b'\n_START_ARTICLE_\nHufsa\n_START_PARAGRAPH_\nHufsa (svensk M\xc3\xa5rran) er en av figurene i Tove Janssons b\xc3\xb8ker om Mummitrollet, utgitt fra 1945 til 1970. Hun introduseres i den tredje boka, Trollmannens hatt. Hufsa er en taus, truende, mystisk, og monsterliknende skikkelse._NEWLINE_Hufsa tegnes i Janssons stiliserte illustrasjonsstil som et vesen med stor, uformelig og klumpete kropp, en blanding mellom et lite fjell og et tungt, slepende lakensp\xc3\xb8kelse.\n_START_SECTION_\nBeskrivelser i b\xc3\xb8ker og filmer\n_START_PARAGRAPH_\nHufsa introduseres i Trollmannens hatt (1948). Der beskrives Hufsa som en \xc2\xabhun\xc2\xbb, kald og nifs, taus og ur\xc3\xb8rlig, og med \xc2\xabrunde, uttrykksl\xc3\xb8se \xc3\xb8yne\xc2\xbb. Hun kommer og g\xc3\xa5r i m\xc3\xb8rke og kulde, og der hun har st\xc3\xa5tt, fryser bakken til is. Hufsa sprer frykt i den idylliske og vennlige Mummidalen, men Mummimamma gir henne til sist en magisk flosshatt, og dermed glir Hufsa \xc2\xabbort uten et ord, som en gr\xc3\xa5kald skygge\xc2\xbb. Trollmannens hatt blir en erstatning for Trollmannens rubin, som Tufsla og Vifsla har, og som Hufsa tror kan gj\xc3\xb8re hennes kalde sjel varm._NEWLINE_I Mummipappa p\xc3\xa5 eventyr (1950) presenteres Hufsa mer som et tradisjonelt monster enn senere framstillinger der hun portretteres som mildere, men mer ensom og misforst\xc3\xa5tt. Jokseren, Snusmumrikkens far, forteller blant annet om en slektning som ble spist av Hufsa, og da Mummipappa, Fredriksen, Jokseren og Fjompedyret er ombord i en b\xc3\xa5t i nattem\xc3\xb8rket, h\xc3\xb8rer de jaktsangen hennes p\xc3\xa5 land og at hun jager et offer som kommer til \xc3\xa5 bli spist levende. I den animerte TV-serien I Mummidalen fra 1990-tallet er handlingen skrevet om til at Hufsa egentlig bare er ensom og derfor jager denne personen. I boken snakkes det ogs\xc3\xa5 om \xc2\xabhufser\xc2\xbb, som tyder p\xc3\xa5 at dette er en egen art, og ikke bare ett individ._NEWLINE_I Trollvinter (1957) setter Hufsa seg p\xc3\xa5 et b\xc3\xa5l i s\xc3\xb8ken etter \xc3\xa5 f\xc3\xa5 varme, men ender opp med \xc3\xa5 slukke det. Her representerer Hufsa det farlige, og med det den smertefulle l\xc3\xb8srivelsen fra barnets trygge verden som Mummitrollet gjennomg\xc3\xa5r. I bildeboka Hvem skal tr\xc3\xb8ste Kn\xc3\xb8ttet? (1960) er Hufsa det truende, farlige, som Kn\xc3\xb8ttet m\xc3\xa5 overvinne for \xc3\xa5 redde Nurket. Her er likevel Hufsa \xc2\xabframstilt som noks\xc3\xa5 troskyldig. [\xe2\x80\xa6] hendene henger slapt og initiativl\xc3\xb8st ned langs siden.\xc2\xbb Hufsa kan derved like gjerne oppfattes som en ytre konkretisering av en indre, abstrakt motstander: Kn\xc3\xb8ttets egen redsel._NEWLINE_Hufsa dukker ogs\xc3\xa5 opp i boken Pappaen og havet (1965) - hvor hun fremdeles representerer ensomhet og kulde, i tegnefilmversjonene og i tegneserien Mummitrollet._NEWLINE_I de senere b\xc3\xb8kene vil Hufsa bare ha varme og er ikke egentlig slem, og er ogs\xc3\xa5 forelsket i Mummitrollet. Figuren har blitt oppfattet som et uttrykk for b\xc3\xa5de ensomhet, ulykkelighet, utenforskap, vinterdepresjon, vinter og d\xc3\xb8d, og som \xc2\xaben personifikasjon av kontaktl\xc3\xb8sheten\xc2\xbb. Hun er og ogs\xc3\xa5 blitt knyttet til tradisjoner i finsk mytologi, og sett som symbol p\xc3\xa5 en \xc2\xabtruende og overmektig ytre fiende \xe2\x80\x93 Finlands geografiske beliggenhet tatt i betraktning.\xc2\xbb\n_START_SECTION_\nUtenfor b\xc3\xb8kene\n_START_PARAGRAPH_\nStemmen til Hufsa i den finske tv-serien I Mummidalen tilh\xc3\xb8rte lenge Vetle B\xc3\xa6kkelund, men i 1993 overtok Runar N. Huse._NEWLINE_Det norske black metal bandet Arcturus har skrevet en sang om Hufsa. Den finnes utgitt p\xc3\xa5 albumet Sideshow Symphonies fra 2005.'