b'\n_START_ARTICLE_\nRomersk religion\n_START_PARAGRAPH_\nRomersk religion ble begynt i den tradisjonelle religion som ble praktisert av befolkningen i byen Roma og Tiberdalen i det sentrale Italia. Da Roma var blitt sentrum i et vidstrakt imperium, kom romersk religion til \xc3\xa5 betegne en mengde meget forskjelligartede kultfellesskaper og religioner som alle ble dyrket av rikets innbyggere. De kilder vi i dag har til r\xc3\xa5dighet, forteller ikke mye om den tidligste romerske religion som den var f\xc3\xb8r 2. \xc3\xa5rhundre f\xc3\xb8r v\xc3\xa5r tid, og romersk religion var da allerede blitt s\xc3\xa5 blandet med s\xc3\xa6rlig greske og etruskiske elementer at det er sv\xc3\xa6rt vanskelig \xc3\xa5 finne ut hva som opprinnelig har v\xc3\xa6rt romersk. Den tidligste religion bar preg av animisme, idet s\xc3\xa5 godt som alle fenomener, begivenheter og begreper fantes personifisert i en guddom, og disse guder var aktive medspillere i dagliglivet._NEWLINE_Etter hvert som Romerriket vokste og ble til et imperium som f\xc3\xb8rst omfattet hele Den italienske halv\xc3\xb8y og siden alle landene omkring Middelhavet, ble den fremmede p\xc3\xa5virkning av religionen enda st\xc3\xb8rre. Den greske var stadig s\xc3\xa6rlig sterk, og den romerske gudekrets kom i store trekk til \xc3\xa5 svare til den greske, idet det ofte ble etablert faste oversettelser mellom det romerske og det greske panteon. Guder og kulter ble ogs\xc3\xa5 importert andre steder fra, for eksempel ble den egyptiske gudinne Isis sv\xc3\xa6rt popul\xc3\xa6r, likesom den Store mor (Magna Mater) fra Lilleasia og Mithras fra Persia. Denne utvikling bet\xc3\xb8d at man allerede i antikken diskuterte hva romersk religion egentlig var. Den tradisjonelle romerske religion mistet langsomt terreng allerede i republikkens tid. I keisertiden vant et bredt spektrum av nye religioner frem, men etter det 4. \xc3\xa5rhundre etter v\xc3\xa5r tid ble kristendommen den dominerende religion.\n_START_SECTION_\nTidligste romerske religion\n_START_PARAGRAPH_\nOrdet religion (religio) stammer fra det latinske spr\xc3\xa5k og betyr \xc3\xa6refrykt eller respekt, s\xc3\xa6rlig for det guddommelige. I det romerske samfunn ble de anerkjente religioner betegnet som religio, de inngikk som en del av statskulten, og det ble forventet at tilhengerne ba for statens beste. Motsetningen til religio var superstitio, som normalt oversettes med overtro, det betegner den forbudte religion som ikke ble praktisert til samfunnet og menneskenes beste, og som likefrem kunne v\xc3\xa6re samfunnsomstyrtende._NEWLINE_Det finnes ingen overleverte kilder fra Romas aller tidligste historie; bare beretninger om de legendariske bedrifter omkring byens grunnleggelse fortalt av senere forfattere. Disse beretninger forteller at Roma opprinnelig var et konged\xc3\xb8mme, og senere kilder indikerer at kongene ogs\xc3\xa5 var religi\xc3\xb8se overhoder som stod i spissen for statskulten. Etter innf\xc3\xb8ringen av republikken ble kongens funksjoner, herunder ogs\xc3\xa5 de religi\xc3\xb8se, delt ut p\xc3\xa5 flere embeder._NEWLINE_Den romerske religion og kultur ble f\xc3\xb8rst utviklet innenfor en etruskisk kontekst, og senere under sterk innflytelse fra grekerne i S\xc3\xb8r-Italia (\xc2\xabStor-Hellas\xc2\xbb). Romernes opprinnelige religion bestod ikke prim\xc3\xa6rt av en serie myter, men av en kompleks interaksjon mellom guder og mennesker. Guder var til stede i alle synlige fenomener, tr\xc3\xa6r, hus, dyr, personer og s\xc3\xa5 videre, hvert eneste sted, ting og menneske hadde sin egen guddom, s\xc3\xa5 antallet av guder var uendelig. I spissen for gudene stod en triade som bestod av himmelguden Jupiter, krigsguden Mars og folkeguden Quirinus. Allerede tidlig ble fremmede guddommer importert s\xc3\xa6rlig fra de greske omr\xc3\xa5der.