b'\n_START_ARTICLE_\nEadwig av England\n_START_SECTION_\nFeide med Dunstan\n_START_PARAGRAPH_\nI henhold til en legende begynte feiden med Dunstan, da abbed av Glastonbury, p\xc3\xa5 den dagen da Eadwig ble kronet som konge, femten \xc3\xa5r gammel, og av utseende en kjekk ung mann. Hans fjerne fetter, kronik\xc3\xb8ren \xc3\x86thelweard, kalte ham for eall-f\xc3\xa6ger, angelsaksisk for det som ble feilaktig oversatt til moderne engelsk som All-Fair, \xc2\xabrettferdig\xc2\xbb, men dens mening er \xc2\xabvakker\xc2\xbb, som i det norske ordet \xc2\xabfager\xc2\xbb._NEWLINE_Da han ikke m\xc3\xb8tte opp til et m\xc3\xb8te med adelen. Da Dunstan til sist fant den unge monarken eskorterte han en adelskvinne ved navn \xc3\x86thelgifu og nektet \xc3\xa5 f\xc3\xb8lge biskopens oppfordring med \xc3\xa5 bli med ham. Rasende over dette trakk Dunstan kongen tilbake med makt og tvang ham til \xc3\xa5 fornekte kvinnen som en skj\xc3\xb8ge. Senere inns\xc3\xa5 Dunstan at han ikke hadde vunnet kongens vennskap og respekt og fant det best til \xc3\xa5 reise og s\xc3\xb8ke trygghet bak murene av sitt kloster. Eadwig fulgte etter ham, egget av \xc3\x86thelgifu, ble det sagt, og plyndret klosteret. Selv om Dunstan greide \xc3\xa5 flykte, s\xc3\xb8kte tilflukt utenfor England, og nektet \xc3\xa5 komme tilbake f\xc3\xb8r etter at Eadwig var d\xc3\xb8d._NEWLINE_Denne fortellingen vokste og ble mer vellystig ved hver gjentagelse. En variant var at han snek seg ut fra sin egen kroning for glede seg med to kvinner, en mor og hennes datter, og da Dunstan sammen med Cynesige, biskop av Lichfield, fant ham var han uten krone. Begge kvinnene fors\xc3\xb8kte \xc3\xa5 overtale den unge kongen til \xc3\xa5 gifte seg med dem. Dette ble uansett \xc2\xabden best husket scene i angelsaksisk historie.\xc2\xbb_NEWLINE_Hvor mye sannheten det er i denne fortellingen er uklart. Den eldste utgaven opptrer i en helgenbiografi av Dunstan, skrevet rundt 40 \xc3\xa5r etter hendelsen. Faktisk giftet Eadwig seg med den yngste kvinnen, som het \xc3\x86lfgifu, og som skal ha v\xc3\xa6rt en fjern slektning av ham. Moren, en relativ ung enke ved navn \xc3\x86thelgifu, ble gjort ansvarlig for \xc3\xa5 ha f\xc3\xa5tt Dunstan forvist. I Liber Vitae opptrer derimot \xc3\x86lfgifu, som kongens hustru, p\xc3\xa5 en liste over de mest \xc2\xabstr\xc3\xa5lende kvinner, valgt dette stedet for Guds kj\xc3\xa6rlighet...\xc2\xbb, noe som stemmer d\xc3\xa5rlig med betegnelsen som \xc2\xabskj\xc3\xb8ge\xc2\xbb._NEWLINE_Dunstan var fra 959 og til sin d\xc3\xb8d i 988 den mest sentrale figur i det engelske kirkepolitiske liv. Da han kom i konflikt med Eadwig var han en leder av menn som arbeidet for \xc3\xa5 etablere en reformert klosterorden i England. Ved f\xc3\xb8dsel var han knyttet til den kongelige familie; han hadde mottatt sitt kloster fra kong Edmund og hadde v\xc3\xa6rt en n\xc3\xa6r venn av kong Edred. I henhold til den engelsk historikeren F.M. Stenton er det usannsynlig at Eadwig p\xc3\xa5 noe vis ble ber\xc3\xb8rt av denne klosterbevegelsen, og ble isteden ofte representert som i opposisjon til den. Isteden ble det hans bror og etterf\xc3\xb8lger som ble den vesentlige faktor