b'\n_START_ARTICLE_\nDen estiske sangfestivalen\n_START_PARAGRAPH_\nDen estiske sangfestivalen (\xc3\xbcldlaulupidu) arrangeres i Tallinn hvert femte \xc3\xa5r. Den ble f\xc3\xb8rst arrangert i 1869, den seneste fant sted 4.-6. juli 2014. I 2003 ble sangfestivalen inkludert p\xc3\xa5 UNESCOs liste for Mesterverker i muntlig og immateriell kulturarv. Festivalen er det viktigste kulturelle og nasjonale samlingspunktet for det estlandske folket.\n_START_SECTION_\nDen f\xc3\xb8rste nasjonale sangfestival\n_START_PARAGRAPH_\nI det 19. \xc3\xa5rhundret var Estland underlagt Det russiske keiserd\xc3\xb8mmet, og estiske b\xc3\xb8nder var styrt av tysk-baltisk overklasse. Ideen om \xc3\xa5 arrangere en nasjonal sangfestival kom fra Johann Voldemar Jannsen. I 1867 s\xc3\xb8kte Jannsen og sangselskapet Vanemuise, hvor han var formann, om tillatelse av den baltiske generalguvern\xc3\xb8ren til \xc3\xa5 arrangere sangfestivalen. Den offisielle anledningen til festivalen var \xc3\xa5 ferie 50-\xc3\xa5rsdagen til estlendernes befrielse fra livegenskapet._NEWLINE_Den f\xc3\xb8rste nasjonale sangfestivalen fant sted i Tartu 18.-20. juni 1869, etter to \xc3\xa5rs ventetid p\xc3\xa5 tillatelse fra myndighetene. Selv om mange av de eksisterende korene var blandet, insisterte Jannsen p\xc3\xa5 at bare mannskorene skulle v\xc3\xa6re representert p\xc3\xa5 festivalen. Av denne grunn ble sangene sunget av 46 mannskor med til sammen 822 sangere. Fem bl\xc3\xa5seorkestre, best\xc3\xa5ende av 56 musikere, var ogs\xc3\xa5 tilstede, og festivalen hadde omtrent 15\xc2\xa0000 tilskuere._NEWLINE_Bare to sanger av sangene som ble framf\xc3\xb8rt var av estisk opprinnelse: \xc2\xabMu isamaa on minu arm\xc2\xbb og \xc2\xabSind surmani\xc2\xbb. Disse var komponert av den estiske komponisten Aleksander Kunileid, og teksten skrevet av Lydia Koidula, datteren til Johann Voldemar Jannsen._NEWLINE_\xc2\xabMu isamaa, mu \xc3\xb5nn ja r\xc3\xb5\xc3\xb5m\xc2\xbb (Mitt Fedreland, Min Stolthet og Glede), sangen som skulle bli estisk nasjonalsang etter selvstendigheten i 1920, ble ogs\xc3\xa5 framf\xc3\xb8rt._NEWLINE_Den f\xc3\xb8rste nasjonale sangfestivalen var sv\xc3\xa6rt viktig for estlendernes nasjonale oppv\xc3\xa5kningen, og la grunnlaget for de kommende festivalene. Mange ble inspirert av arrangementet, og mange nye kor ble dannet._NEWLINE_Tanken om at folk kan synge seg frie, ogs\xc3\xa5 til politisk frihet, stammer fra denne festivalen. Det har blitt sagt at estlenderne sang seg til nasjonen.\n_START_SECTION_\n1879-1910\n_START_PARAGRAPH_\nSeks sangfestivaler fant sted i perioden 1879-1910. P\xc3\xa5 tross av streng sensur fra myndighetene, spilte sangfestivalene en stor rolle i nasjonens kulturelle oppv\xc3\xa5kning. For \xc3\xa5 f\xc3\xa5 lov til \xc3\xa5 arrangere dem, m\xc3\xa5tte estlenderne ofte ty til kloke politiske man\xc3\xb8vre._NEWLINE_Den sjette sangfestivalen ble holdt i Tallinn i 1910, og viste estlendernes sterke ryggrad. Alle sangene, bortsett fra to, var nemlig av estiske komponister, noe som var upopul\xc3\xa6rt hos de russiske myndighetene. Det var 527 kor og bl\xc3\xa5seorkestre til stede, til sammen 10 100 artister, og for f\xc3\xb8rste gang var barnekorene representert. Publikum bestod av omtrent 35 000 mennesker.