\n_START_SECTION_\nReligion i republikansk tid\n_START_PARAGRAPH_\nRomerne s\xc3\xa5 p\xc3\xa5 seg selv som sv\xc3\xa6rt religi\xc3\xb8se, og de mente at de kunne takke gudene for byens suksess. Romerne tilba et stort antall guder og hadde flere m\xc3\xa5ter \xc3\xa5 tolke gudenes vilje fra naturen rundt seg. _NEWLINE_Religionens plass i samfunnet_NEWLINE_Religion og samfunnet for\xc3\xb8vrig var tett sammenknyttet i republikansk tid. Romernes religion var dennesidig. Fokuset var p\xc3\xa5 suksess her og n\xc3\xa5, ikke etter d\xc3\xb8den. Forholdet til gudene var kontraktuelt og basert p\xc3\xa5 et prinsipp man kaller do ut des \xe2\x80\x93 jeg gir for at du kan gi. Gudene ble spurt og h\xc3\xa5pet var at de skulle v\xc3\xa6re velvillige._NEWLINE_Ritualer og pax deorum_NEWLINE_Gudenes gunst \xe2\x80\x93 pax deorum \xe2\x80\x93 var viktig \xc3\xa5 opprettholde og sikre seg. Dette gjorde man gjennom regelmessig ritualistisk b\xc3\xb8nn og offerhandlinger, det man skulle ofre var noe av verdi til giveren. I realiteten gjerne dyr som ble ofret. Ritualer preget samfunnet og all politisk aktivitet var innhyllet i religi\xc3\xb8se rammer. Disse rammene foreskrev hvordan ritet skulle utf\xc3\xb8res for \xc3\xa5 sikre gudenes gunst._NEWLINE_Begivenheter og handlinger som vedr\xc3\xb8rte staten ble alltid ledsaget av ritualer. Det ble eksempelvis tatt varsler forut viktige beslutninger, offentlige embeter innebar religi\xc3\xb8se forpliktelser og offerfester ble arrangert \xc3\xa5ret rundt p\xc3\xa5 bestemte dager. Romas suksess ble forklart med at Roma var flinke til \xc3\xa5 skaffe seg pax deorum._NEWLINE_Ritualene kunne ta form av festivaler, offerhandlinger, b\xc3\xb8nner, l\xc3\xb8fter, eder. Disse forgikk p\xc3\xa5 foreskrevne m\xc3\xa5ter etter faste regler. Cicero definerte religio som cultus Deorum, tilbedelsen av gudene, gudskulten. Romersk religion var ritualistisk. Rituelle handlinger, ikke tro, var i sentrum for kultene._NEWLINE_Ritualene var viktige fordi de romerske gudene krevde riktig rite korrekt utf\xc3\xb8rt i forhold til situasjonen som skulle b\xc3\xb8tes p\xc3\xa5 for \xc3\xa5 gjenopprette pax deorum. _NEWLINE_Prestekollegier_NEWLINE_Statskulten var underlagt et kollegium av pontifekser (Collegium Pontificum), hvor lederen var pontifex maximus, en slags romersk yppersteprest. Blant de andre presteskap var augurerne som tok varsler, flaminerne som forsto kulten for de ulike gudene, og haruspexerne som sp\xc3\xa5dde ut fra dyrs innvoller og andre naturfenomener._NEWLINE_Disse prestekollegiene var viktige fordi det var de som tolket varslene og dermed identifiserte hvilke guder som m\xc3\xa5tte blidgj\xc3\xb8res og p\xc3\xa5 hvilken m\xc3\xa5te det m\xc3\xa5tte skje._NEWLINE_Det romerske panteonet ble p\xc3\xa5virket av kontakt med andre og etter hver som kontakten med den greske verden ble sterkere ble de gamle romerske guder i f\xc3\xb8rste omgang assosiert med de greske, og senere ble de helt identifisert med dem, og de rike greske mytene ble knyttet til romerske motstykker. Jupiter ble oppfattet