b'\n_START_ARTICLE_\nKamakura-perioden\n_START_SECTION_\nBakgrunn\n_START_PARAGRAPH_\nI Japan hadde keiseren frem til nederlaget i andre verdenskrig i 1945 guddommelig status, som f\xc3\xb8lge av at han i henhold til den kongelige mytologien nedstammet direkte fra solgudinnen Ameratsu. Som f\xc3\xb8lge av m\xc3\xa5ten det japanske samfunnet var organisert p\xc3\xa5 var imidlertid hans reelle makt redusert allerede f\xc3\xb8r overgangen til Kamakuraperioden. Ulike krigsherrer hadde som f\xc3\xb8lge av den oppdelingen av land som skjedde p\xc3\xa5 1100-tallet herred\xc3\xb8mme over rundt halvparten av all dyrkbar mark, rettigheter de forsvarte med sine egne private samuraistyrker. Det oppsto i denne perioden et f\xc3\xb8ydalistisk system, ved at b\xc3\xb8nder som eide jord selv overf\xc3\xb8rte denne til en krigsherre mot beskyttelse for \xc3\xa5 unng\xc3\xa5 hard skattlegging fra keiseren. Som f\xc3\xb8lge av dette ble det vanskelig for keiseren \xc3\xa5 f\xc3\xb8re noen reell sentralisert kontroll med sitt rike, og i realiteten var det de ulike krigsherrene som hadde full kontroll over sine egne omr\xc3\xa5der. Det oppsto p\xc3\xa5 denne tiden maktkamper mellom ulike krigsherrer, der disses samuraih\xc3\xa6rer kom opp mot hverandre,og etter hvert var det et stadig f\xc3\xa6rre antall krigsherrer som fikk mer og mer makt. Etter at Tairaklanen etter hvert opparbeidet seg kontroll over mesteparten av Japan rundt 1160, ble makten i 1185 overtatt av styrkene til Minamoto Yoritomo. I 1192 fikk Yoritomo keiserens tillatelse til \xc3\xa5 ta tittelen shogun, som oversatt betyr noe slikt som \xc2\xab\xc3\xb8verste barbarundertrykkende general\xc2\xbb. Yoritomo kvittet seg ved hjelp av en sv\xc3\xa6rt brutal fremgangsm\xc3\xa5te med rivalene fra Tairaklanen. Han slo seg deretter ned i byen Kamakura, i n\xc3\xa6rheten av n\xc3\xa5v\xc3\xa6rende Tokyo for \xc3\xa5 komme seg vekk fra Kyoto, der keiseren og Tairaklanen holdt til. Som en f\xc3\xb8lge av dette ble navnet Kamakurashogunatet tatt i bruk, noe som igjen har gitt navn til perioden.\n_START_SECTION_\nPolitisk og milit\xc3\xa6r utvikling\n_START_PARAGRAPH_\nYoritomo opprettet et sentralisert styre i Kamakura, som han kalte bakufu (i vesten er dette uttrykket ofte brukt synonymt med shogunat). I tiden som fulgte festnet den f\xc3\xb8ydalistiske tradisjonen seg, med den forskjell at v\xc3\xa5penmakt n\xc3\xa5 fikk mye st\xc3\xb8rre betydning. Det sies gjerne at Japan gikk inn i sverdets tid._NEWLINE_Selv om Tairaklanen var historie fikk ikke Kamakurashogunatet kontroll over hele Japan. Oppr\xc3\xb8rske klaner holdt til i nord og vest, mest betydningsfull var Fujiwaraklanen i nord. Kamakurashogunatet klarte aldri \xc3\xa5 f\xc3\xa5 kontroll over disse omr\xc3\xa5dene, men i resten av Japan sluttet de ulike lensherrene seg i hovedsak til Kamakuraklanen. Etter at Yoritomo d\xc3\xb8de i 1199, tilfalt makten etter hvert hans svigerfar H\xc5\x8dj\xc5\x8d Tokimasa fra H\xc5\x8dj\xc5\x8dklanen. Tokimasa tok tittelen Sikken, og var formelt underordnet den egentlige shogunen, som i denne perioden ofte skiftet mellom forskjellige personer. Det var imidlertid sikken som hadde den reelle makten. I 1221 pr\xc3\xb8vde keiser Go-Toba \xc3\xa5 tilrive seg makten, og det oppsto kamper mellom keiserens styrker og styrkene til sikken H\xc5\x8dj\xc5\x8d Yoshitoki, som p\xc3\xa5 dette tidspunktet hadde overtatt makten fra sin far. H\xc5\x8dj\xc5\x8ds styrker vant krigen med letthet, og som resultat ble keiserens makt redusert ytterligere. Det keiserlige hoffet fikk sin makt innskrenket, og m\xc3\xa5tte n\xc3\xa5 ha tillatelse fra Kamakura f\xc3\xb8r de foretok seg noe. Keiseren n\xc3\xb8t imidlertid fortsatt stor anseelse blant folket, og han og hans hoff fikk derfor beholde