b"\n_START_ARTICLE_\nRealisme (litteratur)\n_START_PARAGRAPH_\nRealismen er en tidsepoke innen litteraturhistorien, som blomstret opp etter poetisk realisme rundt 1875, og varte utover mot 1890-tallet. Den fremstod som en reaksjon p\xc3\xa5 nasjonalromantikken. Videreutviklingen av realismen finner man i naturalismen (1885\xe2\x80\x931890).\n_START_SECTION_\nFremvekst\n_START_PARAGRAPH_\n1800-tallet var et \xc3\xa5rhundre preget av endring. I denne tiden utvikles ogs\xc3\xa5 det vi kaller det moderne samfunnet. I et moderne samfunn er mennesket og fornuften i sentrum. Arven fra opplysningstida, humanismen, fremmet individets frihet og selvstendighet. I selvstendighetens \xc3\xa5nd ble mange av Europas stater samlet eller demokratisert. _NEWLINE_Naturvitenskap p\xc3\xa5virket ogs\xc3\xa5 i stor grad samfunnsutviklingen. Av tenkere og vitenskapsmenn med stor innvirkning p\xc3\xa5 realismen kan nevnes: Francois Voltaire, Immanuel Kant, Charles Darwin, John Stuart Mill og Auguste Comte. Nye teknologier ble utviklet, og industrialiseringen skj\xc3\xb8t fart i Europa, i f\xc3\xb8rste omgang i England og Frankrike, men etter 1850, ogs\xc3\xa5 i Norge. Naturvitenskapens triumf problematiserte eksistensen av en h\xc3\xb8yere makt. Man mistet troen p\xc3\xa5 Gud og Skaperverket; samfunnet gjennomg\xc3\xa5r en sekularisering. Vitenskapen stiller sp\xc3\xb8rsm\xc3\xa5l ved vedtatte sannheter. Det utvikles en samfunnskritisk kultur. 1800-tallet var det moderne samfunnets \xc3\xa5rhundre, og i denne tiden f\xc3\xa5r ogs\xc3\xa5 moderne litteratur sitt gjennombrudd. Den moderne litteraturen viser seg i to retninger; den tradisjonelle, med realismen og naturalismen, og den modernistiske og mer eksperimentelle, med nyromantikken.\n_START_SECTION_\nGjennombrudd i Norge\n_START_PARAGRAPH_\nMange betrakter den danske litteraturviteren Georg Brandes' forelesning \xc2\xabHovedstr\xc3\xb8mninger i det 19ende Aarhunredes Litteratur\xc2\xbb fra 1871 som innledningen til realismen. Han kritiserer den samtidige litteraturen og \xc3\xb8nsker en mer samfunnskritisk skrivning i takt med utviklingen i resten av Europa. Han uttaler: \xc2\xabDet, at en litteratur i vore dage lever, viser sig i, at den s\xc3\xa6tter problemer under debat\xc2\xbb. Forelesningen f\xc3\xa5r f\xc3\xb8lger ogs\xc3\xa5 i norsk kulturliv. _NEWLINE_En foregangskvinne innen samfunnskritisk diktning er Camilla Collett, som allerede i 1854-55 utga romanen \xc2\xabAmtmandens D\xc3\xb8tre\xc2\xbb, som kritiserte det arrangerte ekteskapet. Likevel regner mange dramaet \xc2\xabEn Fallitt\xc2\xbb (1875) av Bj\xc3\xb8rnstjerne Bj\xc3\xb8rnson som det f\xc3\xb8rste signalet p\xc3\xa5 et omslag i norsk litteratur. F\xc3\xa5 \xc3\xa5r senere kom Henrik Ibsen med \xc2\xabSamfundets St\xc3\xb8tter\xc2\xbb (1877) og \xc2\xabEt Dukkehjem\xc2\xbb (1879).