b'\n_START_ARTICLE_\nAchille Silvestrini\n_START_SECTION_\nBakgrunn\n_START_PARAGRAPH_\nAchille Silvestrini ble f\xc3\xb8dt i Brisighella i bisped\xc3\xb8mmet Faenza (fra 1986 Faenza-Modigliana) nord i Italia. Han fikk sin utdannelse ved seminaret i Faenza fra 1942 og studerte ved universitetet i Bologna (doktorgrad i klassisk filologi).\n_START_SECTION_\nPrest\n_START_PARAGRAPH_\nHan ble presteviet den 13. juli 1946, 22 \xc3\xa5r gammel. S\xc3\xa5 studerte han videre ved Lateranuniversitetet i Roma, hvor han tok doktorgrad in utroque iuris - b\xc3\xa5de sivil- og kirkerett. Deretter begynte han etter anmodning fra pave Pius XII (1939-58) p\xc3\xa5 Pavestolens diplomatskole, hvor han tok eksamen i 1952.\n_START_SECTION_\nDet pavelige diplomati\n_START_PARAGRAPH_\nHan gikk den 1. desember 1953 i Vatikanets diplomatiske tjeneste ved Statssekretariatets seksjon for ekstraordin\xc3\xa6re kirkelige anliggender med ansvar for saker som angikk Vietnam, Kina, Indonesia og S\xc3\xb8r\xc3\xb8st-Asia generelt. Han var mellom 1958 og 1969 personlig sekret\xc3\xa6r for kardinalstatssekret\xc3\xa6rene Domenico Tardini og deretter Amleto Giovanni Cicognani._NEWLINE_Han arbeidet mellom 1969 og 1979 i statssekretariatets avdeling for diplomatisk kontakt med statene og var ansvarlig for seksjonen for internasjonale organisasjoner, fred, nedrustning og menneskerettigheter. _NEWLINE_Han reiste i 1971 til Moskva sammen med erkebiskop Agostino Casaroli som var sekret\xc3\xa6r for statssekretariatets avdeling for diplomatisk kontakt med statene, for \xc3\xa5 levere Den hellige Stols tiltredelsesdokument til avtalen om nedrustning av atomv\xc3\xa5pen. Casaroli ble senere kardinalstatssekret\xc3\xa6r, og Achille Silvestrini ble etterhvert en meget fremtredende skikkelse som lenge ble nevnt b\xc3\xa5de som mulig etterf\xc3\xb8lger etter Casaroli og til og med som papabile - tenkelig senere pave._NEWLINE_Han var i 1972 assisterende konsultativ delegat til Helsinki for \xc3\xa5 forberede Konferansen for sikkerhet og samarbeid i Europa (KSSE). Han deltok i alle fasene av konferansene i Helsinki og Gen\xc3\xa8ve og var assisterende leder for delegasjonen til m\xc3\xb8tet i Beograd for verifisering og utvikling av sluttdokumentet fra Helsinki i 1977. Han var leder for Den hellige Stols delegasjon til FNs konferanse om fredelig bruk av atomenergi i Gen\xc3\xa8ve i 1971 og til konferanse om inng\xc3\xa5else av avtalen om ikkespredning av atomv\xc3\xa5pen i Gen\xc3\xa8ve i 1975. _NEWLINE_Han ble utnevnt til undersekret\xc3\xa6r i Statssekretariatets avdeling for diplomatisk kontakt med statene den 28. juli 1973.\n_START_SECTION_\nBiskop\n_START_PARAGRAPH_\nHan ble den 4. mai 1979 utnevnt til titularbiskop av Novaliciana med personlig tittel av erkebiskop og sekret\xc3\xa6r for Statssekretariatets avdeling for diplomatisk kontakt med statene av pave Johannes Paul II. Han ble bispeviet den 27. mai 1979 i Vatikanet av pave Johannes Paul II. Han var leder for Vatikanets delegasjon for revisjon av Laterankonkordatet med den italienske regjeringen (1979-84), Vatikanets representant til m\xc3\xb8tet for sikkerhet og samarbeid i Europa i Madrid (1980-83), til Malta i 1981, til krisen p\xc3\xa5 Falklands\xc3\xb8yene i Buenos Aires i 1982, til Nicaragua og El Salvador i 1983, til Haiti for modifisering av konkordatet i 1984, til 10-\xc3\xa5rsjubileet for undertegnelsen av sluttdokumentet fra Konferansen for sikkerhet og samarbeid i Europa i Helsinki i 1985, til Malta for avtale om religi\xc3\xb8se skoler i 1985, til Libanon og Syria i 1986, til Malta for saker som angikk forholdet mellom Kirke og stat i 1986, til Polen i 1987.'