b'\n_START_ARTICLE_\nHekseprosessene i Salem\n_START_PARAGRAPH_\nHekseprosessene i Salem var en serie med h\xc3\xb8ringer og rettssaker i de amerikanske fylkene Essex, Suffolk og Middlesex i kolonitidens provins Massachusetts med den hensikt \xc3\xa5 rettsforf\xc3\xb8lge og d\xc3\xb8mme mennesker for hekseri og hedensk trolldom i tiden mellom februar 1692 og mai 1693. Over 150 personer ble arrestert og satt i fengsel, men enda flere ble mistenkt, men ikke formelt siktet av de lokale myndighetene. To domstoler d\xc3\xb8mte 29 personer til d\xc3\xb8den for hekseri. Nitten av de tiltalte, fjorten kvinner og fem menn ble hengt. En av mennene, Giles Corey, som nektet \xc3\xa5 tilst\xc3\xa5, ble presset i hjel av tunge steiner. Minst fem personer d\xc3\xb8de i fengsel._NEWLINE_Selv om det ble kjent som \xc2\xabHekseprosessene i Salem\xc2\xbb, ble h\xc3\xb8ringene i 1692 gjennomf\xc3\xb8rt i mange byer i provinsen: byen Salem, og landsbyen Salem (i dag byen Danvers), Ipswich og Andover i Massachusetts. Den mest kjente rettssaken ble f\xc3\xb8rt for domstolen i 1692 i landsbyen Salem. Alle 26 som var tiltalt ble d\xc3\xb8mt. De fire sesjonene til h\xc3\xb8yesterett i 1693, som ble gjennomf\xc3\xb8rt i Salem, men ogs\xc3\xa5 i Ipswich, Boston og Charlestown, fikk bare tre skyldige i de trettien sakene som ble f\xc3\xb8rt._NEWLINE_Episoden er en av de mest ber\xc3\xb8mte tilfeller av massehysteri, og har blitt benyttet som eksempel i politisk retorikk og popul\xc3\xa6rlitteraturen som en fargerik og advarende fortelling om farene ved isolasjon, religi\xc3\xb8s fanatisme, falske anklager, feilsl\xc3\xa5tte juridisk prosesser, justismord og lokalmyndighetens overgrep p\xc3\xa5 enkeltmenneskenes rettigheter.\n_START_SECTION_\nBakgrunn\n_START_PARAGRAPH_\nF\xc3\xb8r hekseforf\xc3\xb8lgelsene i Salem, var det overnaturlige en del av dagliglivet for folk flest. Det var en sterk overbevisning om at Satan var aktiv og til stede p\xc3\xa5 Jorden. Denne oppfatningen dukket opp i Europa en gang p\xc3\xa5 1400-tallet og spredte seg til kolonitidens Amerika. Tidligere hadde hekseri og trolldom v\xc3\xa6rt benyttet av b\xc3\xb8nder om omfattende grad som benyttet seg av ulike former for trollstegn og beskyttelser i jordbruket og samfunnet. En enkel form for beskyttelse kunne v\xc3\xa6re \xc3\xa5 skj\xc3\xa6re inn et kors p\xc3\xa5 d\xc3\xb8ren i den tro at det vil hindre onde vetter \xc3\xa5 komme inn. Over tid ble s\xc3\xa5kalt hvit magi omgjort til svart magi og ble assosiert med demoner og onde \xc3\xa5nder. Fra 1560 til 1670 ble forf\xc3\xb8lgelse av hekser vanlig som overtro som ble knyttet til djevelen, om enn ulikt i Europa. Den engelske kirkemannen Joseph Glanvill hevdet i teksten Against Modern Sadducism (1668) at han kunne bevise eksistensen av hekser og sp\xc3\xb8kelser fra det overnaturlige rike. Glanvill skrev om \xc2\xabbenektelse av legemlig gjenopptakelse, og [overnaturlige] \xc3\xa5nder.\xc2\xbb I denne forvirrede avhandlingen hevdet han at kloke menn kunne tro p\xc3\xa5 hekser og gjenferd, om de tvilte p\xc3\xa5 \xc3\xa5ndenes rike, benektet de ikke bare demoner, men ogs\xc3\xa5 den allmektige Gud. Glanvill \xc3\xb8nsket \xc3\xa5 bevise at det overnaturlige ikke m\xc3\xa5tte benektes, og de som s\xc3\xa5 gjorde m\xc3\xa5tte betraktes som kjettere for da benektet de ogs\xc3\xa5 troen p\xc3\xa5 engler. Tekster fra folk som Glanvill og Cotton Mather fors\xc3\xb8kte \xc3\xa5 overbevise folk at "demoner var levende", som spilte p\xc3\xa5 enkeltmenneskers frykt blant de som trodde at demoner var levende blant dem p\xc3\xa5 Jorden._NEWLINE_Menn og kvinner i Salem trodde at all ulykke kunne tilskrives verket til demoner. N\xc3\xa5r ting som barned\xc3\xb8d, at avlingene sviktet, eller friksjon i menigheten, kunne det overnaturlige klandres. P\xc3\xa5 grunn av den uvanlige st\xc3\xb8rrelsen p\xc3\xa5 utbruddet av beskyldninger om hekseri, synes det som ulike aspekter i den historiske konteksten for denne episoden har spilt en s\xc3\xa6rskilt rolle.\n_START_SECTION_\nPolitisk kontekst\n_START_PARAGRAPH_\nDet opprinnelige kongelige charter av 1629 for kolonien Massachusetts Bay ble annullert i 1684, etter da installert kong Jakob II sir Edmund Andros som guvern\xc3\xb8r for omr\xc3\xa5det New England. Andros ble forvist etter Den \xc3\xa6rerike revolusjon i England som erstattet den katolske Jakob II med protestantene Vilhelm III og Maria II i 1688. Simon Bradstreet og Thomas Danforth, kolonien siste ledere under det gamle charter gjenopptok deres poster som guvern\xc3\xb8r og viseguvern\xc3\xb8r, men manglet konstitusjonell autoritet til \xc3\xa5 styre ettersom det gamle charter var blitt annullert. P\xc3\xa5 samme tid br\xc3\xb8t det ut spenninger mellom de engelske kolonistene som var bosatt \xc2\xabEastward\xc2\xbb, det vil si kysten av Maine, og franskst\xc3\xb8ttede wabanaki-indianere i det som kom til bli kjent som Kong Vilhelms krig. Dette var kun 13 \xc3\xa5r siden den \xc3\xb8deleggende Kong Philips krig med wampanoagfolket og andre innf\xc3\xb8dte stammer i s\xc3\xb8rlige og vestlige New England. I oktober 1690 ledet sir William Phips et mislykket angrep p\xc3\xa5 Quebec. Mange bosettere langs kysten fortsatte \xc3\xa5 bli angrepet av indianere, inkludert Schenectady-massakrene i kolonien New York i 1690 og Candlemas-massakrene, et angrep p\xc3\xa5 York i Maine, den 25. januar 1692._NEWLINE_Et nytt charter for den utvidede provinsen Massachusetts Bay ble gitt endelig godkjennelse i England den 16. oktober 1691. Nyheter om utnevnelsen av Phips som ny guvern\xc3\xb8r n\xc3\xa5dde Boston i slutten av januar og en kopi av det nye charter n\xc3\xa5dde Boston den 8. februar 1692. Phips n\xc3\xa5dde fram til Boston den 14. mai og ble tatt i ed som guvern\xc3\xb8r to dager senere sammen med viseguvern\xc3\xb8r William Stoughton. Et av det f\xc3\xb8rste den nye guvern\xc3\xb8ren og r\xc3\xa5det gjorde den 27. mai 1692 var den formelle nominasjonen av fylkesdomstolene, sheriffer, og kommisjonen av en Special Court of Oyer and Terminer (\xc2\xabS\xc3\xa6rskilt rett for avh\xc3\xb8r og bestemmende\xc2\xbb) for \xc3\xa5 h\xc3\xa5ndtere det store antallet mennesker som var \xc2\xabflokket\xc2\xbb i fengslene._NEWLINE_Historikerne Boyer og Nissenbaum har postulert at uten et gyldig charter var det ingen lovlig form for myndighet som kunne pr\xc3\xb8ve d\xc3\xb8dsstraffsaker f\xc3\xb8r Philips kom med et nytt charter. Dette har blitt bestridt av David Konig, som har pekt p\xc3\xa5 at mellom chartere, i henhold til Records of the Court of Assistants, ble en gruppe p\xc3\xa5 14 pirater d\xc3\xb8mt og henrettet den 27. januar 1690 for forbrytelsene sj\xc3\xb8r\xc3\xb8veri og mord beg\xc3\xa5tt i august og oktober 1689.