b'\n_START_ARTICLE_\nItalias politiske system\n_START_SECTION_\nItalias statsoverhode\n_START_PARAGRAPH_\nDen italienske presidenten (Presidente della Repubblica Italiana) er landets statsoverhode og skal representere landets enhet. Han har dermed mange av de samme oppgavene som tidligere l\xc3\xa5 hos kongen. _NEWLINE_Presidenten har en sammenbindende funksjon i forhold til de tre statsmaktene. Han blir valgt av parlamentet, han utpeker formelt regjeringa og han leder den d\xc3\xb8mmende makta. Han er dessuten ogs\xc3\xa5 \xc3\xb8verstkommanderende for de v\xc3\xa6pna styrker. _NEWLINE_Presidenten velges av ei forsamling best\xc3\xa5ende av begge kamrene i parlamentet, samt 58 regionale representanter. Valgperioden er sju \xc3\xa5r. Det legges vekt p\xc3\xa5 \xc3\xa5 finne en samlende kandidat. _NEWLINE_Vanligvis fors\xc3\xb8ker presidenten \xc3\xa5 holde seg utenfor politiske debatter. Samtidig skal han v\xc3\xa6re en beskytter av grunnloven, ved \xc3\xa5 nekte \xc3\xa5 signere lover som klart strider mot grunnloven.\n_START_SECTION_\nUt\xc3\xb8vende makt\n_START_PARAGRAPH_\nPresidenten utpeker statsministeren og regjeringa, men siden Italia har et parlamentarisk system, m\xc3\xa5 regjeringa i praksis godkjennes av parlamentets to kamre. Statsministeren gir formelt presidenten r\xc3\xa5d om sammensettinga av resten av regjeringa, men i praksis godkjenner presidenten den p\xc3\xa5troppende statsministerens r\xc3\xa5d. Deretter sendes forslaget til ny regjering over til parlamentet for et tillitsvotum. _NEWLINE_Regjeringa har muligheter til \xc3\xa5 utstede dekreter._NEWLINE_* Se ogs\xc3\xa5:Liste over Italias statsministre\n_START_SECTION_\nLovgivende makt\n_START_PARAGRAPH_\nParlamentet har to kamre, deputertkammeret med 630 medlemmer og senatet med 315 medlemmer. Begge kamre velges for en periode p\xc3\xa5 maksimum fem \xc3\xa5r, men de kan oppl\xc3\xb8ses f\xc3\xb8r utgangen av valgperioden. _NEWLINE_Forslag til lovforslag kan komme fra begge kamre og m\xc3\xa5 passere i identisk form i begge kamre.\n_START_SECTION_\nD\xc3\xb8mmende makt\n_START_PARAGRAPH_\nDet italienske rettssystemet er basert p\xc3\xa5 romerretten, modifisert av Code Napol\xc3\xa9on og seinere statutter. Det er bygger p\xc3\xa5 en blanding av anklageprinsippet og Inkvisisjonsprinsippet, men anklageprinsippet ble i 1988 innf\xc3\xb8rt for ankesaker. Anker blir nesten behandlet som nye rettslige behandlinger, tre grader av rettsbehandling er til stede. Den siste er en legitimitets rettssak._NEWLINE_Forfatningsdomstolen i Italia avgj\xc3\xb8r lovers grunnlovsmessighet. Domstolen ble etablert etter den andre verdenskrigen og best\xc3\xa5r av 15 dommere som selv velger sin president. En tredel av dommerne er utnevnt av Italias president, en tredel av Italias parlament og en tredel av de \xc3\xb8vrige h\xc3\xb8yesteretter i landet. Forfatningsdomstolen avgj\xc3\xb8r lovenes grunnlovsmessighet og ble etablert etter den andre verdenskrigen. _NEWLINE_Italia har ikke akseptert Den internasjonale domstolen.\n_START_SECTION_\nHistorisk bakgrunn\n_START_PARAGRAPH_\nItalia blei samla relativt seint i forhold til andre europeiske nasjonalstater. Det liberale regimet strevde med \xc3\xa5 l\xc3\xb8se problema knytta til den \xc3\xb8konomiske ubalansen mellom de ulike delene av landet. Italias \xc3\xb8konomiske sentrum ligger i nordvest i omr\xc3\xa5det mellom Milano, Torino og Genova, kjent som det industrielle triangel. S\xc3\xb8r-Italia er den dag i dag underutvikla sammenligna med de nordlige delene av landet, noe som har v\xc3\xa6rt et av de sentrale politiske problema etter samlinga. _NEWLINE_Det liberale regimet varte i 60 \xc3\xa5r, men kollapsa under presset fra krav om full demokratisering etter f\xc3\xb8rste verdenskrig. Mussolinis fascisme varte fra 1922 til 1945 og bidro i tillegg til mangelen p\xc3\xa5 demokratiske friheter til \xc3\xa5 bremse opp den \xc3\xb8konomiske veksten. F\xc3\xb8rst etter 1945 opplevde Italia for f\xc3\xb8rste gang fullt demokrati.