b'\n_START_ARTICLE_\nAdolph Sigfried von der Osten\n_START_SECTION_\nBakgrunn\n_START_PARAGRAPH_\nAdolph Sigfried von der Osten var s\xc3\xb8nn av geheimer\xc3\xa5d Jacob Frants von der Osten (d\xc3\xb8d 1739). Slekten var fra Pommern, men Osten selv var f\xc3\xb8dt i Danmark og viste gjerne sin danske nasjonalf\xc3\xb8lelse. Christian VI lot ham studere og reise utenlands p\xc3\xa5 sin bekostning, og Carl Adolph von Plessen tok seg av han i hans yngre dager.\n_START_SECTION_\nOppl\xc3\xa6ring til diplomat\n_START_PARAGRAPH_\nMan kjenner ikke til at han i sine tidligere \xc3\xa5r hadde andre stillinger enn hoffjunker, og siden kammerjunker, men den dansk-norske statsminister J.H.E. Bernstorff m\xc3\xa5 p\xc3\xa5 en eller annen m\xc3\xa5te ha sett at han hadde et godt hode. Adolph Sigfried von der Osten, som ikke hadde hatt noen diplomatisk stilling, ble derfor sendt til Russland i (november 1755), for \xc3\xa5 overta stillingen som Danmark-Norges utsending i St. Petersburg. Dette var et tjenestested som h\xc3\xb8rte til de aller vanskeligste for datidens diplomater._NEWLINE_Stillingen var ikke ledig, den ble dekket av kammerherre Johan Lotharius Friederich von Moltzahn, som imidlertid var innstilt p\xc3\xa5 \xc3\xa5 vende tilbake til Danmark s\xc3\xa5 snart det var en passende anledning. von der Osten skulle f\xc3\xa5 innf\xc3\xb8ring i de utfordrende oppgavene under hans veiledning. \xc3\x98yeblikket for von der Osten til \xc3\xa5 arbeide selvstendig kom raskt, da Moltzahn plutselig d\xc3\xb8de den 31. desember 1756.\n_START_SECTION_\nKatharinas fortrolige\n_START_PARAGRAPH_\nAdolph Sigfried von der Osten hadde utmerkede egenskaper som diplomat; en hurtig og skarp iakttagelsesevne, en betydelig intelligens, dertil stor politisk takt og menneskekunnskap. For sin stilling f\xc3\xb8lte han levende interesse, og han skrev meget godt. Dog passet han i \xc3\xa9n henseende ikke godt stillingen ved keiserinne Elisabeths hoff; han var nemlig en lite pen mann, og keiserinnen, som hadde en utpreget sans for mannlig skj\xc3\xb8nnhet, hadde derfor ingen lyst til \xc3\xa5 ha med ham \xc3\xa5 gj\xc3\xb8re. \xc2\xabJeg har\xc2\xbb, ytret han i den anledning, \xc2\xabstedse maattet lide under, at Vorherre ikke har taget Hensyn til Kejserindens Smag, da han skabte mig.\xc2\xbb Men heldigvis var der en annen, og det en meget betydelig, dame, som syntes overordentlig godt om ham, nemlig den senere Katharina II. Hun levde dengang i Russland som storfyrstinne, gift med tronf\xc3\xb8lgeren storfyrst Carl Peter Ulrik. Hun har \xc3\xa5penbart oppdaget at det var en forn\xc3\xb8yelse \xc3\xa5 tale med den kloke og vittige von der Osten._NEWLINE_Forholdene var dengang slik, at det kunne ha verdi for en dansk diplomat \xc3\xa5 st\xc3\xa5 i et vennskapelig forhold til henne. Fors\xc3\xb8ket p\xc3\xa5 ved en fredelig overenskomst med Carl Peter Ulrik som holstensk hertug \xc3\xa5 f\xc3\xa5 den gamle strid mellem Danmark og Gottorp avgjort var i 1751 sl\xc3\xa5tt ganske feil. Det var vel kjent at nettopp storfyrstinnen hadde bidratt meget til dette. Siden hadde forhandlingene omtrent ligget brakk, men det syntes all grunn til \xc3\xa5 anta at hun hadde skiftet mening med hensyn til denne saken. Mot slutten av 1756 trodde regjeringen i K\xc3\xb8benhavn at \xc3\xb8yeblikket til \xc3\xa5 gjenoppta forhandlingene var kommet.