\n_START_SECTION_\nLokal kontekst\n_START_PARAGRAPH_\nLandsbyen Salem var kjent for dens mange interne stridigheter mellom byen og landsbyen. Diskusjoner om eiendomsgrenser, beiterettigheter, og kirkeprivilegier skjedde hyppig, og befolkningen ble generelt sett p\xc3\xa5 som \xc2\xabkranglete\xc2\xbb av naboene. I 1672 hadde landsbyen stemt over \xc3\xa5 leie en prest som var deres egen, adskilt fra byen Salem. Deres f\xc3\xb8rste to prester, James Bayley (1673\xe2\x80\x931679) og George Burroughs (1680\xe2\x80\x931683), ble kun v\xc3\xa6rende noen f\xc3\xa5 \xc3\xa5r, og de forlot presteposten over saker som at menigheten ikke betalte det de skulle. Til tross for prestenes rettigheter ble sendt videre til lovgivende forsamling og prestegjeldet gitt advarsel, hadde prestene likevel valgt forlate sine stillinger. Den tredje presten, Deodat Lawson (1684\xe2\x80\x931688), hadde heller ikke blitt v\xc3\xa6rende, til tross for tilsynelatende f\xc3\xa6rre \xc3\xa5pne konflikter og mer p\xc3\xa5 grunn av det faktum at prestegjeldet ikke ble gitt tillatelse av kirken i byen Salem til \xc3\xa5 ordinere ham._NEWLINE_Det var en uenighet om valget av Samuel Parris som landsbyen Salems f\xc3\xb8rste ordinerte prest. Den 18. juni 1689 var landsbyen enig om \xc3\xa5 ansette Parris for 66 pund \xc3\xa5rlig, \xc2\xaben tredjedel i penger og to andre tredjedeler i provisjoner\xc2\xbb, og bruk av presteg\xc3\xa5rd. Den 19. oktober 1689 stemte de over \xc3\xa5 gi ham presteg\xc3\xa5rden og to acres med land, til tross for en avstemning i 1681 som slo fast at \xc2\xabdet skal ikke v\xc3\xa6re lovlig for innbyggerne av denne landsbyen \xc3\xa5 omgj\xc3\xb8re husene eller landet eller noen annet som ang\xc3\xa5r presteskapet til noen s\xc3\xa6rskilt personer eller person: ikke for noen \xc3\xa5rsak ved avstemning eller p\xc3\xa5 andre m\xc3\xa5ter.\xc2\xbb Via de tidligere prestenes skjebne og niv\xc3\xa5et av konflikter i landsbyen var det gyldige \xc3\xa5rsaker til \xc3\xa5 advare mot \xc3\xa5 akseptere posisjonen som prest i Salem. Parris hadde heller ingen begavelse i \xc3\xa5 berolige eller bisette menighetens stridigheter, og isteden s\xc3\xb8kte han bevisst ut \xc2\xabskammelig oppf\xc3\xb8rsel\xc2\xbb i sin menighet og hengte ut kirkemedlemmer ved \xc3\xa5 kreve offentlig bots\xc3\xb8vinger for sm\xc3\xa5 krenkelser og overtredelser. P\xc3\xa5 denne m\xc3\xa5ten bidro han betydelig til \xc3\xa5 \xc3\xb8ke de eksisterende spenningene i landsbyen. Kranglingen i landsbyen fortsatte \xc3\xa5 vokse uten opphold. I denne atmosf\xc3\xa6ren kunne enhver alvorlig konflikt ha v\xc3\xa6rt uunng\xc3\xa5elig.\n_START_SECTION_\nReligi\xc3\xb8s kontekst\n_START_PARAGRAPH_\nF\xc3\xb8r de konstitusjonelle urolighetene p\xc3\xa5 1680-tallet hadde myndighetene i Massachusetts v\xc3\xa6rt dominert av konservative puritanske verdslige ledere. Puritanere, p\xc3\xa5virket av kalvinisme, satte seg imot mange av tradisjonene til den protestantiske engelske kirke, inkludert Book of Common Prayer (Den allmenne b\xc3\xb8nneboken), bruken av prestedrakt (hette og prestekjole) under gudstjenesten, bruken av det hellige kors under d\xc3\xa5pen, og knele under sakramentet, alt som de hevdet var \xc2\xabpavelig\xc2\xbb, det vil si katolsk. Den engelske kirke \xc3\xb8kte undertrykkelsen av frikirkene p\xc3\xa5 1620- og 1630-tallet, noe som f\xc3\xb8rte til en betydelig utvandring av puritanere og andre religi\xc3\xb8se minoriteter som s\xc3\xb8kte friheten til \xc3\xa5 ut\xc3\xb8ve sin egen religi\xc3\xb8se ensretning i Nord-Amerika. Mange av koloniene i New England ble s\xc3\xa5ledes etablert av puritanere. Selvstyre var naturlig for dem ettersom \xc3\xa5 bygge et samfunn basert p\xc3\xa5 deres egne religi\xc3\xb8se overbevisning var nettopp deres m\xc3\xa5lsetning. Koloniledere ble valgt fra kolonien og hvor deres religi\xc3\xb8se tro ble formelt unders\xc3\xb8kt og de m\xc3\xa5tte tilh\xc3\xb8re en av koloniens puritanske menigheter. Kolonilederne var s\xc3\xa5ledes framtredende medlemmer av sine menigheter, og r\xc3\xa5df\xc3\xb8rte seg jevnlig med sine lokale prester om saker som angikk kolonien._NEWLINE_Tidlig p\xc3\xa5 1640-tallet havnet England i borgerkrig hvor det puritanskdominerende parlamentariske fraksjonen havnet p\xc3\xa5 den seirende siden og som henrettet kong Karl I av England. Denne suksessen var kortvarig da det engelske samveldet ikke \xc3\xa5 greide \xc3\xa5 overf\xc3\xb8re lordkansler Oliver Cromwells myndighet videre til hans s\xc3\xb8nn Richard Cromwell, og monarkiet ble gjeninnf\xc3\xb8rt til den gamle orden under Karl II av England. Utvandringen til New England minsket betydelig i \xc3\xa5rene under Cromwells puritanske styre, og deretter utviklet det seg i koloniene en \xc3\xb8kende framgangsrik handelsklasse som var mindre religi\xc3\xb8st motivert enn koloniens tidligste, puritanske bosettere._NEWLINE_I den lille landsbyen Salem, som i kolonien som s\xc3\xa5dan, var alt liv styrt av kirkens overstyre, og som var ekstremt kalvinistisk. Musikk, dans, feiring av helligdager som jul og p\xc3\xa5ske var absolutt forbudt, da det ble hevdet at alt slik hadde sine r\xc3\xb8tter i hedendommen. Den eneste musikken som var tillatt var salmesang uten musikkinstrumenter; samtidens folkemusikk som priste menneskelig kj\xc3\xa6rlighet var derimot syndig. Leker og s\xc3\xa6rlig dukker var ogs\xc3\xa5 forbudt, og betraktet som en lettsindig og sl\xc3\xb8seri med tid. Den eneste skoleundervisning for barn var \xc3\xa5 undervisning om Bibelen og den kristne l\xc3\xa6re, og alle i landsbyen var forventet \xc3\xa5 g\xc3\xa5 til forsamlingshuset for en preken p\xc3\xa5 tre timer hver onsdag og s\xc3\xb8ndag. Landsbylivet roterte rundt forsamlingshuset, og de feiringer som ble tillatt, slikt som feiring av h\xc3\xb8stingen, var sentrert her._NEWLINE_F\xc3\xb8r 1692 hadde det v\xc3\xa6rt rykter om hekser og hekseri i nabolandsbyene til Salem og i andre byer. Cotton Mather, en prest i Bostons North Church (ikke til \xc3\xa5 bli forvekslet med den angeliske North Church som er kjent fra Paul Revere) var en profilert utgiver av pamfletter og en som fast trodde p\xc3\xa5 hekseri. I hans bok Memorable Providences Relating to Witchcrafts and Possessions (1689) beskrev Mather hans \xc2\xabg\xc3\xa5tefulle observasjoner\xc2\xbb og hvordan \xc2\xabenormt hekseri\xc2\xbb hadde p\xc3\xa5virket barna til mureren John Goodwin i Boston. Mather illustrerte hvordan Goodwins eldste barn hadde blitt fristet av djevelen og stj\xc3\xa5let lint\xc3\xb8y fra vaskefruen Mary Glover. Sistnevnte var en ynkelig gammel kvinne som hennes ektemann ofte beskrev som en heks. Det er kanskje grunnen til at Glover ble anklaget for \xc3\xa5 ha kastet forbannelser eller trolldom p\xc3\xa5 Goodwinbarna. Etter hendelsen begynte fire av de seks Goodwinbarna \xc3\xa5 oppleve merkelige rykninger eller hva som en del mennesker beskrev som \xc2\xabthe disease of astonishment\xc2\xbb (\xc2\xabforbauselsens sykdom\xc2\xbb). Disse manifestasjonene ble tilskrevet en sykdom som hurtig ble knyttet til hekseri og framsto som smerter i nakke og rygg, tunger som ble trukket fra strupene og tilfeldige utbrudd av h\xc3\xb8ye skrik. Andre symptomer var manglende kroppskontroll, som \xc3\xa5 flakse med armene som fugler og \xc3\xa5 fors\xc3\xb8ke \xc3\xa5 skade andre og seg selv. Disse erfaringene med Goodwinbarna bidro til \xc3\xa5 fyre opp under hysteriet i 1692.\n_START_SECTION_\nTidslinje\n_START_PARAGRAPH_\nDe fleste redegj\xc3\xb8relser begynner med plagene til pikene i Parris\' husholdning i januar/februar 1692 og avslutter med de siste rettssaker i mai 1693, men en del begynner tidligere for \xc3\xa5 plassere rettssakene i videre kontekst med hande hekseprosesser, og en del avslutter senere for \xc3\xa5 inkludere informasjon om gjenoppretting.