b'\n_START_ARTICLE_\nSanktbernhardshund\n_START_SECTION_\nOpprinnelse og alder\n_START_PARAGRAPH_\nSanktbernhardshund har blitt kalt bernhardiner, berghund, alpemastiff og barryhund. Den kan ha blitt utviklet alt p\xc3\xa5 1100-tallet, men det finnes ingen dokumentasjon som st\xc3\xb8tter denne antakelsen. Rasen kan ogs\xc3\xa5 ha opphav i store molossere som ble bragt over Alpene av romerske legion\xc3\xa6rer, men dette er heller ikke dokumentert._NEWLINE_F\xc3\xb8r 1830 fantes rasen kun som korth\xc3\xa5rsvariant og var adskillig mindre (typisk 35\xe2\x80\x9350\xc2\xa0kg) enn dagens giganthunder. Etter denne tid ble det krysset inn newfoundlandshund eller muligens landseer, da oppsto den langh\xc3\xa5rede varianten og samtidig ble hundene st\xc3\xb8rre. Meningen skal ha v\xc3\xa6rt \xc3\xa5 skape hund som i enda st\xc3\xb8rre grad kunne takle kulde og sn\xc3\xb8, men den lang\xc3\xa5rede varianten viste seg ikke \xc3\xa5 v\xc3\xa6re like godt egent i sn\xc3\xb8 som den korth\xc3\xa5rede._NEWLINE_Navnet sanktbernhardshund fikk rasen offisielt da den ble anerkjent som en egen hunderase i 1880. Den sveitsiske sankt bernhardshundklubben ble dannet i 1884, og den f\xc3\xb8rste rasestandarden ble bestemt i Bern i 1887. Akkurat n\xc3\xa5r rasen kom til Norge vites ikke, men Norsk Sankt Bernhard klubb (NSBK) ble stiftet 1. januar 1991._NEWLINE_Etter den andre verdenskrig krysset milit\xc3\xa6re kenneler i Sovjetunionen sankt bernhardshunden med Kaukasisk ovtcharka for \xc3\xa5 produsere Moskovaisk vakthund som fremdels brukes som milit\xc3\xa6r tjenstehund i Russland.\n_START_SECTION_\nRedningshunden \xc2\xabBarry\xc2\xbb\n_START_PARAGRAPH_\nDet verserer mange historier om redningsbragdene slike hunder skal ha utf\xc3\xb8rt. Den mest ber\xc3\xb8mte av alle sankt bernhardshunder er redningshunden \xc2\xabBarry\xc2\xbb fra Sveits, som forresten egentlig het \xc2\xabB\xc3\xa4ri\xc2\xbb (som betyr bj\xc3\xb8rn). Han ble f\xc3\xb8dt i 1800 og skal ha reddet et f\xc3\xb8rtitalls personer i l\xc3\xb8pet av en ti\xc3\xa5rsperiode. I dag vet man imidlertid at en m\xc3\xa5 ta disse tallene med \xc2\xaben klype salt\xc2\xbb, selv om Barry var ekte nok og trolig utf\xc3\xb8rte redningsarbeid i omr\xc3\xa5det ved klosteret i Grand Sankt Bernhard-passet._NEWLINE_Barry ble f\xc3\xb8rt til Bern av en av munkene ved klosteret da han var omkring 12 \xc3\xa5r gammel, og der tilbragte han de to siste \xc3\xa5rene av sitt liv. Han d\xc3\xb8de av alderdom i 1814, men kroppen ble bevart og finnes ved Naturhistorisches Museum der Burgergemeinde Bern. Der sto han p\xc3\xa5 utstilling til i 1923, da han var blitt i s\xc3\xa5 d\xc3\xa5rlig forfatning at han m\xc3\xa5tte fjernes. Pelsen hans var da r\xc3\xb8ket i 20 deler. Barry ble imidlertid ekspertmessig restaurert og remontert i et eget glassmont\xc3\xa9r i museets inngangsparti i 1998, der han fortsatt kan beskues av publikum._NEWLINE_Den utstoppede Barry er en hvit og r\xc3\xb8dbrun korth\xc3\xa5ret sankt bernhardshund som m\xc3\xa5ler 64\xc2\xa0cm i skulderh\xc3\xb8yde, men da han levde var han trolig enn\xc3\xa5 litt mindre og veide trolig kun 40\xe2\x80\x9345\xc2\xa0kg if\xc3\xb8lge ekspertene. Alts\xc3\xa5 betydelig mindre enn dagens sankt bernhardshunder.