa5 bli kronet, fikk hun feber og d\xc3\xb8de kort etter at skipet ankom Orkn\xc3\xb8yene den 26. september 1290. Med henne d\xc3\xb8de den siste av Huset Dunkeld og 13 utfordrere til den skotske tronen sto frem. De to hovedutfordrerne var Robert Bruce, 5. lord av Annandale (bestefar til den framtidige kong Robert Bruce) og John Balliol, lord av Galloway._NEWLINE_I frykt for borgerkrig mellom familiene Bruce og Balliol og deres tilhengere, skrev Vokterne til Edvard I av England og ba ham komme nordover og v\xc3\xa6re upartisk dommer mellom partene. Kong Edvard s\xc3\xa5 dette som den sjansen han lenge hadde ventet p\xc3\xa5 til \xc3\xa5 erobre Skottland. Han hadde allerede tatt Wales. Han ville v\xc3\xa6re hersker over alle De britiske \xc3\xb8yer._NEWLINE_I 1291 kom Edvard nordover og slo fast at han kom som overkonge av Skottland for \xc3\xa5 handle som r\xc3\xa5dgiver til etterf\xc3\xb8lgeren av den skotske krone. Den som ble skottenes konge m\xc3\xa5tte anerkjenne ham som overkonge. Det satte skottene i en vanskelig situasjon. Gjennom alle forhandlingene hadde Edvard sin profesjonelle arme st\xc3\xa5ende klar i tilfelle situasjonen tilspisset seg. Skottene fikk tre uker p\xc3\xa5 \xc3\xa5 bestemme seg. Men uten konge og uten en h\xc3\xa6rstyrke tilgjengelig hadde skottene ikke noe valg. De godtok Edvard som overkonge og ville akseptere hans r\xc3\xa5d. Deres beslutning kan ha v\xc3\xa6rt influert av at majoriteten av de skotske adelsmennene hadde store eiendommer i England som ville ha g\xc3\xa5tt tapt om de avviste Edvard._NEWLINE_Den 11. juni ga Edvard I, i egenskap som skotsk overkonge, ordre om alle skotske festninger og slott skulle p\xc3\xa5 \xc2\xabtempor\xc3\xa6r basis\xc2\xbb v\xc3\xa6re under hans kontroll og at alle skotske tjenestemenn skulle g\xc3\xa5 av og at nye ville bli innsatt av ham selv. To dager senere samlet Vokterne og de ledende skotske adelsmenn seg i Upsettlington for \xc3\xa5 sverge troskap til kong Edvard som deres overkonge. Alle skotter ble ogs\xc3\xa5 p\xc3\xa5lagt \xc3\xa5 betale skatt til Edvard, enten personlig eller ved et av de utpekte stedene innen 27. juli 1291._NEWLINE_Det var 13 m\xc3\xb8ter fra mai til august 1291 i Berwick hvor utfordrerne til tronen redegjorde for sine krav foran Edvard i det som ble husket som Den store anledningen (the Great Cause). Kravene til de fleste ble avvist ettersom deres tilh\xc3\xb8righet til tronen var av illegitim avstamming. Valget sto igjen mellom Balliol, Bruce og John de Hastings, 2. baron Hastings._NEWLINE_Hastings \xc3\xb8nsket at konged\xc3\xb8mmet skulle bli delt i tre like store deler mellom de tre mennene, mens b\xc3\xa5de Bruce og Balliol slo fast at riket var udelelig. Skottene \xc3\xb8nsket \xc3\xa5 holde landet samlet, og Hastings ble derfor diskvalifisert._NEWLINE_Den 3. august ba Edvard b\xc3\xa5de Balliol og Bruce om \xc3\xa5 velge 40 dommere hver, mens hans selv ville ha 24 til \xc3\xa5 avgj\xc3\xb8re tvisten. Det ble s\xc3\xa5 en utsettelse til juni 1292. Da de kom sammen klarte de 104 dommerne ikke gj\xc3\xb8re et klart valg. Det ble en ny utsettelse inntil 10. oktober 1292, og denne gangen fikk Edvard dommerne til \xc3\xa5 bli enes om at han \xe2\x80\x93 som overkonge \xe2\x80\x93 hadde retten til \xc3\xa5 tildele kongeverdigheten p\xc3\xa5 samme m\xc3\xa5te som han kunne tildele et baroni eller et grevskap.