b'\n_START_ARTICLE_\nKongeriket Soissons\n_START_PARAGRAPH_\nKongeriket Soissons eller besittelsen Soissons viser innen historiografien til en reststat i Vestromerriket i det nordlige Gallia, beliggende mellom elvene Somme og Seinen. Den varte i rundt tretti \xc3\xa5r i senantikken. Herskerne av denne reststaten, mest kjent er den siste herskeren Syagrius, ble omtalt som \xc2\xabkonger av romerne\xc2\xbb (latin: rex Romanorum) av de germanske folkene som omga Soissons, og som ble identifisert som Regnum Romanorum, \xc2\xabromernes kongerike\xc2\xbb, av den vestgotiske historikeren Gregorius av Tours. Om denne tittelen faktisk ble benyttet av Syagrius selv er ukjent. Han hevdet \xc3\xa5 styre en romersk provins og ikke en stat uavhengig fra den sentrale keiserlige autoritet i Italia, eller ble gitt til ham av germanere som omga hans rike p\xc3\xa5 tilsvarende vis som de refererte til sine egne ledere som konger er ikke kjent._NEWLINE_Framveksten av besittelsen begynte da keiser Majorianus (457\xe2\x80\x93461) utnevnte Aegidius som magister militum, general/guvern\xc3\xb8r, for romerske Gallia. Da Majorianus ble drept p\xc3\xa5 ordre av Ricimer i 461, opprettholdt Aegidius sitt eget styre i levningene av romerske Gallia. Dette ble kjent som besittelsen eller kongeriket Soissons. I kaoset av samtidige Gallia opprettholdt han sin makt mot frankere i \xc3\xb8st og vestgotere i s\xc3\xb8r; hans forhold til de innf\xc3\xb8dte og romersk-britonere i Bretagne kan ha v\xc3\xa6rt vennligsinnet. Aegidius d\xc3\xb8de i 464 eller 465. Hans s\xc3\xb8nn Syagrius fortsatte hans styre. I 486 tapte Syagrius slaget ved Soissons til den frankiske kong Klodvig I, og besittelsen ble deretter kontrollert av frankerne.\n_START_SECTION_\nHistorie\n_START_PARAGRAPH_\nBesittelsen eller kongeriket Soissons har sin opprinnelse i styret til den vestromerske keiser Majorianus (457\xe2\x80\x93461) da denne utnevnte Aegidius til magister militum av de galliske provinsene. De gjenv\xc3\xa6rende romerske omr\xc3\xa5dene i Gallia i nordvest var forbundet med de romerske besittelsene i Auvergne, Provence og Languedoc, som igjen var knyttet til Italia. Under Majorianus\xe2\x80\x99 styre ble denne korridoren underlagt og annektert av germanske stammer som okkuperte Gallia. De avskj\xc3\xa6rte effektivt Aegidius og hans romerske borgere fra resten av Vestromerriket. Majorianus og Aegidius hadde gjenvunnet romersk posisjon i det meste av Gallia, men med Majorianus\xe2\x80\x99 d\xc3\xb8d i 461 ble den romerske posisjonen i sentrale og s\xc3\xb8rlige Gallia forvitret. Disse provinsene ble underlagt av vestgoterne og burgunderne i \xc3\xa5rene 462-477, og etterlot de gjenv\xc3\xa6rende romerske omr\xc3\xa5dene i Gallia isolert._NEWLINE_Aegidius allierte seg med alanerne og med Kilderik I, konge av saliske frankere i Tournai, og hjalp dem til \xc3\xa5 beseire vestgoterne ved Orl\xc3\xa9ans i 463. I henhold til Gregorius av Tours, styrte Aegidius selv frankerne under tiden da Kilderik var forvist, men han kom senere tilbake fra forvisningen. Det er mulig at gemitus Britannorum, \xc2\xabbritonernes gr\xc3\xa5t\xc2\xbb, som refererte romersk-britoneres b\xc3\xb8nn om hjelp mot nordlige invasjoner etter at det romerske milit\xc3\xa6ret hadde forlatt romersk Britannia, faktisk var adressert til Aegidius. Romerne kunne uansett ikke hjelpe og folket i Britannia var etterlatt til \xc3\xa5 klare seg selv._NEWLINE_Aegidius fortsatte \xc3\xa5 styre sitt omr\xc3\xa5de fram til han d\xc3\xb8de ved Somme i 464, enten ved forgiftning eller ved vold. Han kan ha blitt myrdet p\xc3\xa5 ordre av en av Kilderiks fiender. Hans comes Paulus av