\n_START_SECTION_\nEtter selvstendigheten\n_START_PARAGRAPH_\nEtter f\xc3\xb8rste verdenskrig ble Estland selvstendig, og den \xc3\xa5ttende sangfestivalen ble arrangert sommeren 1923. Festivalprogrammet inkluderte kun verk komponerte av estlendere. Etter denne sangfestivalen bestemte arrang\xc3\xb8rene at festivalen skulle arrangeres hvert femte \xc3\xa5r. Til den niende festivalen i 1928 ble det bygget en sangscene i Lasnam\xc3\xa4e, Tallinn, i dag kjent som Lauluv\xc3\xa4ljak (sangfestivalplassen). Under den tiende festivalen i 1933 ble ogs\xc3\xa5 kvinnekorene innlemmet. Den siste festivalen f\xc3\xb8r andre verdenskrig fant sted i 1938.\n_START_SECTION_\nI Sovjetunionen\n_START_PARAGRAPH_\nSelv om Estland etter andre verdenskrig ble en del av Sovjetunionen, overlevde festivaltradisjonen. Den sovjetiske propagandamaskinen forstod at  den store samlingen var en god mulighet til \xc3\xa5 vise hvor godt estlenderne likte \xc3\xa5 leve under kommunismen. Den tolvte sangfestivalen dermed fant sted i 1947, under streng kontroll av myndighetene. Likevel ble sangen \xc2\xabMu isamaa on minu arm\xc2\xbb (Mitt hjemland er min kj\xc3\xa6rlighet) med ny melodi av Gustav Hernesaks, sunget for f\xc3\xb8rste gang._NEWLINE_De sovjetiske myndighetene inns\xc3\xa5 at sangen vekket nasjonale f\xc3\xb8lelser, og forb\xc3\xb8d den dermed for kommende festivaler._NEWLINE_Sangtradisjonen ble holdt ved like gjennom sovjettiden. I 1956 ble universitetsstudentenes f\xc3\xb8rste sangfestival, \xc2\xabGaudeamus\xc2\xbb, arrangert. Den var viktig for \xc3\xa5 skape kontakter med unge intellektuelle fra Latvia og Litauen. I 1962 ble den f\xc3\xb8rste sangfestivalen for elever arrangert, blant annet som et middel for \xc3\xa5 holde sangfestivaltradisjonen ved like._NEWLINE_I 1960 var sangscenen i Lauluv\xc3\xa4ljak ferdig slik den er i dag, og den femtende sangfestivalen holdt. Men etter den siste sangen p\xc3\xa5 det offisielle programmet nektet 30\xc2\xa0000 sangere \xc3\xa5 forlate scenen. Publikum, som bestod av en fjerdedel av hele den estiske befolkningen, begynte \xc3\xa5 rope \xc2\xabMu isamaa on minu arm\xc2\xbb, sangen sovjetmyndighetene hadde forbudt.  Etter hvert begynte korene, uten dirigent, \xc3\xa5 synge. Sangen ble sunget flere ganger, og da det er vanskelig \xc3\xa5 f\xc3\xa5 store, syngende folkemasser til \xc3\xa5 ti stille, ga til slutt myndighetene opp, og lot dirigenten \xe2\x80\x93 som ogs\xc3\xa5 var sangens komponist \xe2\x80\x93 lede sangerne. Fra den dagen ble \xc2\xabMu isamaa on minu arm\xc2\xbb estlendernes uoffisielle nasjonalsang, og den blir fortsatt framf\xc3\xb8rt av korene og publikum som festivalen siste sang og klare h\xc3\xb8ydepunkt._NEWLINE_Selv om myndighetene hadde forbudt \xc3\xa5 nummerere festivalene, ble det i 1969 \xc3\xa5penlyst feiret hundre\xc3\xa5rsjubileum. Feiringen startet i Tartu hvor en festivalild ble tent, og b\xc3\xa5ret til Tallinn over to uker. P\xc3\xa5 veien ble det gjort markeringer som hadde til hensikt \xc3\xa5 \xc3\xb8ke estlendernes selvbevissthet. Mange av sangene som ble sunget var fra den nasjonale oppv\xc3\xa5kningstiden.\n_START_SECTION_\nDen andre selvstendigheten\n_START_PARAGRAPH_\nDen 20. august 1991 endte den sovjetiske okkupasjonen av Estland, og landet var igjen fritt. Siden selvstendigheten har tre nasjonale sangfestivaler blitt avholdt. Den tjuefemte festivalen fant sted i Tallinn 2.-5. juli 2009.'