b'\n_START_ARTICLE_\nOi!\n_START_PARAGRAPH_\nOi! er en kontroversiell undersjanger av musikkformen p\xc3\xb8nkrock som har sitt opphav i Storbritannia p\xc3\xa5 slutten av 1970-tallet og tidlig p\xc3\xa5 1980-tallet. Musikken, dens kulturelle identitet og dens tilknyttede subkultur hadde det m\xc3\xa5l f\xc3\xb8re sammen britiske p\xc3\xb8nkere, snauskaller og arbeiderklasseungdommer._NEWLINE_Oi!-bevegelsen var delvis en reaksjon p\xc3\xa5 mottagelsen som mange av de som deltok p\xc3\xa5 rockescenen i den tidlige p\xc3\xb8nken, karakterisert av Steve Kent, gitarist i The Business, som \xc2\xabtrendy universitetsfolk som brukte lange ord, fors\xc3\xb8kte \xc3\xa5 v\xc3\xa6re kunstnerisk og mistet grepet.\xc2\xbb  Andr\xc3\xa9 Schlesinger, sanger i The Press, mente at \xc2\xabOi! deler mange likheter med folkemusikken, foruten dens enkle musikalske struktur; gammeldags i en del tilfeller, r\xc3\xa5 i andre, dessuten brutalt \xc3\xa6rlig, forteller den vanligvis en historie basert p\xc3\xa5 sannhet.\xc2\xbb Men som en form for britisk p\xc3\xb8nk assosiert med snauskaller har Oi! ofte blitt avvist som rasistisk og knyttet opp til fascisme. En slik forst\xc3\xa5else kan v\xc3\xa6re en forenkling og overser de mer komplekse politiske str\xc3\xb8mningene innenfor Oi! og ulike ungdomskulturelle uttrykk som roterte rundt begrepet \xc2\xabp\xc3\xb8nk\xc2\xbb p\xc3\xa5 denne tiden._NEWLINE_For journalisten, forfatteren og aktivisten Garry Bushell, som kom opp med begrepet \xc2\xabOi!\xc2\xbb p\xc3\xa5 slutten av 1980-tallet som tittelen p\xc3\xa5 en samleplate som hadde til m\xc3\xa5l \xc3\xa5 forst\xc3\xa5 p\xc3\xb8nk som en form for \xc2\xabarbeiderklasseprotest\xc2\xbb, best\xc3\xa5r Oi! av \xc2\xaben l\xc3\xb8s allianse av flyktige, ungdommelig talent, snauskaller, uv\xc3\xb8rne, hooliganer, rebeller med eller uten en sak, forent av deres klassebakgrunn, deres \xc3\xa5nd, deres \xc3\xa6rlighet og deres kj\xc3\xa6rlighet til rasende rock\xe2\x80\x98n\xe2\x80\x99roll\xe2\x80\x99\xc2\xbb.\n_START_SECTION_\nHistorie\n_START_PARAGRAPH_\nOi! ble anerkjent som en musikksjanger p\xc3\xa5 slutten av 1970-tallet, og oppsto som en reaksjon p\xc3\xa5 kommersialiseringen av p\xc3\xb8nkrocken. Den forente lyden fra tidlige p\xc3\xb8nkeband som Sex Pistols, the Ramones, The Clash, og The Jam med innflytelse fra britiske rockband fra 1960-tallet som Small Faces og The Who. Den kan beskrives som aggressiv, dansbar rock med allsang i refrengene. Musikken, som hadde ogs\xc3\xa5 r\xc3\xb8tter i glamrocken som Slade og Sweet, startet mer som pubrock med tekster alle sang med p\xc3\xa5, akkurat slik man gjorde p\xc3\xa5 fotballkamper, og p\xc3\xa5 1980-tallet beveget den seg ogs\xc3\xa5 mot heavy metal. Selv om Oi! har blitt forst\xc3\xa5tt som hovedsakelig en sjanger dominert av snauskaller, var de f\xc3\xb8rste Oi!-gruppene best\xc3\xa5ende av p\xc3\xb8nkere og folk som ikke passet inn i b\xc3\xa5sen av verken snauskaller eller p\xc3\xb8nkere._NEWLINE_F\xc3\xb8rste generasjon av Oi!