b'\n_START_ARTICLE_\nBuffoniststriden\n_START_PARAGRAPH_\nBuffoniststriden (fransk Querelle des Bouffons) var en heftig debatt som raste fra 1752 til 1754 i Paris og som dreide seg om hvilken operastil som var overlegen, den franske eller den italienske.\n_START_SECTION_\nHistorikk og konfliktlinjer\n_START_PARAGRAPH_\nStriden ble utl\xc3\xb8st 1. august 1752 da en italiensk operatrupp (buffoni) under ledelse av Eustachio Bambini oppf\xc3\xb8rte Pergolesis intermezzo La serva padrona (1733)  i Paris. Striden var ikke ny; franske og italienske trupper hadde allerede konkurrert i flere ti\xc3\xa5r. Mens motsetningene p\xc3\xa5gikk ble det publisert mer enn 60 skrifter, stort sett av ledende filosofer._NEWLINE_Hovedakt\xc3\xb8rene i kontroversen var p\xc3\xa5 den ene siden de konservative i Coin du Roi (\xc2\xabkongelosjen\xc2\xbb) som foretrakk den franske operaformen trag\xc3\xa9die lyrique i tradisjonen etter Jean-Baptiste Lully, og som en del av samtidas franske komponister var talsmenn for, eksempelvis Jean-Philippe Rameau. P\xc3\xa5 den andre sida sto Coin de la Reine (\xc2\xabdronninglosjen\xc2\xbb) som foretrakk den progressive italienske operaen. Til de siste h\xc3\xb8rte blant andre encyclop\xc3\xa9distene, eksempelvis Diderot, d\xe2\x80\x99Alembert, Rousseau og Grimm.\n_START_SECTION_\nLettre sur la musique fran\xc3\xa7oise\n_START_PARAGRAPH_\nGemyttene kom skikkelig i kok etter at Roussau i november 1753 publiserte avhandlingen Lettre sur la musique fran\xc3\xa7oise. Roussau avviste at fransk musikk kunne utvikle kvalitet og framholdt at bare det italienske spr\xc3\xa5ket hadde en \xc2\xabmyk, klingende, harmonisk og velaksentuert\xc2\xbb klang. Etter at avhandlingen var publisert tok Coin de la Reine et klart standpunkt for italiensk musikk. _NEWLINE_Ved 1700-tallets begynnelse raste en lignende diskusjon om fransk kontra italiensk musikk, men den gang gikk italiensk musikk for \xc3\xa5 v\xc3\xa6re \xc2\xabl\xc3\xa6rd\xc2\xbb og den franske enkel og naturlig. I 1750-\xc3\xa5renes strid la Rousseau vekt p\xc3\xa5 den italienske musikkens enkelhet i motsetning til den kompleksiteten som fulgte av den franske stilens overlessede orkestersats med komplisert polyfoni og harmonikk. At kriteriene var snudd p\xc3\xa5 hodet skyldes at man i motsetning til tidligere n\xc3\xa5 brukte den nyere og \xc2\xabenklere\xc2\xbb buffastilen som motpol til fransk musikk, mens man p\xc3\xa5 begynnelsen av 1700-tallet brukte den alvorlige opera seria-sjangeren som motpol.\n_START_SECTION_\nF\xc3\xb8lgene av buffoniststriden\n_START_PARAGRAPH_\nBuffoniststriden fikk dyptgripende konsekvenser for utviklingen av den franske operaen: _NEWLINE_For det f\xc3\xb8rste f\xc3\xb8rte den til en endring i det kompositoriske idiomet, ved at den tradisjonelle franske skrivem\xc3\xa5ten mer og mer ble skj\xc3\xb8vet til side for en musikalsk faktur beslektet med det italienske idiomet, f\xc3\xb8rst i  op\xc3\xa9ra comique som etter buffoniststriden ble preget av italieneren Egidio Duni og deretter i trag\xc3\xa9die lyrique, uten at det f\xc3\xb8rte til endringer i den franske musikkformens struktur. _NEWLINE_For det andre f\xc3\xb8rte striden til dyptgripende endringer i operaestetikken, som senere f\xc3\xb8rst og fremst kom til uttrykk i  Piccinnistriden.'