b'\n_START_ARTICLE_\nHvit dverg\n_START_PARAGRAPH_\nEn hvit dverg, ogs\xc3\xa5 kalt en degenerert dverg, er en stjernerest best\xc3\xa5ende prim\xc3\xa6rt av elektrondegenerert materie. Hvite dverger er sv\xc3\xa6rt kompakte, med masser sammenlignbare med solens og volum sammenlignbare med jordens. En hvit dvergs svake lysstyrke kommer av at utslipp av opplagret termisk energi. Den n\xc3\xa6remest kjente hvite dvergen er Sirius B, som ligger 8,6\xc2\xa0lys\xc3\xa5r unna jorden og er den minste bestanddelen av dobbeltstjernesystemet Sirius. Per tid antas det at det finnes \xc3\xa5tte hvite dverger blant de hundre stjernesystemene n\xc3\xa6rmest solen. Den uvanlige lyssvakheten til hvite dverger ble f\xc3\xb8rst anerkjent i 1910. Begrepet hvit dverg ble skapt av Willem Luyten i 1922._NEWLINE_Hvite dverger anses \xc3\xa5 v\xc3\xa6re den siste fasen i stjerners utvikling (inkludert v\xc3\xa5r egen sol) hvis masse ikke er tilstrekkelig h\xc3\xb8y til \xc3\xa5 bli en n\xc3\xb8ytronstjerne \xe2\x80\x93 tilsvarende 97\xc2\xa0% av stjernene i Melkeveien. Etter at en hovedseriestjerne med liten eller medium masse er ferdig med sin periode av fusjonering av hydrogen, vil stjernen ekspandere til en r\xc3\xb8d kjempe samtidig som den fusjonerer helium til karbon og oksygen i kjernen gjennom trippel-alfaprosessen. Hvis en r\xc3\xb8d kjempe har for lite masse til \xc3\xa5 generer kjernetemperaturen som kreves for \xc3\xa5 fusjonere karbon, rundt 1\xc2\xa0milliard K, vil det bygge seg opp en inert masse av karbon og oksygen i sentrum. Etter at de ytre lagene har blitt kastet ut, og danner en planetarisk t\xc3\xa5ke, vil kun kjernen gjenst\xc3\xa5. Denne vil danne en hvit dverg. Derfor best\xc3\xa5r hvite dverger vanligvis av karbon og oksygen. Hvis massen til opphavet ligger mellom 8 og 10,5\xc2\xa0M\xe2\x98\x89, vil kjernetemperaturen v\xc3\xa6re tilstrekkelig til \xc3\xa5 fusjonere karbon, men ikke neon, hvorp\xc3\xa5 det kan dannes en hvit dverg av oksygen, neon og magnesium. Stjerner med sv\xc3\xa6rt lav masse vil ikke v\xc3\xa6re i stand til \xc3\xa5 fusjonere helium, derav kan hvite dverger av helium dannes av massetap i bin\xc3\xa6rsystemer._NEWLINE_Materialet i hvite dverger gjennomg\xc3\xa5r ikke lengre fusjonreaksjoner, og stjernen har dermed ingen energikilde. Som et resultat av dette, kan ikke den varmen som ble generert gjennom fusjoner motvirke en gravitasjonskollaps. Kollapsen forhindres bare av elektron-degenerasjonstrykket, men det er ikke tilstrekkelig til \xc3\xa5 forhindre at den blir ekstremt kompakt. Fysikken til en degenerering gir en maksimal masse for en ikke-roterende dverg, Chandrasekhars grense p\xc3\xa5 omtrent 1,4\xc2\xa0M\xe2\x98\x89. Forbi dette punktet kan den ikke lengre opprettholdes av elektron-degenerasjonstrykket. En hvit dverg av karbon og oksygen som n\xc3\xa6rmere seg denne massegrensen kan eksplodere som en type Ia-supernova via en prosess kjent som karbondetonasjon.