\n_START_SECTION_\nUtseende, anatomi og fysikk\n_START_PARAGRAPH_\nSankt bernhardshund er blant de st\xc3\xb8rste hunderasene som finnes. Den er tung og kraftig, men harmonisk bygget. Hodet er stort og kraftig, men en bred og litt velvet skalle. Bredt, kort og kraftig snuteparti. Kroppen har store dimensjoner og en meget kraftig hals. Sterkt uttalt manke, godt buende ribben og bred rygg. Et velutviklet bakparti med kraftige, muskul\xc3\xb8se l\xc3\xa5r. Store kompakte labber med godt buede t\xc3\xa6r. Sporer er tillatt p\xc3\xa5 bakbena. Halen er lang og b\xc3\xa6res hengende ned til hasene._NEWLINE_Pelsen finnes i to varianter: korth\xc3\xa5ret og langh\xc3\xa5ret. Den korh\xc3\xa5rede har tett og hard pels som ligger tett til kroppen. Underullen er rikelig. Den langh\xc3\xa5rede varianten har en rikelig slett pels og \xc2\xabbukser\xc2\xbb. Halen er buskete, mens hodet har kort pels. Underullen er rikelig. Fargen er hvit med r\xc3\xb8dbrune markeringer. Skiftninger i det r\xc3\xb8dbrune tillates. M\xc3\xb8rkere nyanser p\xc3\xa5 hodet er \xc3\xb8nskelig._NEWLINE_For utstilling av sankt bernhardshund s\xc3\xa5 skal hannen skal v\xc3\xa6re minst 70\xc2\xa0cm i skulderh\xc3\xb8yde for hanner og 65\xc2\xa0cm for tisper, og kan veie opp mot 100\xc2\xa0kg (av og til mer), og  tispene kan veie fra 55\xc2\xa0kg og oppover. Det er ingen slik krav for Sankt Bernhardshund som er avlet som en brukshund og ikke skal brukes p\xc3\xa5 utstilling. Sankt bernhardshund ble avlet st\xc3\xb8rre og st\xc3\xb8rre p\xc3\xa5 grunn av uvettige avl, og rase har problemer med mye l\xc3\xb8s hud, store hoder og innoverdreie(Entropion) og utoverdreie (Ectropion) \xc3\xb8yelokk for de fleste utstillings St Bernards hundene. Bruks Sankt Bernhardshunden b\xc3\xb8r v\xc3\xa6re mindre og den idelle st\xc3\xb8rrelse er p\xc3\xa5 st\xc3\xb8rrelse med en bruks sch\xc3\xa6fer som er mellom 25\xe2\x80\x9355\xc2\xa0kg og under 70\xc2\xa0cm til skuldrene for en hann hund, og  et eksempel p\xc3\xa5 en slik hund finner du i denne video fra Sveits p\xc3\xa5 1960 tallet, og disse historiske bildene av Sankt Bernards hunder som var lavinehunder .