b"\n_START_ARTICLE_\nPaul Biya\n_START_SECTION_\nBakgrunn\n_START_PARAGRAPH_\nBiya ble f\xc3\xb8dt i landsbyen Mvomeka'a, en landsby som ligger ca 20 km nord\xc3\xb8st for Sangm\xc3\xa9lima, i South Region i det som den gang var Fransk Kamerun. Han studerte ved \xc3\x89cole nationale d'administration i Paris, der han ble uteksaminert i 1961 innen fagomr\xc3\xa5det International Relations. Han giftet seg med Jeanne-Ir\xc3\xa8ne Biya, men hun d\xc3\xb8de i 1992. Biya giftet seg p\xc3\xa5 nytt, med Chantal Biya, i 1994, og har f\xc3\xa5tt to barn med henne.\n_START_SECTION_\nPolitisk karriere\n_START_PARAGRAPH_\nHan var tjenestemann i Kamerun p\xc3\xa5 1960-tallet etter uavhengigheten fra Frankrike, og steg i gradene under president Ahmadou Ahidjo. I 1964 ble han direkt\xc3\xb8r for Utdanningsministerens kontor, og i 1965 generalsekret\xc3\xa6r i Utdanningsdepartementet (Minist\xc3\xa8re de l'\xc3\x89ducation Nationale). I 1967 ble han direkt\xc3\xb8r for presidentens Civil Cabinet, og i 1968 generalsekret\xc3\xa6r for presidentskapet. Senere i 1968 ble han utnevnt til minister, og i juni 1970 ble han statsr\xc3\xa5d. Etter opprettelsen av en enhetsstat i 1972 ble han statsminister i Kamerun 30. juni 1975. I juni 1979 ble en lov vedtatt, som utpekte statsministeren som presidentens konstitusjonelle etterf\xc3\xb8lger. President Ahmadou Ahidjo kunngjorde uventet sin avgang den 4. november 1982, og Biya etterfulgte ham som president i Kamerun fra 6. november._NEWLINE_Fordi Biya er kristen, og fra S\xc3\xb8r-Kamerun, ble det sett p\xc3\xa5 som overraskende at nettopp han ble valgt av Ahidjo som hans etterf\xc3\xb8lger, siden Ahidjo var muslim og fra Nord-Kamerun. Etter at Biya ble president forble Ahidjo leder av regjeringspartiet Cameroon National Union (CNU). Biya ble tatt opp i CNUs sentralkomit\xc3\xa9 og politiske byr\xc3\xa5, og ble valgt som nestleder i CNU. Den 11. desember 1982 fikk han ansvaret for \xc3\xa5 styre partiet i Ahidjos frav\xc3\xa6r. I de f\xc3\xb8rste m\xc3\xa5nedene som president fortsatte Biya \xc3\xa5 vise sin lojalitet til Ahidjo, og Ahidjo fortsatte \xc3\xa5 vise sin st\xc3\xb8tte for Biya, men i 1983 ble de to splittet. Ahidjo gikk i eksil i Frankrike, og anklaget offentlig Biya for maktmisbruk og komplott mot seg. De to greide ikke \xc3\xa5 bli forlikt, til tross for innsatsen til flere utenlandske ledere. Da Ahidjo gikk av som leder i CNU tok Biya roret i partiet i et ekstraordin\xc3\xa6rt m\xc3\xb8te 14. september 1983._NEWLINE_I november 1983 kunngjorde Biya at det neste presidentvalget ville bli avholdt 14. januar 1984, mens det tidligere hadde v\xc3\xa6rt planlagt avholdt i 1985. Han var eneste kandidat i dette valget, og fikk 99,98% av stemmene. I februar 1984 ble Ahidjo stilt for retten in absentia, for p\xc3\xa5st\xc3\xa5tte deltakelse i planleggingen av et kupp i 1983, sammen med to andre, som ble d\xc3\xb8mt til d\xc3\xb8den. Biya omgjorde straffene deres til livstid i fengsel, noe som av av mange ble sett p\xc3\xa5 som et tegn p\xc3\xa5 svakhet. Biya overlevde et milit\xc3\xa6rt kuppfors\xc3\xb8k 6. april 1984, etter at han dagen f\xc3\xb8r besluttet \xc3\xa5 oppl\xc3\xb8se Republikanergarden, og spre dens medlemmer over i ulike deler av milit\xc3\xa6ret. Anslaget over d\xc3\xb8dstallene i kuppfors\xc3\xb8ket varierte fra 71 (if\xc3\xb8lge myndighetene) til rundt 1000. De fleste av deltakerne i kuppfors\xc3\xb8ket var muslimer fra nord, og kuppet ble av mange sett p\xc3\xa5 som et fors\xc3\xb8k p\xc3\xa5 \xc3\xa5 gjenopprette gruppens overlegenhet. Biya valgte imidlertid \xc3\xa5 understreke nasjonalt fellesskap, og ikke fokusere p\xc3\xa5 \xc3\xa5 legge skylden p\xc3\xa5 muslimene fra nord. De fleste antok at Ahidjo stod bak kuppfors\xc3\xb8ket, og trolig visste Biya om det p\xc3\xa5 forh\xc3\xa5nd, og oppl\xc3\xb8ste Republikanergarden for \xc3\xa5 tvinge kuppmakerne til \xc3\xa5 handle tidligere enn de hadde planlagt, noe som kan ha v\xc3\xa6rt en avgj\xc3\xb8rende grunn til at kuppet mislyktes._NEWLINE_I 1985 ble CNU omgjort til Kamerunske Folkets Demokratiske Samling (Rassemblement d\xc3\xa9mocratique du Peuple Camerounais, RDPC), og Biya ble valgt som partileder (President). Han ble ogs\xc3\xa5 gjenvalgt som president i Kamerun den 24. april 1988._NEWLINE_Biya pr\xc3\xb8vde \xc3\xa5 gj\xc3\xb8re noen tiltak for \xc3\xa5 \xc3\xa5pne opp regimet, noe som kulminerte i beslutningen om \xc3\xa5 tillate opposisjonspartier i 1990. If\xc3\xb8lge offisielle resultatene vant Biya det f\xc3\xb8rste presidentvalget med flerpartisystem, som ble avholdt 11. oktober 1992. Han fikk ca 40% av stemmene, mens John Fru Ndi fra opposisjonspartiet Social Democratic Front (SDF) offisielt fikk ca 36%, og Bello Bouba Maigari 19%. resultatene ble sterkt bestridt av opposisjonen, som p\xc3\xa5stod at det var beg\xc3\xa5tt valgfusk. Ved presidentvalget i oktober 1997, som ble boikottet av de tre viktigste opposisjonspartiene (Social Democratic Front, National Union for Democracy and Progress og Cameroon Democratic Union), samt det mindre partiet Union of African Populations (UPA), ble Biya gjenvalgt med 92,6 prosent av stemmene, og han ble tatt i ed 3. november._NEWLINE_Biya ble valgt for en ny syv\xc3\xa5rsperiode ved presidentvalget 11. oktober 2004, der han offisielt fikk 70,92 prosent av stemmene. Igjen p\xc3\xa5stod opposisjonen at det var beg\xc3\xa5tt omfattende valgfusk. Biya ble tatt i ed 3. november._NEWLINE_Etter at han ble gjenvalgt i 2004 var Biya hindret av to-periodegrensen i grunnloven fra 1996 grunnloven fra \xc3\xa5 stille som presidentkandidat igjen i 2011, men han fors\xc3\xb8kte \xc3\xa5 endre grunnloven for \xc3\xa5 kunne stille igjen. I sin nytt\xc3\xa5rstale i 2008 uttrykte Biya sin st\xc3\xb8tte for \xc3\xa5 revidere grunnloven, og sa at det var udemokratisk \xc3\xa5 begrense folkets valg. Den foresl\xc3\xa5tte fjerningen av denne grensen var en av tingene det ble protestert imot under de voldsomme protestene i slutten av februar 2008. Til tross for dette vedtok nasjonalforsamlingen den 10. april 2008 \xc3\xa5 endre grunnloven for \xc3\xa5 fjerne to-periodegrensen. Men RDPCs kontroll i nasjonalforsamlingen ble endringen godkjent med et overveldende flertall; 157 stemmer for og fem imot, mens de 15 varamedlemmene fra SDF valgte \xc3\xa5 boikotte valget i protest. Endringen ga ogs\xc3\xa5 presidenten immunitet mot straffeforf\xc3\xb8lgelse for sine handlinger som president etter endt periode._NEWLINE_Ved presidentvalget i 2011 ble han gjenvalgt, med 78% av stemmene. Igjen klagde opposisjonen valgresultatet inn for H\xc3\xb8yesterett, men kravet om annulering av valget ble avsl\xc3\xa5tt."