\n_START_SECTION_\n\xc3\x85rene etter den andre verdenskrigen\n_START_PARAGRAPH_\nDet har v\xc3\xa6rt hyppige regjeringsskifter i etterkrigstidas Italia, men italiensk politikk har likevel v\xc3\xa6rt prega av stor stabilitet snarere enn av ustabilitet. Helt fram til begynnelsen av 1990-tallet var Democrazia Cristiana dominerende, mens Partito Comunista Italiano (PCI) leda opposisjonen. DC satt sammenhengende i regjering fra 1945  til 1994.  Bakgrunnen for dette var en enighet mellom DC de andre partiene om \xc3\xa5 ekskludere PCI fra makta, da det ble oppfattet som et anti-system-parti. Selv om DC kun hadde absolutt flertall i parlamentet i perioden 1945 til 1953, klarte partiet som det st\xc3\xb8rste partiet \xc3\xa5 holde seg ved makten permanent ved hjelp av skiftende koalisjoner med tre mindre partier.\n_START_SECTION_\nTangentopoli\n_START_PARAGRAPH_\nP\xc3\xa5 80-tallet ble korrupsjonen mer omfattende, ei utvikling som skulle bli avdekka tidlig p\xc3\xa5 90-tallet og som blei kjent under tilnavnet Tangentopoli. At korrupsjonen hadde kunnet foreg\xc3\xa5 s\xc3\xa5pass lenge har blitt forklart med den lange sammenhengende regjeringsmakta og vissheten om at velgerne ikke hadde noe reelt alternativ, bortsett fra kommunistene. _NEWLINE_Situasjonen endra seg etter Sovjetunionens fall, som ikke bare f\xc3\xb8rte til at kommunistsp\xc3\xb8kelset ikke lengre var noen reell samlende faktor, men ogs\xc3\xa5 til at det allerede sterkt reformerte  eurokommunistiske Partito Comunista Italiano i 1991 oppl\xc3\xb8ste seg sj\xc3\xb8l og danna Partito Democratico della Sinistra (PDS), som definerte seg som et demokratisk sosialistisk parti. Dette medf\xc3\xb8rte store problemer for regjeringspartiene, ikke minst DC, som n\xc3\xa5 ikke lengre kunne skremme velgerne med kommunistsp\xc3\xb8kelset. Sovjetunionen var borte og PCIs etterf\xc3\xb8lgere i PDS hadde forlatt den kommunistiske ideologien. Dermed blei det vanskelig for regjeringspartiene, ikke minst DC, \xc3\xa5 forhindre en stor andel av velgerne \xc3\xa5 forlate sitt gamle parti som en reaksjon p\xc3\xa5 korrupsjonen, samt en lengre tids mangel p\xc3\xa5 \xc3\xa5 oppn\xc3\xa5 politiske resultater.\n_START_SECTION_\nEndringer i partilandskapet\n_START_PARAGRAPH_\nDe politiske endringene som fulgte korrupsjonsskandalene har v\xc3\xa6rt s\xc3\xa5 omfattende at man har omtalt den f\xc3\xb8lgende perioden som den andre republikk, i motsetning til den foreg\xc3\xa5ende perioden, som blir omtalt som den f\xc3\xb8rste republikk (til tross for at det ikke hadde funnet sted noen omfattende konstitusjonelle endringer). Velgerne forlangte politiske, \xc3\xb8konomiske og etiske reformer etter korrupsjonsavsl\xc3\xb8ringene. Skandalene involverte alle de st\xc3\xb8rre partiene, men s\xc3\xa6rlig regjeringspartiene. Skandalen f\xc3\xb8rte til at de fleste partiene gikk i oppl\xc3\xb8sning og \xc3\xa5pna opp for nye partidannelser. _NEWLINE_En annen faktor som bidro til dette var ei folkeavstemning den 18. april 1993 som ga overveldende st\xc3\xb8tte til \xc3\xa5 fjerne den eksisterende proporsjonale valgordninga. Et system som kombinerte elementer av flertallsvalg og forholdstallsvalg blei innf\xc3\xb8rt i august samme \xc3\xa5r. Disse endringene bidro til de omfattende endringene i det partipolitiske landskapet, samt dannelsen av nye allianser._NEWLINE_De fleste av de tidligere partiene har alts\xc3\xa5 forsvunnet og blitt erstatta av ei stor gruppe nye partier. Disse