\n_START_SECTION_\nDet gottorpske sp\xc3\xb8rsm\xc3\xa5l\n_START_PARAGRAPH_\nVed Moltzahns d\xc3\xb8d ble det Adolph Sigfried von der Ostens oppgave \xc3\xa5 drive forhandlingene videre. Hva kunne da v\xc3\xa6re heldigere, enn at storfyrstinnen personlig hadde fattet velvilje for ham? Hvor enn d\xc3\xa5rlig forholdet mellom henne og hennes ektefelle var, s\xc3\xa5 hadde hun p\xc3\xa5 flere omr\xc3\xa5der stort herred\xc3\xb8mme over ektefellen. Da han n\xc3\xa6ret et sterkt apati mot Danmark, s\xc3\xa5 var det behov for en forbundsfelle som kunne bekjempe og kanskje overvinne denne stemningen hos ham. Snart ble von der Ostens forhold til henne enn\xc3\xa5 mer intimt. For \xc3\xa5 tr\xc3\xb8ste seg i sitt ulykkelige ekteskap hadde hun begynt \xc3\xa5 ta seg elskere. Den som p\xc3\xa5 denne tid n\xc3\xb8d hennes gunst var den senere polske konge Stanislav Poniatovski, som dengang oppholdt seg ved det russiske hoffet._NEWLINE_Keiserinnen ville ikke lenger ha Poniatovski i Russland, og da han derfor m\xc3\xa5tte vende tilbake til Polen, ble det for Katharina en stor tr\xc3\xb8st under skilsmissen \xc3\xa5 f\xc3\xb8re en levende brevveksling med ham. Den som n\xc3\xa5 \xe2\x80\x93 som tidligere \xe2\x80\x93 var hennes fortrolige og s\xc3\xb8rget for brevvekslingen med den frav\xc3\xa6rende elskeren, var ingen annen enn von der Osten. Han oppf\xc3\xb8rte med stor takt og forstod med beundringsverdig behendighet \xc3\xa5 unng\xc3\xa5 enhver avsl\xc3\xb8ring. Dette uansett hvor sterkt mistanken om at han var fyrstinnens fortrolige var rettet mot ham._NEWLINE_Samtidig arbeidet von der Osten i den gottorpske sak med betydelig utholdenhet og dyktighet, for \xc3\xa5 skaffe den danske oppfatningen inngang ved hoffet i St. Petersburg og i regjeringskretsene der. Det viste seg imidlertid stadig umulig \xc3\xa5 f\xc3\xa5 bukt med storfyrstens hat. Da keiserinne Elisabeth d\xc3\xb8de i januar 1762, og Carl Peter Ulrik under navnet Peter III ble herre over Russland, kom Danmark-Norge til \xc3\xa5 st\xc3\xa5 over for en truende krigsfare. Denne krigsfaren ble kun ble avverget da Katharina styrtet sin mann fra tronen. Men da vistes betydningen av den tiln\xc3\xa6rming mellom henne og den dansk-norske regjering, som von der Ostens personlige forhold til henne hadde bidratt s\xc3\xa5 sterkt til \xc3\xa5 utvikle. Hun lot straks krigen opph\xc3\xb8re og var villig til \xc3\xa5 forhandle vennskapelig med regjeringen i K\xc3\xb8benhavn.\n_START_SECTION_\nKortvarig opphold i Polen og fornyet uvilje i Russland\n_START_PARAGRAPH_\nF\xc3\xb8r krisen i 1762 kom, hadde statsminister Bernstorff imidlertid sett seg n\xc3\xb8dt til \xc3\xa5 kalle von der Osten bort fra Russland. Han hadde lagt seg grundig ut med keiserinne Elisabeths elsker Schuvaloff og selv om han og andre som ville han til livs ikke kunne finne beviser mot ham, var mistanken om hans n\xc3\xa6re forhold til storfyrstinnen blitt s\xc3\xa5 sterk, at han m\xc3\xa5tte bort. I 1761 ble han