b'\n_START_ARTICLE_\nDeepwater Horizon\n_START_PARAGRAPH_\nDeepwater Horizon er eid av rederiet Transocean. Den ble levert i 2001 fra Hyundai-verftet i Ulsan i S\xc3\xb8r-Korea, og sank i 2010. _NEWLINE_Deepwater Horizon var en halvt nedsenkbar plattform for boringer p\xc3\xa5 havdyp ned til 2\xc2\xa0400 meters dybde._NEWLINE_Den var av design "Reading & Bates Falcon RBS-8D"._NEWLINE_Den var 121 meter lang og 78 meter bred. Plattformen hadde et boligkvarter med en kapasitet p\xc3\xa5 130 personer. Maksimum boredybde var 9100 meter.\n_START_SECTION_\nSertifisering\n_START_PARAGRAPH_\nDeepwater Horizon var klassifisert hos American Bureau of shipping (ABS) og hadde bekvemmelighetsflagg i Marshall\xc3\xb8yene. Maritimt regelverk tillater at plattformen er klasset i ett selskap, i dette tilfellet i ABS, og har andre spesifkke deler sertifisert av andre klasseselskaper. For Deepwater Horizon hadde Det Norske Veritas sertifisert i henholdt til reglene for ISM, MARPOL og ISPS, og videre styringssystemene som er knyttet til selskapet (Transocean), plattformen og prosedyrer knyttet til utbl\xc3\xa5sningsventiler (engelsk blow out preventer -BOP).\n_START_SECTION_\nDynamisk posisjonering\n_START_PARAGRAPH_\nPlattformen hadde dynamisk posisjonering uten forankringsmuligheter levert av Kongsberg Maritime, med merkevaret Kongsberg Simrad SDP 32. Systemet var et DP-klasse 3 system. Det tilsvarer ABS klassenotasjon DPS-3 eller DNV klassenotasjon AUTRO. Det vil si et redundant system der ingen enkelthendelse kan ta ut systemet. Det inneb\xc3\xa6rer ogs\xc3\xa5 to uavhengige maskinrom med en A-60 brannvegger mellom, uavhengige kabelf\xc3\xb8ringer og uavhengige styringssystem. A-60 brannvegg inneb\xc3\xa6rer at veggen minst skal t\xc3\xa5le en hydrokarbonbrann p\xc3\xa5 den ene siden av veggen i 60 minutter._NEWLINE_Den kunne operere med signifikant b\xc3\xb8lgeh\xc3\xb8yde p\xc3\xa5 inntil 29 fot sammen med en b\xc3\xb8lgeperiode p\xc3\xa5 10 sekunder, vind p\xc3\xa5 30 m/s og str\xc3\xb8m opp til 1,75 m/s. Den var videre dimensjonert for en signifikant b\xc3\xb8lgeh\xc3\xb8yde p\xc3\xa5 inntil 41 fot sammen med en b\xc3\xb8lgeperiode p\xc3\xa5 15 sekunder, vind p\xc3\xa5 50 m/s og str\xc3\xb8m opp til 1,75 m/s._NEWLINE_Den var utstyrt med \xc3\xa5tte maskiner (trustere) hver med 4,5 til 5,5 MW kapasitet. Det var to i hvert av de fire hj\xc3\xb8rnene. Plattformen hadde seks separate og uavhengige maskinrom._NEWLINE_Som referansesystem var det to hydrofonsystemer (av type Kongsberg Simrad HiPAP) og fire DPS-200 DGPSer (av type Kongsberg Seatex DGPS og Thales Multifix DGPS). Den hadde da seks ulike referansesystemer med to prinsipper (hydrofon og DGPS).\n_START_SECTION_\nUtbl\xc3\xa5sningen\n_START_PARAGRAPH_\nDen 20. april 2010 begynte plattformen \xc3\xa5 brenne etter en eksplosjon. 11 av mannskapet omkom. Etter 36 timer sank den. _NEWLINE_Den var da utleid til BP frem til september 2013. Ulykken skjedde p\xc3\xa5 BPs Mississippi Canyon blokk 252, referert til som Macondo-prospektet, i den amerikanske sektoren av Mexicogolfen, om lag 66 kilometer utenfor kysten av Louisiana.'