b"\n_START_ARTICLE_\nCaproni Ca.95\n_START_SECTION_\nHistorie\n_START_PARAGRAPH_\nBiplanflyet Caproni Ca.90 var ikke det eneste prosjektet for Societ\xc3\xa0 Italiana Caproni i slutten p\xc3\xa5 1920-tallet, idet man besvarte de italienske flyv\xc3\xa5penoffiserenes foresp\xc3\xb8rsel om \xc2\xabgiganter\xc2\xbb som skulle testes for \xc3\xa5 finne fram til det optimale \xc2\xabluftslagskipet\xc2\xbb fremstilt av luftkrigsteoretikeren General Giulio Douhet i hans verk Il dominio dell'aria (p\xc3\xa5 engelsk som The command of the air) fra 1921. En ny og mer presis foresp\xc3\xb8rsel fra luftministeriet i 1927 oppgav at et fly i en avansert konstruksjon av metall skulle ha en v\xc3\xa5penlast p\xc3\xa5 2\xc2\xa0000 kg med en avstand p\xc3\xa5 3\xc2\xa0000 km, og evnen til \xc3\xa5 n\xc3\xa5r 5\xc2\xa0000 km._NEWLINE_Til tross for erfaringene med bygging av store bombefly basert p\xc3\xa5 dobbeltdekkerkonfigurasjonen med Ca.79 og Ca.90 var det besluttet \xc3\xa5 ha et s\xc3\xa5 aerodynamisk rent fly som mulig, og dermed presenterte sitt utkast for luftministeriet i februar-mars 1928. Utkastet gikk ut p\xc3\xa5 at et skuldervinget monoplanfly vil v\xc3\xa6re f\xc3\xb8rstevalget for det planlagte prosjektet. Dette ble akseptert med en kontrakt som gikk ut p\xc3\xa5 at prototypen skal leveres senest oktober 1932. Caproni m\xc3\xa5tte aksepterte en redusering i utbetalingen fra 2,7 million lira til 2,362 mill. lira._NEWLINE_Offisielt hendt leveringen av Ca.95-flyet som fikk serienummeret MM.100 for milit\xc3\xa6r tjeneste den 19. mai 1932. Det hersket usikkerhet om dateringen p\xc3\xa5 flyets jomfruturen som kan ha hendt i 1929 eller 1930, men det var f\xc3\xb8rst offentlig vist for publikum p\xc3\xa5 Littorio flyplass ved Roma i juni 1930.\n_START_SECTION_\nTeknisk beskrivelse\n_START_PARAGRAPH_\nCa.95 flyet var et skuldervinget monoplan med fast understell. Flykroppen besto av et st\xc3\xa5lr\xc3\xb8rskjelett, trukket med duk, men i et oktagonalt tverrsnitt. Cockpiten eller f\xc3\xb8rerrommet var lukket, med dobbelt rorkontroll for begge piloter som satt side mot side. Under b\xc3\xa6replanet hadde man bomberommet som kunne romme to 800kg eller fire 400kg bomber, selv om det var mulig \xc3\xa5 ha mange flere mindre bomber i to rad. Akterut hadde man et trekkbar skyttert\xc3\xa5rn p\xc3\xa5 undersiden og en \xc3\xa5pen skytterpost i haleseksjonen lik under halefinnen._NEWLINE_Som drivverk hadde flyet tre 1000 hk Isotta-Fraschini Asso 1000 vannkj\xc3\xb8lte stempelmotorer i \xc2\xabW-form\xc2\xbb ved \xc3\xa5 ha alle 18 sylindrer i tre rekker omkring den felles veivakselen, dermed dannet et \xc2\xabW\xc2\xbb. Disse var fordelt i nesen forut p\xc3\xa5 flykroppen og en motorgondol p\xc3\xa5 hver vinge, et motorarrangement som var et vanlig valg for flere italienske luftfart\xc3\xb8yingeni\xc3\xb8rer i 1930-tallet._NEWLINE_Vingespennet var p\xc3\xa5 41,43 m, men selve vingen hadde en tynn vingeprofil uten selvb\xc3\xa6rende evne, og dermed m\xc3\xa5tte ha vingest\xc3\xb8tter som tok bort mye av belastningen. Disse vingest\xc3\xb8ttene gikk til det faste understellet, som igjen hadde st\xc3\xb8ttestativer til den lave delen av flykroppen. For \xc3\xa5 ha mindre belastning ogs\xc3\xa5 i den indre delen av vingespennet var det ogs\xc3\xa5 vingest\xc3\xb8tter fra motorgondolene til nederste del flykroppen. St\xc3\xb8rre fly hadde allerede i begynnelsen p\xc3\xa5 1930-tallet begynte med \xc3\xa5 g\xc3\xa5 over til den selvb\xc3\xa6rende vingekonstruksjonen basert p\xc3\xa5 cantileverprinsippet, dermed ha en \xc2\xabren\xc2\xbb vinge."