b"\n_START_ARTICLE_\nKanadisk stavelsesskrift\n_START_SECTION_\nSyllabiske og endelige konsonantformer\n_START_PARAGRAPH_\nDet opprinnelige skriftsystemet, som ble designet for myrcree, hadde ti bokstavformer: \xc3\x85tte for stavelser basert p\xc3\xa5 konsonantene p-, t-, c-, k-, m-, n-, s-, y- (uttalt /p, t, ts, k, m, n, s, j/), en for form vokal-initielle stavelser, og til slutt en blandingsform (n\xc3\xa5 foreldet) for konsonantklynga sp-. Alle ble skrevet med ei tynn linje for \xc3\xa5 vise at vokalen var kort, og ei tjukkere linje for \xc3\xa5 vise at vokalen var lang: \xe1\x91\xb2\xc2\xa0ka,\xc2\xa0\xe1\x91\xb2\xc2\xa0k\xc3\xa2. (En h\xc3\xa5ndskrevet variant med en prikk over tegnet for \xc3\xa5 vise vokallengde, brukes n\xc3\xa5 ogs\xc3\xa5 i trykk.) \xc3\x89n konsonant, w, hadde ingen egen bokstav, men ble indikert ved \xc3\xa5 legge til et diakritisk tegn p\xc3\xa5 en annen konsonant; dette fordi den kunne kombineres med alle konsonanter, som i \xe1\x91\xbf kwa, samt eksistere p\xc3\xa5 egen h\xc3\xa5nd, som i \xe1\x90\x98 wa._NEWLINE_Det var egne bokstaver for de ni konsonantene -p, -t, -c, -k, -m, -n, -s, -y og w n\xc3\xa5r de dukker opp i koda (slutten av en stavelse). I tillegg hadde fire kodakonsonanter ingen egen stavelsesform: -h, -l, -r og sekvensen -hk. Disse ble opprinnelig skrevet midt p\xc3\xa5 linja, men skrives n\xc3\xa5 med hevet tekst. (Glyfen for -hk representerer den vanligste stavelsesendingen i cree, og ble brukt for den like vanlige -nk i ojibwa.) Konsonantene -l og -r var marginale og fantes kun i l\xc3\xa5nord, babyspr\xc3\xa5k osv. Disse, og -h, kunne dukke opp foran vokaler, men ble skrevet med den endelige formen likevel. (-l og -r skrives n\xc3\xa5 med full st\xc3\xb8rrelse om de kommer foran en vokal, og har i noen versjoner blitt erstattet av fulle roterende stavelsessymboler; -h kommer kun foran vokaler i sammensatte morfemer og i enkelte grammatiske ord.)\n_START_SECTION_\nTegnsetting\n_START_PARAGRAPH_\nDen eneste tegnsettingen som finnes i mange tekster er mellomrom mellom ord og \xe1\x99\xae for fullt stopp. Tegnsetting fra det latinske alfabetet, inkludert punktum, kan brukes. Fordi stavelsesendelig c ligner p\xc3\xa5 bindestrek brukes en dobbel bindestrek (\xe1\x90\x80) i stedet i kanadisk stavelsesskrift.\n_START_SECTION_\nHistorie\n_START_PARAGRAPH_\nCree-stavelsesskriften ble skapt i 1840 av den engelske misjon\xc3\xa6ren James Evans for to spr\xc3\xa5k, myrcree og ojibwa. Han var inspirert av suksessen til den cherokesiske stavelsesskriften skapt av Sequoyah etter \xc3\xa5 ha st\xc3\xb8tt p\xc3\xa5 problemer med latinskbasert ortografi, og trakk p\xc3\xa5 sin kjennskap til devanagari og stenografi. Andre misjon\xc3\xa6rer var motvillige til \xc3\xa5 bruke den, men den ble raskt adoptert av de innf\xc3\xb8dte og spredte seg til nye omr\xc3\xa5der f\xc3\xb8r misjon\xc3\xa6rene ankom, s\xc3\xa5 i creekulturen etter 1840 ble den trodd \xc3\xa5 ha oppst\xc3\xa5tt blant creene.