Angers ble myrdet ikke lenge etterp\xc3\xa5, muligens i samme kampanje. Ved det tidspunkt tok Aegidius\xe2\x80\x99 s\xc3\xb8nn Syagrius hans plass som hersker. Syagrius styrte ved \xc3\xa5 benytte tittelen dux, en provinsiell milit\xc3\xa6r kommandant, men de omliggende germanske stammene refererte til ham som \xc2\xabkonge av romerne\xc2\xbb, derav et av tilnavnene for hans enklave. I 476, under styret til Syagrius, aksepterte ikke kongeriket Soissons det nye styret til Odoaker, som hadde avsatt den siste vestromerske keiseren tidligere dette \xc3\xa5ret. Mens b\xc3\xa5de Syagrius og Odoaker sendte budbringere til \xc3\x98stromerriket i Konstantinopel, valgte den \xc3\xb8stromerske keiser Zenon \xc3\xa5 tilby legitimitet til Odoaker, og overs\xc3\xa5 Syagrius. Kongeriket Soissons aksepterte ikke Odoaker og kuttet alle b\xc3\xa5nd til Italia, og hadde heller ingen andre nedtegnet kontakter med \xc3\x98stromerriket. Selv etter 476 fortsatte Syagrius \xc3\xa5 opprettholde at han kun styrte en romersk provins. Besittelsen Soissons var i all praktisk henseende en uavhengig region._NEWLINE_Kilderik d\xc3\xb8de en gang rundt 481 og hans s\xc3\xb8nn Klodvig I ble frankernes konge. Klodvig hadde ikke det samme personlige forholdet til Syagrius som faren og startet en kontinuerlig krig med Syagrius og Soissons. Gradvis tok han kontrollen over omr\xc3\xa5dene som var underlagt Syagrius\xe2\x80\x99 autoritet. I det siste slaget mellom dem, slaget ved Soissons i 486, ble Syagrius beseiret. Mange historikere har betraktet det som Klodvigs st\xc3\xb8rste seier. Syagrius flyktet til den vestgotiske kong Alarik II, men frankerne truet med krig om ikke Syagrius ble utlevert til dem. Vestgoterne sendte ham tilbake til Klodvig som henrettet ham i 486/487._NEWLINE_Klodvig styrte frankerne fram til sin d\xc3\xb8d i 511. Da han d\xc3\xb8de ble Frankerriket delt inn i fire kongeriker, et for hver av hans s\xc3\xb8nner. Klotar I fikk det omr\xc3\xa5det som tidligere var blitt styrt av Syagrius. Klotar hadde selv blitt f\xc3\xb8dt i Soissons et ti\xc3\xa5r f\xc3\xb8r Syagrius\xe2\x80\x99 d\xc3\xb8d. Ved dyktig diplomati, krigshissing og drap p\xc3\xa5 sine slektninger ble Klotar konge over hele Gallia ved 555._NEWLINE_Da Klotar d\xc3\xb8de i 561 ble Frankerriket delt i tre kongeriker, et for hver av hans s\xc3\xb8nner. Det vestlige kongeriket Neustria fortsatte \xc3\xa5 bli styrt fra Soissons fram til alle frankere atter ble forent under Klotar II i 613. Med unntak for perioden 639-673, da det ble en deling mellom Neustria og Austrasia, forble frankerne forent fram til traktaten i Verdun i 843.\n_START_SECTION_\nH\xc3\xa6ren\n_START_PARAGRAPH_\nDa Aegidius ble utnevnt magister militum av Gallia av keiser Majorianus, tok han kontroll over de gjenv\xc3\xa6rende troppene i Gallia. I henhold til den \xc3\xb8stromerske skribenten Priskos, kommanderte b\xc3\xa5de Aegidius og Syagrius det han kalte \xc2\xabstore styrker\xc2\xbb. Ved et tidspunkt skal Aegidius og/eller Syagrius ha truet Vestromerriket med en invasjon av Italia om ikke riket aksepterte deres anmodninger. Deres styrker ga ogs\xc3\xa5 effektiv motstand til den milit\xc3\xa6re makten til det vestgotiske rike beliggende s\xc3\xb8r og vest for Soissons. Det er imidlertid ingen tallmateriale tilgjengelig som gj\xc3\xb8r det mulig \xc3\xa5 bed\xc3\xb8mme den totale styrken p\xc3\xa5 deres tropper. Da Soissons klarte \xc3\xa5 eksistere i tretti \xc3\xa5r er det mulig at styrken var st\xc3\xb8rst i den f\xc3\xb8rste halvdelen av den epoken, men ble svakere i siste halvdel under presset fra frankerne og etterhvert som det besittelser ble f\xc3\xa6rre.'