b'\n_START_ARTICLE_\nLeonard Nimoy\n_START_SECTION_\nTidlig liv og utdannelse\n_START_PARAGRAPH_\nNimoy ble f\xc3\xb8dt i Boston i Massachusetts av Jiddisch-talende j\xc3\xb8diske immigranter fra Russland. Hans mor, Dora Spinner, var husmor, mens hans far, Max Nimoy, jobbet som barberer. Nimoy begynte med skuespill bare 8 \xc3\xa5r gammel, men hans f\xc3\xb8rste store rolle var som "Ralphie" i Clifford Odets\' "Awake and Sing" da han var 17 \xc3\xa5r. Han studerte fotografi ved UCLA, men fullf\xc3\xb8rte aldri studiene, selv om han har en Master of Arts (postgraduate) og et \xc3\xa6resdoktorat fra Antioch College i Ohio. Nimoy brukte mye av sin tidlige karriere p\xc3\xa5 sm\xc3\xa5roller i B-filmer og fjernsynsserier som Dragnet.\n_START_SECTION_\nPersonlig liv\n_START_PARAGRAPH_\nNimoy var gift to ganger. I 1954 giftet han seg med skuespillerinnen Sandra Zober, men paret ble skilt i 1987. De fikk to barn sammen, regiss\xc3\xb8ren Adam Nimoy og Julie Nimoy. I 1988 giftet han seg p\xc3\xa5 nytt, denne gang med skuespillerinnen Susan Bay.\n_START_SECTION_\nTidlig karriere\n_START_PARAGRAPH_\nF\xc3\xb8r sin suksess med Star Trek hadde Nimoy v\xc3\xa6rt med i over 50 filmer og fjernsynsserier. Mange av disse var popul\xc3\xa6re, og han var ogs\xc3\xa5 med i teaterstykket The Balcony, basert p\xc3\xa5 et stykke av Jean Genet. Nimoy og William Shatner spilte ogs\xc3\xa5 sammen i en episode i 1964 av TV-serien The Man from U.N.C.L.E., der Nimoy spilte den kommunistiske skurken, mens Shatner spilte en rekrutt i U.N.C.L.E.\n_START_SECTION_\nStar Trek\n_START_PARAGRAPH_\nNimoys desidert mest kjente rolle var som Spock \xe2\x80\x93 halvt Vulkan, halvt menneske \xe2\x80\x93 i Star Trek, The Original Series, som gikk fra 1966 til 1969. Nimoy fikk tre Emmy-nominasjoner for sin rolle._NEWLINE_Nimoy introdusert det vulkanske nervegrepet i en tidlig episode av Star Trek ("The Enemy Within"), der Spock skulle sl\xc3\xa5 ned en \xc2\xabond\xc2\xbb utgave av Kirk i maskinrommet. Nimoy foreslo i stedet at nervegrepet skulle brukes som et ikkevoldelig alternativ. Nimoy utviklet ogs\xc3\xa5 den vulkanske hilsenen, en hevet h\xc3\xa5nd med h\xc3\xa5ndflaten fremover med fingrene spredd mellom den midtre fingeren og ringfingeren, basert p\xc3\xa5 den tradisjonelle j\xc3\xb8diske Kohen-velsignelsen._NEWLINE_Nimoy fortsatte med \xc3\xa5 spille \xc2\xabSpock\xc2\xbb i seks p\xc3\xa5f\xc3\xb8lgende filmer p\xc3\xa5 1980- og 1990-tallet, Star Trek: The Motion Picture, Star Trek II: The Wrath of Khan, Star Trek III: The Search for Spock,Star Trek IV: The Voyage Home, Star Trek V: The Final Frontier og Star Trek VI: The Undiscovered Country. Nimoy  gjorde ogs\xc3\xa5 en gjesteopptreden som "Spock" i to episoder av serien Star Trek: The Next Generation, der han reiser til det Romulanske riket for \xc3\xa5 fors\xc3\xb8ke \xc3\xa5 megle fred med dem. Nimoy regisserte The Search for Spock og The Voyage Home (som ble en kommersiell suksess), og arbeidet som skribent p\xc3\xa5 disse to og The Undiscovered Country.