\n_START_SECTION_\nEngland bestemmer\n_START_PARAGRAPH_\nEdvard valgte Balliol den 17. november 1292 og den 30. november ble han kronet som konge av skottene ved Scone Abbey. Den 26. desember i Newcastle upon Tyne m\xc3\xa5tte kong John Balliol sverge troskap til kong Edvard for \xc3\xa5 ha mottatt konged\xc3\xb8mmet Skottland. Edvard gjorde det klart at han ans\xc3\xa5 Skottland som sin vasallstat. Balliol var altfor svak til \xc3\xa5 protestere, mens skottene mislikte Edvards krav. I 1294 ga Edvard ordre til Balliol om m\xc3\xb8te opp for ham og ga ham deretter ordre om \xc3\xa5 skaffe skotske tropper og penger til Englands invasjon av Frankrike innen 1. september 1294._NEWLINE_Da Balliol kom tilbake til Skottland hadde han et m\xc3\xb8te med r\xc3\xa5dsforsamlingen og etter et par dager med opphisset debatt la de planer for \xc3\xa5 motarbeide Edvards ordre. Et par uker senere ble et skotsk parlament dannet og et krigsr\xc3\xa5d best\xc3\xa5ende av 12 mann (4 jarler, 4 baroner og 4 biskoper) ble utpekt til \xc3\xa5 r\xc3\xa5de Balliol._NEWLINE_Sendebud ble \xc3\xb8yeblikkelig sent til kong Filip IV av Frankrike for \xc3\xa5 informere ham om de engelske krigsplanene. De forhandlet ogs\xc3\xa5 fram en gjensidig avtale om at Skottland skulle invadere England om England invaderte Frankrike. Til gjengjeld skulle Frankrike st\xc3\xb8tte Skottland. Traktaten ble sikret ved at det skulle arrangeres et bryllup mellom John Balliols s\xc3\xb8nn Edvard Balliol og Jeanne de Valois, kong Filips niese.\n_START_SECTION_\nAvtale mellom tre nasjoner\n_START_PARAGRAPH_\nEn annen traktat ble inng\xc3\xa5tt med kong Eirik Magnusson av Norge, hvor Norge for en sum av 40\xc2\xa0000 \xe2\x80\x98groat\xe2\x80\x99 skulle utstyre 100 krigsskip for 4 m\xc3\xa5neder av \xc3\xa5ret s\xc3\xa5 lenge fiendskapet mellom Frankrike og England varte (\xe2\x80\x98groat\xe2\x80\x99 var myntenhet p\xc3\xa5 1200-tallet i noen europeiske nasjoner, omtrent 1/8 unse (: 28,349 g) s\xc3\xb8lv). Selv om Norge aldri oppfylte sin del av avtalen, og Skottland heller ikke betale den avtalte summen, ble den fransk-skotske alliansen, senere kjent som Auld-alliansen, opprettholdt fram til 1560._NEWLINE_Det var ikke f\xc3\xb8r i 1295 at Edvard I ble oppmerksom p\xc3\xa5 de hemmelige fransk-skotske forhandlingene. Tidlig i oktober begynte Edvard \xc3\xa5 forsterke det nordlige forsvaret mot en mulig skotsk invasjon av en revitalisert skotsk h\xc3\xa6rstyrke. Det var ogs\xc3\xa5 p\xc3\xa5 denne tiden at Robert Bruce, den 6. lord av Annandale og far til den framtidige kong Robert Bruce I, ble utpekt til guvern\xc3\xb8r over Carlisle slott._NEWLINE_Edvard ga ordre til Balliol om ta kontroll over festningene i Berwick, Jedburgh og Roxburgh. I desember ble mer enn 200 av Edvards unders\xc3\xa5tter i Newcastle samlet for \xc3\xa5 danne en h\xc3\xa6rstyrke innen mars 1296 og i februar seilte en fl\xc3\xa5te nordover for \xc3\xa5 st\xc3\xb8tte landstyrkene i Newcastle._NEWLINE_Oppbyggingen av engelske styrker s\xc3\xb8r for engelsk-skotske grensen gikk ikke uoppdaget av skottene, og Balliol ga ordre om at