\n_START_SECTION_\nStr\xc3\xa5ling og avkj\xc3\xb8ling\n_START_PARAGRAPH_\nDet degenererte materiet som utgj\xc3\xb8r hoveddelen av en hvit dverg har en sv\xc3\xa6rt lav opasitet, fordi enhver absorpsjon av et foton krever at et elektron m\xc3\xa5 g\xc3\xa5 over til en h\xc3\xb8yere tom tilstand, hvilket kanskje ikke er mulig ettersom energien til fotonet kanskje ikke passer for de mulige kvantetilstandene for det elektronet; det har ogs\xc3\xa5 en h\xc3\xb8y termisk konduktivitet. Som et resultat opprettholder det indre av en hvit dverg en jevn temperatur p\xc3\xa5 omtrent 10\xe2\x81\xb7\xc2\xa0K. Et ytre skall av ikke-degenerert materie avkj\xc3\xb8les fra omtrent 10\xe2\x81\xb7\xc2\xa0K til 10\xe2\x81\xb4\xc2\xa0K. Dette materiet str\xc3\xa5ler omtrent som et sort legeme. En hvit dverg forblir synlig over lang tid, etter som det tynne ytre atmosf\xc3\xa6relaget av vanlig materie begynner \xc3\xa5 utstr\xc3\xa5le ved rundt 10\xe2\x81\xb7\xc2\xa0K, under dannelsen, mens den store indre massen er p\xc3\xa5 10\xe2\x81\xb7\xc2\xa0K, men denne kan ikke utstr\xc3\xa5le gjennom skallet av vanlig materie._NEWLINE_Den synlige str\xc3\xa5lingen fra en hvit dverg varierer over et bredt spekter av farger, fra den bl\xc3\xa5hvite fargen til en hovedseriestjerne type O til den r\xc3\xb8de til en r\xc3\xb8d dverg type M. Den effektive temperaturen til hvite dverger strekker seg fra over 150\xc2\xa0000\xc2\xa0K til like under 4\xc2\xa0000\xc2\xa0K. If\xc3\xb8lge Stefan-Boltzmanns lov \xc3\xb8ker lysstyrken med \xc3\xb8kende overflatetemperatur. Spennet i overflatetemperaturer hos hvite dverger gir dermed lysstyrker p\xc3\xa5 over 100\xc2\xa0ganger solens til under 1/10\xc2\xa0000 av solen.\n_START_SECTION_\nAtmosf\xc3\xa6re og spektrum\n_START_PARAGRAPH_\nSelv om de fleste hvite dverger antas \xc3\xa5 best\xc3\xa5 av karbon og oksygen, viser spektroskopi typisk at det utstr\xc3\xa5lte lyset kommer fra en atmosf\xc3\xa6re som observeres som enten hydrogendominert eller heliumdominert. Det dominerende grunnstoffet er vanligvis 1\xc2\xa0000\xc2\xa0ganger mer forekommende enn alle andre grunnstoff. Som forklart av Schatzman p\xc3\xa5 1940-tallet, antas det at den h\xc3\xb8ye overflategravitasjonen for\xc3\xa5rsaker denne renheten ved at den gravitasjonelt separerer atmosf\xc3\xa6ren slik at de tyngre grunnstoffene befinner seg nederst og de letter over.\n_START_SECTION_\nMetallrike hvite dverger\n_START_PARAGRAPH_\nRundt 25\xe2\x80\x9333\xc2\xa0% av de hvite dvergene har metallinjer i sine spektre, noe som er uvanlig fordi et tungt grunnstoff i en hvit stjerne vil synke inn til stjernens indre i l\xc3\xb8pet av bare en liten br\xc3\xb8kdel av stjernens levetid. Den r\xc3\xa5dende forklaringen for metallrike hvite dverger er at de nylig har slukt steinete planetesimaler. Hovedsammensetningen av de slukte objektene kan m\xc3\xa5les ut fra styrken av metallinjene. For eksempel, konkluderte en studie fra 2015 av den hvite dvergen Ton 345 med at forekomsten av metall var konsistent med de til en differensiert steinplanet som har f\xc3\xa5tt mantelen erodert av stjernevind under asymptotisk kjempegren-fasen.\n_START_SECTION_\nMagnetfelt\n_START_PARAGRAPH_\nMagnetfelter i hvite dverger med en styrke ved overflaten p\xc3\xa5 ~1\xc2\xa0000\xc2\xa0000\xc2\xa0G (100\xc2\xa0T) ble forutsagt av P.M.S. Blackett i 1947 som en konsekvens av en fysisk lov han hadde utarbeidet som slo fast at et uladd, roterende legeme skulle generere et magnetfelt proporsjonalt med drivmomentet.'