\n_START_SECTION_\nDe innledende hendelser\n_START_PARAGRAPH_\nI landsbyen Salem i 1692 begynte Betty Parris, 9 \xc3\xa5r, og hennes kusine Abigail Williams, 11 \xc3\xa5r, datter og niese av presten Samuel Parris, \xc3\xa5 f\xc3\xa5 rykninger beskrevet som \xc2\xabhinsides makten til epileptiske rykninger eller naturlige sykdommer\xc2\xbb av John Hale, prest i nabobyen Beverly. Pikene skrek ut, kastet ting rundt om i rommet, ga fra seg merkelige lyder, kr\xc3\xb8p under m\xc3\xb8blene, og fordreide seg selv i merkelige posisjoner, i henhold til \xc3\xb8yevitnem\xc3\xa5l fra Deodat Lawson, tidligere prest i byen. Pikene klagde over \xc3\xa5 bli kl\xc3\xb8pet og stukket med n\xc3\xa5ler. En doktor, historisk antatt \xc3\xa5 ha v\xc3\xa6rt William Griggs, kunne ikke finne noen fysiske bevis p\xc3\xa5 noen sykdom. Andre unge kvinner i landsbyen begynte \xc3\xa5 vise lignende oppf\xc3\xb8rsel. Da Lawson holdt preken i landsbyens forsamlingshus, ble han avbrutt flere ganger av utbrudd fra de som var rammet._NEWLINE_De tre f\xc3\xb8rste menneskene som ble anklaget og arrestert for angivelig \xc3\xa5 ha hjems\xc3\xb8kt Betty Parris, Abigail Williams, 12 \xc3\xa5r gamle Ann Putnam, Jr., og Elizabeth Hubbard, var Sarah Good, Sarah Osborne og Tituba. Den som anklaget kvinnene var Ann Putnam Jr. og hun er vurdert av historikerne som et offer for en familiefeide som kan ha v\xc3\xa6rt den viktigste \xc3\xa5rsaken til hendelsene som f\xc3\xb8rte fram hekseprosessene i Salem. Salem var \xc3\xa5sted for en ondskapsfull rivalisering mellom to familier, Putnam og Porter. Folket i Salem var alle engasjert i denne rivaliseringen. De havnet ofte i opphetede diskusjoner som kunne eskalere til rene sl\xc3\xa5sskamper basert utelukkende p\xc3\xa5 deres meninger i denne feiden._NEWLINE_Sarah Good var en hjeml\xc3\xb8s tigger og kjent for \xc3\xa5 tigge etter mat og husly fra naboene. Hun ble anklaget for hekseri p\xc3\xa5 grunn av hennes beryktede omd\xc3\xb8mme. I hennes rettssak ble Good anklaget for ikke \xc3\xa5 ha levd opp til den puritansk forventning om selvkontroll og disiplin da hun valgte \xc3\xa5 pine og \xc2\xabspotte [barna] istedenfor \xc3\xa5 lede dem mot vegen til frelse.\xc2\xbb_NEWLINE_Sarah Osborne var kjent for at hun bare en sjelden gang var til stede ved kirkem\xc3\xb8ter. Hun ble anklaget for \xc3\xa5 v\xc3\xa6re heks ettersom puritanerne mente at Osborne bare sin egeninteresse for \xc3\xb8ye da hun giftet seg p\xc3\xa5 nytt med en tjener. Borgerne i byen Salem fant det ogs\xc3\xa5 smakl\xc3\xb8st at hun fors\xc3\xb8kte \xc3\xa5 f\xc3\xa5 kontroll over sin s\xc3\xb8nns arv fra hennes tidligere ekteskap._NEWLINE_Tituba var en slave av blandet herkomst og etnisk forskjellig fra puritanerne og ble s\xc3\xa5ledes et m\xc3\xa5l for beskyldninger. Hun ble anklaget for \xc3\xa5 ha tiltrukket seg unge piker som Abigail Williams og Betty Parris med fortryllende fortellinger i henhold til Malleus Maleficarum, en kjent \xc2\xabinstruksjonsbok\xc2\xbb som ga retningslinjer for hvordan myndighetene skulle oppspore, avsl\xc3\xb8re, etterforske og rettsforf\xc3\xb8lge trolldom og heksekriminalitet. Disse fortellingene om seksuelle m\xc3\xb8ter med demoner, forlede menns sinn, og sp\xc3\xa5dommer om framtiden, stimulerte forestillingene til unge piker og gjorde Tituba til et opplagt m\xc3\xa5l for beskyldninger._NEWLINE_Samtlige av disse kvinnene var utskudd som passet beskrivelsene av \xc2\xabvanlige mistenkte\xc2\xbb for anklagelser hekseri, og ingen sto opp for dem. Disse kvinne ble f\xc3\xb8rt fram for den lokale dommeren med p\xc3\xa5stander om at de var hekser og forh\xc3\xb8rt i flere dager fra og med 1. mars 1692, og deretter sendt i fengsel. Flere beskyldninger fulgt i mars: Martha Corey, Dorothy Good og Rebecca Nurse i landsbyen Salem og Rachel Clinton i nabobyen Ipswich. Martha Corey hadde argumentert sin skepsis til p\xc3\xa5liteligheten i de unge pikenes beskyldninger og s\xc3\xa5ledes trukket oppmerksomheten over p\xc3\xa5 seg selv. Anklagene mot henne og Rebecca Nurse var meget vanskelig for samfunnet ettersom Martha Corey var et fast medlem av menigheten i landsbyen Salem, og dette samme var Rebecca Nurse i byen Salem. Om slike framst\xc3\xa5ende borgere kunne v\xc3\xa6re hekser, da kunne alle v\xc3\xa6re hekser, og kirkemedlemskap var ingen beskyttelse mot beskyldninger. Dorothy Good, datteren til Sarah Good, var kun 4 \xc3\xa5r og da hun ble forh\xc3\xb8rt av dommerne ble hennes svar konstruert som en tilst\xc3\xa5else som impliserte hennes mor. I Ipswich ble Rachel Clinton i slutten av mars arrestert for hekseri p\xc3\xa5 beskyldninger som ikke var knyttet til plagene til de unge pikene i landsbyen Salem.\n_START_SECTION_\nBeskyldninger og forh\xc3\xb8r av de lokale dommere\n_START_PARAGRAPH_\nDa Sarah Cloyce (s\xc3\xb8ster Nurse) og Elizabeth (Bassett) Proctor ble arrestert i april ble de f\xc3\xb8rt fram for John Hathorne og Jonathan Corwin i byen Salem, ikke bare i deres egenskap som lokale dommere, men ogs\xc3\xa5 som medlemmer av guvern\xc3\xb8rens r\xc3\xa5d. Til stede ved avh\xc3\xb8rene var viseguvern\xc3\xb8r Thomas Danforth og assistentene Samuel Sewall, Samuel Appleton, James Russell og Isaac Addington. Da John Proctor kom med protester i l\xc3\xb8pet av forh\xc3\xb8rene ble han ogs\xc3\xa5 arrestert._NEWLINE_I l\xc3\xb8pet av en uke ble f\xc3\xb8lgende personer arrestert og deretter avh\xc3\xb8rt: Giles Corey (Marthas ektefelle og medlem av menigheten i byen Salem), Abigail Hobbs, Bridget Bishop, Mary Warren (en tjener i huset til Proctor og tidvis ogs\xc3\xa5 selv en som anklaget), og Deliverance Hobbs (stemor til Abigail Hobbs). Abigail Hobbs, Mary Warren og Deliverance Hobbs tilsto og begynte deretter \xc3\xa5 navngi andre folk som medskyldige. Flere arrestasjoner fulgte: Sarah Wildes, William Hobbs (ektefelle av Deliverance og far til Abigail), Nehemiah Abbott Jr., Mary Eastey (s\xc3\xb8ster av Cloyce og Nurse), Edward Bishop, Jr. og hans hustru Sarah Bishop, og Mary English, og til sist, den 30. april, presten George Burroughs, og Lydia Dustin, Susannah Martin, Dorcas Hoar, Sarah Morey og Philip English (Marys ektefelle). Nehemiah Abbott Jr. ble l\xc3\xb8slatt da de som anklaget ham ble enig om at han ikke var den personen som hadde p\xc3\xa5f\xc3\xb8rt plagene. Mary Eastey ble l\xc3\xb8slatt etter noen dager etter at hun var arrestert ettersom anklagerne ikke kunne bekrefte at det var hun som hadde rammet dem med plagene, men da anklagerne til sist ble enige, ble hun igjen arrestert._NEWLINE_I mai fortsatte beskyldninger \xc3\xa5 flomme p\xc3\xa5, men en del av de som navnga andre begynte \xc3\xa5 unnvike p\xc3\xa5gripelse. Flere fullmakter ble utstedt f\xc3\xb8r John Willard og Elizabeth Colson ble p\xc3\xa5grepet, men George Jacobs Jr. og Daniel Andrews ble ikke tatt. Fram til dette punktet hadde alle retterganger v\xc3\xa6rt kun unders\xc3\xb8kende, men den 27. mai 1692 ble William Phips beordret til \xc3\xa5 opprette en Special Court of Oyer and Terminer (\xc2\xabS\xc3\xa6rskilt rett for avh\xc3\xb8r og bestemmende\xc2\xbb) for fylkene Suffolk, Essex og Middlesex for \xc3\xa5 straffeforf\xc3\xb8lge sakene til de som var arrestert. Fullmakter for arrestasjon for flere mennesker fulgte. Den 10. mai 1692 d\xc3\xb8de Sarah Osborne, en av de f\xc3\xb8rste tre som var blitt