b"\n_START_ARTICLE_\nDen gamle komedie\n_START_PARAGRAPH_\nDen gamle komedie (gresk: archaia) er den f\xc3\xb8rste perioden av antikkens greske komedie, i henhold til den kanonske inndeling av de hellenistiske grammatikerne i Alexandria. Dens blomstringstid i Athen var i siste halvdel av 400-tallet og begynnelsen av 300-tallet f.Kr. Komedie har som tragedien ordet \xc2\xabsang\xc2\xbb som siste ledd i ordet, og det f\xc3\xb8rste leddet, komos, var betegnelsen p\xc3\xa5 det l\xc3\xb8sslupne, ekstatiske folkeopptoget som fulgte et drikkelag, s\xc3\xa6rlig i forbindelsen med Dionysosfeiringen. I dette laget var vanlig bluferdighet og grensesetting midlertidig lagt til side. Den gamle komedie var preget av b\xc3\xa5de seksuelle temaer, lystige grovheter og andre grenseovertredelser, som utfall mot bestemte personer, gjerne i form av en kappestrid, agon. Polemikken har en \xc3\xa5penbar plass i komedien i den s\xc3\xa5kalte parabasen.\n_START_SECTION_\nFrodig og grov\n_START_PARAGRAPH_\nP\xc3\xa5 400-tallet f.Kr. var akt\xc3\xb8rene p\xc3\xa5 scenen if\xc3\xb8rt overdimensjonerte og fantastiske drakter. De var frodige og r\xc3\xa5 i kjeften, bedrev grovkornet sp\xc3\xb8k og var skaml\xc3\xb8st obsk\xc3\xb8ne i det ene \xc3\xb8yeblikket for i det neste bli alvorlige og lyriske. Det var flere levninger av ritualer, opptog og kultfester, men bare p\xc3\xa5 overflaten, for i sitt vesen var den ikke religi\xc3\xb8s. Det kunne v\xc3\xa6re henvisning til gudene, som ble betraktet som en del av samfunnslivet, men komediens innhold var hentet fra hele samtidens mangfold; politikk, skikk og bruk, laster, moter, tradisjoner, h\xc3\xa6rf\xc3\xb8rere og krigere, filosofer og slaver. Komedieforfatterne var ikke hemmet av de samme restriksjoner som tragedieforfatterne. De kunne ta i bruk en rekke stilistiske virkemidler for \xc3\xa5 sende en str\xc3\xb8m med h\xc3\xa5n, spott og skjellsord over s\xc3\xa5 vel enkeltpersoner som holdninger. De som m\xc3\xa5tte unngjelde var tidvis maskert, men for et velorientert publikum kunne man se igjennom sl\xc3\xb8ret og le av den eller de som ble rammet. Andre ganger var h\xc3\xa5nen direkte, som mot Sokrates i Aristofanes' Skyene eller Evripides i Froskene.\n_START_SECTION_\nKomediens vesen og opphav\n_START_PARAGRAPH_\nTidlig gresk vasemaleri, ikke skriftlige tekster, kan gi det beste utsyn over den dramatiske komedien i dens opphavelige stadier, i s\xc3\xa6rdeleshet i avbildninger i hva som synes \xc3\xa5 v\xc3\xa6re koret i komiske oppsetninger. Datert til midten av 500-tallet f.Kr. viser en del vaser komastai utkledd som hester, fugler og delfiner som g\xc3\xa5r forut de antydende korene til den gamle komedie p\xc3\xa5 sent p\xc3\xa5 400-tallet f.Kr. I den grad disse maleriene reflekterte tidlig komisk teater synes det som om korene spilte en viktig rolle i gresk komedie fra begynnelsen av._NEWLINE_I Aristofanes' eldre komedier er korpartiet parabasen inndelt i sju partier med vekslende metrikk og innhold. Parabase (gresk: \xcf\x80\xce\xb1\xcf\x81\xce\xac\xce\xb2\xce\xb1\xcf\x83\xce\xb9\xcf\x82) er det punkt i skuespillet hvor alle skuespillerne forlater scenen og koret st\xc3\xa5r igjen for adressere dirkete til publikum. Koret oppgir delvis eller helt sin dramatiske rolle for \xc3\xa5 snakke til publikum om et emne som kunne v\xc3\xa6re helt irrelevant for stykket emne. I de bevarte stykkene som har parabase utgj\xc3\xb8r den et mellomspill, men det er visse tegn som kan tyde p\xc3\xa5 at parabasen tidligere kan ha innledet komedien. I l\xc3\xb8pet av Aristofanes' forfatterskap faller parabasens kunstferdige skjema mer og mer fra hverandre og forsvant til slutt