likt som Zeus, Mars ble identifisert med Ares, og s\xc3\xa5 videre, men det var p\xc3\xa5 samme tid viktige betydningsforskjeller mellom panteonene; Jupiter og de andre romerske guder mistet aldri helt deres italiske preg.  samtidig importerte og omdefinerte romerne flere greske og andre guder i republikansk tid som Cybele, Asklepios, Apollo, Castor og Pollux. Disse gudene ble senere tilbedt med b\xc3\xa5de greske eller andre lokale riter og romerske riter i Romerriket._NEWLINE_Mot slutten av republikansk tid ble religi\xc3\xb8se embeter samlet p\xc3\xa5 f\xc3\xa6rre og f\xc3\xa6rre hender. \xc2\xa0Presteskapene var politiske embeter som ikke m\xc3\xa5 forveksles med v\xc3\xa5re dagers prester. \xc2\xa0Augustus ble etterhvert medlem i alle prestekollegiene i l\xc3\xb8pet av etableringen av keiserriket.\n_START_SECTION_\nReligion og filosofi\n_START_PARAGRAPH_\nSammen med den \xc3\xb8vrige greske kulturimport oppn\xc3\xa5dde den greske filosofi stor popularitet i Roma og fikk stor betydning for utviklingen av den romerske religion. I antikken skjelnet man ikke i samme grad mellom religion, filosofi og vitenskap som vi gj\xc3\xb8r i v\xc3\xa5re dager. Kristendommen ble eksempelvis av kristne kalt for den h\xc3\xb8yeste religion, og Josefus, som selv var j\xc3\xb8de, beskrev uten videre de ulike retninger innenfor j\xc3\xb8dedommen som filosofiske skoler._NEWLINE_Grunntanken i den greske naturfilosofi var \xc3\xa5 oppn\xc3\xa5 viten om naturen for p\xc3\xa5 den m\xc3\xa5ten \xc3\xa5 f\xc3\xa5 svar p\xc3\xa5 de grunnleggende sp\xc3\xb8rsm\xc3\xa5l om livet og en innsikt i kosmos. Slik kom filosofien hurtig til krysse inn i hva som tidligere hadde v\xc3\xa6rt religionens omr\xc3\xa5de. I mange tilfeller smeltet religion og filosofi sammen, eksempelvis i de religi\xc3\xb8se systemene gnostisisme og astrologi som begge bygget p\xc3\xa5 filosofiske og vitenskapelige erkjennelser (vitenskap skal her forst\xc3\xa5s i dens antikke kontekst)._NEWLINE_I andre tilfeller f\xc3\xb8rte filosofiens inntog i kosmologien til religionskritikk og ateisme. Denne rasjonelle filosofi, som blant annet ble utviklet av Epikur, fikk ogs\xc3\xa5 innflytelse i Roma. Religionskritikken utviklet seg hos Epikur til et oppgj\xc3\xb8r med den tradisjonelle mytologiske verdensforst\xc3\xa5else. S\xc3\xa5ledes hevdet han eksempelvis at gudene \xe2\x80\x93 om de n\xc3\xa5 fantes \xe2\x80\x93 var underlagt de samme lovene som menneskene og derfor ikke kunne gripe inn i menneskenes tilv\xc3\xa6relse. Motsatt til Epikur argumenterte en annen betydningsfull skole i Roma, stoikerne, for den tanke at det er gitt et guddommelige forsyn som kan dirigere tingenes gang, en oppfattelse som ble grunnlaget for deres teologi. Den filosofiske religionskritikk i Roma dog mest til uttrykk gjennom en utbredt kritikk av de mer folkelige religi\xc3\xb8se praksis og overtro (superstitio)._NEWLINE_Gresk filosofi ble tidlig meget popul\xc3\xa6rt i den romerske overklasse, og den fikk i 100-tallet f.Kr. stor betydning for den romerske statskult. De medlemmer av patrisierstanden som tradisjonelt bekledde de romerske presteembeter hadde mistet troen p\xc3\xa5 de tradisjonelle ritualer og s\xc3\xa5ledes mistet presteembetene mye av deres prestisje og innhold og ble mest benyttet i politiske sammenhenger. Under de borgerkrigene som f\xc3\xb8rte til Augustus\xe2\x80\x99 maktovertagelse skjedde det et ytterligere tap av religi\xc3\xb8se tradisjoner, og den romerske religionens rolle i offentlige sammenhenger ble i stigende grad redusert til et politisk redskap. I keisertiden som fulgte ble statskulten mer og mer et anliggende for keiserhuset.