anklaget, i fengselet._NEWLINE_Hjemmel ble utstedt for ytterligere 36 mennesker mens unders\xc3\xb8kelsene fortsatte \xc3\xa5 skje i landsbyen Salem: Sarah Dustin (datter v Lydia Dustin), Ann Sears, Bethiah Carter Sr. og hennes datter Bethiah Carter Jr., George Jacobs, Sr. og hans barnebarn Margaret Jacobs, John Willard, Alice Parker, Ann Pudeator, Abigail Soames, George Jacobs, Jr. (s\xc3\xb8nn av George Jacobs, Sr. og far til Margaret Jacobs), Daniel Andrew, Rebecca Jacobs (hustru av George Jacobs, Jr. og s\xc3\xb8ster av Daniel Andrew), Sarah Buckley og hennes datter Mary Witheridge, Elizabeth Colson, Elizabeth Hart, Thomas Farrar, Sr., Roger Toothaker, Sarah Proctor (datter av John og Elizabeth Proctor), Sarah Bassett (svigerinne av Elizabeth Proctor), Susannah Roots, Mary DeRich (en annen svigerinne av Elizabeth Proctor), Sarah Pease, Elizabeth Cary, Martha Carrier, Elizabeth Fosdick, Wilmot Redd, Sarah Rice, Elizabeth Howe, kaptein John Alden (s\xc3\xb8nn av John Alden og Priscilla Mullins fra kolonien Plymouth), William Proctor (s\xc3\xb8nn av John og Elizabeth Proctor), John Flood, Mary Toothaker (hustru av Roger Toothaker og s\xc3\xb8ster av Martha Carrier) og hennes datter Margaret Toothaker, og Arthur Abbott._NEWLINE_Da retten kom sammen ved slutten av mai, f\xc3\xb8rte det til det totale antallet av mennesker i varetekt til 62 stykker._NEWLINE_Cotton Mather skrev til en av dommeren, John Richards, den 31. mai 1692, hvor han ga sin st\xc3\xb8tte til rettforf\xc3\xb8lgelsene, men advarte ham om farene ved \xc3\xa5 st\xc3\xb8tte seg p\xc3\xa5 \xc3\xa5ndeaktige bevis og ga r\xc3\xa5d om hvordan retten burde g\xc3\xa5 videre.\n_START_SECTION_\nFormell straffesak\n_START_PARAGRAPH_\nRetten ble satt i byen Salem den 2. juni 1692 med William Stoughton, den nye viseguvern\xc3\xb8ren, som hoveddommer, Thomas Newton som kronens p\xc3\xa5talemyndighet som f\xc3\xb8rte sakene, og Stephen Sewall som sekret\xc3\xa6r. Bridget Bishops sak var den f\xc3\xb8rste som f\xc3\xb8rt for storjuryen som godkjente alle anklagene mot henne. Bishop ble beskrevet som en som ikke levde en puritansk livsstil da hun kledde seg i svart og i merkelige kl\xc3\xa6r som var imot puritansk kleskode. Da hun ble forh\xc3\xb8rt f\xc3\xb8r hennes rettssak, ble hun spurt om hennes k\xc3\xa5pe hadde blitt \xc2\xabkuttet eller revet p\xc3\xa5 to m\xc3\xa5ter\xc2\xbb. Dette, sammen med hennes amoralske livsstil, anklaget henne for \xc3\xa5 v\xc3\xa6re en heks. Hun ble stilt for retten den samme dagen og ble funnet skyldig. Den 3. juni godkjente storjuryen anklagene mot Rebecca Nurse og John Willard, men det er ikke klart hvorfor de ikke gikk fengsel med en gang. Bridget Bishop ble henrettet ved henging den 10. juni 1692._NEWLINE_I juni ble flere mennesker anklaget, arrestert og forh\xc3\xb8rt, men n\xc3\xa5 i byen Salem av de lokale dommerne John Hathorne, Jonathan Corwin og Bartholomew Gedney som hadde blitt dommeren for Den s\xc3\xa6rskilt retten for avh\xc3\xb8r og bestemmende. Roger Toothaker d\xc3\xb8de i fengsel den 16. juni 1692._NEWLINE_Mot slutten av juni og begynnelsen av juli st\xc3\xb8ttet storjuryene anklagene mot Sarah Good, Elizabeth Howe, Susannah Martin, Elizabeth Proctor, John Proctor, Martha Carrier, Sarah Wilds og Dorcas Hoar. Kun Sarah Good, Elizabeth Howe, Susannah Martin og Sarah Wildes, sammen med Rebecca Nurse, ble stilt for retten p\xc3\xa5 denne tiden og hvor de ble funnet skyldige og henrettet den 19. juli 1692. P\xc3\xa5 midten av juli var hovedkilden for anklagene flyttet fra landsbyen Salem og til Andover da konstabelen der ba om \xc3\xa5 f\xc3\xa5 noen av de pikene i landsbyen Salem som var blitt rammet til \xc3\xa5 bes\xc3\xb8ke hans hustru for \xc3\xa5 fors\xc3\xb8ke \xc3\xa5 avgj\xc3\xb8re hvem som hadde p\xc3\xa5f\xc3\xb8rt dem lidelsene. Ann Foster, hennes datter Mary Lacey Sr., og datterdatter Mary Lacey Jr. innr\xc3\xb8mmet alle at de var hekser. Anthony Checkley ble utpekt av guvern\xc3\xb8r Phips til \xc3\xa5 erstatte Thomas Newton som kronens p\xc3\xa5talemyndighet da Newton tok en stilling i New Hampshire._NEWLINE_I begynnelsen av august anklaget storjuryene George Burroughs, Mary Eastey, Martha Corey og George Jacobs, Sr., og den mindre juryene d\xc3\xb8mte Martha Carrier, George Jacobs, Sr., George Burroughs, John Willard, Elizabeth Proctor og John Proctor. Elizabeth Proctor ble gitt midlertidig opphold fra henrettelse ettersom hun var gravid. F\xc3\xb8r George Burroughs ble henrettet siterte han Fader v\xc3\xa5r perfekt, noe som etter sigende skulle v\xc3\xa6re umulig for en heks, men Cotton Mather var til stede og minnet publikum om at mannen hadde blitt d\xc3\xb8mt av en jury. Den 19. august 1692 ble Martha Carrier, George Jacobs Sr., George Burroughs, John Willard og John Proctor hengt._NEWLINE_I september anklaget storjuryene ytterligere \xc3\xa5tte mennesker. Storjuryen klarte ikke \xc3\xa5 sette William Proctor, som hadde blitt arrestert p\xc3\xa5 nye anklager, under tiltale. Den 19. september 1692 nektet Giles Corey \xc3\xa5 pledere ved stevningen, og ble underlagt peine forte et dure, en form for tortur hvor han ble presset under en stadig tyngre last med steiner, i et fors\xc3\xb8k p\xc3\xa5 \xc3\xa5 f\xc3\xa5 ham i tale. Fire sa seg skyldige og elleve andre ble tiltalt og funnet skyldige. Den 22. september 1692 var \xc3\xa5tte av de d\xc3\xb8mte blitt hengt, etter hva som ble rapportert kalt for \xc2\xabEight firebrands of Hell\xc2\xbb, \xc2\xab\xc3\xa5tte brannstokker fra helvete\xc2\xbb, av Salems prest Nicholas Noyes. En av de domfelte, Dorcas Hoar, ble gitt en midlertidig ben\xc3\xa5dning med st\xc3\xb8tte fra flere prester for \xc3\xa5 gi sin bekjennelse for Gud. Aldrende Mary Bradbury r\xc3\xb8mte. Abigail Faulkner Sr. var gravid og gitt midlertidig ben\xc3\xa5dning, en del rapporter fra omr\xc3\xa5det forteller at Abigails ben\xc3\xa5dning senere ble til en utsettelse av anklagene da retten inns\xc3\xa5 at om hun ble d\xc3\xb8mt til d\xc3\xb8den ville det ogs\xc3\xa5 drepe hennes uf\xc3\xb8dte barn._NEWLINE_Mather ble bedt av guvern\xc3\xb8r Phips i september til \xc3\xa5 skrive om rettssakene, og fikk s\xc3\xa5ledes tilgang til de offisielle dokumentene ved rettssakene i Salem fra sin venn Stephen Sewall, rettssekret\xc3\xa6ren, og som hans redegj\xc3\xb8relse av hendelsene er basert p\xc3\xa5. Tittelen var Wonders of the Invisible World, \xc2\xabMirakler fra den usynlige verden\xc2\xbb._NEWLINE_Denne rettet ble oppl\xc3\xb8st i oktober av guvern\xc3\xb8r Phips, men det ikke slutten p\xc3\xa5 rettssakene.