\n_START_SECTION_\nJames Evans\n_START_PARAGRAPH_\nI 1827 fikk James Evans, en misjon\xc3\xa6r fra Kingston upon Hull i England, ansvar for den metodistiske misjonsstasjonen ved Rice Lake i Ontario. Her begynte han \xc3\xa5 l\xc3\xa6re ojibwa som ble snakket i omr\xc3\xa5det og var del av en komit\xc3\xa9 som skulle etablere et latinsk alfabet for spr\xc3\xa5ket. Innen 1837 hadde han forberedt Speller and Interpreter in English and Indian, men fikk ikke godkjent trykkingen av den av British and Foreign Bible Society. P\xc3\xa5 den tiden var mange misjon\xc3\xa6rsamfunn motstandere av at innf\xc3\xb8dte skulle f\xc3\xa5 lese- og skriveferdigheter p\xc3\xa5 sine egne spr\xc3\xa5k, og mente at situasjonen ville bli bedre ved spr\xc3\xa5klig assimilasjon i kolonisamfunnet._NEWLINE_Evans fortsatte \xc3\xa5 bruke sin ojibwaortografi i arbeidet sitt i Ontario. Ortografien brukte bindestreker mellom stavelser, noe som ga ojibwa en delvis stavelsesbasert struktur. Studentene hans virker imidlertid \xc3\xa5 ha hatt konseptuelle vanskeligheter med \xc3\xa5 bruke samme alfabet for to forskjellige spr\xc3\xa5k med veldig forskjellige lydsystemer, og Evans selv syntes dette var ubeleilig. Ojibwa var videre et polysyntetisk spr\xc3\xa5k men hadde f\xc3\xa5 distinkte stavelser, noe som gjorde at de fleste ord hadde et stort antall stavelser; dette gjorde at de ble veldig lange n\xc3\xa5r man skrev dem med det latinske alfabetet. Han begynte \xc3\xa5 eksperimentere med et mer stavelsesbasert skriftsystem som han tenkte ville v\xc3\xa6re mer beleilig for studentene hans \xc3\xa5 bruke._NEWLINE_I 1840 flyttet Evans til Norway House i nordlige Manitoba. Her begynte han \xc3\xa5 l\xc3\xa6re det lokale spr\xc3\xa5ket myrcree. I likhet med ojibwa, som det er i ganske n\xc3\xa6r slekt med, var dette spr\xc3\xa5ket fullt av lange flerstavelsesord._NEWLINE_Som amat\xc3\xb8rlingvist var Evans kjent med devanagariskriften som ble brukt i Britisk India; i devanagari st\xc3\xa5r hver bokstav for en stavelse, og modifiseres for \xc3\xa5 anvise hvilken vokal stavelsen har. Et slikt system, n\xc3\xa5 kalt abugida, lot seg gjerne tilpasse spr\xc3\xa5k som myrcree, som hadde en enkelt stavelsesstruktur med bare \xc3\xa5tte konsonanter og fire lange eller korte vokaler. Evans var ogs\xc3\xa5 kjent med britisk stenografi, trolig Samuel Taylors Universal Stenography, fra sine dager som kj\xc3\xb8pmann i England, og ble n\xc3\xa5 kjent med den nypubliserte Pitman-stenografien fra 1837.\n_START_SECTION_\nAdopsjon og bruk\n_START_PARAGRAPH_\nDet lokale creesamfunnet tok til seg stavelsesskriften raskt. Creefolk begynte \xc3\xa5 skrive beskjeder p\xc3\xa5 trebark med brennende pinner, og la igjen beskjeder p\xc3\xa5 jaktmarker langt fra misjonsstasjonen. Evans mente systemet var godt tilpasset de innf\xc3\xb8dte kanadiske spr\xc3\xa5kene, spesielt de algonkinske spr\xc3\xa5kene han var kjent med. Han hevdet at det med \xc2\xabvisse endringer\xc2\xbb kunne brukes til \xc3\xa5 skrive \xc2\xabethvert spr\xc3\xa5k fra Atlanterhavet til Rocky Mountains\xc2\xbb._NEWLINE_Evans pr\xc3\xb8vde \xc3\xa5 skaffe seg en trykkpresse og en ny settemaskin for \xc3\xa5 publisere materialer p\xc3\xa5 skriftsystemet sitt. Her fikk han imidlertid motstand fra de europeiske kolonimaktene. Hudson's Bay Company, som hadde monopol p\xc3\xa5 utenlandshandel i vestlige Canada, nektet \xc3\xa5 importere en presse for ham, fordi de mente at lese- og skriveferdigheter blant innf\xc3\xb8dte var noe som burde frar\xc3\xa5des. Evans klarte imidlertid, med store vanskeligheter, \xc3\xa5 lage sin egen presse og begynte \xc3\xa5 utgi materialer skrevet med stavelsesskriften._NEWLINE_Evans forlot Canada i 1846 og d\xc3\xb8de like etter, men det at stavelsesskriften var s\xc3\xa5 lett \xc3\xa5 l\xc3\xa6re og bruke sikret den fortsatt bruk blant de innf\xc3\xb8dte, til tross for motstand fra europeerne. I 1849 skrev den anglikanske biskopen for Rupert's Land at \xc2\xabnoen f\xc3\xa5 av indianerne kan lese ved hjelp av disse stavelsestegnene; men om de bare hadde l\xc3\xa6rt \xc3\xa5 lese sitt eget spr\xc3\xa5k med v\xc3\xa5re bokstaver, ville de ha v\xc3\xa6rt ett steg n\xc3\xa6rmere \xc3\xa5 l\xc3\xa6re seg det engelske m\xc3\xa5let.