\n_START_SECTION_\n1970-tallet, etter Star Trek\n_START_PARAGRAPH_\nEtter at Star Trek-serien ble stoppet, begynte Nimoy umiddelbart \xc3\xa5 filme fjernsynsserien Mission: Impossible, som en erstatning for Martin Landau. Nimoy fikk rollen som en IMF-agent som var tidligere magiker og sminkeekspert, \xc2\xabThe Great Paris\xc2\xbb. Han spilte rollen fra 1969 til 1971, i den fjerde og femte sesongen av serien. Ironisk nok var Landau en av dem som i en tidlig fase ble vurdert for rollen som Spock. Under innspillingen av Mission: Impossible fikk Nimoy diagnosen mages\xc3\xa5r. _NEWLINE_Nimoy spilte sammen med Yul Brynner og Richard Crenna i Westernfilmen Catlow (1971), samt i to popul\xc3\xa6re fjernsynsserier, Night Gallery (1972) og Columbo (1973).\n_START_SECTION_\n1980- og 1990-tallet\n_START_PARAGRAPH_\nNimoy gjorde ogs\xc3\xa5 flere roller i mange fjernsynsfilmer, blant annet i Marco Polo (1982), og han fikk en Emmy-nominasjon for sin rolle i fjernsynsfilmen A Woman Called Golda (1982). Han regisserte ogs\xc3\xa5 filmen Tre menn og en liten dame, som hadde premiere i 1990 med blant annet Tom Selleck i en av hovedrollene._NEWLINE_I 1994 begynte Nimoy som forteller i serien Ancient Mysteries som gikk p\xc3\xa5 A&E. Han opptr\xc3\xa5dte ogs\xc3\xa5 i reklamer i Storbritannia for dataselskapet Time UK sent p\xc3\xa5 1990-tallet. Han hadde en st\xc3\xb8rre rolle i fjernsynsfilmen Brave New World, en 1998-utgave av Aldous Huxleys roman, der han spiller en rolle som ligner en del p\xc3\xa5 Spock. Nimoy har ogs\xc3\xa5 v\xc3\xa6rt med i flere andre popul\xc3\xa6re fjernsynsserier, som Futurama og The Simpsons, b\xc3\xa5de som seg selv og som Spock.\n_START_SECTION_\n2000-tallet\n_START_PARAGRAPH_\nI 2003 kunngjorde han at han ville slutte med skuespill for \xc3\xa5 konsentrere seg om fotografering, men han fortsatte likevel med flere reklamer sammen med William Shatner for Priceline.com. Han gjorde ogs\xc3\xa5 en reklame for Naproxen som gikk p\xc3\xa5 luften under Super Bowl XL (2006). Nimoys stemme var ogs\xc3\xa5 med i videospillet Civilization IV i 2005. Han var ogs\xc3\xa5 med i TV-serien Next Wave, der han intervjuet folk om teknologi._NEWLINE_26. juli 2007, ble det avsl\xc3\xb8rt p\xc3\xa5 Comic-Con International at Nimoy ville returnere til sin ber\xc3\xb8mte rolle som Spock en gang til i den kommende filmen Star Trek, mens Zachary Quinto (kjent fra Heroes) vil spille den unge Spock. Filmen hadde verdenspremiere 8. mai 2009 i USA.\n_START_SECTION_\nForfatter\n_START_PARAGRAPH_\nNimoy har skrevet to selvbiografier, den f\xc3\xb8rste med tittelen I am not Spock (1977). Tittelen p\xc3\xa5 denne boken var kontroversiell, da mange fans feilaktig trodde at han distanserte seg fra Spock-rollen, men Nimoys m\xc3\xa5l med boken var \xc3\xa5 minne leserne p\xc3\xa5 at Spock og Nimoy ikke var samme person. I boken gjennomf\xc3\xb8rer Nimoy dialoger mellom seg selv og Spock._NEWLINE_Nimoys andre selvbiografi fikk tittelen I am Spock (1995), og med denne tittelen mente han \xc3\xa5 si at han endelig hadde innsett at hans \xc3\xa5r med \xc3\xa5 portrettere Spock hadde f\xc3\xb8rt til en mye st\xc3\xb8rre identifisering mellom den oppdiktede karakteren og den virkelige personen. Opp gjennom \xc3\xa5rene hadde Nimoy f\xc3\xa5tt mye innsikt i hvordan Spock ville ha opptr\xc3\xa5dt i visse situasjoner, og