forflyttet til Warszawa. Her ble han dog ikke lengre enn til sommeren 1763, da han vendte tilbake til sin gamle plass i St. Petersburg._NEWLINE_Keiserinne Katharina tilb\xc3\xb8d ham en h\xc3\xb8y stilling om han gikk i russisk tjeneste, men von der Osten foretrakk \xc3\xa5 fortsette \xc3\xa5 tjene sitt fedreland som diplomat. Hans andre opphold i Russland varte inntil november 1765 og omfattet alts\xc3\xa5 de par \xc3\xa5r, hvor forbundet av 11. mars 1765 ble etablert, dette forbund som ble grunnlaget for makeskiftetraktatene i 1767 og 1773. For von der Osten bragte dog oppholdet lite glede. N\xc3\xa5r han leilighetsvis minnet om et fransk utsagn, at ingen gj\xc3\xb8r to gange lykke i Russland, kom det til \xc3\xa5 passe p\xc3\xa5 ham selv. Keiserinnen som n\xc3\xa5 hadde glemt Poniatovski og kastet seg i armene p\xc3\xa5 en ny elsker, Gregorius Orloff, f\xc3\xb8lte seg snart trykket ved i von der Osten \xc3\xa5 ha en mann p\xc3\xa5 n\xc3\xa6rt hold som hadde v\xc3\xa6rt hennes fortrolige under hennes tidligere elskovsforhold. Han skaffet seg ogs\xc3\xa5 bitre uvenner i de to menn som p\xc3\xa5 denne tid hadde mest \xc3\xa5 si med hensyn til Russlands utenrikspolitikk, russeren Nikita Ivanovitsj Panin og holsteneren Caspar von Saldern.\n_START_SECTION_\nUtmerkelser og utsending i Napoli\n_START_PARAGRAPH_\nGrunnet mistillit fra Bernstorff ble von der Osten kalt tilbake fra Russland. Da han forlot St. Petersburg mottok han som \xc3\xa6restegn b\xc3\xa5de den russiske Aleksander Nevskij-ordenen og den polske Sankt Stanislaus-ordenen. Dekorasjonene fikk han som vitnesbyrd om at b\xc3\xa5de keiserinnen og Stanislav Poniatovski, som da var konge i Polen, mintes ham som deres tro venn i tidligere tid. Kong Stanislav f\xc3\xb8yde et par \xc3\xa5r etter den polske greveverdighet til som en ny hedersbevisning (1768). Men slike vennskapstegn klarte ikke \xc3\xa5 dempe den bitterhet som han f\xc3\xb8lte etter det han hadde opplevd i de siste \xc3\xa5r. Han gav Bernstorff ansvaret, og han ble etter dette en klar uvenn av denne. Det hjalp ikke, at han i 1766 ble ridder av Dannebrog._NEWLINE_Fra St. Petersburg ble han sendt til Napoli, igjen for \xc3\xa5 representere Danmark-Norge. Det var en rolig postering, men han fant nok \xc3\xa5 klage over i italienske forhold. For at Adolph Sigfried von der Osten kunne f\xc3\xa5 en stilling hvor der var mer bruk for hans evner, ville Bernstorff sende ham til Haag. F\xc3\xb8r han kunne reise dit ble Bernstorff styrtet av Johann Friedrich Struensee (15. september 1770), og det innledet et helt nytt avsnitt i von der Ostens liv.\n_START_SECTION_\nUtenriksminister i Struensees regjering\n_START_PARAGRAPH_\nStruensee s\xc3\xa5 n\xc3\xb8dvendigheten av \xc3\xa5 ha en dyktig og i diplomatiske forhold kyndig mann i spissen for de utenrikske saker, og han tilb\xc3\xb8d von der Osten \xc3\xa5 lede disse. Ikke bare dyktigheten hans, men ogs\xc3\xa5 hans velkjente sinne mot Bernstorff gjorde han egnet. Det ble i Struensees krets oppfattet som en stor lykke hvis han kunne vinnes for en slik stilling. Adolph Sigfried von der Osten tok villig mot tilbudet og kom tilbake til K\xc3\xb8benhavn i