\n_START_SECTION_\nFanum\n_START_PARAGRAPH_\nEn fanum er en tomt p\xc3\xa5 vigslet grunn, en helligdom, og p\xc3\xa5 en slik tomt kunne et tempel eller helligdom bygges. En fanum kan v\xc3\xa6re et tradisjonelt hellig rom som en hellig lund (lucus) til Diana Nemorensis, eller en hellig plass eller struktur for ikke-romerske religioner, for eksempel en Iseum (for Isis) eller Mithraeum (for Mithras-kulten). Kognat som oskiske f\xc3\xad\xc3\xadsn\xc3\xba, umbriske fesnaf-e, og pelingiske fesn indikerer at konseptet deles av italiske folkeslag. Ved Augustus\' tid (27 f.Kr. til 14 e.Kr) var fanum, aedes, templum, og delubrum knapt skilles fra hverandre i daglig bruk, men fanum var en mer inkluderende og generelt begrep. Fanum eller ambulatorium-tempel i romerske Gallia ble ofte bygget over en tidligere keltisk kultsted. Den karakteristiske murstrukturen hadde en sentral plass (Cella) og en perifer galleristruktur, begge firkantet.\n_START_SECTION_\nReligi\xc3\xb8s praksis\n_START_PARAGRAPH_\nI antikkens Rom var religi\xc3\xb8s praksis ikke begrenset til templene, men fant sted i alle institusjoner og i forbindelse med alle aktiviteter fra krig til matlaging. I religionen ble forholdet mellom guder og mennesker definert ut fra et bestemt regelsett: ius divinum (guddommelig lov), som beskrev b\xc3\xa5de individets og statens forpliktelser overfor gudene. Hvis gudene ble dyrket i overensstemmelse med disse reglene, ville de hjelpe menneskene. Det sentrale i religionen var derfor ritualene som for det meste besto av ofringer, renselser, prosesjoner og p\xc3\xa5kallelse av gudene og varselstydning. Av disse elementene var ofring det viktigste. Religionen var sterkt formalistisk og det var s\xc3\xa6rlige regler for alle typer ritualer som skulle overholdes strengt om ritualet skulle virke._NEWLINE_Ved ofring \xc3\xb8nsket en gruppe, hele samfunnet eller en enkelt person \xc3\xa5 forplikte gudene overfor de ofrende gjennom gaver og \xc3\xa6resbevisninger. P\xc3\xa5 denne m\xc3\xa5ten ble det skapt et gjensidig forhold mellom guder og mennesker som var basert p\xc3\xa5 utveksling av gaver og tjenesteytelser. Dette forholds natur ble fyndig formulert i uttrykket: Do ut des. ("Jeg gir for at du skal gi"). Denne praksisen p\xc3\xa5virket ogs\xc3\xa5 de nye religionene som oppstod i, eller kom til Roma, og dermed fikk et s\xc3\xa6rlig romersk preg._NEWLINE_Religionen var delt mellom den private huskulten og den offentlige statskulten. Den romerske kulturen var i det hele sterkt preget av dette skillet mellom privat og offentlig, men den tradisjonelle privatkulten var i hele perioden en speiling av den offentlige.\n_START_SECTION_\nPrivat kult\n_START_PARAGRAPH_\nDen opprinnelige kulten i private hjem var sentrert om en rekke upersonlige, det vil si ikke navngitte guddommer, som var kjent som lares, penates, genii og iunes, og de hadde forskjellige funksjoner i den romerske husholdningen. Larene beskyttet overveiende huset eller eiendommen og penatene beskyttet forr\xc3\xa5det. Genius var i hjemmet en guddom tilknyttet pater familias (husfaren) og juno var tilknyttet mater familias. Familiens overhode var pater familias; han var som regel slektens eldste mannlige medlem og hadde all makt innenfor familien og