b"\n_START_ARTICLE_\nPachycephalosaurus\n_START_SECTION_\nBeskrivelse\n_START_PARAGRAPH_\nPachycephalosaurus' anatomi er lite kjent, ettersom bare raster av hodeskallen har blitt beskrevet. Pachycephalosaurus er kjent for \xc3\xa5 ha en stor, kuppelformet beinklump opp\xc3\xa5 hodet, som var opptil 25\xc2\xa0cm tykk, som trygt polstret inn den lille hjernen. Bakp\xc3\xa5 kuppelenvar det formet med benete knotter og korte beintagger projisert opp fra snuten. Piggene var trolig sl\xc3\xb8v, og ikke skarp. _NEWLINE_Skallen var kort, og hadde store, avrundede \xc3\xb8yehuler som pekte fremover, noe som tyder p\xc3\xa5 at dyret hadde godt syn og hadde samsyn. Pachycephalosaurus hadde en kort snute som endte i en spist nebb. Tennene var sm\xc3\xa5, med blad-formede kroner. Hodet ble st\xc3\xb8ttet opp av en \xc2\xabS\xc2\xbb- eller \xc2\xabU\xc2\xbb-formet hals._NEWLINE_Pachycephalosaurus var muligens tobeint og var den st\xc3\xb8rste arten av pachycephalosaurene. Det antas at Pachycephalosaurus var rundt 4.5 meter lang og veide 450 kg. Basert p\xc3\xa5 andre pachycephalosaurer, hadde den muligens en relativt kort og tykk hals, korte forbein, en klumpete kropp, lange bakbein og en tung hale, som ble trolig holdt stive etter ossifiserte sener.\n_START_SECTION_\nOppdagelse\n_START_PARAGRAPH_\nLevninger etter Pachycephalosaurus kan ha blitt funnet s\xc3\xa5 tidlig som p\xc3\xa5 1850-tallet. Som beskrevet av Donald Baird i 1859, eller Ferdinand Vandiveer Hayden i 1860, samlet en fossilsamler et beinfragment i n\xc3\xa6rheten av Missourielven, fra det som n\xc3\xa5 er kjent som Lanceformasjonen i det s\xc3\xb8r\xc3\xb8stlige Montana. Eksemplaret, n\xc3\xa5 kjent som ANSP 8568, ble beskrevet av Joseph Leidy i 1872 som noe som tilh\xc3\xb8rer l\xc3\xa6rpansringen til en reptil eller et beltedyr-liknende dyr. Dets egentlige natur ble ikke oppdaget f\xc3\xb8r Baird studerte den p\xc3\xa5 nytt et \xc3\xa5rhundre senere og identifiserte den som et squamosum (bein fra baksiden av skallen) fra Pachycephalosaurus, og med et par beintknokler som er lik andre funn av Pachycephalosaurus. Fordi navnet Tylosteus kom f\xc3\xb8r Pachycephalosaurus, vil i henhold til International Code of Zoological Nomenclature, Tylosteus normalt bli foretrukket. I 1985, forespurte Baird om \xc3\xa5 heller f\xc3\xa5 bruke Pachycephalosaurus i stedet for Tylosteus, fordi sistnevnte ikke hadde blitt brukt p\xc3\xa5 over femti \xc3\xa5r, var basert p\xc3\xa5 udiagnostiserte materialer, og hadde d\xc3\xa5rlig geografisk og stratigrafisk informasjon. Robert Sullivan derimot i 2006 at ANSP 8568 mest sannsynlig tilh\xc3\xb8rer Dracorex, enn Pachycephalosaurus. Sp\xc3\xb8rsm\xc3\xa5let er av usikker betydning, for hvis Dracorex faktisk representerer en ung versjon av Pachycephalosaurus, som har nylig blitt foresl\xc3\xa5tt._NEWLINE_P. wyomingensis, er den eneste underarten til Pachycephalosaurus og ble navngitt av Charles W. Gilmore i 1931. Han navnga den fra delene av skallen USNM 12031, fra Lancefomasjonen i Niobrara County, Wyoming. Gilmore tildelte de nye artene som underarter til Troodon som T. wyomingensis. P\xc3\xa5 den tiden trodde paleontologer at Troodon, da bare kjent fra tennene, var den samme som Stegoceras, som hadde lignende tenner. F\xc3\xb8lgelig, er det som n\xc3\xa5 er kjent som pachycephalosaurer lagt under Troodontidaefamilien, en misforst\xc3\xa5else som ikke ble rettet opp f\xc3\xb8r i 1945, av Charles M. Sternberg._NEWLINE_ _NEWLINE_I 1943, etablerte Barnum Brown og Erich Maren Schlaikjer slekten Pachycephalosaurus, med nyere og mer komplett materiale. De navnga to arter: Pachycephalosaurus grangeri, en underart av Pachycephalosaurus-slekten, og Pachycephalosaurus reinheimeri.  