alle tilgjengelige menn som kunne b\xc3\xa6re v\xc3\xa5pen skulle m\xc3\xb8tes n\xc3\xa6r grensen ved Caddonlee den 11. mars. Flere av de skotske adelsmennene valgte \xc3\xa5 ignorere ordren, inkludert Robert Bruce, jarlen av Carrick, ettersom hans far hadde f\xc3\xa5tt sine eiendommer p\xc3\xa5 Annandale beslaglagt av Balliol. Eiendommene var gitt videre til John Comyn, s\xc3\xb8nn av jarlen av Buchan som ogs\xc3\xa5 het John Comyn. Faren ble kalt Sorte Comyn mens s\xc3\xb8nnen ble kalt R\xc3\xb8de Comyn.\n_START_SECTION_\nKong Robert Bruce: 1306\xe2\x80\x931314\n_START_PARAGRAPH_\nWallace ble etterfulgt av Robert Bruce og John Comyn som felles Voktere, med William Lamberton, biskop av St. Andrews, oppnevnt i 1299, som en tredje og ikke minst n\xc3\xb8ytral Vokter for \xc3\xa5 oppretteholde freden mellom to andre. I l\xc3\xb8pet av dette \xc3\xa5ret la Frankrike og paven diplomatisk press p\xc3\xa5 England for \xc3\xa5 overtale Edvard I til \xc3\xa5 l\xc3\xb8slate Balliol fra fangenskapet og over i pavens varetekt. Wallace ble sendt til Frankrike for \xc3\xa5 s\xc3\xb8ke hjelp hos kong Filip IV. Muligens reiste han ogs\xc3\xa5 til Roma._NEWLINE_Det ble fred i 1302 etter ytterligere felttog fra Edvard I i 1300 og 1301. I 1303 og 1304 var Edvard igjen i krig og festningen Stirling, det siste betydningsfulle skotske befestningen falt og gikk over p\xc3\xa5 engelske hender, og i februar 1304 f\xc3\xb8rte forhandlinger til at de gjenv\xc3\xa6rende adelsmennene sverget troskap til Edvard I og at skottene overga seg. P\xc3\xa5 dette tidspunktet dannet Robert Bruce og William Lamberton en hemmelig allianse med det m\xc3\xa5l \xc3\xa5 f\xc3\xa5 Bruce plassert p\xc3\xa5 den skotske trone og der han skulle fortsette kampen._NEWLINE_Etter at Wallace ble fanget og henrettet i 1305 synes det som om Skottland var blitt fullstendig erobret. Oppr\xc3\xb8rene avtok i styrke for en periode. Men i 1306 ble det holdt et m\xc3\xb8te mellom Bruce og Comyn, de to gjenlevende utfordrerne til den skotske trone. M\xc3\xb8tet endte i forferdelse: samtalen mellom de to mennene gikk over i h\xc3\xb8ylytt krangling og Bruce stakk br\xc3\xa5tt dolken sin i Comyn. Med rivalen d\xc3\xb8d samlet Bruce den skotske adelen bak seg og ble kronet som skotsk konge i Scone bare seks uker etter at R\xc3\xb8de Comyn ble myrdet. _NEWLINE_Robert Bruce begynte deretter p\xc3\xa5 et nytt h\xc3\xa6rtokt for \xc3\xa5 frigj\xc3\xb8re sitt konged\xc3\xb8mme. Etter \xc3\xa5 ha blitt beseiret i kamp og drevet fra det skotske fastlandet som en fredl\xc3\xb8s gikk Bruce i skjul. Han kom fram i 1307, samlet en ny h\xc3\xa6r, og beseiret engelskmennene i rekke geriljakamper. Hans styrker begynte deretter \xc3\xa5 vokse i antall, oppmuntret av at kong Edvard I av England d\xc3\xb8de i juli 1307.\n_START_SECTION_\nFra Bannockburn til Edinburgh-Northampton: 1314\xe2\x80\x931328\n_START_PARAGRAPH_\nI 1320 ble Arbroath-deklarasjonen satt opp av en gruppe skotske adelsmenn for \xc3\xa5 informere paven om den skotske uavhengigheten fra England. To tilsvarende erkl\xc3\xa6ringer ble ogs\xc3\xa5 sendt av de geistlige og Robert I. I 1327 ble kong Edvard II av England avsatt og drept. Robert I av Skottland invaderte Nord-England og tvang kong Edvard III av England til \xc3\xa5 signere Edinburgh-Northampton-traktaten den 1. mai 1328. Der m\xc3\xa5tte England anerkjenne Skottland som uavhengig og Robert I som dets konge. For \xc3\xa5 ytterligere styrke freden ble Robert Bruces s\xc3\xb8nn og arving gift med s\xc3\xb8steren til Edvard III.