desember 1770. Mens samme mann tidligere hadde forent utenriksministerens oppgaver med det \xc3\xa5 v\xc3\xa6re president i tyske Kancelli, ble von der Osten n\xc3\xa5 utenriksminister alene (22. desember 1770). Dette skillet mellom de to embeder ble siden permanent. Samtidig med at Osten ble utenriksminister fikk han ogs\xc3\xa5 den vel avl\xc3\xb8nnede stillingen som direkt\xc3\xb8r for \xc3\x98resundstollen._NEWLINE_Selv om han nok var stolt og glad over \xc3\xa5 f\xc3\xa5 de utenrikske saker i sin h\xc3\xa5nd s\xc3\xa5 kom han til \xc3\xa5 merke, at det ikke var en udelt glede p\xc3\xa5 denne tid \xc3\xa5 v\xc3\xa6re utenriksminister. Selvf\xc3\xb8lgelig ville Struensee ikke gi slipp p\xc3\xa5 \xc3\xa5 bestemme og han s\xc3\xb8kte \xc3\xa5 innskrenke von der Ostens virksomhet til \xc3\xa5 v\xc3\xa6re en slags departementdirekt\xc3\xb8rs. Blant annet kunne von der Osten ikke direkte kontakte kongen, han m\xc3\xa5tte gi sine fremstillinger skriftlig til kabinettet og fikk vedtakene sendt fra dette, s\xc3\xa5ledes som kongen fastsatte dem etter Struensees diktat; men dette var alt annet end en forretningsgang etter hans hode. Fremdeles var han og Struensee aldeles ikke enige om den politikk, der skulle f\xc3\xb8lges._NEWLINE_Hvor negativ von der Osten enn var mot Bernstorff, s\xc3\xa5 hadde han dog g\xc3\xa5tt for mye i hans skole til \xc3\xa5 ville sl\xc3\xa5 inn p\xc3\xa5 en annen bane enn den hans l\xc3\xa6remester hadde fulgt. Liksom Bernstorff holdt han det for n\xc3\xb8dvendig \xc3\xa5 knytte seg n\xc3\xa6rt til Russland. Dette var spesielt viktig for \xc3\xa5 oppn\xc3\xa5 en heldig avslutning av den gamle gottorpske strid, som han selv tidligere hadde hatt s\xc3\xa5 mye med \xc3\xa5 gj\xc3\xb8re. Struensee derimot \xc3\xb8nsket visstnok ikke noe brudd med Russland. Han mente at man alt for sterkt fulgte i Russlands fotspor, blant annet ved at man sammen med Russland motarbeidet at frihetstidens statsforfatning i Sverige skulle bli endret til gavn for kongemakten. Det var i lengre tid umulig for von der Osten \xc3\xa5 holde Struensee overbevist om, at s\xc3\xa5ledes som sakerne \xc3\xa9n gang stod, hadde man kun valget mellom \xc3\xa5 slutte sig sterkt til Russland eller avgjort st\xc3\xb8te det fra seg og g\xc3\xa5 glipp av det \xc3\xb8nskede makeskifte i hertugd\xc3\xb8mmene. Den eneste tilfredsstillelse, han hadde, var undertiden \xc3\xa5 si Struensee rett dr\xc3\xb8ye spydigheter, denne avholdt seg p\xc3\xa5 sin side ikke fra ved leilighet \xc3\xa5 drive politikk p\xc3\xa5 egen h\xc3\xa5nd uten \xc3\xa5 si noe til von der Osten._NEWLINE_Men omsider vant von der Osten for s\xc3\xa5 vidt seier, som Struensee s\xc3\xa5 seg n\xc3\xb8dt til langt mer enn tidligere \xc3\xa5 komme Russland i m\xc3\xb8te, og et omslag i den danske politikk var tydelig ved \xc3\xa5 finne sted, da Struensee ble styrtet.