\n_START_SECTION_\nDomstolens overrett, 1693\n_START_PARAGRAPH_\nI januar 1693 ble en ny domstolens overrett, Court of Assize and General Gaol Delivery, samlet i Salem i Essex County, igjen ledet av William Stoughton som justitiarius og med Anthony Checkley som fortsatte som regjeringsadvokat, og Jonathan Elatson som rettssekret\xc3\xa6r. De f\xc3\xb8rste fem sakene ble f\xc3\xb8rt for retten i januar 1693 hvor fem mennesker som hadde blitt anklaget, men ikke d\xc3\xb8mt i september: Sarah Buckley, Margaret Jacobs, Rebecca Jacobs, Mary Whittredge og Job Tookey. Alle ble funnet ikke skyldige._NEWLINE_Storjuryer ble holdt for mange av de som fortsatt satt i fengsel. Anklagene ble avvist for mange av dem, men ytterligere seksten mennesker ble anklaget og stilt for retten, tre av dem ble funnet skyldige: Elizabeth Johnson Jr., Sarah Wardwell og Mary Post. Da Stoughton skrev bemyndigelsen for henrettelsen av disse kvinnene og andre gjenv\xc3\xa6rende fra tidligere rettssaker, ble de ben\xc3\xa5det av guvern\xc3\xb8r Phips. I slutten av januar og tidlig i februar ble retten igjen satt i Charlestown i Middlesex County, og det ble f\xc3\xb8rt for storjuryer og fem mennesker ble f\xc3\xb8rt for dem: Sarah Cole (av Lynn), Lydia Dustin og Sarah Dustin, Mary Taylor og Mary Toothaker. Alle ble funnet ikke skyldige, men ikke l\xc3\xb8slatt f\xc3\xb8r de hadde betalt for sitt opphold i fengselet. Lydia Dustin d\xc3\xb8de i fengslet den 10. mars 1693. Ved slutten av april hadde retten samlet i Boston i Suffolk County og frikjente kaptein John Alden ved proklamasjon, og h\xc3\xb8rte anklagene mot en tjenestepike, Mary Watkins, for falskt \xc3\xa5 ha anklaget sin arbeidsgiver for \xc3\xa5 v\xc3\xa6re heks. I mai var retten samlet i Ipswich i Essex County og en rekke storjuryer avviste anklagene mot alle unntatt fem mennesker. Susannah Post, Eunice Frye, Mary Bridges Jr., Mary Barker og William Barker Jr. ble alle funnet ikke skyldige, noe som avsluttet denne episoden.\n_START_SECTION_\nOversikt\n_START_PARAGRAPH_\nEtter at noen konkluderte med at et tap, sykdom eller d\xc3\xb8d hadde skjedd grunnet hekseri, overleverte anklageren en klage mot den p\xc3\xa5st\xc3\xa5tte heksen hos de lokale forh\xc3\xb8rsdommere._NEWLINE_Om klagen ble vurdert troverdig, fikk forh\xc3\xb8rsdommerne personen arrestert og f\xc3\xb8rt fram for en offentlig unders\xc3\xb8kelse, i all vesentlighet et forh\xc3\xb8r hvor forh\xc3\xb8rsdommerne presset den anklagede til \xc3\xa5 tilst\xc3\xa5._NEWLINE_Om forh\xc3\xb8rsdommerne p\xc3\xa5 dette lokale niv\xc3\xa5et var tilfreds med at klagen var velbegrunnet ble fangen overf\xc3\xb8rt til en h\xc3\xb8yere domstol. I 1692 valgte forh\xc3\xb8rsdommerne \xc3\xa5 vente p\xc3\xa5 et nytt charter og ny guvern\xc3\xb8r som kunne etablere en Court of Oyer and Terminer (\xc2\xabDomstol for avh\xc3\xb8r og bestemmende\xc2\xbb) for \xc3\xa5 h\xc3\xa5ndtere disse sakene. Det neste skrittet ved et h\xc3\xb8yere rettsniv\xc3\xa5 var \xc3\xa5 f\xc3\xb8re vitner foran en storjury._NEWLINE_En person kunne bli tiltalt for beskyldninger om drive med hekseri, eller for \xc3\xa5 bedrive ulovlig forbindelse med djevelen. Straks den anklagede var tiltalt ble vedkommende sendt i fengsel, tidvis den samme dagen, og som i dette tilfellet ble den f\xc3\xb8rste person som ble tiltalt og forh\xc3\xb8rt den 2. juni, Bridget Bishop, henrettet den 10. juni 1692._NEWLINE_Det var fire datoer for henrettelser hvor nevnte Bridget Bishop ble henrettet den 10. juni 1692, fem henrettet den 19. juli 1692 (Sarah Good, Rebecca Nurse, Susannah Martin, Elizabeth Howe & Sarah Wildes), ytterligere fem henrettet den 19. august 1692 (Martha Carrier, John Willard, George Burroughs, George Jacobs, Sr. og John Proctor), og \xc3\xa5tte den 22. september 1692 (Mary Eastey, Martha Corey, Ann Pudeator, Samuel Wardwell, Mary Parker, Alice Parker, Wilmot Redd og Margaret Scott). Flere andre, inkludert Elizabeth (Bassett) Proctor og Abigail Faulkner, ble tiltalt, men gitt midlertidig ben\xc3\xa5dning ettersom de var gravide. Ytterligere fem kvinner ble tiltalt i 1692, men dommen ble aldri utf\xc3\xb8rt: Ann Foster (som senere d\xc3\xb8de i fengsel), hennes datter Mary Lacy Sr., Abigail Hobbs, Dorcas Hoar og Mary Bradbury._NEWLINE_Giles Corey, en 80 \xc3\xa5r gammel bonde fra den s\xc3\xb8r\xc3\xb8stlige enden av Salem (kalt for Salem Farms) nektet \xc3\xa5 komme med et svar p\xc3\xa5 tiltale om han var skyldig eller uskyldig da han ble stilt for domstolen. Da man ikke kunne henge noen som nektet \xc3\xa5 svare, benyttet dommerne en arkaisk form for straff for \xc3\xa5 tvinge ham \xc3\xa5 svare ved noe som ble kalt for peine forte et dure hvor det ble lagt tunge steiner p\xc3\xa5 brystet hans inntil han ikke lenger greide \xc3\xa5 puste. Etter to dager med peine fort et dure d\xc3\xb8de Corey uten \xc3\xa5 ha kommet med et svar, annet enn \xc3\xa5 kreve \xc2\xabmer vekt\xc2\xbb, \xc2\xabflere steiner\xc2\xbb. At han nektet \xc3\xa5 svare p\xc3\xa5 tiltalen har tidvis blitt forklart som en m\xc3\xa5te \xc3\xa5 forhindre at hans eiendommer ble konfiskert av Kronen, men i henhold til historikeren Chadwick Hansen hadde det meste av Coreys eiendom allerede blitt tatt, og han gjorde ferdig sitt testament i fengsel: \xc2\xabHans d\xc3\xb8d var en protest... mot domstolens metoder.\xc2\xbb _NEWLINE_Det er et ekko av en samtidig kritiker av prosessene, Robert Calef, som hevdet at Corey sa seg ikke skyldig til tiltalen, men ville ikke bli underlagt en rettssak med en jury da de samme vitnene ville f\xc3\xb8rt mot ham, og valgte s\xc3\xa5ledes heller \xc3\xa5 gjennomg\xc3\xa5 den d\xc3\xb8d de p\xc3\xa5la ham: \xc2\xabGiles Corey pleaded not Guilty to his Indictment, but would not put himself upon Tryal by the Jury (they having cleared none upon Tryal) and knowing there would be the same Witnesses against him, rather chose to undergo what Death they would put him to.\xc2\xbb_NEWLINE_Men selv ikke i d\xc3\xb8den var de anklagede heksene gitt fred eller respekt. D\xc3\xb8mt som hekser ble Rebecca Nurse og Martha Corey bannlyst fra sine kirker og ikke gitt anstendig begravelse. S\xc3\xa5 snart som likene fra de henrettede ble sk\xc3\xa5ret ned fra tr\xc3\xa6rne, ble de slengt ned i en grunn grav og menneskemengden spredte seg. Muntlig historiefortelling hevder at familiene til de d\xc3\xb8de tok likene tilbake etter m\xc3\xb8rkets frambrudd og gravla dem p\xc3\xa5 nytt i umerkede graver p\xc3\xa5 familieeiendommen. Nedtegnelser fra samtiden nevner ikke hva som skjedde med de d\xc3\xb8de etter at de ble henrettet.\n_START_SECTION_\nSpektrale bevis\n_START_PARAGRAPH_\nMange av bevisene, men ikke alle, mot de anklagede var spektrale bevis, eller vitnem\xc3\xa5l av de som ble rammet som hevdet \xc3\xa5 se framtoningen eller formen til personen som tilsynelatende hadde rammet dem. Den teologiske diskusjonen som fulgte om bruken av denne bevisf\xc3\xb8rselen er sentrert rundt sp\xc3\xb8rsm\xc3\xa5let om en person m\xc3\xa5tte gi tillatelse til djevelen for at hans eller hennes form kunne bli brukt til \xc3\xa5 plage eller hjems\xc3\xb8ke andre. Motstanderne hevdet at djevelen var i stand til \xc3\xa5 benytte enhver form for hjems\xc3\xb8ke ofre, men domstolen motsatte seg dette ved at djevelen ikke kunne benytte seg av en persons form uten at denne personen hadde gitt tillatelse til det. Da den som var blitt rammet hevdet \xc3\xa5 se framtoningen av en bestemt person, ble det akseptert som bevis p\xc3\xa5 at den anklagede faktisk hadde v\xc3\xa6rt involvert med djevelen. _NEWLINE_Increase Mather og andre prester sendte et brev til domstolen, \xc2\xabThe Return of Several Ministers Consulted\xc2\xbb, hvor de henstilte til forh\xc3\xb8rsdommerne om ikke \xc3\xa5 d\xc3\xb8mme utelukkende p\xc3\xa5 spektrale bevis alene og spektrale bevis ble senere bestemt som ikke tillatt, noe som f\xc3\xb8rte til en dramatisk reduksjon i andelen fellende domsavgj\xc3\xb8relser og antagelig f\xc3\xb8rte til at hele prosessen til sist ble avsluttet. En kopi av dette brevet ble trykket i Increase Mathers bok Cases of Conscience, utgitt i 1693. Utgivelsen A Tryal of Witches, ble benyttet av forh\xc3\xb8rsdommerne i Salem, da de s\xc3\xa5 etter en presedens som tillot spektrale bevis. Da de ikke fant noen annen enn juristen Matthew Hale som hadde tillatt dette beviset, st\xc3\xb8ttet av filosofen, legen og forfatteren Thomas Browne, til \xc3\xa5 bli benyttet ved hekseprosessene ved Bury St Edmunds i Suffolk i England i 1662. Dette tilfellet ble vurdert som holdbart og akseptert som gyldig og hekseprosessene i Salem fortsatte.