\n_START_SECTION_\nDen andre uavhengighetskrig: 1332-1357\n_START_PARAGRAPH_\nDa Robert Bruce d\xc3\xb8de var kong David II for ung til \xc3\xa5 styre. Thomas Randolph, 1. jarl av Moray, ble utnevnt til Vokter, men Edvard III av England, til tross for at han hadde signert Edinburgh-Northampton-traktaten, var fast bestemt til \xc3\xa5 hevne ydmykelsene som skottene hadde p\xc3\xa5f\xc3\xb8rt ham. Han bestemte seg for \xc3\xa5 st\xc3\xb8tte Edvard Balliol, s\xc3\xb8nn av den tidligere kong John Balliol som hadde d\xc3\xb8dd i Frankrike. Edvard Balliol hadde et legitimt krav til den skotske tronen._NEWLINE_Edvard III hadde ogs\xc3\xa5 st\xc3\xb8tte fra en gruppe skotske adelsmenn, ledet av Balliol og Henry Deaumont, kjent som \xc2\xabDe arvel\xc3\xb8se\xc2\xbb (Disinherited). Denne adelige gruppen hadde gitt sin st\xc3\xb8tte til engelskmennene i Den f\xc3\xb8rste krigen og etter Bannockburn hadde Robert Bruce avskaffet deres titler og fratatt dem deres landomr\xc3\xa5der. Da det omsider ble fred fikk de ingen kompensasjon, og de var fast bestemte p\xc3\xa5 \xc3\xa5 f\xc3\xa5 tilbake sine gamle privilegier._NEWLINE_Jarlen av Moray d\xc3\xb8de 20. juli 1332. De skotske adelige samlet seg i Perth hvor de valgte Donald, jarlen av Mar, som den nye Vokteren. Samtidig var det en gruppe ledet av Balliol som hadde satt seil fra elven Humber. Gruppen besto av \xc2\xabarvel\xc3\xb8se\xc2\xbb adelsmenn og eventyrere, sannsynligvis ikke mer enn noen f\xc3\xa5 hundre mann, og de planla \xc3\xa5 invadere Skottland._NEWLINE_Edvard III var fortsatt formelt i fred med David II, og hans forbindelser med Balliol ble holdt hemmelig. Balliols desperate plan var d\xc3\xb8mt til \xc3\xa5 mislykkes, og Edvard III forb\xc3\xb8d ham \xc3\xa5 invadere Skottland fra elven Tweed. Det ville ha v\xc3\xa6rt et \xc3\xa5pent brudd p\xc3\xa5 fredstraktaten. I stedet sa Edvard seg villig til \xc3\xa5 vende et blindt \xc3\xb8ye til en invasjon som kom sj\xc3\xb8vegen, men gjorde det klart at om de feilet ville han fornekte dem og konfiskere alle deres engelske eiendommer.\n_START_SECTION_\nSkotter mot skotter\n_START_PARAGRAPH_\nOppr\xc3\xb8rerne gikk i land ved Kinghorn in Fife den 6. august. Nyheten om invasjonen hadde n\xc3\xa5dd frem f\xc3\xb8r dem, og da de marsjerte mot Perth oppdaget de at vegen sperret av en stor skotsk h\xc3\xa6r, hovedsakelig infanteri ledet av den nye Vokteren._NEWLINE_Ved slaget ved Dupplin Moor beseiret Balliols lille h\xc3\xa6r, ledet av Henry Beaumont, den betydelig st\xc3\xb8rre skotske h\xc3\xa6ren. Beaumont benyttet en taktikk som engelskmennene ville gj\xc3\xb8re ber\xc3\xb8mt under hundre\xc3\xa5rskrigen med riddere til fots i midten og bueskyttere p\xc3\xa5 flankene. Med et morderisk regn av piler over seg fikk de fleste av skottene ikke n\xc3\xa6rkontakt med fienden. Da nedslaktingen endelig var over var 2000 skotter og mange adelsmenn, inkludert Donald, jarlen av Mar, og Sir Robert