for dens framgang. I dette lyset kan man forst\xc3\xa5 den negative og antagelig ikke sannferdige framstillingen av Eadwig som har kommet i hovedsakelig i geistlige skrifter og helgenbiografier._NEWLINE_Den samtidige nedtegnelse i Den angelsaksiske kr\xc3\xb8nike rapporterte Eadwigs tiltredelse og Dunstan som flyktet fra England, men kom ikke med noe forklaring p\xc3\xa5 hvorfor Dunstan flyktet. Kr\xc3\xb8niken er ellers n\xc3\xa6r tom for oppslag i disse \xc3\xa5rene. Fortellingen om krangelen med Dunstan er ogs\xc3\xa5 nedtegnet i den senere kr\xc3\xb8niken til John av Worcester. S\xc3\xa5ledes kan feiden mellom Eadwig og Dunstan enten basere seg p\xc3\xa5 en virkelig hendelse om en politisk krangel om makten mellom en ung konge og en mektig geistlig autoritet som \xc3\xb8nsket kontroll over kongen og siden spredte denne legenden for \xc3\xa5 sverte monarkens omd\xc3\xb8mme, eller historien er ren folkefortelling. Kr\xc3\xb8niken forteller at Odo protesterte mot kongens ekteskap ved at paret var \xc2\xabfor beslektet\xc2\xbb, og det ble annullert av kirken. \xc3\x86lfgifu kan ha v\xc3\xa6rt s\xc3\xb8ster av kronik\xc3\xb8ren \xc3\x86thelweard som beskrev seg selv som \xc2\xabbarnebarns barnebarn\xc2\xbb av kong \xc3\x86thelred. Eadwig var s\xc3\xb8nn av kong Edmund, s\xc3\xb8nnes\xc3\xb8nn av kong Edvard den eldre, barnebarns s\xc3\xb8nn av Alfred den store, og derfor barnebarn av nev\xc3\xb8 av kong \xc3\x86thelred. Eadwig og \xc3\x86lfgifu var derfor oldebarn av felles stamfar.\n_START_SECTION_\nAnnullering av ekteskapet\n_START_PARAGRAPH_\nAnnulleringen av ekteskapet mellom Eadwig og \xc3\x86lfgifu er uvanlig ved at det var imot deres egen vilje, helt klart politisk motivert av Dunstans tilhengere som ville ramme kongen. Kirken p\xc3\xa5 denne tiden ans\xc3\xa5 enhver forening innenfor sju grader av blodslektskap som blodskam (incestu\xc3\xb8st). Det ble for \xc3\xb8vrig redusert til fire i 1215. I sin tid var \xc2\xabgrad\xc2\xbb oppn\xc3\xa5dd ved \xc3\xa5 telle opp til felles stamfar og tilbake: en tremenning ville ha v\xc3\xa6rt beslektet innenfor sjette grad.\n_START_SECTION_\nDeling av konged\xc3\xb8mmet\n_START_PARAGRAPH_\nDunstan, mens han var i landflyktighet, ble p\xc3\xa5virket av benediktinerordenen i Flandern. En fraksjon som var pro Dunstan og benediktinerne begynte \xc3\xa5 danne seg rundt ealdorman \xc3\x86thelstan Halvkonges besittelser i East Anglia og st\xc3\xb8ttet Eadwigs yngre bror Edgar._NEWLINE_Frustrert av kongens skatter og st\xc3\xb8ttet av erkebiskop Oda av Canterbury endret adelsmennene i Mercia og Northumbria sin allianse over til Eadwigs bror Edgar. I 957, framfor at landet havnet i innbyrdeskrig, ble adelen enig om \xc3\xa5 dele kongeriket langs Themsen og hvor Eadwig beholdt Wessex og Kent i s\xc3\xb8r og Edgar som konge i nord. Denne delingen av riket er blitt tolket som rivalisering ved hoffet og som et statskupp, men alt tyder p\xc3\xa5 at delingen skjedde fredelig og som planlagt hendelse. Delingen kan forst\xc3\xa5s som at det hadde v\xc3\xa6rt en deling av hoffet allerede under kong Eadrids sykdom og at det var strid om etterf\xc3\xb8lgelsen ved hans d\xc3\xb8d. Mynter preget av Eadwig i Mercia selv etter at Edgar etter sigende ble konge i 957, kan antyde at Eadwig beholdt og ut\xc3\xb8vet autoritet. Delingen kan derfor mer ha v\xc3\xa6rt i navnet enn reell, eller kun som midlertidig hensiktsmessighet. Ogs\xc3\xa5 i tidligere tider hadde et provins blitt gjort til underkonged\xc3\xb8mme.