b'\n_START_ARTICLE_\nErhu\n_START_PARAGRAPH_\nErhu  (kinesisk: \xe4\xba\x8c\xe8\x83\xa1, pinyin: \xc3\xa8rh\xc3\xba, ogs\xc3\xa5 kalt nanhu, \xe5\x8d\x97\xe8\x83\xa1, nan = \xc2\xabs\xc3\xb8rlig\xc2\xbb), ogs\xc3\xa5 kalt kinesisk fiolin, er et tostrengers strykeinstrument fra Kina som benyttes b\xc3\xa5de som solo- og som  orkesterinstrument. Det h\xc3\xb8rer likesom zhonghu, gaohu, banhu, jinghu, sihu og flere andre til den store huqinfamilien. _NEWLINE_Erhu betyr ordrett \xc2\xabto-barbarisk\xc2\xbb, et navn som bygger p\xc3\xa5 at det (likesom de andre musikkinstrumentene i huqinfamilien) har utenlandske (sentralasiatiske) r\xc3\xb8tter, og to strenger. Alternativt kan totallet (\xe4\xba\x8c) vise til at det er det nest st\xc3\xb8rste i denne  instrumentfamilien. _NEWLINE_Erhuen kom trolig til Kina p\xc3\xa5 900-tallet og vokste gradvis i popularitet. Den antas \xc3\xa5 ha utviklet seg fra xiqin \xe5\xa5\x9a\xe7\x90\xb4, et instrumernt som beskrives som en utenlandsk tostrengers lutt i Yue Shu \xe6\xa8\x82\xe6\x9b\xb8, et encyklopedisk verk skrevet av musikkteoretikeren Chen Yang under Song-dynastiet. _NEWLINE_P\xc3\xa5 1800-tallet avanserte erhuen til hovedinstrumentet innen kinesisk opera. Det dreier seg da for det meste om en variant som kalles jinghu \xe4\xba\xac\xe8\x83\xa1 eller jingju \xe4\xba\xac\xe5\x89\xa7._NEWLINE_Erhuen ble ogs\xc3\xa5 til et ledende soloinstrument innen  kinesisk underholdningsmusikk. Ogs\xc3\xa5 i den moderne Folkerepublikken Kina er instrumentet ett av de mest popul\xc3\xa6re instrumentene.'