P. grangeri var basert p\xc3\xa5 AMNH 1696, en nesten komplett hodeskalle fra Hell Creek-formasjonen i Ekalaka, Carter County, Montana.  P. reinheimeri var basert p\xc3\xa5 det som n\xc3\xa5 er DMNH 469, en hodekuppel og noen mindre elementer fra Lanceformasjonen i Corson County, South Dakota. De refererte ogs\xc3\xa5 eldre arten \xc2\xabTroodon\xc2\xbb wyomingensis til sin nye slekten. Deres to nyere arter har blitt ansett som synonymer med P. wyomingensis siden 1983.\n_START_SECTION_\nVekst\n_START_PARAGRAPH_\nPachycephalosaurs Dracorex og Stygimoloch kan v\xc3\xa6re underarter av Pachycephalosaurus hvor kuppelen og hornene ikke er godt utviklet, enten fordi dyret var sv\xc3\xa6rt ungt eller hunn. Dette hensynet ble st\xc3\xb8ttet av det \xc3\xa5rlige m\xc3\xb8tet i Society of Vertebrate Paleontology i 2007. Jack Horner fra Montana State University presenterte bevis, fra en analyse av skallen fra det eneste eksisterende Dracorex-eksemplaret, at denne dinosauren kan godt v\xc3\xa6re en ung form for Stygimoloch. I tillegg presenterte han data som indikerer at b\xc3\xa5de Stygimoloch og Dracorex kan v\xc3\xa6re unge former for Pachycephalosaurus. Horner og M.B. Goodwin publiserte sine funn i 2009, som viste at bein fra pigg/node og skallekuppelen bein av alle tre 'artene' viser ekstrem plastisitet, og at b\xc3\xa5de Dracorex og Stygimoloch bare er kjent fra unge eksemplarer, mens Pachycephalosaurus bare er kjent fra voksne individer. Disse observasjonene, i tillegg til det faktum at alle tre former levde p\xc3\xa5 samme tid og sted, for dem til \xc3\xa5 konkludere med at Dracorex og Stygimoloch rett og slett var unge Pachycephalosaurus, som mistet piggene og fikk hovekuppler n\xc3\xa5r de ble eldre. Et studium av Nick Longrich fra 2010 st\xc3\xb8tter hypotesen om at alle flathodede pachycephalosaurs var unge og at flathodede former som Goyocephale og Homalocephale er unge eksemplarer av kuppelhodede voksne.\n_START_SECTION_\nPaleobiologi\n_START_PARAGRAPH_\nNesten alle fossiler av Pachycephalosaurus har blitt funnet i Lanceformasjonen og Hell Creek-formasjon vest i USA. Pachycephalosaurus eksisterte muligens sammen med flere pachycephalosaurarter fra slektene Dracorex og Stygimoloch, selv om disse kan representere unge eksemplarer av Pachycephalosaurus selv. Andre dinosaurer som levde p\xc3\xa5 samme tid og sted var Thescelosaurus, hadrosauriden Edmontosaurus, ceratopsiden Triceratops, ankylosauriden Ankylosaurus og theropodene Ornithomimus, Troodon og Tyrannosaurus._NEWLINE_Forskere mistanke en gang at Pachycephalosaurus og dens slektninger var de tobent ekvivalenten til tykkhornsau eller moskus; at mannlige individer ville stange hodene mot hverandre. Det ble ogs\xc3\xa5 antatt at de ville gj\xc3\xb8re at deres hode, hals og kropp satt horisontalt p\xc3\xa5 en linje, for \xc3\xa5 overf\xc3\xb8re belastning under stangingen. Imidlertid blir det n\xc3\xa5 antatt at pachycephalosaurs ikke kan ha brukt kuplene sine p\xc3\xa5 denne m\xc3\xa5ten._NEWLINE_F\xc3\xb8rst og fremst, kan skalletaket sannsynligvis ikke ha hatt tilstrekkelige kraft for \xc3\xa5 ha blitt brukt til slik stanging. Der er heller ingen definitive bevis p\xc3\xa5 arr eller andre skader p\xc3\xa5 fossile Pachycephalosaurus-hodeskaller, selv om nyere funn kan motsi dette. Videre viser den cervikale og fremre ryggvirvelen at nakken var \xc2\xabS\xc2\xbb- eller \xc2\xabU\xc2\xbb-formet, i stedet for \xc3\xa5 v\xc3\xa6re rett og er s\xc3\xa5ledes uegnet for \xc3\xa5 stange med. Til slutt vil den avrundede formen p\xc3\xa5 kraniet minske kontaktflaten under stanging. _NEWLINE_Det er mer sannsynlig at Pachycephalosaurus og andre pachycephalosaurarter stanget hverandre i interne kamper. I dette scenariet, ville et individ som sto omtrent parallelt eller ansikt til ansikt med en rival, pr\xc3\xb8ve \xc3\xa5 skremme den andre. Hvis truslene mislyktes, ville Pachycephalosaurus b\xc3\xb8ye hodet nedover og til siden og s\xc3\xa5 den andre pachycephalosauren p\xc3\xa5 flanken. Dette er en egenskap som ville ha beskyttet vitale organer fra \xc3\xa5 ta skade. Flankestangings-teorien ble f\xc3\xb8rst foresl\xc3\xa5tt av Sues i 1978, og utvidet p\xc3\xa5 av Ken Carpenter i 1997.\n_START_SECTION_\nPaleopathologi\n_START_PARAGRAPH_\nI 2012 viste et studium at kraniumpatologien i et P. wyomingensis-eksemplar sannsynligvis var like, p\xc3\xa5 grunn av agonistisk atferd. Det ble ogs\xc3\xa5 foresl\xc3\xa5tt at tilsvarende skader p\xc3\xa5 andre pachycephalosaureksemplarer tidligere har blitt  forklart som tafonomiske gjenstander, og beinabsorpsjon kan i stedet ha skjedd p\xc3\xa5 grunn av slik oppf\xc3\xb8rsel.  Peterson et al. (2013) studert kraniumpatologien blant pachycephalosauridaer og fant ut at 22% av alle kuplene de unders\xc3\xb8kte, hadde lesjoner som samsvarer med osteomyelitt, en infeksjon i beinet som f\xc3\xb8lge av penetrerende traume, eller traume i vevet liggende rundt skallen, som f\xc3\xb8rer til en infeksjon av benvevet. Denne h\xc3\xb8ye frekvensen av patologi gir mer st\xc3\xb8tte til hypotesen om at pachycephalosaurkupler ble brukt i interne kamper. Pachycephalosaurus wyomingensis pr\xc3\xb8ven BMR P2001.4.5 ble observert \xc3\xa5 ha 23 lesjoner i pannebeinet og P. wyomingensis, eksemplar DMNS 469 ble observert \xc3\xa5 ha fem lesjoner. Frekvensen av traume var sammenlignbare p\xc3\xa5 tvers av de forskjellige slektene i Pachycephalosaurfamilien, til tross for det faktum at disse slektene varierer med hensyn til st\xc3\xb8rrelse og oppbygning av hodekuppleene deres, og at de eksisterte i forskjellige geologiske perioder. Disse funnene var i sterk kontrast til resultatene fra analysen av de relativt flatehodede pachycephalosaurene, hvor det var et frav\xc3\xa6r av patologi. Dette ville st\xc3\xb8tte hypotesen om at disse individene representerer enten hunner eller unge dyr, hvor ingerne kampen ikke forekommer._NEWLINE_ _NEWLINE_Histologisk unders\xc3\xb8kelse viser at pachycephalosaurkuppler bestpr av et unikt form for fibrolamellart bein som best\xc3\xa5r av fibroblast, som spiller en kritisk rolle for \xc3\xa5 lege s\xc3\xa5r, og er i stand til raskt \xc3\xa5 la bein falle av under ombygging. Peterson et al. (2013) konkluderte med at det tilsammen, gir frekvensen av lesjondistribusjon og beinstrukturen til kuplene, sterk st\xc3\xb8tte til hypotesen om at pachycephalosaurer har brukt sine unike kranietrukturer for agonistisk atferd.\n_START_SECTION_\nF\xc3\xb8de\n_START_PARAGRAPH_\nForskerne vet enn\xc3\xa5 ikke hva disse dinosaurene spiste. De hadde veldig sm\xc3\xa5, \xe2\x80\x8b\xe2\x80\x8brillete tenner kunne de ikke kunne ha tygget tykke, fiberrike planter s\xc3\xa5 effektivt som andre dinosaurer fra den samme perioden. Det forutsettes at pachycephalosauret levde p\xc3\xa5 en blandet diett av blader, fr\xc3\xb8, frukt og insekter. De skarpe, taggete tennene ville ha v\xc3\xa6rt sv\xc3\xa6rt effektive for tygging av planter."