Bruce (en s\xc3\xb8nn utenfor ekteskap av kong Robert I Bruce) d\xc3\xb8de. Edvard Balliol hadde da ingen vanskeligheter med \xc3\xa5 bli kronet til konge av Skottland ved Score Abbey. _NEWLINE_Balliols suksess overrasket Edvard III, som n\xc3\xa5 fikk en ny bekymring i sp\xc3\xb8rsm\xc3\xa5let om Balliols erobring av Skottland ville lede til en skotsk invasjon av England. Han samlet h\xc3\xa6ren og dro nordover._NEWLINE_I oktober fikk Sir Archibald Douglas, n\xc3\xa5 Vokter av Skottland, i stand en v\xc3\xa5penhvile med Balliol ved \xc3\xa5 samle det skotske parlamentet og la det avgj\xc3\xb8re sp\xc3\xb8rsm\xc3\xa5let om hvem den riktige kongen var. Oppmuntret av v\xc3\xa5penhvilen lot Balliol de fleste av sine engelske soldater g\xc3\xa5 og reiste til Annan p\xc3\xa5 nordsiden av Solway Firth. Han sendte to offisielle brev hvor han sa at med hjelp av England hadde han gjenvunnet sitt konged\xc3\xb8mme og anerkjente at Skottland alltid hadde v\xc3\xa6rt underlagt England. Han lovte ogs\xc3\xa5 land til Edvard III ved grensen, inkludert Berwick, og at han ville tjene den engelske kongen resten av livet. Men i desember, tidlig om morgenen, angrep Douglas uventet Balliol i Annan og drepte de fleste av mennene hans. Balliol selv greide \xc3\xa5 flykte gjennom et hull i veggen og r\xc3\xb8mte halvnaken p\xc3\xa5 hesteryggen til Carlisle.\n_START_SECTION_\nEngland angriper\n_START_PARAGRAPH_\nI april 1333 angrep Edvard III og Balliol med en stor engelsk h\xc3\xa6r Skottland og beleiret Berwick. Archibald Douglas fors\xc3\xb8kte \xc3\xa5 frigi byen i juli, men ble beseiret og drept i slaget ved Halidon Hill. David II og hans dronning ble sendt i sikkerhet ved Dumbarton slott, mens Berwick overga seg og ble annektert av Edvard III. P\xc3\xa5 dette tidspunktet var Skottland under engelsk okkupasjon. \xc3\x85tte av de skotske lavlandsfylkene ble overgitt til England av Edvard Balliol._NEWLINE_Kong Filip VI av Frankrike tilb\xc3\xb8d i begynnelsen av 1334 kong David II og hans hoff asyl i hans rike. I mai samme \xc3\xa5r ankom den tidligere skotske kongen Frankrike og opprettet et hoff i eksil ved Ch\xc3\xa2teau-Gaillard i Normandie. England og Frankrike l\xc3\xa5 p\xc3\xa5 denne tiden i en heftig tvist som med tiden skulle f\xc3\xb8re de to nasjonene inn det som ble kjent som hundre\xc3\xa5rskrigen. Samtidig vanskeliggjorde Filip VI de engelsk-franske fredsforhandlingene ved \xc3\xa5 erkl\xc3\xa6re at enhver fredstraktat mellom Frankrike og England m\xc3\xa5tte inkludere eksil-kongen av Skottland._NEWLINE_I David IIs frav\xc3\xa6r fortsatte en rekke Voktere kampen. I november m\xc3\xa5tte Edvard III igjen invadere Skottland, men han oppn\xc3\xa5dde lite og trakk seg tilbake i februar 1335 p\xc3\xa5 grunn av d\xc3\xa5rlig v\xc3\xa6r. Han og Edvard Balliol kom tilbake i juli med en styrke p\xc3\xa5 13\xc2\xa0000 mann og marsjerte gjennom Skottland, f\xc3\xb8rst til Glasgow og deretter til Perth hvor Edvard III installerte seg mens h\xc3\xa6ren herjet og plyndret landomr\xc3\xa5dene rundt. De oppr\xc3\xb8rske skottene fulgte n\xc3\xa5 en plan om \xc3\xa5 unng\xc3\xa5 regul\xc3\xa6re feltslag og evakuerte lavlandsbefolkningen til trygghet p\xc3\xa5 h\xc3\xb8ylandet. Noen skotske ledere som