\n_START_SECTION_\nEtter Struensee og fallet fra makten\n_START_PARAGRAPH_\nI sammensvergelsen som f\xc3\xb8rte til Struensees fall den 17. januar 1772 hadde von der Osten ingen befatning, men hans uvilje mot den styrtede makthaver var s\xc3\xa5 kjent, at han fikk sete i det statsr\xc3\xa5d som ble dannet den 13. februar 1772. Mens de som hadde h\xc3\xb8rt til Bernstorffs krets, hadde v\xc3\xa6rt glade for \xc3\xa5 se von der Osten arbeide for \xc3\xa5 videref\xc3\xb8re dennes politikk, mente de, at han hadde skyld i, at Bernstorff ikke straks ble kalt tilbake etter 17. januar, og rimeligvis faller en del av ansvaret for, at dette ikke skjedde, virkelig p\xc3\xa5 ham. Men hans egne dager i den nye regjeringen var snart talte; allerede den 13. mars 1773 ble han fjernet fra sin utenriksministerstilling. Selv mente han, at han var falt som en f\xc3\xb8lge av private intriger, og han tiltrodde blant andre Ove H\xc3\xb8egh-Guldberg, at han hadde v\xc3\xa6rt med heri; men hovedgrunnen var dog den, at hvor ivrig han enn i Struenseetiden hadde v\xc3\xa6rt for \xc3\xa5 f\xc3\xb8lge Bernstorffs politikk, hadde hans gamle motstandere i St. Petersburg dog ikke tiltro til, at Russland i lengden kunne stole p\xc3\xa5 ham. Fra sin ministerplass ble von der Osten utnevnt til \xc3\xa5 v\xc3\xa6re stiftamtmann i Aalborg, hvor han ble til 1781._NEWLINE_Det var en stor overgang for ham som lenge hadde levd i hoffennes og statsmennenes kretser, n\xc3\xa5 \xc3\xa5 bli henvist til en tarvelig jysk kj\xc3\xb8pstad; han savnet, som han skrev til en god venn, godt selskap og behagelig omgang; der var nok \xc2\xabFolk til at \xc3\xa6de og drikke og spille Kort med, men ingen, som man kunde faa en forn\xc3\xb8jelig og nyttig Konversation med\xc2\xbb. Da han var ugift, f\xc3\xb8lte han dobbelt savnet ved situasjonen. Det synes, som om en viss hang til pietisme sterkt utviklet seg i denne tid hos den forslagne diplomat; men verdens glimmer hadde han dog ondt ved \xc3\xa5 forsage. Han h\xc3\xa5pet \xc3\xa5 f\xc3\xb8ye den polske hvite \xc3\xb8rns dekorasjon til sine tidligere ordener, og han pr\xc3\xb8vde \xc3\xa5 oppn\xc3\xa5 det ved den russiske regjerings hjelp; men til sin h\xc3\xb8yst ubehagelige overraskelse fikk han vite, at han var s\xc3\xa5 d\xc3\xa5rlig likt i de h\xc3\xb8ye kretser der, at dette h\xc3\xa5p m\xc3\xa5tte oppgi. Mere tiltalende enn \xc3\xa5 se ham fiske efter fremmede ordener er det \xc3\xa5 h\xc3\xb8re, at han i Aalborg etterlot seg \xc2\xabet \xc3\xa6refuldt Minde ved stor Godgj\xc3\xb8renhed og Menneskekj\xc3\xa6rlighed\xc2\xbb._NEWLINE_Mens hans statsmannsrolle var utspilt, vedble han dog \xc3\xa5 bevare politiske interesser. Hans brudd med Bernstorff hadde v\xc3\xa6rt bestemmende for hans synsm\xc3\xa5te i den f\xc3\xb8lgende tid, og skj\xc3\xb8nt han s\xc3\xa5 \xc3\xa5 si ble utst\xc3\xb8tt av statsr\xc3\xa5det i 1773, hadde han dog i den f\xc3\xb8lgende tid n\xc3\xa6rmest sympati for Guldberg og hans meningsfeller. Det l\xc3\xb8nnet seg for ham, for s\xc3\xa5 vidt som han, etter i 1774 \xc3\xa5 bli utnevnt til gehejmekonferensr\xc3\xa5d, deretter i 1782 oppn\xc3\xa5dde \xc3\xa5 bli justitiarius i H\xc3\xb8jesteret og i 1783 fikk Elefantordenen. Noen \xc3\xa5r senere (1788) ble han forflyttet til stillingen som overpresident i K\xc3\xb8benhavn, men avgikk fra denne i 1794, og d\xc3\xb8de noen \xc3\xa5r senere. Hva han hadde av formue, omkring 29\xc2\xa0000 riksdaler, testamenterte han til Sct. Hans Hospital.'