b'\n_START_ARTICLE_\nIris Murdoch\n_START_SECTION_\nFilosofiske verker\n_START_PARAGRAPH_\nMurdochs filosofiske verker er p\xc3\xa5virket av Simone Weil (som hun l\xc3\xa5nte konseptet \xc2\xabattention\xc2\xbb (norsk: \xc2\xaboppmerksomhet\xc2\xbb) fra) og Platon. I verkene der hun videref\xc3\xb8rer arven fra Platon gj\xc3\xb8r hun Det Gode til en akt\xc3\xb8r i handlingen, og veien mot en moralsk livsf\xc3\xb8rsel blir som en pilegrimsreise fra illusjon til virkelighet. Slik inneholder Murdochs verker en klarsynt lesning av Kant, Sartre og Wittgenstein (\xc2\xabtidlig\xc2\xbb og \xc2\xabseint\xc2\xbb). Hennes mest sentrale lignelse finner vi i \xc2\xabSovereignty of Good\xc2\xbb. Der fors\xc3\xb8ker en svigermor, \xc2\xabM\xc2\xbb, \xc3\xa5 avgj\xc3\xb8re om hun skal betrakte sin svigerdatter \xc2\xabD\xc2\xbb med \xc2\xabrettferdig eller kj\xc3\xa6rlig blikk\xc2\xbb. Lignelsen er delvis ment \xc3\xa5 vise (mot samtidige ved Oxford som R.M. Hare og Stuart Hampshire) at forutsetningen for en moralsk opptreden er det som foreg\xc3\xa5r \xc2\xabi det indre\xc2\xbb. For \xc3\xa5 kunne forst\xc3\xa5 et annet menneske kan det v\xc3\xa6re n\xc3\xb8dvendig \xc3\xa5 overvinne sin egen sjalusi, og man m\xc3\xa5 arbeide med seg selv for virkelig \xc3\xa5 kunne forst\xc3\xa5 verden.\n_START_SECTION_\nSkj\xc3\xb8nnlitteratur\n_START_PARAGRAPH_\nI Murdochs romaner st\xc3\xa5r romanfigurenes indre liv sentralt. Slik f\xc3\xb8lger forfatteren tradisjonen fra romanforfattere som Fjodor Dostojevskij, Leo Tolstoj, George Eliot og Proust, i tillegg til \xc3\xa5 legge for dagen sin altoverskyggende kj\xc3\xa6rlighet til Shakespeare. Det er imidlertid stor variasjon i hennes forfatterskap. De mange lagene og den eminente komikken i romanen The Black Prince (1973) er sv\xc3\xa6rt forskjellig fra hennes tidlige komiske verker Under The Net (1954) og The Unicorn (1963). Sistnevnte kan leses som en avansert gotisk kj\xc3\xa6rlighetsroman, eller som en roman med gotiske ornamenteringer, eller s\xc3\xa5gar en pastisje over den gotiske litteratursjangeren. The Black Prince, som Murdoch vant James Tait Blacks minnepris for, er en studie i erotisk besettelse. I denne romanen blir teksten stadig mer kompleks og \xc3\xa5pner for stadig nye tolkninger etter hvert som bifigurer begynner \xc3\xa5 motsi fortelleren og bokens mystiske \xc2\xabredakt\xc3\xb8r\xc2\xbb i en serie etterord._NEWLINE_Selv om hennes romaner er innbyrdes markant forskjellige, og hennes stil utvikler seg, er det en del tilbakevendende temaer. Blant romanfigurene finner vi ofte intellektuelle menn fra \xc3\xb8vre middelklasse som er fanget i moralske dilemmaer, homofile figurer, flyktninger, engelske katolikker i troskrise, empatiske kj\xc3\xa6ledyr, barn som p\xc3\xa5 merkelig vis \xc2\xabvet\xc2\xbb ting som ikke er \xc3\xa5penbare for enhver, og tidvis en mektig og nesten demonisk mannlig \xc2\xabforf\xc3\xb8rer\xc2\xbb som f\xc3\xa5r andre til \xc3\xa5 danse etter sin pipe \xe2\x80\x93 det har blitt sagt at Murdoch baserte disse \xc2\xabforf\xc3\xb8rerne\xc2\xbb p\xc3\xa5 sin elsker Elias Canetti, den bulgarske Nobelprisvinneren i litteratur i 1981._NEWLINE_Murdoch vant Booker-prisen i 1978 for romanen The Sea, the Sea. I 1997 ble hun tildelt "Golden PEN Award for a Lifetime\'s Distinguished Service to Literature".'