b"\n_START_ARTICLE_\nArmensk litteratur\n_START_SECTION_\nGullalderen i armensk litteratur 407\xe2\x80\x93451\n_START_PARAGRAPH_\nDen armenske kristelige litteraturen tar sin bekynnelse med Mesrops oppfinnelse av det armenske alfabetet omkring 405. Det dreide seg antagelig om et eldre alfabet, som ble gitt vokaler av Mesrop. If\xc3\xb8lge legende skulle han ha handlet etter guddommelig inspirasjon. Ved hjelp av alfabetet dannet Isaak, som var katholikos av Armenia, en oversetterskole. Fra denne ble det sendt elever til Edessa, Aten, Konstantinopel, Alexandria, Antiochia, Caesarea, Kappadokia og andre steder, for \xc3\xa5 skaffe til veie og oversette syriske og greske h\xc3\xa5ndskrifter. Den f\xc3\xb8rste armenske versjonene av Det nye testamente, Eusebios' kirkehistorie og Konstantin-biografi, Aphraates', Gurias' og Samunas historie, Syreren Efraims verker og Faustos fra Bysants' verker var alle av syrisk opphav. Ved begynnelsen av 400-tallet oppsto ogs\xc3\xa5 noen av de apokryfe armenske verkene, som den hellige Gregorios' avhandlinger, en \xc2\xabarmenernes historie\xc2\xbb tilskrevet Agathangelos, samt andre verker som ble tilskrevet ber\xc3\xb8mte personer. Det ble dessuten skrevet mange originalverker. Eznik fra Ko\xc5\x82b skrev en \xc2\xabavvisning av sektene\xc2\xbb og Koryun \xc2\xabDen hellige Mesrops livshistorie og den armenske litteraturens begynnelse\xc2\xbb. Begge disse var elever av Mesrop.\n_START_SECTION_\nDen middelarmenske litteraturen\n_START_PARAGRAPH_\nDen middelarmenske perioden tok til etter at Timurlenks \xc3\xb8deleggelse av det lillearmensk-kilikiske riket f\xc3\xb8rte til en stille periode. Hovedverkene i denne perioden er et \xc2\xabstridsskrift mot paulikianerne\xc2\xbb, et \xc2\xabsynodalskrift\xc2\xbb og en samling av konsilbeslutninger og av kirkefedrenes skrifter. P\xc3\xa5 samme tid skrev biskop Stefanos fra Siunia oversettelser av flere av kirkefedrenes verker, spesielt Gregorios fra Nyssas og Kyrillos fra Aleksandrias. To hundre \xc3\xa5r senere skrev katholikos Johannes VI den ber\xc3\xb8mte \xc2\xabArmenias historie\xc2\xbb. Den omfattet perioden fra nasjonens f\xc3\xb8dsel inntil \xc3\xa5ret 925. Hans samtidige Anania fra Mok, som var abbed og en av sin tids mest ansette teologer, skrev en avhandling mot tondrakianerne, en manikeisk sekt. Biskop Khosrau av Andzevatsentz huskes for sine interessante kommentarer til brevariet og messeb\xc3\xb8nnen. Hans s\xc3\xb8nn Gregorios fra Narek regnes som den armenske Pindaros, fordi han skrev elegier, oder, panegyriske verker og homilier. Stefan Asoghtks \xc2\xabuniversalhistorie\xc2\xbb n\xc3\xa5dde frem til \xc3\xa5ret 1004, og Gregorios Magistros' dikt om Det gamle og Det nye testamente ble mye anvendt.\n_START_SECTION_\nDen kilikiske renessansen\n_START_PARAGRAPH_\nDen moderne perioden i armensk litteratur kan gjerne settes til reformasjonen av det armenske skriftspr\xc3\xa5ket p\xc3\xa5 1100-tallet. Katholikos Nerses IV er den betydeligste forfatteren fra begynnelsen av denne perioden. Foruten poetiske skrifter, slik som \xc2\xabElegien over Edessas erobring\xc2\xbb skrev han prosaverk som et \xc2\xabhyrdebrev\xc2\xbb og et \xc2\xabsynodalskrift\xc2\xbb og \xc2\xabbrev\xc2\xbb. Fra denne tiden stammer ogs\xc3\xa5 en Lukas-kommentar og en kommentar til de katolske brevene. Nerses fra Lambron skrev en bemerkelsesverdig synodaltale til konsilet i Hromkla i 1179. P\xc3\xa5 1200-tallet ble Vartan den store f\xc3\xb8dt, en stor dikter, ekseget og teolog, kjent for sin omfangsrike \xc2\xabuniversalhistorie\xc2\xbb. I det f\xc3\xb8lgende \xc3\xa5rhundret skrev Gregorios fra Datev en skarp polemikk mot katolikkene.\n_START_SECTION_\nUnder fremmed herred\xc3\xb8mme\n_START_PARAGRAPH_\nP\xc3\xa5 1500-tallet sto Armenia under persisk overherred\xc3\xb8mme, hvilket f\xc3\xb8rte til at det litter\xc3\xa6re livet l\xc3\xa5 nede. Et unntak er Nahapet Kutsjak, som danner et h\xc3\xb8ydepunkt i den armenske litteraturen. P\xc3\xa5 grunn av fremmedherred\xc3\xb8mmet kom mange armenere til \xc3\xa5 reise til Europa. Dermed ble det dannet armenske trykkerier i Venezia og Roma, og p\xc3\xa5 1600-tallet ogs\xc3\xa5 i Lemberg, Milano og Paris. De gamle verkene ble utgitt p\xc3\xa5 nytt, og nye fikk st\xc3\xb8rre spredning. Mekhitaristenes brorskap i Venezia, grunnlagt av Mekhitar fra Sebaste, var f\xc3\xb8rerne for denne bevegelsen. De utga mange skrifter, men de var ofte av d\xc3\xa5rlig kvalitet. Til mechitaristene i Wien h\xc3\xb8srte Balgy og Catergian. Russland, Konstantinopel og Etsjmiadzin var ogs\xc3\xa5 sentra for armensk litteratur. Etsjmiadzin, hvor den armenske katholikos holdt til, fikk s\xc3\xa6rlig betydning, fordi det var her man senere innf\xc3\xb8rte vitenskapelige metoder fra Tyskland.\n_START_SECTION_\nTrubadurdiktningen\n_START_PARAGRAPH_\nI den lange perioden under ottomansk og persisk overherred\xc3\xb8mme utviklet armenerne en trubadurtradisjon. Trubadurene dro fra landsby til landsby, fra by til by, og resiterte diktningen sin for folket. De mest ber\xc3\xb8mte, som Sajat Nova, kunne delta i konkurranser ved de georgiske kongenes hoff. De brukte ofte et folkelig spr\xc3\xa5k preget av mange utenlandske l\xc3\xa5nord."