\n_START_SECTION_\nBevis i charter\n_START_PARAGRAPH_\nEadwigs styre var preget av fred, fri for trusler utenlands for f\xc3\xb8rste gang siden styret til Egbert, og kom til \xc3\xa5 vare et kvart \xc3\xa5rhundre f\xc3\xb8r en b\xc3\xb8lge av vikinginvasjoner. Freden i \xc3\xa5rene mellom 955 og 980 etterlot et inntrykk av framgang for religi\xc3\xb8s og kulturell aktivitet. Det er ingen tvil om at det var en periode hvor klosterbevegelsen fikk en ny vekst, s\xc3\xa6rlig under kong Edgar. Eadwig ble i kirkens skrifter anklaget for \xc3\xa5 ha plyndret klostrene, stj\xc3\xa5let deres land og gitt dem til sin egne tilhengere, og fremmet ytterligere hentydninger om seksuelle utsvevelser._NEWLINE_Men Eadwig var ingen en fiende av kirken, til tross for at Dunstan og hans tilhengere har etterlatt dette negative inntrykket. Eadwig ga gaver til religi\xc3\xb8s aktivitet. De geistlige personer han ga land til strakte seg fra Oda, erkebiskopen av Canterbury og til prestene med ansvar for Bamptonkirken i Oxfordshire. Det var p\xc3\xa5 en eiendom gitt av Eadwig at erkebiskopene i York grunnla deres minister i Southwell. Til tross for sitt korte styre ga han ogs\xc3\xa5 gaver til klostrene, om enn f\xc3\xa5. I henhold til Stenton var disse tallrike nok til at hans p\xc3\xa5st\xc3\xa5tte opposisjon av klosterbevegelsen synes \xc3\xa5 ha oppst\xc3\xa5tt fra det irrelevante faktum av hans strid med Dunstan._NEWLINE_I 956 alene ga hans seksti gaver av land og eiendommer, noe som utgj\xc3\xb8r rundt fem prosent av alle ekte angelsaksiske chartere. Ingen hersker i Europa kunne overg\xc3\xa5 det \xc3\xa5rlige total f\xc3\xb8r f\xc3\xb8rst p\xc3\xa5 1100-tallet, og hans cesjoner er s\xc3\xa5ledes blitt forklart som politisk usikkerhet.\n_START_SECTION_\nD\xc3\xb8d\n_START_PARAGRAPH_\nEadwig d\xc3\xb8de i en ung alder, 18 eller 19 \xc3\xa5r, i 959 under omstendigheter som har forblitt ukjente. Han ble etterfulgt av sin bror Edgar. Han tilbakekalte Dunstan, gjorde ham til erkebiskop av Canterbury og til sin r\xc3\xa5dgiver, og st\xc3\xb8ttet nidkj\xc3\xa6r Dunstans klosterreformer. Like mye som Eadwigs etterm\xc3\xa6le fikk lide for Dunstans fiendskap ble Edgars omd\xc3\xb8mme l\xc3\xb8ftet opp og rost ved hans servile st\xc3\xb8tte til Dunstan._NEWLINE_Eadwig ble gravlagt i Winchester. Kronik\xc3\xb8ren \xc3\x86thelweard beskrev ham som \xc2\xabfager\xc2\xbb og \xc2\xabsom fortjente \xc3\xa5 bli elsket\xc2\xbb. Historien om Eadwigs grep engelsk forestillinger p\xc3\xa5 slutten av 1700-tallet, og ble framstilt i maleri og drama, i s\xc3\xa6rdeleshet i den romantiske perioden med tallrike verker fram til rundt 1850. Kunstnere som behandlet emnet er blant annet William Bromley, William Hamilton, William Dyce, Richard Dadd, og Thomas Roods. De som skrev litter\xc3\xa6rt var blant annet Thomas Sedgwick Whalley, Thomas Warwick og Frances Burney.'