p\xc3\xa5 den annen side ga Nimoys tanker om hvordan Spock ville reagert ham grunn til \xc3\xa5 tenke p\xc3\xa5 ting p\xc3\xa5 en m\xc3\xa5te han ikke ville gjort dersom han ikke hadde spilt denne rollen. I denne boken fremholdt Nimoy at han p\xc3\xa5 en m\xc3\xa5te n\xc3\xa5 var Spock, og Spock var han, mens man samtidig m\xc3\xa5 skjelne mellom fakta og fiksjon._NEWLINE_Nimoy har ogs\xc3\xa5 skrevet flere b\xc3\xb8ker med dikt, noen publisert sammen med flere av hans fotografier. Hans siste utgivelse har tittelen A Lifetime of Love: Poems on the Passages of Life (2002). Hans dikt er ogs\xc3\xa5 \xc3\xa5 finne i the Contemporary Poets index of The HyperTexts. P\xc3\xa5 midten av 1970-tallet skrev og spilte Nimoy i et enmannsteaterstykke med tittelen Vincent, basert p\xc3\xa5 stykket Van Gogh av Phillip Stephens._NEWLINE_I 1995 var Nimoy med i utgivelsen av Primortals, en tegneserie publisert av Tekno Comix som omhandlet en f\xc3\xb8rstekontakt-situasjon med romvesener. Scenariet hadde oppst\xc3\xa5tt etter en diskusjon mellom Nimoy og Isaac Asimov. Tegneserien ble gjort om til bokform av Steve Perry.\n_START_SECTION_\nFotograf\n_START_PARAGRAPH_\nI oktober 2002 publiserte Nimoy The Shekhina Project, en fotografisk studie som utforsket det feminine aspektet av Guds tilstedev\xc3\xa6relse, inspirert av Kabbalah. Hans fotografier, som viste nakne kvinner drapert i tefillin, som vanligvis bare brukes av mannlige j\xc3\xb8der, skapte betraktelig kontrovers i det j\xc3\xb8diske samfunnet.\n_START_SECTION_\nMusiker\n_START_PARAGRAPH_\nUnder og etter Star Trek slapp Nimoy fem album med vokale opptak p\xc3\xa5 selskapet Dot Records, deriblant Trek-relaterte sanger og coverversjoner av popul\xc3\xa6re sanger, hvorav den meste kjente var "Highly Illogical". Albumene var sv\xc3\xa6rt popul\xc3\xa6re og resulterte i flere live-opptredener og platesigneringer som tiltrakk seg tusenvis av fans. De tidligste innspillingene ble produsert av Charles Grean, best kjent som mannen bak \xc2\xabQuentin\'s Theme\xc2\xbb til s\xc3\xa5peoperaen Dark Shadows fra 1960-tallet. Nimoys versjon av \xc2\xabThe Ballad of Bilbo Baggins\xc2\xbb fikk en god del radiotid da Peter Jacksons The Lord of the Rings-filmer kom p\xc3\xa5 2000-tallet._NEWLINE_I tillegg til sin egen musikkarriere regisserte Nimoy i 1985 en musikkvideo for gruppen The Bangles\' \xc2\xabGoing Down to Liverpool\xc2\xbb. Han har ogs\xc3\xa5 en kort opptreden i videoen som sj\xc3\xa5f\xc3\xb8ren deres. Dette skjedde fordi hans s\xc3\xb8nn Adam Nimoy var en venn av Bangles-sangeren  Susanna Hoffs fra college.\n_START_SECTION_\nOffentlig engasjement\n_START_PARAGRAPH_\nSom en politisk liberal person donerte Nimoy den maksimale summen p\xc3\xa5 $2300 til den amerikanske presidentkandidaten Barack Obama. _NEWLINE_Nimoy har lenge v\xc3\xa6rt aktiv i det j\xc3\xb8diske samfunnet. Som ung var han aktiv i B\'nai B\'rith Youth Organization, en j\xc3\xb8disk ungdomsorganisasjon som senere tildelte ham en \xc3\xa6respris. Han snakker og leser Jiddisch. En av hans best kjente roller var som \xc2\xabTevye\xc2\xbb i musikalen Spelemann p\xc3\xa5 taket, basert p\xc3\xa5 en serie med noveller skrevet av Sholom Aleichem.'