b'\n_START_ARTICLE_\nErik Waaler\n_START_SECTION_\nBiografi\n_START_PARAGRAPH_\nHan vokste opp p\xc3\xa5 Hamar og tok medisinsk embetseksamen i Oslo 1927. Han arbeidet p\xc3\xa5 sykehus i b\xc3\xa5de Hamar og i Oslo, f\xc3\xb8r han ble privatpraktiserende lege i Hamar i 1929. Fra 1930 ble han assistentlege ved H\xc3\xa6rens bakteriologiske laboratorier i Oslo frem til 1933. Etter \xc3\xa5 ha jobbet ved flere sykehus tok han doktorgrad i medisin i 1935 p\xc3\xa5 avhandlingen Studies on the Dissociation of the Dysentery Bacilli. Han reiste s\xc3\xa5 p\xc3\xa5 et 11 m\xc3\xa5neders stipendopphold i 1936-1937 ved Department of Pathology, Columbia University i New York. Etter \xc3\xa5 ha jobbet en stund ved ved patologisk-anatomisk avdeling p\xc3\xa5 Ullev\xc3\xa5l sykehus 1937\xe2\x80\x9338 og var prosektor ved den tilsvarende avdeling p\xc3\xa5 Rikshospitalet 1938\xe2\x80\x931940. I 1941 ble han ansatt ved dr.med. F. G. Gades Pathologisk Anatomiske Laboratorier i Bergen og ble v\xc3\xa6rende i Bergen resten av livet, hvor han arbeidet med patologi og rettsmedisin._NEWLINE_I 1939 gjorde Waaler sin kjente oppdagelse i blodet til revmatikere. Dette klarte han ut fra arbeidet han gjorde med antistoff. Etter andre verdenskrig var Waaler aktivt med i forberedelsene til \xc3\xa5 opprette medisinsk studium ved universitetet i Bergen. I 1947 ble han professor i patologisk anatomi og rettsmedisin og var i to \xc3\xa5r dekanus for det nye medisinske fakultetet. 1954 til 59, det vil si i to perioder, var han rektor ved universitet._NEWLINE_Waaler var ogs\xc3\xa5 delaktig i \xc3\xa5 opprette tannlegeutdannelsen i Bergen, samt at Universitetet i Troms\xc3\xb8 fikk medisinstudium i 1968.\n_START_SECTION_\nUtmerkelser\n_START_PARAGRAPH_\nErik Waaler var medlem av Det Norske Videnskaps-Akademi fra 1947 og av Selskapet til Vitenskapenes Fremme fra 1952 samt \xc3\xa6resmedlem i flere medisinske organisasjoner. Han mottok Fridtjof Nansens bel\xc3\xb8nnelse fra Det Norske Videnskaps-Akademi i 1964 og ble utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden i 1959 og til kommand\xc3\xb8r i 1973.'