\n_START_SECTION_\nBruksomr\xc3\xa5de\n_START_PARAGRAPH_\nI dag er sankt bernhardshunden f\xc3\xb8rst og fremst brukt som familiehund, men den har ogs\xc3\xa5 en rekke egenskaper som brukshund. Rasen har gode egenskaper som vakthund. Spesielt den korth\xc3\xa5rede varianten ser ut til \xc3\xa5 v\xc3\xa6re funksjonell i sn\xc3\xb8, men begge variantene kan bli gode redningshunder, men den varianten som finnes ved Barry stiftelse i Sveits er mindre enn vanlig sankt bernhardshund og veier mellom 55\xe2\x80\x9365\xc2\xa0kg, og kan trenes til \xc3\xa5 bli en lavinehund. Ogs\xc3\xa5 som kl\xc3\xb8vhund og trekkhund egner denne rasen seg godt. I tillegg er den en alt mer popul\xc3\xa6r utstillingshund. Barry stiftelse arrangere konkurranser for sankt bernhardshunder i Martingy i Sveits.\n_START_SECTION_\nLynne og v\xc3\xa6rem\xc3\xa5te\n_START_PARAGRAPH_\nSankt bernhardshund er av natur en rolig og avbalansert hund som passer bra for barnefamilier. Den er gjerne sv\xc3\xa6rt selskapelig, men ofte litt skeptisk til fremmede. Dens mentalitet er sterk, og de fleste individer av rasen er vennlige og lojale i sin omgang med familiemedlemmer. Den kan bli aggressiv om den f\xc3\xb8ler at noen i familien blir truet, og har et relativt godt utviklet vaktinstinkt. Det er derfor viktig at de sosialiseres godt for \xc3\xa5 forhindre mulig aggresjon eller territorialitet. Rasen kan bjeffe p\xc3\xa5 fremmede, og deres st\xc3\xb8rrelse gj\xc3\xb8r at de kan virke skremmende._NEWLINE_Den trenger fast dressur og godt med mosjon. Dette er en stor og godmodig hund med god selvkontroll, og dens luktesans er utmerket. Rasen har relativt lav jaktinteresse og apporteringslyst. Grunnet sin st\xc3\xb8rrelse er det viktig at trening og sosialisering begynner fra de er sm\xc3\xa5. En udressert sankt bernhardshund kan by p\xc3\xa5 store problemer selv for en sterk voksen, og kontroll m\xc3\xa5 derfor jobbes med fra hunden er valp. Sankt bernhardshund har et stabilt og trivelig temperament, og er forholdsvis lette \xc3\xa5 trene n\xc3\xa5r gjort riktig._NEWLINE_Den langh\xc3\xa5rende varianten trenger normalt litt mer pelsstell enn den korth\xc3\xa5rede, men pelsen er relativt enkel \xc3\xa5 stelle p\xc3\xa5 begge. Daglig vedlikehold av pelsen er \xc3\xa5 foretrekke.\n_START_SECTION_\nAnnet\n_START_PARAGRAPH_\nSom alle ekstra store hunderaser, trenger ogs\xc3\xa5 sankt bernhardshunder godt tilpasset og n\xc3\xa6ringsrikt kosthold for \xc3\xa5 unng\xc3\xa5 helsemessige problemer. Dette er spesielt viktig under den lange tilvekstperioden disse hundene har. De kan ikke regnes som fullt utvokste f\xc3\xb8r de er n\xc3\xa6rmere 3 \xc3\xa5r gamle. Rasen tilh\xc3\xb8rer dessuten de rasene som oftest rammes av arvelige skjelettsykdommer, eksempelvis hofteleddsdysplasi og albueleddsartrose. Da standarden tidligere nevnte at St. bernhardshund var utformet slik at kombinasjonen entropion/ektropion var en rasetypisk egenskap, medf\xc3\xb8rte det at nesten alle St. bernhardshunder i dag har entropion/ektropion i mer eller mindre grad. Standarden er n\xc3\xa5 forandret slik at St. Bernhardshunder ikke skal ha denne \xc3\xb8yesykdommen, men rasen har fremdeles problemer med dette etter som det er nevnt som et problem i rase spesifikk bed\xc3\xb8mming.'