slekten. Han kunne ogs\xc3\xa5 v\xc3\xa6re leder for en st\xc3\xb8rre gruppe clientes som han var patron for. Opprinnelig m\xc3\xa5 genius og juno ha v\xc3\xa6rt et uttrykk for slektens kraft, fruktbarhet og velstand, men senere ble en genius ogs\xc3\xa5 tilknyttet lokaliteter, menneskegrupper m.m. N\xc3\xa5r familien ofret til genius var det f\xc3\xb8rst og fremst familiens fruktbarhet og velstand den ofret til, men ogs\xc3\xa5 til pater familias\xe2\x80\x99 helbred, s\xc3\xa5 i ritualet m\xc3\xa5 pater familias og genius betraktes som \xc3\xa5 v\xc3\xa6re en og samme. Slekten, slektsoverhodet og slektens medlemmer var i ritualet det samme og ble identifisert med genius, og n\xc3\xa5r pater familias ledet kulten i hjemmet ofret han ogs\xc3\xa5 til seg selv og for seg selv.\n_START_SECTION_\nOffentlig kult\n_START_PARAGRAPH_\nDet fantes ogs\xc3\xa5 en offentlig kult. Jupiter ble etterhvert til statens gud, og i republikansk tid kan Jupiter n\xc3\xa6rmest betraktes som Romas konge, da han besitter de tilnavn og \xc3\xa6resbevisninger som if\xc3\xb8lge kildene opprinnelig tilfalt kongen. Den romerske religionen fortsatte som statskult langt ned i keisertiden, og med den ogs\xc3\xa5 presteskapet. Det brukte varseltydning, auspicium, til \xc3\xa5 lese om gudene var med dem og hva disses vilje var. Det var offerpresterne, augurerne, som tolket fuglenes flukt, offerdyrenes indvoller og plutselige j\xc3\xa6rtegn. Kun de hadde den n\xc3\xb8dvendige kunnskap, og de skulle bist\xc3\xa5 embedsmennene. De kunne p\xc3\xa5virke de politiske beslutningene med sine tolkninger av varslene, da statens vel var avhengig av gudenes velvilje. Denne praksisen hadde svunnet hen i l\xc3\xb8pet av det urolige siste \xc3\xa5rhundret f\xc3\xb8r v\xc3\xa5r tidsregning, men Augustus gjenskapte den i sin regjeringstid._NEWLINE_I sitt verk Naturalis Historia stiller Plinius den eldre, i forbindelse med en beskrivelse av varslenes betydning, sp\xc3\xb8rsm\xc3\xa5lstegn ved om b\xc3\xb8nnene til gudene virker. Det viser at det m\xc3\xa5 ha v\xc3\xa6rt en diskusjon om varsler og b\xc3\xb8nn. Det fremg\xc3\xa5r av Plinius\xe2\x80\x99 tekst at det i hans tid stadig var en utbredt tro p\xc3\xa5 forbindelsen mellom ulykker og feil utf\xc3\xb8rte ritualer, og p\xc3\xa5 b\xc3\xb8nnens og ritualets virkning som formildende p\xc3\xa5 gudene. Plinius delte denne troen.\n_START_SECTION_\nMenneskeofringer\n_START_PARAGRAPH_\nDyreofringer var et viktig element i de romerske ritualene og var en del av de fleste seremonier, men romerne foretok ogs\xc3\xa5 menneskeofringer. I historisk tid, det vil si etter 4. \xc3\xa5rhundre f.Kr., fant de kun sted i ytterst sjeldne tilfeller og kun n\xc3\xa5r statens eksistens var truet, som for eksempel etter slaget ved Cannae hvor greske og galliske slaver ble begravd levende for \xc3\xa5 dempe gudenes vrede._NEWLINE_Andre ritualer kan v\xc3\xa6re levninger fra tidligere tiders menneskeofringer: dukker ble hengt fra tr\xc3\xa6r eller kastet i Tiber fra broer.