b'\n_START_ARTICLE_\nDorilla in Tempe\n_START_SECTION_\nHistorie\n_START_PARAGRAPH_\nDorilla in Tempe ble godt mottatt under premieren og ble en av de personlige favorittene til Vivaldi. Operaen ble det f\xc3\xb8rste verket til Vivaldi med mezzosopranen Anna Gir\xc3\xb2 i en av rollene. Hun hadde et livslangt vennskap og profesjonelt partnerskap med Vivaldi. Operaen ble ogs\xc3\xa5 kjent for de visuelle aspektene, og hadde de mest utf\xc3\xb8rlige kulissene (av Antonio Mauro) i operahistoria fram til da. Den var ogs\xc3\xa5 kjent for den vakre koreografien til Giovanni Galletto._NEWLINE_I 1728 ble operaen spilt p\xc3\xa5 ny p\xc3\xa5 det vesle Teatro San Margherita i Venezia, med nesten identisk tekst, og igjen i Praha ved Sporck teater v\xc3\xa5ren 1732, denne gangen med store endringer i librettoen. Under karnevalet i 1734 ble operaen igjen spilt ved Teatro San Angelo, denne gangen som en pastisj med nyere musikk fra andre komponister, blant andre Hasse, Giacomelli og Leo.\n_START_SECTION_\nMusikk\n_START_PARAGRAPH_\nDet eneste partituret en har fra Dorilla in Tempe, som ligger i Torino, er fra pastisj-framf\xc3\xb8ringen i 1734. Heldigvis inneholdt ikke bare partituret de mange tilleggene , men ogs\xc3\xa5 mye av det som ble tatt bort fra de tidligere produksjonene. Noe som er uvanlig for operapartiturene til Vivaldi er at sinfoniaen er tydelig knyttet til hovedoperaen. Den f\xc3\xb8lger tittelsiden i stedet for \xc3\xa5 komme f\xc3\xb8r denne, og musikken i siste satsen - en C-dur-utgave av \xc3\xa5pningen av V\xc3\xa5ren\xe2\x80\x93 dukker opp i \xc3\xa5pningsrefrenget p\xc3\xa5 operaen.'