-band, slike som Sham 69 og Cock Sparrer, var aktive i flere \xc3\xa5r f\xc3\xb8r begrepet \xc2\xabOi!\xc2\xbb ble benyttet retrospektivt for \xc3\xa5 beskrive deres musikkstil. I 1980 ga Garry Bushell, da musikkjournalist i avisen Sounds, betegnelsen ved \xc3\xa5 ta navnet fra forvanskningen \xc2\xabOi!\xc2\xbb som Stinky Turner fra Cockney Rejects benyttet for \xc3\xa5 introdusere gruppas sanger. Det er et gammelt britisk uttrykk i betydningen \xc2\xabhei!\xc2\xbb eller \xc2\xabhallo!\xc2\xbb. I tillegg til Cockney Rejects var det andre grupper som ble karakterisert som Oi!-band: Angelic Upstarts, The 4-Skins, The Business, Anti-Establishment, Blitz, The Blood, og Combat 84._NEWLINE_Den r\xc3\xa5dende ideologien til den opprinnelige Oi!-bevegelsen var en grov utgave av arbeiderklasse-oppr\xc3\xb8r. De tekstmessige temaene i sangene handlet om arbeidsl\xc3\xb8shet, arbeideres rettigheter, trakasserier og overgrep fra politiet og andre autoriteter, og undertrykkelse av myndighetene. Sangene var ogs\xc3\xa5 preget av mindre politiske uttrykk som gatevold, fotball, sex og alkohol._NEWLINE_En del tilhengere av Oi!-bevegelsen var involvert i nynazistiske og rasistiske organisasjoner som National Front (NF) og British Movement (BM), noe som har f\xc3\xa5tt en del kritikere til \xc3\xa5 avvise Oi! som en rasistisk bevegelse. Imidlertid var det ingen av de f\xc3\xb8rste bandene som var assosiert med den f\xc3\xb8rste Oi!-scenen som fremmet verken rasisme eller nynazisme. En del grupper som Angelic Upstarts, The Business, The Burial og The Oppressed var tvert imot assosiert med venstreorientert politikk og antirasisme, og en del andre var lite aktive eller interessert i politikk._NEWLINE_Den nynazistiske snauskalle-bevegelsen har utviklet sin egen musikksjanger som de kaller \xc2\xabRock mot kommunisme\xc2\xbb (RAC), og som har musikalske og estetiske likheter med Oi!, men som ikke er tilknyttet Oi!. Forskeren Timothy S. Brown har skrevet at Oi! \xc2\xabspilte en viktig symbolsk rolle i politiseringen av snauskallekulturen. Ved \xc3\xa5 gi, for f\xc3\xb8rste gang, et musikalsk fokus til identiteten til snauskallene som \xc2\xabhvite\xc2\xbb \xe2\x80\x94 som hadde ingenting \xc3\xa5 gj\xc3\xb8re med tilstedev\xc3\xa6relsen av vestindiske immigranter og liten opplagt forbindelse med svarte musikalske r\xc3\xb8tter \xe2\x80\x94 ga Oi! et musikalsk fokus for nye visjoner for identiteten til snauskallene [og] en inngang for en ny type h\xc3\xb8yreorientert rockemusikk.\xc2\xbb Nevnte Garry Bushell har sl\xc3\xa5tt fast at den nynazistiske \xc2\xabwhite power\xc2\xbb-musikken var \xc2\xabhelt fjernt fra oss. Vi hadde ingenting til felles, annet enn en felles misn\xc3\xb8ye for hverandre.\xc2\xbb _NEWLINE_Den generelle medieverden \xc3\xb8kte sin krav p\xc3\xa5 at Oi! var knyttet til nynazisme og rasisme etter en Oi!