jarlen av Atholl underkastet seg kong Edvard III ved Perth._NEWLINE_Da Edvard III til slutt m\xc3\xa5tte reise tilbake til England benyttet de gjenv\xc3\xa6rende lederne av den skotske motstandsbevegelsen anledningen til \xc3\xa5 velge Sir Andrew Murray som Vokter. Murray forhandlet ganske fort frem en v\xc3\xa5penhvile med Edvard i april 1336. Samtidig kom det sendebud fra Frankrike og Den hellige stol som fors\xc3\xb8kte \xc3\xa5 forhandle frem en fredsavtale mellom Skottland og England. I januar trakk skottene opp et forslag hvor de ville anerkjenne den gamle og barnl\xc3\xb8se Edvard Balliol som sin konge, men at eksil-kongen David II skulle v\xc3\xa6re hans arving og skulle kunne forlate Frankrike og leve i England.\n_START_SECTION_\nBrent jord\n_START_PARAGRAPH_\nMen, David II var den som forkastet fredsutkastet, noe som f\xc3\xb8rte til at en engelsk h\xc3\xa6r under Henry av Lancaster invaderte Skottland i mai og av en annen h\xc3\xa6rstyrke ledet av Edvard III i juli. Sammen herjet de to h\xc3\xa6rene mye av det s\xc3\xb8rvestlige Skottland og Clyde-dalen. Alarmert av den engelske invasjonen erkl\xc3\xa6rte Filip VI av Frankrike at han aktet \xc3\xa5 st\xc3\xb8tte Skottland med alle de midler han hadde tilgjengelig. Han hadde en stor fl\xc3\xa5te og en h\xc3\xa6rstyrke klar til \xc3\xa5 invadere b\xc3\xa5de England og Skottland. Edvard III reiste hastig tilbake til England mens skottene under ledelse av Murray erobret og \xc3\xb8dela de engelske befestningene, foruten \xc3\xa5 herje omr\xc3\xa5dene p\xc3\xa5 landsbygda for \xc3\xa5 gj\xc3\xb8re det ubeboelig for de engelske soldatene._NEWLINE_Selv om Edvard III igjen hadde invadert Skottland ble han mer og mer nerv\xc3\xb8s for en mulig fransk invasjon, og mot slutten av 1336 hadde skottene igjen f\xc3\xa5tt kontroll over det meste av landet. I 1338 snudde b\xc3\xb8lgen atter en gang. Mens \xe2\x80\x99Black Agnes\xe2\x80\x99, grevinnen av Dunbar og March, fortsatte \xc3\xa5 motst\xc3\xa5 den engelske beleiringen av slottet Dunbar, til tross for kraftig beskytning av festningsverkene, fikk Skottland et pusterom da Edvard III krevde den franske tronen og landsatte sin h\xc3\xa6rstyrke i Flandern: Hundre\xc3\xa5rskrigen med Frankrike var i gang._NEWLINE_Det kongeriket som Robert Bruce m\xc3\xb8ysommelig hadde bygd opp og erobret ble splintret i l\xc3\xb8pet av bare ni \xc3\xa5r. Mange av de erfarne og betydningsfulle adelsmennene var d\xc3\xb8de, og \xc3\xb8konomien som bare s\xc3\xa5 vidt hadde begynte \xc3\xa5 komme seg etter tidligere kriger, l\xc3\xa5 atter i ruiner. Det var et fattig og n\xc3\xb8dstilt land med sterk behov for fred og stabilt styre som David II kom tilbake til i juni 1341.\n_START_SECTION_\nSkottland invaderer England\n_START_PARAGRAPH_\nDavid II var fast bestemt p\xc3\xa5 \xc3\xa5 leve opp til minnet etter sin str\xc3\xa5lende far. Han ignorerte v\xc3\xa5penhvilen med England og var fast bestemt p\xc3\xa5 \xc3\xa5 st\xc3\xb8tte sin franske allierte, kong Filip VI. _NEWLINE_I 1341 ledet han et plyndringstokt inn i England og tvang dermed Edvard III til \xc3\xa5 sende milit\xc3\xa6r st\xc3\xb8tte nordover. _NEWLINE_I 1346, etter ytterligere skotske h\xc3\xa6rtokter, argumenterte kong Filip VI for en