b"\n_START_ARTICLE_\nMamma (film)\n_START_SECTION_\nBakgrunn\n_START_PARAGRAPH_\nXavier Dolan skrev manuset til Mamma, og har sagt at hans mor er en inspirasjon for arbeidet. Dolan ble inspirert av l\xc3\xa5ten \xc2\xabExperience\xc2\xbb av Ludovico Einaudi, og skrev en scene om en mor som ser for seg en framtid for s\xc3\xb8nnen som aldri vil g\xc3\xa5 i oppfyllelse. Han skrev hele handlingen med utgangspunkt i denne scenen. Dolan har sagt at det er viktig \xc3\xa5 skildre hvor uforutsigbart psykiske lidelser kan v\xc3\xa6re i et hjem. Den fiktive S-14-loven, som gj\xc3\xb8r det mulig for foreldre \xc3\xa5 sende inn krevende barn til offentlige sykehus, ble inspirert av en artikkel han leste om en mor som brukte en lov til \xc3\xa5 gi fra seg foreldreretten til staten. Mamma er den andre av Dolans filmer som fokuserer p\xc3\xa5 et mor-s\xc3\xb8nn-forhold; den f\xc3\xb8rste var regidebuten J'ai tu\xc3\xa9 ma m\xc3\xa8re fra 2009.\n_START_SECTION_\nRollefigurer\n_START_PARAGRAPH_\nXavier Dolan har sagt at \xc2\xabrollefigurene i Mamma spiller ikke spill, og vet ikke hvordan de skal uttrykke f\xc3\xb8lelsene med den samme ubeskjedne lettheten som mine andre figurer har gjort. Die, Steve og Kyla viser seg ikke fram. Men de er sv\xc3\xa6rt h\xc3\xb8yr\xc3\xb8stede, fargerike mennesker i stand til \xc3\xa5 f\xc3\xa5 frem synspunktet sitt p\xc3\xa5 en sammenhengende m\xc3\xa5te med hensyn til sin bakgrunn og situasjon\xc2\xbb. Dolan hadde arbeidet med Anne Dorval og Suzanne Cl\xc3\xa9ment tidligere  i J'ai tu\xc3\xa9 ma m\xc3\xa8re, Hjertebank og Laurence Anyways, og ville gi dem roller stikk motsatt av figurene deres i disse filmene. Han sa at det var \xc2\xaben av utfordringene i filmen; at man ikke skal kjenne dem igjen\xc2\xbb. Dolan kjente Antoine-Olivier Pilon fra musikkvideoen \xc2\xabCollege Boy\xc2\xbb, som han regisserte for det franske rockebandet Indochine, samt Laurence Anyways.\n_START_SECTION_\nKameraarbeid\n_START_PARAGRAPH_\nMamma ble spilt inn med h\xc3\xa5ndholdt kamera i det kvadratiske sideforholdet 1:1. De fleste filmer blir spilt inn i sideforholdet 1.85:1 eller 2.35:1. Dolan spilte inn \xc2\xabCollege Boy\xc2\xbb i 1:1 og mente at det ga en \xc2\xabnoe unik f\xc3\xb8lelse og oppriktighet. Det perfekte kvadratet som omringer innrammede fjes med slik enkelhet, og det virket som den optimale strukturen for \xc2\xabportrettbilder\xc2\xbb. Det blir ingen forstyrrelser og ingen j\xc3\xa5leri i en slik innsnevret plass. Rollefiguren er hovedfokuset v\xc3\xa5rt, uunng\xc3\xa5elig i midten av v\xc3\xa5r oppmerksomhet. Vi mister ikke synet av ham eller henne.\xc2\xbb Kinematografen Andr\xc3\xa9 Turpin \xc3\xb8nsket i tillegg \xc3\xa5 eksperimentere med dette bildeformatet."