\n_START_SECTION_\nHovedtrekk\n_START_PARAGRAPH_\nRealistene \xc3\xb8nsket \xc3\xa5 skrive tendensromaner; de ville komme med et synspunkt i samfunnsdebatten. Tematikken er gjerne konflikten mellom individ og samfunn. Mennesket vil realisere seg, men m\xc3\xb8ter stengsler i form av ektefelle, kirke, skoleverk eller sosial tilh\xc3\xb8righet. Samfunnet hindrer menneskets frihet, og det er dette realistene kritiserer. Eksempel p\xc3\xa5 denne konflikten finner vi blant annet i en replikk av Nora i \xc2\xabEt Dukkehjem\xc2\xbb. Hun vil ut i verden for \xc3\xa5 \xc2\xabkomme etter hvem som har rett, samfunnet eller jeg\xc2\xbb. Realistene kritiserer institusjoner som familien, ekteskapet, arbeidslivet og forholdet mellom kj\xc3\xb8nn, generasjoner og klasser. _NEWLINE_Realistene tror at mennesket kan realisere seg selv ved \xc3\xa5 bryte samfunnets normer. De trodde mennesket kunne forme sitt eget liv og gj\xc3\xb8re de rette valgene. Dette samsvarer med eksistensialismen og liberalismen, som var de r\xc3\xa5dende filosofiene i tida. Dette er et sv\xc3\xa6rt positivt menneskesyn. Realistene hadde fremtidstro, og \xc3\xb8nsket \xc3\xa5 endre samfunnet til det bedre med sin litteratur. Kunsten hadde et m\xc3\xa5l. _NEWLINE_Fordi de f\xc3\xa6rreste i 1800-tallets samfunn hadde valgmulighetene til \xc3\xa5 bryte ut av samfunnsordningene, hentes gjerne hovedpersonene fra det stadig voksende borgerskapet. Ofte var de kvinner. De var undertrykte, men hadde et valgalternativ og l\xc3\xa6rte \xc3\xa5 bruke det. _NEWLINE_Enhver samfunnskritikk \xc3\xb8nsker \xc3\xa5 formidle en sannhet. Realistene \xc3\xb8nsket \xc3\xa5 beskrive en virkelighet som fremstod mest mulig sann og troverdig. Derfor er realismen gjennomsyret av den objektive fornuften. Romanen og dramaet ble de fremste uttrykksformene, ettersom disse var mer prosabasert og gav rom for objektivitet. I realismen var m\xc3\xa5let en objektiv forteller. Synsvinkelen var scenistisk og refererende, men med begrenset innsyn i fortellingens personer gjennom blant annet bruk av replikker. Andre spr\xc3\xa5klige kjennetegn er at handlingen foreg\xc3\xa5r kronologisk og over en kort tidsperiode, slik at det for leseren vil oppfattes som n\xc3\xa6rmere egen virkelighet. Spr\xc3\xa5ket er lett og direkte, uten romantiske utmalninger. _NEWLINE_For \xc3\xa5 gi inntrykk av \xc3\xa5 formidle virkeligheten, skrev realistene om troverdige personer i samtida. De beskrives ofte med s\xc3\xa6rpreg, som gj\xc3\xb8r dem til sannsynlige individer. Likevel \xc3\xb8nsket realistene \xc3\xa5 rette kritikken mot st\xc3\xb8rre samfunnsgrupper, ikke enkeltpersoner. Derfor ga de karakterene sine egenskaper som gjorde dem til representanter for en gruppe. Prester beskrives som hyklerske, l\xc3\xa6rere som autorit\xc3\xa6re og dumme. En slik \xc2\xabgrunn\xc2\xbb beskrivelse av karakterer, betegnes som \xc2\xabtyper\xc2\xbb. _NEWLINE_Ved \xc3\xa5 stille typene sammen p\xc3\xa5 en bestemt m\xc3\xa5te, skapte forfatteren sympati eller antipati hos leseren. Leseren ledes p\xc3\xa5 til en oppfatning av hva som er rett og galt. P\xc3\xa5 dette viset makter realistiske kunstnere det paradoksale \xc3\xa5 komme med objektiv samfunnskritikk."