\n_START_SECTION_\nReligi\xc3\xb8se fester\n_START_PARAGRAPH_\nI den tidligste perioden av Romas historie, da omr\xc3\xa5det fremdeles var preget av landbrukskultur, hadde \xc3\xa5rstidsritualer stor betydning. De var en meget viktig del av statskulten i nesten hele Romerrikets historie, da romerne mente at selve statens trivsel stod p\xc3\xa5 spill ved utf\xc3\xb8relsen av disse ritualene og at alle samfunnets medlemmer skulle delta. Hvis det ikke skjedde ble det oppfattet som et brudd p\xc3\xa5 ius divinum, loven som styrte forholdet mellom guder og mennesker._NEWLINE_Fester og ritualer ble fastlagt etter en kalender, og Romas \xc3\xa5rlige almanakk he Fasti Duirni. I den var det fastlagt hvilke dager som var forbeholdt religi\xc3\xb8se seremonier og fester og n\xc3\xa5r der var markedsdager, domsdager osv. Fasti Duirni fantes i to utgaver, \xc3\xa9n for bybefolkningen (urbani) og \xc3\xa9n for landbefolkningen (rusticani).  Alle \xc3\xa5rets dager var enten fasti eller nefasti. Fasti betydde at det var mulig \xc3\xa5 foreta profane handlinger som handel, domsavsigelser, valg eller lignende uten \xc3\xa5 forn\xc3\xa6rme gudene, mens nefasti betydde at dagen var hellig, og derfor forbeholdt religi\xc3\xb8se handlinger. Profane gjerninger p\xc3\xa5 en slik dag var et alvorlig brudd p\xc3\xa5 ius divinum._NEWLINE_Romerne tok ofte opp religionene fra de folkeslagene som de beseiret, og de mange fremmede religionene som fikk innpass i Roma betydde at antallet rituelle fester vokste. De nye festene fikk sin egen plass i kalenderen, og med tiden overgikk antallet helligdager antallet hverdager. De opprinnelige festene ble beholdt s\xc3\xa5 lenge Romerriket stadig var hedensk. Blant de viktigste av de gamle festene var Saturnalia- og Lupercaliafestene, som begge hadde sine r\xc3\xb8tter i de gamle landbrukssamfunns fruktbarhetsritualer. Saturnalia var en karnevalsfest som ble feiret 17. desember og syv dage fremover: samfunnet ble p\xc3\xa5 kaotisk vis vendt p\xc3\xa5 hodet; tjenere skulle betjenes av sine herrer, og en mann av lav stand ble valgt til konge. Festen ble feiret n\xc3\xa5r vinters\xc3\xa5ingen var overst\xc3\xa5tt, og den skulle sikre en god innh\xc3\xb8stning.\n_START_SECTION_\nKeiserkult\n_START_PARAGRAPH_\nI keisertiden ble keiserkulten et vesentlig element i statsreligionen. I selve Roma ble den levende keiser dog aldri dyrket som en gud. Kun hans avd\xc3\xb8de og guddommeliggjorte forgjengere ble det, men denne kulten for de avd\xc3\xb8de keisere var n\xc3\xa6rmest kun til stede i statskulten i Roma. I den private sf\xc3\xa6ren og utenfor Roma fantes den praktisk talt ikke. I resten av imperiet var dyrkelsen av den levende keiseren langt viktigere. I selve Roma ble oppfattelsen av den keiserlige makt sterkt preget av den tradisjonelle motstanden mot konged\xc3\xb8mmet. \xc3\x86resbevisning og dyrkelse som smakte for mye av konged\xc3\xb8mmet var ikke sosialt akseptabelt; den viktigste grunnen til at kuppet mot Nero lykkes, var den allmenne forargelsen over at Nero mer og mer begynte \xc3\xa5 oppf\xc3\xb8re seg som en hellenistisk konge._NEWLINE_I Roma inneholdt alle former for sosiale kontrakter en forventning om en motytelse. Om keiseren mottok \xc3\xa6resbevisninger skulle befolkningen motta en takk i form av velgj\xc3\xb8renhet og et godt styre fra herskerens side. Den ultimative takknemlighet fra staten overfor en god hersker var hans guddommeliggj\xc3\xb8relse etter d\xc3\xb8den, men det skjedde kun om senatet betraktet keiseren som \xc2\xabgod\xc2\xbb. For \xc3\xa5 straffe en \xc2\xabond\xc2\xbb keiser kunne senatet d\xc3\xb8mme ham, slik det skjedde med Nero. Damnatio memoriae var van\xc3\xa6relse av en regent, men ikke en sletting fra \xc2\xabhistorien\xc2\xbb. Guddommeliggj\xc3\xb8relse var absolutt ikke noen tom formalitet da forholdet mellom keiserhuset og folket var som forholdet mellom guder og mennesker eller forholdet mellom patron og klient.