\n_START_SECTION_\nHeksekake\n_START_PARAGRAPH_\nVed et tidspunkt i februar 1692, sannsynligvis i tiden mellom da plagene begynte, men f\xc3\xb8r de spesifikke navnene ble nevnt, instruerte en nabo til prost Parris, Mary Sibly (tante av den hjems\xc3\xb8kte Mary Walcott) en av prestens slaver, John Indian, om \xc3\xa5 lage en heksekake ved \xc3\xa5 benytte tradisjonell engelsk hvit magi til \xc3\xa5 avdekke identiteten til heksen som hadde hjems\xc3\xb8kt og plagd pikene. Kaken, gjort fra rugmel og urin fra de hjems\xc3\xb8kte pikene, ble gitt til en hund._NEWLINE_I henhold til engelsk folkelig forst\xc3\xa5else av hvordan hekser gjennomf\xc3\xb8rte hjems\xc3\xb8kelse, n\xc3\xa5r hunden spiste heksekaken ville heksen bli skadet ettersom usynlige partikler hun hadde sendt for \xc3\xa5 hjems\xc3\xb8ke pike forble i pikenes urin, og heksens smerteskrik n\xc3\xa5r hunden spiste heksekaken ville identifisere henne som heksen. Denne overtroen var basert p\xc3\xa5 kartesianske L\xc3\xa6ren om Effluvia (effluvium = utdunsting, utflod) som fastslo at hekser som hjems\xc3\xb8kte ved bruken av \xc2\xabgiftig og ondartete partikler som ble kastet av \xc3\xb8yet\xc2\xbb, i henhold til brev av 8. oktober 1692 fra Thomas Brattle, en samtidig kritiker av hekseprosessene._NEWLINE_I henhold til Arkivene for kirken i landsbyen Salem, snakket Parris med Sibly privat den 25. mars 1662 om hennes grand error, \xc2\xabenorme feil\xc2\xbb, og aksepterte hennes \xc2\xabsorgtunge bekjennelse\xc2\xbb. I l\xc3\xb8pet av s\xc3\xb8ndagspreken den 27. mars adresserte han sin menighet om emnet \xc2\xabulykker\xc2\xbb som hadde begynt i hans eget hus, men uttalte \xc2\xabdet brakte aldri fram til noe betydelig lys, f\xc3\xb8r diabolske grep ble gjort ved \xc3\xa5 lage en kake av min indianermann som hadde sin rettledning om dette fra v\xc3\xa5r s\xc3\xb8ster, Mary Sibly,\xc2\xbb og gikk videre med \xc3\xa5 advare mot bruken av noen form for magi, selv hvit magi, ettersom det var i alt vesentlig \xc2\xab\xc3\xa5 g\xc3\xa5 til Djevelen for hjelp mot Djevelen\xc2\xbb. Mary Sibley tilsto offentlig feilen i sine handlinger framfor menigheten som stemte med \xc3\xa5 vise med hendene at de var tilfreds med hennes innr\xc3\xb8mmelse av feil._NEWLINE_Andre hendelser var ogs\xc3\xa5 nedtegnet i arkivene om en episode som demonstrerte en fortsatt overbevisning av menigheten om denne effluvia som et gyldig bevis, inkludert to redegj\xc3\xb8relser i utsagn mot Elizabeth Howe som folk hadde foresl\xc3\xa5tt \xc3\xa5 skj\xc3\xa6re av og brenne \xc3\xb8rene til to forskjellige dyr som man mente at Howe hadde hjems\xc3\xb8kt, og s\xc3\xa5ledes bevise at hun var den som forhekset dyrene til d\xc3\xb8de._NEWLINE_Tradisjonelt har de p\xc3\xa5st\xc3\xa5tte hjems\xc3\xb8kte pikene v\xc3\xa6rt sagt at de hadde blitt underholdt av Parris\' slavekvinne Tituba som angivelig skal ha l\xc3\xa6rt dem om voodoo i kj\xc3\xb8kkenet til presteg\xc3\xa5rden i l\xc3\xb8pet av vinteren 1692, skj\xc3\xb8nt det er ingen samtidige bevis som st\xc3\xb8tter denne historien. En rekke sekund\xc3\xa6re kilder som begynner med Charles W. Upham p\xc3\xa5 1800-tallet har typisk satt i forbindelse at en sirkel med piker som med Titubas hjelp fors\xc3\xb8kte ved sine hender \xc3\xa5 sp\xc3\xa5 framtiden ved \xc3\xa5 bruke hviten av et egg og et speil for \xc3\xa5 skape en primitiv krystallkule for \xc3\xa5 avgj\xc3\xb8re hvilket yrke deres framtidige menn hadde, og skremte hverandre da den ene angivelig skal ha sett formen p\xc3\xa5 en likkiste isteden. Fortellingen er avledet fra John Hales bok om rettssakene, men i Hales redegj\xc3\xb8relse er det kun en av pikene, ikke en gruppe av dem, som hadde bekjent til ham at hun hadde fors\xc3\xb8kt dette en gang. Hale nevnte ikke at Tituba hadde noen andel i dette, heller ikke n\xc3\xa5r det skal ha skjedd. Dog hevder nedtegnelsen av rettssaken med Sarah Good og Sarah Osborne at hun ga en energisk tilst\xc3\xa5else for retten om \xc2\xabvesener som bosatte den usynlige verden\xc2\xbb, og \xc2\xabm\xc3\xb8rke ritualer som binder dem sammen i Satans tjeneste\xc2\xbb, og impliserte b\xc3\xa5de Good og Osborne samtidig som det ble forsikret at \xc2\xabmange andre mennesker i kolonien var engasjert i djevelens sammensvergelse mot [Massachusetts] Bay.\xc2\xbb_NEWLINE_Titubas etniske opphav er ofte sitert som indiansk fra Karibia eller av afrikansk avstamming, men samtidens kilder beskriver henne kun som en \xc2\xabindianer\xc2\xbb. Unders\xc3\xb8kelser gjort av Elaine Breslaw har antydet at hun kunne ha blitt tatt til fange i hva som i dag er Venezuela, og fraktet til Barbados, og kan s\xc3\xa5ledes ha v\xc3\xa6rt en arawakindianer. Andre, noe senere beskrivelser av henne, gjort av guvern\xc3\xb8r Thomas Hutchinson da han skrev sin historie om Massachusetts Bay-kolonien p\xc3\xa5 1700-tallet, beskrev henne som en \xc2\xabspansk indianer\xc2\xbb. P\xc3\xa5 den tiden betydde vanligvis en innf\xc3\xb8dt amerikaner fra Nord- og S\xc3\xb8r-Carolina, Georgia og Florida.\n_START_SECTION_\nPr\xc3\xb8ve ved ber\xc3\xb8ring\n_START_PARAGRAPH_\nDet mest beryktede utslaget av overtro i effluvia \xe2\x80\x93 og i direkte opposisjon til hva Parris hadde r\xc3\xa5det sin menighet i landsbyen Salem \xe2\x80\x93  var pr\xc3\xb8ve ved ber\xc3\xb8ring som ble benyttet i Andover i l\xc3\xb8pet av de innledende unders\xc3\xb8kelsene i september 1692. Om den anklagede heksen hadde r\xc3\xb8rt ved offeret mens offeret hadde et anfall, og anfallet deretter gikk over, da betydde det at den anklagede var den personene som hadde hjems\xc3\xb8kt offeret. Da flere av de anklagede senere kunne fortelle, \xc2\xabvi ble blindet med et t\xc3\xb8rkle for \xc3\xb8yene, og v\xc3\xa5re hender ble lagt p\xc3\xa5 de hjems\xc3\xb8kte personene, de hadde deres anfall og falt i deres anfall ved at vi kom til deres tilstedev\xc3\xa6relse, som de sa. Noen ledet oss og la v\xc3\xa5re hender p\xc3\xa5 dem, og deretter sa de at de var bra, og at vi var skyldige \xc3\xa5 ha hjems\xc3\xb8kt dem; deretter ble vi alle grepet som fanger ved en bemyndigelse fra fredsdommeren og omg\xc3\xa5ende fraktet til Salem.\xc2\xbb_NEWLINE_Prost John Hale forklarte hvordan dette skal angivelig ha virket: \xc2\xabHeksen ved \xc3\xa5 skjele med hennes \xc3\xb8ye sendte en framkallelse av en Malefick Venome inn i den forheksede for \xc3\xa5 kaste ham inn i et anfall, og derfor er ber\xc3\xb8ringen av h\xc3\xa5nden gjort i sympati, f\xc3\xb8rer til at venome (det giftige) g\xc3\xa5r tilbake til heksens legeme igjen.