b'\n_START_ARTICLE_\nCharles Lefebvre-Desnouettes\n_START_SECTION_\nRevolusjonskrigene\n_START_PARAGRAPH_\nCharles Lefebvre-Desnouettes sluttet seg til arm\xc3\xa9en i 1792 og tjenestegjorde i nordarm\xc3\xa9en, Sambre og Meuse-arm\xc3\xa9en og Rhin og Moselle-arm\xc3\xa9en i ulike felttog under den franske revolusjonen. Seks \xc3\xa5r etter han begynte tjenesten ble han utnevnt til kaptein og aide-de-camp for general Napol\xc3\xa9on Bonaparte. Under slaget ved Marengo i juni 1800 utmerket han seg og fikk ytterligere avansement.\n_START_SECTION_\nKarri\xc3\xa8re under Keiserriket\n_START_PARAGRAPH_\nUnder det franske keiserd\xc3\xb8mmets krig mot den tredje koalisjonen, utmerket Lefebvre-Desnouettes seg i slaget om Elchingen 14. oktober 1805. Senere samme \xc3\xa5r ble han forfremmet til oberst etter slaget ved Austerlitz. Han deltok ogs\xc3\xa5 i felttogene mot Preussen i den den fjerde koalisjonskrigen i \xc3\xa5rene 1806-1807. Han ble utnevnt til brigadegeneral i september 1806 og generalmajor (fransk: G\xc3\xa9n\xc3\xa9ral de Division) i november 1807. I mars 1808 ble han utnevnt til greve av det franske keiserd\xc3\xb8mmet._NEWLINE_Under den spanske selvstendighetskrigen ble Charles Lefebvre-Desnouettes sendt til Spania og ledet den f\xc3\xb8rste, mislykkede, beleiringen av Zaragoza sommeren 1808. Deretter hadde han kommando over IV. korps under flere trefninger. Den 29. desember 1808 ble han under slaget ved Benavente tatt til fange av generall\xc3\xb8ytnant Henry Paget (senere Lord Uxbridge)._NEWLINE_I over to \xc3\xa5r var general Charles Lefebvre-Desnouettes krigsfange i England, men levde i frihet i Cheltenham. I 1811 br\xc3\xb8t han vilk\xc3\xa5rene for frigangen og opinionen i Storbritannia ble sv\xc3\xa6rt over at han r\xc3\xb8mte tilbake til Frankrike. Han deltok s\xc3\xa5 i keiser Napol\xc3\xa9ons invasjon av Russland i 1812 og ledet der keisergardens kavaleri. Under det franske keiserd\xc3\xb8mmets krig mot den sjette koalisjonen i 1813 og 1814 utmerket general Charles Lefebvre-Desnouettes og hans menn seg i de fleste av de store slagene, s\xc3\xa6rlig slaget om Brienne 29. januar 1814 (hvor han ble s\xc3\xa5ret), La Rothi\xc3\xa8re, Montmirail, Vauchamps og det avgj\xc3\xb8rende franske nederlag i slaget ved Arcis-sur-Aube 20. og 21. mars 1814._NEWLINE_Ved Napol\xc3\xa9ons flukt fra Elba i mars 1815 sluttet Durutte seg igjen til Napol\xc3\xa9on under de hundre dagene. Han ble utnevnt til kommandant over keisergardens lette kavaleridivisjon som han ledet under slaget ved Quatre Bras. I det p\xc3\xa5f\xc3\xb8lgende avgj\xc3\xb8rende slaget ved Waterloo ble han s\xc3\xa5ret.\n_START_SECTION_\nLater career\n_START_PARAGRAPH_\nFor \xc3\xa5 ha deltatt i Napol\xc3\xa9ons fors\xc3\xb8k p\xc3\xa5 \xc3\xa5 gjenerobre makten i Frankrike ble han av det nye styret d\xc3\xb8mt til d\xc3\xb8den, men han flyktet til USA og tilbrakte \xc3\xa5rene fra 1817 med jordbruk i den mislykkede \xc2\xabvin og oliven-kolonien\xc2\xbb. Hans hyppige appeller til kong Ludvig XVIII av Frankrike om amnesti ble til sist innvilget. Underveis tilbake til Frankrike p\xc3\xa5 skipet \xc2\xabAlbion\xc2\xbb sank det ved kysten av Irland den 22. mai 1822 og alle ombord omkom._NEWLINE_P\xc3\xa5 Triumfbuen er han innskrevet som LEF\xc3\x88BVRE-DESNte p\xc3\xa5 den 31. kolonnen._NEWLINE_Hans enke fikk reist en obelisk til hans og de andre omkomes minne, kjent som sukkertoppen (fransk: Pain de Sucre), grunnet formen og hypping maling i hvitt. Monumentet st\xc3\xa5r ved kysten i Sainte-Adresse, n\xc3\xa5 en forstad til den franske havnebyen Le Havre, p\xc3\xa5 1800-tallet ble den ogs\xc3\xa5 brukt som navigasjonsmerke for sj\xc3\xb8menn p\xc3\xa5 vei mot havnen.'