b'\n_START_ARTICLE_\nForsoning (kristendom)\n_START_PARAGRAPH_\nForsoning brukes i kristen trosl\xc3\xa6re om forsoningen mellom Gud og menneskene da Jesus, angivelig Guds s\xc3\xb8nn, ble korsfestet og d\xc3\xb8de som et sonoffer i menneskenes sted. Gjennom dette offeret ble det \xc3\xb8delagte samfunnet mellom Gud og de syndige menneskene, som hadde v\xc3\xa6rt ulydige mot guddommen og var personlig skyldige i den brutte avtalen, gjenopprettet i \xc2\xabDen nye pakt\xc2\xbb. I Det nye testamente i Bibelen forekommer begrepet forsoning bare i apostelen Paulus\' brev. Forskjellige retninger innen kristen tro har ulike dogmatisk-teologiske syn p\xc3\xa5 hvordan dette forliket skal forst\xc3\xa5s.\n_START_SECTION_\nDen klassiske forsoningsl\xc3\xa6ren\n_START_PARAGRAPH_\nDenne forsoningsl\xc3\xa6ren har r\xc3\xb8tter tilbake til oldkirken. Det som kjennetegner denne modellen, er at forsoningen ikke bare som i de to andre modellene blir sett p\xc3\xa5 som en sak mellom mennesket og Gud, men at den ogs\xc3\xa5 involverer andre krefter og makter. If\xc3\xb8lge denne modellen er menneskets fremste problem at det er i fordervesmaktenes vold, representert ved synden, d\xc3\xb8den og djevelen. Synden er menneskets grunnleggende problem, men forst\xc3\xa5s her mer som makt enn som skyld. Oppgj\xc3\xb8ret p\xc3\xa5 korset fullbyrdes gjenneom seieren over d\xc3\xb8den. Jesu forsoningsgjerning er en kamp hvor han overvinner disse maktene, og dermed tar Han bort hindringene for troen p\xc3\xa5 Guds makt._NEWLINE_I noen versjoner av den klassiske forsoningsl\xc3\xa6ren kommer menneskets forhold til Gud sterkere i fokus. Det skjer n\xc3\xa5r ikke bare synden, d\xc3\xb8den og djevelen regnes med bland fordervsmaketene, men ogs\xc3\xa5 loven og Guds vrede. Her f\xc3\xb8rer menneskets synd ikke bare til at man havner i d\xc3\xb8dens og djevelens mat, men ogs\xc3\xa5 at man d\xc3\xb8mmes av loven og rammes av Guds vrede. I overvinnelsen av denne vreden spiller Jesu d\xc3\xb8d som offer en viktig rolle: Ved at vreden rammer Jesus, settes mennesket fri. I og med at mennesket ikke lenger rammes av lovens krav eller er under Guds vrede, mister ogs\xc3\xa5 d\xc3\xb8den og djevelen sin "rett" over mennesket._NEWLINE_Gustav Aul\xc3\xa9n er kjent for \xc3\xa5 ha navngitt og formulert denne forsoningsl\xc3\xa6ren._NEWLINE_Dette perspektivet p\xc3\xa5 forsoning har ogs\xc3\xa5 blitt tolket og utnyttet i litt ulike retninger. S\xc3\xa6rlig betydningsfullt har et slik perspektiv blitt innenfor frigj\xc3\xb8ringsteologien. Her identifiserer man ikke fordervsmaktene prim\xc3\xa6rt som metafysiske st\xc3\xb8rrelser, men som undertrykkende strukturer og regimer. Budskapet om Jesu d\xc3\xb8d og oppstandelse blir en impuls p\xc3\xa5 \xc3\xa5 ta kampen opp for \xc3\xa5 sette mennesker i frihet fra det som holder dem nede.\n_START_SECTION_\nDen objektive forsoningsl\xc3\xa6ren\n_START_PARAGRAPH_\nUtgangspunktet for denne forsoningsl\xc3\xa6ren er at menneskets fall truer Guds plan med verden. For \xc3\xa5 gjenopprette Guds plan, m\xc3\xa5 mennesket enten straffes for sin synd eller ytes en erstatning (latin: satisfactio; ofte gjengitt som satifaksjon). \xc3\x85 straffe mennesket ville imidlertid bety at det g\xc3\xa5r under, og dermed vil ikke Gud kunne virkeliggj\xc3\xb8re sin plan. Dermed gjenst\xc3\xa5r erstatning som den eneste mulighet. En slik erstatning er det umulig for mennesket selv \xc3\xa5 gi, selv ikke om mennesket var syndfritt. Det er utenfor menneskets rekkevidde \xc3\xa5 betale noe i tilegg, fordi mennesket allerede er forpliktet til \xc3\xa5 leve i fullstendig lydighet mot Gud. Derfor er det bare Gud selv som kan gi erstatning. Samtidig er det mennesket som har syndet og som derfor m\xc3\xa5 betale erstatning. Den eneste l\xc3\xb8sningen p\xc3\xa5 dette, er at Gud blir menneske - inkarnasjonen er alts\xc3\xa5 en logisk n\xc3\xb8dvendighet. Erstatningen kommer ikke gjennom Jesu syndfrie liv - som han uansett skyldte Gud som menneske - men gjennom \xc3\xa5 d\xc3\xb8, som han ikke var skyldig til. Ved \xc3\xa5 stedfortedende ta p\xc3\xa5 seg menneskets straff forsoner og gjenoppretter Jesus menneskets forhold til Gud._NEWLINE_Anselm av Canterbury utformet denne teorien p\xc3\xa5 1000-tallet og var en av de mest markante talsmenn for denne tolkningen. I moderne tid er denne den som preger kristen tro mest.\n_START_SECTION_\nDen subjektive forsoningsl\xc3\xa6ren\n_START_PARAGRAPH_\nI den subjektive forsoningsl\xc3\xa6ren er Gud subjektet og menneskeheten objektet for forsoningen. Mennesket m\xc3\xa5 forsone seg med Gud for at forsoningen skal bli effektiv. Denne forsoningen m\xc3\xa5 skje i menneskenes hjerter, det m\xc3\xa5 feste sin lit til Guds kj\xc3\xa6rlige tilgivelse. Jesu d\xc3\xb8d blir da en demonstrasjon av Guds kj\xc3\xa6rlighet, en kj\xc3\xa6rlighet som utholder all lidelse og n\xc3\xb8d for at menneskene skal f\xc3\xa5 m\xc3\xb8te Guds kj\xc3\xa6rlighet. I korte trekk er det Gud som er det handlende subjekt, og det m\xc3\xa5 skje en subjektiv endring i mennesket for \xc3\xa5 oppn\xc3\xa5 frelse ._NEWLINE_I sin opprinnelige utforming g\xc3\xa5r denne forsoningsl\xc3\xa6ren tilbake til middelalderen og munken Abelard p\xc3\xa5 1100-tallet. I moderne tid er det liberale teologer som bruker denne.'