\n_START_SECTION_\nDivinasjon (sp\xc3\xa5domskunst)\n_START_PARAGRAPH_\nDivinasjon kan beskrives som evnen til \xc3\xa5 se inn i fremtiden, alts\xc3\xa5 sp\xc3\xa5domskunst. Men begrepet benyttes ogs\xc3\xa5 til \xc3\xa5 beskrive ritualer der det var kommunikasjon med gudene. V\xc3\xa5r st\xc3\xb8rste kilde til romersk divinasjon er Ciceros verk\xc2\xa0\xe2\x80\x9dDe divinatione\xe2\x80\x9d\xc2\xa0, men ogs\xc3\xa5 andre romerske forfattere bruker begrepet, f.eks. historikeren Titus Livius. Divinasjon ble ikke bare praktisert i den romerske religionen, men er \xc3\xa5 finne i mange ulike samfunn til ulike tider. For eksempel hos de gamle grekerne._NEWLINE_Det er s\xc3\xa6rlig tre kategorier for divinasjon som vi veit var sentrale i den romerske religionen;\xc2\xa0\xc2\xa0Auspicia\xc2\xa0(tolkning av fugler), tolkning av j\xc3\xa6rtegn, samt eventuelle ritualer i etterkant av disse, og\xc2\xa0Extispicia\xc2\xa0(tolkning av offerdyrenes innvoller)\xc2\xa0\n_START_SECTION_\nAuspicia\n_START_PARAGRAPH_\nAuspicia\xc2\xa0var et divinasjonsritual hvor man s\xc3\xb8kte gudenes anerkjennelse i forkant av en handling, gjennom tolkning av fuglers oppf\xc3\xb8rsel. If\xc3\xb8lge Cicero foretok ikke romerne noen handlinger, verken i fredstid eller i krig, uten \xc3\xa5 ha gjennomf\xc3\xb8rt auspicia og extispicia f\xc3\xb8rst. (Cic. Div. 1.3.). Auspicia ble gjennomf\xc3\xb8rt av magistrater og konsuler, men prestekollegiet\xc2\xa0Augurene\xc2\xa0hadde hovedansvaret for denne divinasjonsformen. Augurene ble anerkjent som eksperter p\xc3\xa5 omr\xc3\xa5det og ble derfor r\xc3\xa5df\xc3\xb8rt hvis det var noen sp\xc3\xb8rsm\xc3\xa5l rundt\xc2\xa0auspicia.\xc2\xa0\xc2\xa0I tillegg\xc2\xa0var det de som utarbeidet regler og praksiser for ritualet.\xc2\xa0I begynnelsen var\xc2\xa0auspicia\xc2\xa0basert p\xc3\xa5 fuglers flyvebaner, men trolig mellom det 2. og 1. \xc3\xa5rhundret f.Kr. ble det basert p\xc3\xa5 hvordan hellige fugler spiste. Spiste den hellige fuglen, var gudene positive til det som skulle skje, spiste den ikke, var gudene negative.\xc2\xa0Auspicia var dermed ikke noe divinasjonsritual som r\xc3\xa5det til bestemte handlinger eller fortalte fremtiden, da det bare ga en gudommelig godkjenning eller ikke-godkjenning.\n_START_SECTION_\nJ\xc3\xa6rtegn\n_START_PARAGRAPH_\nTolkning av j\xc3\xa6rtegn ble gjennomf\xc3\xb8rt av\xc2\xa0Haruspices\xc2\xa0eller\xc2\xa0Quindecimviri sacris faciundies. De f\xc3\xb8rstnevnte var etruskiske spesialister som kunne bli r\xc3\xa5df\xc3\xb8rt.\xc2\xa0Sistnevnte var et prestekollegiet som konsulterte de Sibyllinske b\xc3\xb8ker (en rekke nedskrevne sp\xc3\xa5dommer) p\xc3\xa5 oppfordring av Senatet, for \xc3\xa5 finne svar p\xc3\xa5 hvilke tiltak som m\xc3\xa5tte til for \xc3\xa5 avverge det j\xc3\xa6rtegnet varslet om. Felles for alle j\xc3\xa6rtegnene var at de varslet om en fremtidig fare/ulykke. Det var derfor j\xc3\xa6rtegn-tolkerens oppgave \xc3\xa5 finne ut hvilket ritual man skulle gjennomf\xc3\xb8re for \xc3\xa5 avverge ulykken.\n_START_SECTION_\nExtispicia\n_START_PARAGRAPH_\nExtispicia\xc2\xa0ble ogs\xc3\xa5 gjennomf\xc3\xb8rt av personer som gikk under betegnelsen Haruspices. Disse var trolig av lavere rang enn Haruspices som tolket j\xc3\xa6rtegn.