b'\n_START_ARTICLE_\nJotvingere\n_START_PARAGRAPH_\nJotvingerne var et baltisk folk som bodde i dagens S\xc3\xb8r-Litauen. De talte jotvingisk, et vestbaltisk spr\xc3\xa5k som man kjenner forholdvis lite til i dag.\n_START_SECTION_\nGeografi\n_START_PARAGRAPH_\nJotvingerne bodde i omr\xc3\xa5det Sudovia og Dainava (Jotvingia), s\xc3\xb8rvest for det \xc3\xb8vre l\xc3\xb8p av elven Nemunas i omr\xc3\xa5det mellom de n\xc3\xa5v\xc3\xa6rende byer Marijampol\xc4\x97, Merkin\xc4\x97 i Litauen, Slonim, Kobryn i Hviterussland, og Bia\xc5\x82ystok og E\xc5\x82k i Polen. I dag svarer dette omr\xc3\xa5de til deler av Dz\xc5\xabkija og Suvalkija i Litauen, deler av Hrodna og Brest oblast i Hviterussland og vojvodskapet Podlasie i Polen.\n_START_SECTION_\nHistorie\n_START_PARAGRAPH_\nJotvingia omtales som terra Sudorum av Vytautas den store i et brev til keiser Sigismund den 11. mars 1420._NEWLINE_Fra \xc3\xa5r 700 var det kamper mellom jotvingerne og deres slaviske naboer, med gjentatte angrep fra begge sider._NEWLINE_I 1260 reiste litauerne seg mot Den tyske orden, som var blitt invitert av hertug Konrad I av Masovia samme \xc3\xa5r for \xc3\xa5 kjempe mot den den baltiske stammen som kalles gammelpr\xc3\xb8ysserne. Jotvingerne st\xc3\xb8ttet forsvaret mot Den tyske orden og angrep dypt inn i de tyske erobringer p\xc3\xa5 1270-tallet, men hvor en angripende jotvingiansk h\xc3\xa6r ble beseiret. Fra 1281 satte ordenen med hele sin milit\xc3\xa6re styrke inn p\xc3\xa5 \xc3\xa5 nedkjempe den jotvingiske h\xc3\xb8vdings (jotvingisk: Skomantas) (fyrste/hedensk prest) forsvar. Fyrsten m\xc3\xa5tte kapitulere i 1283 og konverterte til kristendommen. Han og hans etterkommere fikk lov til \xc3\xa5 beholde sin jord og ble opptatt i den h\xc3\xb8yere pr\xc3\xb8yssiske adel, mens en del av jotvingere ble solgt som slaver. Rundt 1 600 ble bosatt p\xc3\xa5 nytt i Samland, men en del av jotvingerne forble i sin hjemstavn, og ble etter hvert kristnet og germanisert.'