visse privilegier, noe som var n\xc3\xb8dvendig for \xc3\xa5 unng\xc3\xa5 oppr\xc3\xb8r._NEWLINE_Under H\xc5\x8dj\xc5\x8dklanen opplevde Japan en betydelig utvikling i maktapparatet, blant annet ble det fra 1225 innf\xc3\xb8rt et r\xc3\xa5d der ulike krigsherrer rundt om i landet kunne ut\xc3\xb8ve makt under ledelse av H\xc5\x8dj\xc5\x8dregenten. P\xc3\xa5 denne m\xc3\xa5ten fikk de ulike krigsherrene st\xc3\xb8rre innflytelse over statsstyret, noe som var med p\xc3\xa5 \xc3\xa5 minke motstanden mot Kamakurashogunatet og befeste dets maktposisjon. I 1232 innf\xc3\xb8rte H\xc5\x8dj\xc5\x8dregenten milit\xc3\xa6rloven Goseibai Shikimoku, som skulle f\xc3\xa5 stor betydning for det videre statsstyret. Denne loven ga klare retningslinjer blant annet for l\xc3\xb8sning av landtvister, plikter for statlige ansatte, samt fastsatte straffebestemmelser for dem som overtr\xc3\xa5dte loven. Loven forble gjeldende 635 \xc3\xa5r etter sin vedtagelse.\n_START_SECTION_\nMongolsk invasjon\n_START_PARAGRAPH_\nEtter \xc3\xa5 ha inntatt Kina i 1268 sendte Kublai-khan sine mongolske styrker til Japan i 1274 etter at et krav om overgivelse var blitt avsl\xc3\xa5tt. En styrke p\xc3\xa5 anslagsvis 600 skip og 23 000 mann ankom den japanske kysten. Mongolene var i utgangspunktet b\xc3\xa5de bedre utstyrt og bedre trent i den type kamp det var snakk om enn de japanske samuraistyrkene, og hadde overtaket i begynnelsen. Lengden p\xc3\xa5 kampene, manglende forsyninger hjemmefra og oppr\xc3\xb8r blant kinesiske og koreanske deltakere i den mongolske h\xc3\xa6ren svekket imidlertid mongolene. Japanerne hadde dessuten hellet med seg, da en stor tyfon tok med seg mesteparten av mongolenes skip, noe som f\xc3\xb8rte til at mongolene m\xc3\xa5tte gi opp. Ved det andre angrepet som kom i 1281 var japanerne bedre forberedt. Kampene varte denne gangen i 7 uker, inntil en ny tyfon satte mongolene ut av spill. Kamakuraregjeringen forberedte seg etter dette p\xc3\xa5 et nytt angrep, men dette kom aldri. Til tross for seieren ble misn\xc3\xb8yen med styret etter hvert stort, ettersom kampene ikke f\xc3\xb8rte noen erobringer med seg som kunne fordeles mellom de som hadde deltatt i kampene, i tillegg til at krigene hadde kostet store ressurser. Dette var opptakten til oppr\xc3\xb8ret som f\xc3\xb8rte til Kamakurashogunatets fall i 1333.\n_START_SECTION_\nKeiseren tar makten\n_START_PARAGRAPH_\nH\xc5\x8dj\xc5\x8dklanen fors\xc3\xb8kte \xc3\xa5 dempe misn\xc3\xb8yen blant annet ved \xc3\xa5 \xc3\xb8ke makten til de ulike familieklanene. Dette fungerte i en periode, inntil 1318 da keiser Go-Daigo overtok. Go-Daigo var motstander av shogunatet, og opptr\xc3\xa5dte oppr\xc3\xb8rsk mot Kamakurastyret ved \xc3\xa5 utnevne sin egen s\xc3\xb8nn til arving, noe som var i strid med keiserrekkef\xc3\xb8lgesystemet H\xc5\x8dj\xc5\x8dklanen da hadde innf\xc3\xb8rt. Go-Daigo ble sendt i eksil i 1331, men dette f\xc3\xb8rte til at generaler som var lojale mot keiseren gjorde oppr\xc3\xb8r. Som f\xc3\xb8lge av dette gikk H\xc5\x8dj\xc5\x8dklanen i oppl\xc3\xb8sning, og shogunatet var dermed beseiret._NEWLINE_Go-Daigos m\xc3\xa5l var \xc3\xa5 gjenopprette den reelle keisermakten til slik det hadde v\xc3\xa6rt tidligere. Han fikk imidlertid ikke beholde makten lenger enn rundt tre \xc3\xa5r. Generalene som hadde hjulpet ham med \xc3\xa5 fjerne Kamakurashogunatet hadde ikke som m\xc3\xa5l \xc3\xa5 gjenreise keiseren, men derimot \xc3\xa5 selv skaffe seg makten over Japan. To parter sto mot hverandre i maktkampen som oppsto, og dette resulterte i borgerkrig, som varte fra 1336 til 1392. Go-Daigo forlot Kyoto tidlig i denne perioden, og Ashikagafamilien tok etter dette over makten fra og med 1338, noe som markerte innledningen p\xc3\xa5 Muromachiperioden.'