partiene skiller seg fra de tradisjonelle partiene ved \xc3\xa5 ha en l\xc3\xb8sere struktur og ved \xc3\xa5 v\xc3\xa6re mer \xc3\xa5pne for l\xc3\xb8sere medlemstilknytning og ved \xc3\xa5 inng\xc3\xa5 i f\xc3\xb8derasjoner med andre partier. De typene allianser som b\xc3\xa5de gamle og nye partier har inng\xc3\xa5tt, har, som en f\xc3\xb8lge av det nye valgsystemet, i \xc3\xb8kende grad blitt prega av polaritet, noe som har bidratt til fors\xc3\xb8k p\xc3\xa5 \xc3\xa5 danne st\xc3\xb8rre partier ved sammensl\xc3\xa5inger eller ved \xc3\xa5 danne valgallianser.\n_START_SECTION_\nH\xc3\xb8yresiden\n_START_PARAGRAPH_\nS\xc3\xa6rlig viktig blant de nye partiene kom mediemagnaten Silvio Berlusconi h\xc3\xb8yreorienterte Forza Italia (FI) til \xc3\xa5 bli. Et annet sentralt parti som oppsto p\xc3\xa5 denne tida er Alleanza Nazionale (AN), et parti som definerer seg som nasjonalkonservativt, men som har r\xc3\xb8tter i det nyfascistiske Movimento Sociale Italiano (MSI), og som kom til \xc3\xa5 spille en sentral rolle i italiensk politikk, i allianse med Forza Italia. _NEWLINE_Det tredje partiet p\xc3\xa5 h\xc3\xb8yresida er det regionalistiske Lega Nord, et norditaliensk parti som \xc3\xb8nsker \xc3\xb8kt sj\xc3\xb8lstendighet for Nord-Italia, noe som har f\xc3\xb8rt til et problematisk forhold til de to andre h\xc3\xb8yrepartiene. De to f\xc3\xb8rstnevnte partiene ble i 2008 sl\xc3\xa5tt sammen til et nytt parti il Popolo della Libert\xc3\xa0.\n_START_SECTION_\nVenstresiden\n_START_PARAGRAPH_\nVenstresida er i dag dominert av Partito Democratico, et parti som blei danna i oktober 2007 ved ei sammensl\xc3\xa5ing av det sosialdemokratiske Democratici di Sinistra og det sentrumsorienterte Democrazia \xc3\xa8 Libert\xc3\xa0 - La Margherita, samt ei rekke mindre partier.\n_START_SECTION_\nRegjeringsalternativer\n_START_PARAGRAPH_\nFra midten av 1990-tallet har det nye partisystemet f\xc3\xb8rt til en reell alternering mellom ulike regjeringsalternativer. Om det har f\xc3\xb8rt til bedre politisk styring er imidlertid omdiskutert. Antallet partier har ikke g\xc3\xa5tt ned, tross det nye valgsystemet. If\xc3\xb8lge Duvergers lov skulle man vente at valgsystemet skulle f\xc3\xb8re til et topartisystem, noe som ikke har skjedd i dette tilfellet. Riktignok har man f\xc3\xa5tt en \xc3\xb8kende grad av polaritet, men det er snakk om allianser av partier, snarere enn helhetlige partier. _NEWLINE_Det er likevel gjort fors\xc3\xb8k i retning av \xc3\xa5 bygge to store partier p\xc3\xa5 henholdsvis h\xc3\xb8yre- og venstresida. Det nyoppretta Partito Democratico og det planlagte il Popolo della Libert\xc3\xa0 er eksempler p\xc3\xa5 dette. \xc3\x85rsaken til at man ikke har f\xc3\xa5tt et topartisystem ligger blant annet i at man har f\xc3\xa5tt avtaler mellom ulike partier om hvor de skal stille, slik at et parti avst\xc3\xa5r fra \xc3\xa5 stille liste der en koalisjonspartner stiller. Dermed forhindrer man at koalisjonspartnerne \xc3\xb8delegger for hverandre, slik at den andre partiblokka vinner i valgkretsen. Koalisjonene er imidlertid ikke spesielt stabile. Riktignok klarte h\xc3\xb8yresida \xc3\xa5 holde seg ved makta i hele perioden 2001-2006, men gnisningene innad i koalisjonen f\xc3\xb8rte p\xc3\xa5 1990-tallet til at Lega Nord trakk seg. _NEWLINE_P\xc3\xa5 venstresida har regjeringene hatt enda kortere levetid. Statsviteren Giovanni Sartori karakteriserte det gamle partisystemet som polarisert pluralisme. Det nye partisystemet har p\xc3\xa5 sin side blitt karakterisert som fragmentert bipolaritet, det vil si et partisystem der to brede koalisjoner konkurrerer, men der ingen av partiene er sterke nok til \xc3\xa5 dominere og kontrollere de respektive koalisjonene.'