\xc2\xbb\n_START_SECTION_\nAndre bevis\n_START_PARAGRAPH_\nAndre bevis omfattet tilst\xc3\xa5elser fra den anklagede, vitnem\xc3\xa5l fra en person som innr\xc3\xb8mmet \xc3\xa5 ha v\xc3\xa6rt heks som identifiserte andre som hekser, oppdagelsen av b\xc3\xb8ker om sp\xc3\xa5dom og horoskoper, eller potter med salve, og eksistensen av s\xc3\xa5kalte heksevorter p\xc3\xa5 kroppen til den anklagede. En heks\' vorte var etter sigende en f\xc3\xb8flekk eller skavank et sted p\xc3\xa5 kroppen som var f\xc3\xb8lsom for ber\xc3\xb8ring, og oppdagelsen av slike f\xc3\xb8lsomme omr\xc3\xa5der var betraktet som et faktisk bevis p\xc3\xa5 hekseri, men det motsatte kunne ogs\xc3\xa5 v\xc3\xa6re tilfelle ved at man stakk en anklaget med en n\xc3\xa5l, p\xc3\xa5 engelsk kalt for \xc2\xabpricking\xc2\xbb, og vedkommende ikke f\xc3\xb8lte det, var det ogs\xc3\xa5 bevis p\xc3\xa5 demonske egenskaper, og s\xc3\xa6rlig om mente \xc3\xa5 finne det s\xc3\xa5kalte \xc2\xabheksemerket\xc2\xbb som angivelig ikke skulle bl\xc3\xb8 n\xc3\xa5r man stakk p\xc3\xa5 det med en n\xc3\xa5l.\n_START_SECTION_\nSamtidige kommentarer\n_START_PARAGRAPH_\nUlike redegj\xc3\xb8relser og meninger om prosessene begynte \xc3\xa5 komme p\xc3\xa5 trykk allerede i 1692._NEWLINE_Deodat Lawson, en tidligere prest i landsbyen Salem, bes\xc3\xb8kte stedet i mars og april 1692, og utga deretter en redegj\xc3\xb8relse i Boston samme \xc3\xa5r om hva han v\xc3\xa6rt vitne til og h\xc3\xb8rt, kalt for A Brief and True Narrative of Some Remarkable Passages Relating to Sundry Persons Afflicted by Witchcraft, at Salem Village: Which happened from the Nineteenth of March, to the Fifth of April, 1692._NEWLINE_ _NEWLINE_Prost William Milbourne, baptistprest i Boston, offentlig kom med en skriv til den lovgivende forsamlingen tidlig i juni 1692 hvor han utfordret bruken av spektrale bevis av domstolen. Milbourne m\xc3\xa5tte gi et gjeldsbevis p\xc3\xa5 hele 200 pund eller bli arrestert for \xc2\xabplanlegge, skrive og utgi de nevnte skandal\xc3\xb8se papirer\xc2\xbb._NEWLINE_Den 15. juni 1692 overleverte tolv lokale prester \xe2\x80\x94 inkludert Increase Mather, Samuel Willard, Cotton Mather \xe2\x80\x94 brevet The Return of several Ministers til guvern\xc3\xb8ren og r\xc3\xa5det i Boston hvor de advarte autoritetene om ikke \xc3\xa5 stole alene p\xc3\xa5 bruken av spektrale bevis, og hevdet at \xc2\xabAntagelser hvorp\xc3\xa5 personer kan v\xc3\xa6re engasjert, og langt mer, domfelling hvorp\xc3\xa5 personer kan bli d\xc3\xb8mt som skyldige i hekseri, burde virkelig v\xc3\xa6re mer vesentlig enn s\xc3\xa5vidt de anklagede personene v\xc3\xa6re representert av et spektre (gjenferd) p\xc3\xa5 den hjems\xc3\xb8kte.\xc2\xbb_NEWLINE_ _NEWLINE_En gang i 1692 utga Samuel Willard, prest ved First Church i Boston, anonymt en kort avhandling i Philadelphia kalt Some Miscellany Observations On our present Debates respecting Witchcrafts, in a Dialogue Between S. & B. Forfatterne ble listet som \xc2\xabP.E. og J. A.\xc2\xbb (Philip English og John Alden), men var generelt tilskrevet Willard. I teksten diskuterte to figurer, S (Salem) og B (Boston), m\xc3\xa5ten som hekseprosessene hadde blitt utf\xc3\xb8rt og hvor \xc2\xabB\xc2\xbb henstilte til forsiktighet med bruken av vitnem\xc3\xa5l fra de som hadde v\xc3\xa6rt hjems\xc3\xb8kt av hekser, og hevdet at \xc2\xabuansett som kommer fra dem m\xc3\xa5 v\xc3\xa6re mistenkelig, og det er farlig \xc3\xa5 bruke eller godskrive dem for langt\xc2\xbb._NEWLINE_En gang i september 1692 p\xc3\xa5 anmodning av guvern\xc3\xb8r Phips skrev Cotton Mather heftet Wonders of the Invisible World: Being an Account of the Tryals of Several Witches, Lately Executed in New-England som et forsvar hekseprosessene for \xc3\xa5 \xc2\xabhjelpe sv\xc3\xa6rt mye \xc3\xa5 jevne ut det raseri som vi n\xc3\xa5 s\xc3\xa5 mye vender mot hverandre\xc2\xbb. Det var utgitt i Boston og London i 1692, skj\xc3\xb8nt datert 1693, og med en introduksjon ved William Stoughton, overdommeren ved prosessene. Boken hadde en redegj\xc3\xb8relse av de fem rettssakene, mye av materialet kopiert direkte fra rettsprotokollene som ble gitt til Mather av Stephen Sewall, en venn og samtidig rettssekret\xc3\xa6r._NEWLINE_Cotton Mathers far, Increase Mather, utga Cases of Conscience Concerning Evil Spirits, datert 3. oktober 1692 etter de siste rettssakene, skj\xc3\xb8nt tittelsiden lister utgivelses\xc3\xa5ret som \xc2\xab1693\xc2\xbb. I teksten gjentar Mather sin advarsel mot \xc3\xa5 st\xc3\xb8tte seg utelukkende p\xc3\xa5 spektrale bevis og hevdet at \xc2\xabDet var bedre at ti mistenkte hekser burde slippe unna enn at en uskyldig person burde bli d\xc3\xb8dsd\xc3\xb8mt\xc2\xbb. Andre og tredje utgaver av denne boken ble utgitt i Boston og London i 1693. Den tredje inkluderte ogs\xc3\xa5 Lawsons Narrative og den anonyme A Further Account of the Tryals of the New-England Witches, sent in a Letter from thence, to a Gentleman in London._NEWLINE_En rik forretningsmann i Boston og tidligere student fra Harvard, Thomas Brattle, lot sirkulere et brev i manuskriptform i oktober 1692 hvor han kritiserte metodene som retten benyttet seg av for avgj\xc3\xb8re skyldsp\xc3\xb8rsm\xc3\xa5let, inkludert bruken av pr\xc3\xb8ve ved ber\xc3\xb8ring og vitnem\xc3\xa5l fra de som tilsto, og hevdet at \xc2\xabde er bedragere, p\xc3\xa5tvunget, og under innflytelse av noen onde \xc3\xa5nder, og derfor uskikket som bevis mot dem selv eller mot noen annen.\xc2\xbb\n_START_SECTION_\nEttervirkning og avslutning\n_START_PARAGRAPH_\nSelv om den siste rettssaken ble holdt i mai 1693 hadde den offentlige reaksjon p\xc3\xa5 hendelsene fortsatt. I ti\xc3\xa5rene etter prosessene var sakene hovedsakelig opptatt av \xc3\xa5 etablere uskyld for de enkeltpersonene som var blitt d\xc3\xb8mt og erstatning for de overlevende og familiene, og de p\xc3\xa5f\xc3\xb8lgende \xc3\xa5rhundrene har etterkommerne av de som rettmessig ble anklaget og d\xc3\xb8mt s\xc3\xb8kt \xc3\xa5 \xc3\xa6re deres minne.\n_START_SECTION_\nOmst\xc3\xb8tinger av tap av \xc3\xa6re, og erstatninger\n_START_PARAGRAPH_\nDet f\xc3\xb8rste antydning om at offentligheten ville kreve erstatning var ikke grunnet hva som skjedde i 1695 da Thomas Maule, en kjent kveker, offentlig kritiserte h\xc3\xa5ndteringen av rettssakene av de puritanske lederne i kapittel 29 i hans bok Truth Held Forth and Maintained, og ved \xc3\xa5 ekspandere det kjente sitatet til Increase Mather, hevdet han at \xc2\xabdet er bedre at et hundre hekser skal leve, enn at en person skal bli drept for heks, som ikke er en heks.\xc2\xbb For \xc3\xa5 ha utgitt denne boken ble Maule fengslet i hele tolv m\xc3\xa5neder f\xc3\xb8r han ble stilt for retten hvor han ble funnet ikke skyldig._NEWLINE_Den 17. desember 1696 bestemte den lovgivende forsamling at det skulle v\xc3\xa6re en fastedag den 14. januar 1697 i \xc2\xabreferanse til sene tragedie, voldt blant oss av Satan og hans instrumenter.