motinvasjon av England som svar p\xc3\xa5 de engelske festningsverkene ved Calais. David II aksepterte og ledet personlig en skotsk h\xc3\xa6rstyrke p\xc3\xa5 12\xc2\xa0000 mann s\xc3\xb8rover for \xc3\xa5 erobre Durham. England svarte med en h\xc3\xa6rstyrke p\xc3\xa5 5000 som marsjerte nordover fra Yorkshire. Den 14. oktober ble skottene beseiret i slaget ved Neville\xe2\x80\x99s Cross. Skottene led store tap, og David II selv ble s\xc3\xa5ret i ansiktet av to piler f\xc3\xb8r han ble tatt til fange. Han hadde fortsatt nok styrke til \xc3\xa5 sl\xc3\xa5 ut to tenner p\xc3\xa5 engelskmannen som hadde fanget ham._NEWLINE_Etter en periode i rekonvalesens ble David II fraktet til fangenskap i Tower of London. Der satt han i 11 \xc3\xa5r. I denne perioden ble Skottland styrt av hans nev\xc3\xb8, Robert Stewart, 7. High Steward av Skottland. Edvard Balliol returnerte til Skottland enda en gang med en mindre styrke, men greide bare \xc3\xa5 ta kontroll over deler av Galloway. Hans h\xc3\xa6r ble mindre med tiden inntil ha ga opp kravet p\xc3\xa5 den skotske tronen i 1356. I 1364 d\xc3\xb8de han barnl\xc3\xb8s.\n_START_SECTION_\nStriden ebber ut\n_START_PARAGRAPH_\nDen 3. oktober 1357 ble David II l\xc3\xb8slatt fra sitt fangenskap i henhold til Berwick-traktaten som p\xc3\xa5la at skottene \xc3\xa5 betale den umulige summen av 100\xc2\xa0000 merker for ham (1 merke var 2/3 av et engelsk pund) i l\xc3\xb8pet av de neste ti \xc3\xa5rene. Skottene m\xc3\xa5tte t\xc3\xa5le tung beskatning for \xc3\xa5 betale l\xc3\xb8sepengene, men David II fikk mange i mot seg da han benyttet skatteinntektene for \xc3\xa5 dekke egne behov. Skottland var i en vanskelig situasjon, herjet av krig og redusert av svartedauden. F\xc3\xb8rste avdrag p\xc3\xa5 l\xc3\xb8sesummen ble betalt, andre avdrag var forsinket og etter det var det ikke mer \xc3\xa5 betale med._NEWLINE_I 1363 reiste David II til London hvor han gjorde en avtale med England. Hvis han d\xc3\xb8de barnl\xc3\xb8s skulle den skotske kronen g\xc3\xa5 til Edvard III, som var hans svoger, eller en av hans s\xc3\xb8nner, og at Skjebnesteinen (Stone of Destiny) skulle bli returnert til sitt hjemland for kroningen. Skottene selv avviste denne avtalen og tilbud heller \xc3\xa5 fortsette \xc3\xa5 betale l\xc3\xb8sepengene som da hadde \xc3\xb8kt til 100\xc2\xa0000 pund. De truet ogs\xc3\xa5 med \xc3\xa5 avsette David II. _NEWLINE_I 1369 ble partene enige om en v\xc3\xa5penhvile p\xc3\xa5 24 \xc3\xa5r og i 1369 ble traktaten av 1365 kansellert og erstattet med ny. Denne ga fordeler ogs\xc3\xa5 til Skottland, takket v\xc3\xa6re Englands krig med Frankrike. De nye betingelsene trakk de 44\xc2\xa0000 merker som allerede var blitt betalt, fra det opprinnelige kravet p\xc3\xa5 100\xc2\xa0000. Den resterende summen skulle betales i rater p\xc3\xa5 4000 i l\xc3\xb8pet av de neste 14 \xc3\xa5rene._NEWLINE_David II hadde tapt sin popularitet, og adelen hadde ingen respekt for ham da han giftet seg med enken til en lav\xc3\xa6ttet \xe2\x80\x98laird\xe2\x80\x99 etter hans engelske kone d\xc3\xb8de. Han d\xc3\xb8de selv i februar 1371. Da Edvard III av England d\xc3\xb8de i 1377 var fortsatt 24\xc2\xa0000 merker av erstatningen som enn\xc3\xa5 ikke var betalt.'