helt. Det er mulig at parabasen er bindeleddet til tragedien, og f\xc3\xb8rst n\xc3\xa5r den forsvinner at komedien er fullstendig en egen sjanger._NEWLINE_I en del av Aristofanes' komedier finnes en s\xc3\xa6regen ordduell, en s\xc3\xa5kalt agon. I stykket Skyene argumenterer og debatterer to abstrakte figurer, Rett og Urett, et problem som var l\xc3\xb8srevet fra resten av handlingen: moderne oppdragelse kontra tradisjonell oppdragelse. I Froskene har de stridende ordsmedene til og med en ordstyrer. Komedien fikk ofte tittel etter korets rolle. Blant Aristofanes' bevarte stykker finnes eksempelvis Froskene, Fuglene, og Hvepsene. Hva korene skulle forestille ble bare antydet av en symbolsk detalj. Hvepsene ble eksempelvis utstyrt med en lang, slepende brodd. Skuespillerne var uformelig utstoppet foran og bak. Det er uklart om alle mannlige roller hadde en lang sammenrullet fallos av l\xc3\xa6r, eller om det var kun ved bestemte stykker. Hva som er sikkert at realisme var ikke noe som ble etterstrebet.\n_START_SECTION_\nAristofanes\n_START_PARAGRAPH_\nAristofanes er generelt vurdert som den viktigste dramatikeren i denne fasen, men det er preget av at flere av hans verker er bevart mens andre diktere, som Kratinos, er kun bevart i fragmenter, noe som gj\xc3\xb8r det vanskeligere \xc3\xa5 vurdere dem p\xc3\xa5 samme vis. Aristofanes' verker, med deres skarpe og rammende politiske satire og rikelighet med seksuelle og skatologiske antydninger, er hva som har definert sjangeren. Aristofanes drev satire med de fremste personligheter og institusjoner i sin tid, hvilket kan bli sett i hans noe plumpe portrett over Sokrates i Skyene, og hans friske og v\xc3\xa5gale antikrigsfarse Lysistrata. Hans vidd og oppfinnsomhet var stor, hans ordforr\xc3\xa5d av bitende skjellsord enorm og han var uredd. Sju av hans ti f\xc3\xb8rste stykker ble skrevet under Peloponneskrigen. De var full av politisk brodd mot Perikles og andre ledere, og preget av en grovkornet humor som knapt ville ha blitt akseptert av dagens teaterrevyer.\n_START_SECTION_\nAndre komedieforfattere\n_START_PARAGRAPH_\nAristofanes vant fire f\xc3\xb8rstepriser, tre annenpriser, og en tredjepris i l\xc3\xb8pet av sin karriere, noe som ga ham en s\xc3\xa6regen posisjon innenfor den gamle komedie. Det er dog ingen grunn til \xc3\xa5 tro at Aristofanes var den mest popul\xc3\xa6re komedieforfatteren, og han var imidlertid kun \xc3\xa9n i en rekke av komiske poeter som var virksomme i Athen p\xc3\xa5 slutten av 400-tallet f.Kr. Den tidligste kjente athenske komedie, fra 480- til 440-tallet f.Kr. har helt og holdent g\xc3\xa5tt tapt. Den viktigste poeten i denne perioden var Magnes. Hans verker, bortsett fra titlene, finnes kun i noen f\xc3\xa5 fragmenter av tvilsom opphav. Hans n\xc3\xa6r samtidige, Kionides, som tok f\xc3\xb8rsteprisen ved byfestivalen Dionysia, var antagelig virksom en gang rundt 450 f.Kr. Selv om det ikke finnes bevart stykke etter ham, er de kjent via hundrevis av fragmenter._NEWLINE_Blant Aristofanes' fremste samtidige og rivaler var blant annet Kratinos, Hermippos og Evpolis. Disse var ikke mindre syrlige og skarpe i tonen. Samtidens samfunns\xc3\xa5nd har blitt p\xc3\xa5pekt som en forklaring p\xc3\xa5 den burleske og sprudlende komedien i Athen: den store personlige friheten, selvstendigheten, vitaliteten og frodigheten, og ikke minst demos evne til \xc3\xa5 le av seg selv. Da Peloponneskrigen var slutt, var det ogs\xc3\xa5 slutt med denne formen for komedie. Deretter ble komedien, ogs\xc3\xa5 Aristofanes' sene skuespill, mildere i tonen, mindre krass og bitende, og langt mindre direkte i sitt politiske innhold."