-konsert i Hambrough Tavern i Southall den 4. juli 1981 som endte med fem timer med oppt\xc3\xb8yer, 120 mennesker som ble skadet og konserthallen som ble brent ned. F\xc3\xb8r konserten hadde en del av publikum dratt rundt i omr\xc3\xa5det og skriblet nynazistiske slagord og trakassert asiatiske beboere i omr\xc3\xa5det. Reaksjonen til de lokale asiatiske ungdommene var \xc3\xa5 kaste flasker med brennende bensin og andre objekter p\xc3\xa5 konsertlokalet i den tro at konserten (med band som The Business, The 4-Skins og The Last Resort) var en nynazistisk sammenkomst. I virkeligheten var ingen av bandene nynazistiske, og publikumet p\xc3\xa5 rundt 500 var sv\xc3\xa6rt blandet, fra venstreorienterte til svarte, fra p\xc3\xb8nkere til ungdom uten s\xc3\xa6rskilt tilknytning._NEWLINE_I kj\xc3\xb8lvannet av oppt\xc3\xb8yene var det mange Oi!-grupper som ford\xc3\xb8mte rasisme og fascisme. Disse meldingene ble kynisk mottatt fra mange grunnet et samlealbum som ble utgitt i mai 1981. Dets tittel var Strength Thru Oi! som i seg selv var et ordspill p\xc3\xa5 et nazistisk slagord Kraft durch Freude. I tillegg viste omslaget Nicky Crane, en nazistisk snauskalle-aktivist som satt i fengsel med en dom p\xc3\xa5 fire \xc3\xa5r for rasistisk vold, vist mens han knytter nevene truende og sparker med store st\xc3\xb8vler. Crane kom senere til \xc3\xa5 ta avstand fra sin nazistiske fortid etter \xc3\xa5 ha avsl\xc3\xb8rt at han var homofil. Bushell, som hadde satt sammen albumets utvalg av grupper og sanger, insisterte p\xc3\xa5 at tittelen var en vits p\xc3\xa5 The Skids\xe2\x80\x99 album Strength Through Joy og at han ikke var oppmerksom p\xc3\xa5 konnotasjonene til Nazi-Tyskland. Han nektet ogs\xc3\xa5 for \xc3\xa5 kjenne til identiteten til snauskallen p\xc3\xa5 albumets omslag inntil det ble avsl\xc3\xb8rt av avisen Daily Mail to m\xc3\xa5neder etter utgivelsen. Bushell, som var sosialist, merket seg ironien i \xc3\xa5 bli stemplet som en h\xc3\xb8yreekstremist av en avis som i sin tid \xc2\xabst\xc3\xb8ttet Oswald Mosleys svartskjorter, Mussolinis invasjon av Abyssinia, og pasifiseringspolitikken med Hitler helt opp til utbruddet av den andre verdenskrig.\xc2\xbb_NEWLINE_Etter at Oi!-bevegelsen tapte sin drivkraft i Storbritannia, spredte den seg til en viss grad til deler av Europa, til Nord-Amerika, og Asia. S\xc3\xa6rlig i USA speilte Oi!-fenomenet hardcore p\xc3\xb8nken tidlig p\xc3\xa5 1980-tallet med Oi!-p\xc3\xa5virkede band som Agnostic Front, Iron Cross, og Anti Heros. Senere amerikanske grupper som Rancid og Dropkick Murphys har kreditert Oi! som en kilde for inspirasjon. P\xc3\xa5 midten av 1990-tallet var det en fornyet interesse for Oi!-musikken i Storbritannia, noe som f\xc3\xb8rte til at eldre grupper fikk mer anerkjennelse. P\xc3\xa5 2000-tallet har mange av de f\xc3\xb8rste britiske bandene kommet sammen igjen og opptr\xc3\xa5dt og til dels spilt inn plater.'