\xc2\xbb P\xc3\xa5 den dagen ba Samuel Sewall prost Samuel Willard om lese h\xc3\xb8yt hans unnskyldning til menigheten i Bostons kirke South Church, for \xc2\xab\xc3\xa5 ta skylden og skammen\xc2\xbb til domstolene i Salem. Thomas Fiske og elleve andre fra juryene ba ogs\xc3\xa5 om tilgivelse._NEWLINE_ _NEWLINE_Robert Calef, en handelsmann fra Boston og en lang tids offentlig motstander av Cotton Mather, utga p\xc3\xa5 nytt i 1700 Cotton Mathers Wonders of the Invisible World med tilleggsmateriale til den som bredt kritiserte rettergangene, under tittelen More Wonders of the Invisible World, noe som igjen gjorde saken aktuell i den offentlige debatt. John Hale, en prest i Beverly som var til stede i mange av rettssakene, hadde fullf\xc3\xb8rt sin bok, A Modest Enquiry into the Nature of Witchcraft, i 1697, men den ble ikke utgitt f\xc3\xb8r i 1702, etter hans d\xc3\xb8d, og den var kanskje en reaksjon p\xc3\xa5 Calefs bok. Ved \xc3\xa5 uttrykk beklagelse over de handlinger som hadde skjedd, innr\xc3\xb8mmet Hale at \xc2\xabSlik var m\xc3\xb8rket den dagen, torturen og jamringen til de som var hjems\xc3\xb8kt, og makten til tidligere presedenser, slik at vi gikk p\xc3\xa5 skyer og kunne se hvor vi gikk.\xc2\xbb_NEWLINE_Ulike anrop ble levert i tiden 1700 og 1703 til myndighetene i Massachusetts som krevde at domfellingene skulle bli formelt omst\xc3\xb8tt. De som var blitt stilt for retten og funnet skyldig var i juridisk forstand betraktet som d\xc3\xb8de, og med domsfellingene fortsatt i b\xc3\xb8kene var de som ikke var blitt henrettet utsatte for ytterligere beskyldninger. Den lovgivende forsamling omgjorde dommen kun for de som hadde avlevert ans\xc3\xb8kninger, og det var kun tre mennesker som hadde blitt d\xc3\xb8mt, men ikke henrettet: Abigail Faulkner Sr., Elizabeth Proctor og Sarah Wardwell. I 1703 ble det avlevert ytterligere en ans\xc3\xb8kning, som krevde en mer rettferdig b\xc3\xa5ndleggelse av de som feilaktig hadde blitt anklaget, men det var ikke f\xc3\xb8r i 1709 da den lovgivende forsamling mottok enda en henvisning at forsamlingen handlet grunnet denne ans\xc3\xb8kningen. 22 mennesker som hadde blitt d\xc3\xb8mt for \xc3\xa5 v\xc3\xa6re hekser, eller de slektninger som hadde blitt d\xc3\xb8mt for hekseri, presenterte for myndighetene i mai 1702 en ans\xc3\xb8kning hvor de krevde b\xc3\xa5de en omst\xc3\xb8ting av tap av liv og \xc3\xa6re og kompensasjon for finansielle tap._NEWLINE_ _NEWLINE_Anger var \xc3\xa5penbar innenfor kirken i landsbyen Salem da prost Joseph Green og medlemmene av kirken stemte den 14. februar 1703, etter bortimot to m\xc3\xa5neder med overveielser, om \xc3\xa5 tilbakekalle bannlysningen av Martha Corey. Den 25. august 1706 kom Ann Putnam Jr., en av de som var mest ivrig p\xc3\xa5 \xc3\xa5 anklage, til kirken og ba offentlig om tilgivelse. Hun hevdet at hun ikke hadde handlet p\xc3\xa5 grunn av ondskap, men hadde v\xc3\xa6rt bedratt av Satan til \xc3\xa5 anklage uskyldige mennesker og nevnte Rebecca Nurse i s\xc3\xa6rdeleshet, og hun akseptert for fullt medlemskap i kirken._NEWLINE_Den 17. oktober 1711 vedtok den r\xc3\xa5dgivende forsamling en lov som omgjorde rettskjennelsene mot de 22 menneskene som var listet i ans\xc3\xb8kningen i 1709 (det var ytterligere syv mennesker som hadde blitt d\xc3\xb8mt, men ikke signert ans\xc3\xb8kningen, og deres dom ble ikke omgjort). To m\xc3\xa5neder senere, den 17. desember 1711 aksepterte ogs\xc3\xa5 guvern\xc3\xb8r Joseph Dudley finansiell erstatning til de 22 menneskene i ans\xc3\xb8kningen av 1709. Bel\xc3\xb8pet p\xc3\xa5 579 pund og 12 shilling ble autorisert til \xc3\xa5 bli fordelt bla de overlevende og slektningene til de som var blitt anklaget, og de fleste oppgj\xc3\xb8r ble avgjort i l\xc3\xb8pet av et \xc3\xa5r, bortsett fra Phillip Englishs omfattende krav som ikke ble avgjort f\xc3\xb8r i 1719.\n_START_SECTION_\nBeretninger av etterkommere\n_START_PARAGRAPH_\nRebecca Nurses etterkommere reiste minnesmerke av granitt formet som en obelisk til hennes minne i 1885 p\xc3\xa5 stedet til Nurse-g\xc3\xa5rden i Danvers, og med en inskripsjon fra salmedikteren John Greenleaf Whittier. I 1892 ble et ytterligere et minnesmerke reist til \xc3\xa6re for de 40 naboene som signerte et opprop til st\xc3\xb8tte for Nurse._NEWLINE_Ikke alle de d\xc3\xb8mte har blitt juridisk straffebefridd tidlig p\xc3\xa5 1700-tallet, og i 1957 krevde etterkommerne av seks mennesker som ble feilaktig d\xc3\xb8mt og henrettet, men som ikke ble inkludert i loven for omst\xc3\xb8tning av dom i 1711, eller lagt til den i 1712, at den lovgivende forsamling formelt befridde navnene til deres forfedre. En forordning ble godtatt som utropte deres uskyld, skj\xc3\xb8nt den listet kun Ann Pudeator ved navn. Andre ble listet kun som \xc2\xabbestemte andre personer\xc2\xbb, en frase som feilet \xc3\xa5 s\xc3\xa6rskilt nevne Bridget Bishop, Susannah Martin, Alice Parker, Wilmot Redd og Margaret Scott._NEWLINE_ _NEWLINE_300-\xc3\xa5rsjubileumet for hekseprosessen ble markert i Salem og Danvers av en rekke hendelser i 1992. En minnepark i Salem ble dedikert med en steinbenk for hver av de som ble henrettet i 1692. Blant de som talte ved seremonien i august var forfatteren Arthur Miller og Nobels fredsprisvinneren og forfatteren Elie Wiesel. Danvers reiste et nytt minnesmerke, og gravla levningene av den ujordet d\xc3\xb8de p\xc3\xa5 nytt av det som man mener tilh\xc3\xb8rte George Jacobs, Sr. p\xc3\xa5 et nytt hvilested ved Rebecca Nurse Homestead (Nurse-g\xc3\xa5rden)._NEWLINE_I 1992 overtale en komit\xc3\xa9 i Danvers representantenes hus i Massachusetts til \xc3\xa5 utstedte en uttalelse som \xc3\xa6ret de som hadde blitt henrettet. Etter mye arbeid i overtalelse av l\xc3\xa6reren Paula Keene i Salem la representantene J. Michael Ruane og Paul Tirone, og andre, navnene til alle de som tidligere ikke hadde v\xc3\xa6rt listet til denne uttalelsen. Da den endelig ble signert den 31. oktober 2001 av guvern\xc3\xb8r Jane Swift, mer enn 300 \xc3\xa5r etter justismordene skjedde, ble alle proklamert som uskyldige.\n_START_SECTION_\nI litteratur, media, og popul\xc3\xa6rkultur\n_START_PARAGRAPH_\nHistorien om hekseprosessene, rettssakene og henrettelsene har fanget fantasien til forfattere og kunstnere i \xc3\xa5rhundrene etter at hendelsene har skjedd. Mange av tolkningene har tatt seg store friheter med fakta til den historiske episoden. I skj\xc3\xa6ringspunktet mellom en gradvis avstand til middelalderens fortid og en framvoksende opplysningstid, og i forholdet mellom tortur og tilst\xc3\xa5else, har slike tolkninger ofte avsl\xc3\xb8rt en angivelig klar grense mellom middelalderen og postmiddelalderen som kulturelle konstruksjoner.\n_START_SECTION_\nMedisinske teorier om de rapporterte hjems\xc3\xb8kte\n_START_PARAGRAPH_\n\xc3\x85rsaken til symptomene til de som hevdet \xc3\xa5 ha v\xc3\xa6rt hjems\xc3\xb8kt eller plaget har fortsatt \xc3\xa5 v\xc3\xa6re et emne av interesse. Ulike medisinske og psykologiske forklaringer av de observerte symptomene har blitt unders\xc3\xb8kt av forskere, inkludert psykologisk hysteri som svar p\xc3\xa5 indianerangrep, krampaktig ergotisme (meldr\xc3\xb8yeforgiftning) ved \xc3\xa5 spise rugbr\xc3\xb8d gjort fra hvete infisert av soppen Claviceps purpurea (Meldr\xc3\xb8ye), som er det naturlige substansen hvor LSD er avledet fra, en smittsom hjernehinnebetennelse fra fugler, encephalitis lethargica, og en s\xc3\xb8vnparalyse, er blant de forklaringer til de p\xc3\xa5st\xc3\xa5tte nattlige angrepene til en del av anklagede. Andre moderne historikere er mindre overbevist om at biologiske forklaringer var \xc3\xa5rsaken, og foretrekker isteden \xc3\xa5 forklare motivene som sjalusi, ondskap, og et behov for oppmerksomhet til de som anklaget og drev hekseprosessene av sted.'