\xc2\xa0Deres oppgave var \xc3\xa5 kontrollere innvollene til alle offerdyr, og unders\xc3\xb8ke om de var utsatt for noen uregelmessigheter. S\xc3\xa5 innvollene ut som de pleide, var offeret godtatt av gudene, men manglet det for eksempel en bit av leveren, var dette et tegn p\xc3\xa5 at romerne ikke hadde f\xc3\xa5tt gudenes velvilje. Ofringen m\xc3\xa5tte da bli gjennomf\xc3\xb8rt p\xc3\xa5 nytt.\xc2\xa0Unders\xc3\xb8kelsen av innvollene ga ogs\xc3\xa5 muligheten for et annet mer avansert extispicia, hvor en etruskisk Haruspex unders\xc3\xb8kte en del av innvollene n\xc3\xb8ye, vanligvis leveren, og sp\xc3\xa5dde fremtiden. Dette ritualet ble kalt\xc2\xa0haruspicia,\xc2\xa0og ble s\xc3\xa6rlig brukt i forbindelse med tolkning av j\xc3\xa6rtegn, men ogs\xc3\xa5 i forkant av et slag, for \xc3\xa5 sp\xc3\xa5 utfallet.\xc2\xa0\n_START_SECTION_\nHellige tekster\n_START_PARAGRAPH_\nInnenfor romersk religion fantes ingen hellige, kanoniserte tekster, men en tekstsamling som likevel hadde en \xc2\xabhelt s\xc3\xa6regen status i  romersk kult\xc2\xbb var de sibyllinske b\xc3\xb8kene. Dette var en samling av orakler i form av ritualforskrifter, som ble forvaltet og fortolket av et eget presteskap._NEWLINE_Romerne var likevel sv\xc3\xa6rt interessert i \xc3\xa5 reflektere over og lese om mytologi og om religion, og i s\xc3\xa5 ulike tekster som en landbruksh\xc3\xa5ndbok (Catos Om jordbruket) og statsvitenskapelige dialoger (Ciceros Om staten og Om lovene) finnes det tanker om menneskenes forhold til guder og makter._NEWLINE_I Varros historieverk om mennesker og guder Antiquitates Rerum Humanarum et Divinarum, som i dag bare er kjent fra sitater i  Augustins Om Gudsstaten, fantes det tre gudel\xc3\xa6rer: den mytiske som dikterne presenterte, den naturlige/fysiske som filosofene var opptatt av, og den offentlige, som var byens og \xc2\xabfolkets teologi\xc2\xbb. Innenfor den poetiske teologien kan nevnes eposet Aeneiden, som forbinder romerne med greske helter, og helligdagsl\xc3\xa6rediktet Fasti.\n_START_SECTION_\nRomersk religion i dag\n_START_PARAGRAPH_\nDen romerske religionen har en s\xc3\xa6rlig plass i den moderne religionsvitenskapen, fordi den har levert en rekke termer som inng\xc3\xa5r som sentrale begreper i forskningen: ritual, sakral (hellig), deus (gud), initiation (innvielse), osv. Disse termene har endret betydning med tiden._NEWLINE_Kristendommen oppsto hovedsakelig i romersk tid, og mange av de f\xc3\xb8rste kristne var en del av det romerske samfunnet. Derfor kan mange romerske rituelle elementer gjenfinnes i kristendommen. Da den sivile administrasjon var forsvunnet i vest, utfylte de kirkelige organisasjonene med biskopene i spissen ofte makt-tomrommet. Det innebar b\xc3\xa5de verdslige og religi\xc3\xb8se forpliktelser i lokalsamfunnet. De kristne prester var n\xc3\xa5 ansvarlige for opprettholdelsen av forbindelsen mellom menneskene og den guddommelige sf\xc3\xa6re. Den sentrale rolle som presteskapet hadde hatt i den romerske statskulten ble overf\xc3\xb8rt til det kristne presteskapet. Hierarkiet i den romersk-katolske kirke er derfor en videref\xc3\xb8ring av det gamle romerske prestehierarkiet._NEWLINE_Andre elementer av hellenistisk-romersk religi\xc3\xb8sitet og kultur kom til \xc3\xa5 prege utviklingen av den tidlige kristendommen. De fleste av kirkefedrene var gresktalende, som hadde sin bakgrunn eller var utdannet innenfor de hellenistisk-filosofiske tradisjonene. Mange av de problemstillingene som hadde preget de nyplatonske og stoiske skolene kom ogs\xc3\xa5 til \xc3\xa5 prege den kristne teologien.'