\xc2\xbb Men stavelsesskriften hadde sl\xc3\xa5tt rot blant creene (og leseferdighetene deres var st\xc3\xb8rre enn hos b\xc3\xa5de de engelske og de franske kanadierne), og i 1861, femten \xc3\xa5r etter at Evans d\xc3\xb8de, publiserte British and Foreign Bible Society en bibel skrevet med cree-stavelsesskrift. Da hadde b\xc3\xa5de protestantiske og katolske misjon\xc3\xa6rer tatt i bruk stavelsesskriften i misjonsarbeidet sitt._NEWLINE_Misjonsarbeid p\xc3\xa5 1850- og 1860-tallet spredte stavelsesskriften til vestkanadiske dialekter av ojibwa (pr\xc3\xa6rieojibwa og saulteaux), men det ble sjelden brukt over grensa av ojibwaene i USA. Misjon\xc3\xa6rer som hadde l\xc3\xa6rt Evans' system spredte det \xc3\xb8stover gjennom Ontario og inn i Qu\xc3\xa9bec, og n\xc3\xa5dde creespr\xc3\xa5klige omr\xc3\xa5der s\xc3\xa5 langt \xc3\xb8st som naskapi. Attikamekw- og innufolkene i \xc3\xb8stlige Qu\xc3\xa9bec og Labrador bruker latinske alfabeter._NEWLINE_I 1856 m\xc3\xb8tte John Horden, en anglikansk misjon\xc3\xa6r ved Moose Factory i Ontario som hadde tilpasset stavelsesskriften til \xc3\xb8stcree, en gruppe inuitter fra regionen Grande rivi\xc3\xa8re de la Baleine i nordlige Qu\xc3\xa9bec. De var interesserte i \xc3\xa5 tilpasse stavelsesskriften til sitt spr\xc3\xa5k. Han forberedte noen eksempler basert p\xc3\xa5 deres uttale av inuktitut, men det viste seg raskt at antallet lyder og den enkle stavelsesmodellen i Evans' system ikke var nok for dette spr\xc3\xa5ket. Med hjelp fra Edwin Arthur Watkins lagde han en dramatisk modifisert utgave av stavelsesskriften for \xc3\xa5 gjenspeile disse behovene._NEWLINE_I 1876 ansatte den anglikanske kirken Edmund Peck til \xc3\xa5 jobbe fulltid ved deres misjonsstasjon i Great Whale River (n\xc3\xa5 kjent som Kuujjuarapik), som l\xc3\xa6rte stavelsesskriften til inuittene og oversatte materiale til stavelsesskrift. Arbeidet hans i Arktis krediteres vanligvis for \xc3\xa5 ha etablert bruken av stavelsesskrift blant inuittene. Med st\xc3\xb8tte fra b\xc3\xa5de anglikanske og katolske misjonsorganisasjoner hadde inuittene innen det 20. \xc3\xa5rhundre tatt til seg stavelsesskriften og begynt \xc3\xa5 bruke innad._NEWLINE_P\xc3\xa5 1880-tallet oppfant John William Tims, en anglikansk misjon\xc3\xa6r fra Storbritannia, en rekke nye former for \xc3\xa5 skrive spr\xc3\xa5ket blackfoot._NEWLINE_Franske katolske misjon\xc3\xa6rer var prim\xc3\xa6rkraften bak utvidelsen av stavelsesskriften til athabaskiske spr\xc3\xa5k i det seine 19. \xc3\xa5rhundret. Oblaftfedrene var spesielt aktive i bruken av stavelsesskrift i misjonsarbeid. Oblatpresten Adrien-Gabriel Morice tilpasset stavelsesskriften til dakelh, og oppfant et stort antall nye grunnbokstaver for \xc3\xa5 st\xc3\xb8tte den mer kompliserte fonologien til athabaskiske spr\xc3\xa5k. Presten \xc3\x89mile Petitot utviklet stavelsesskrifter for mange athabaskiske spr\xc3\xa5k i Nordvestterritoriene, inkludert slavey og chipewyan._NEWLINE_Cree p\xc3\xa5virket designet til Pollard-skriften i Kina.\n_START_SECTION_\nStavelsesalfabeter\n_START_PARAGRAPH_\nInventaret, foren og ortografien til stavelsesskriften varierer blant creesamfunnene som bruker den. Den har ogs\xc3\xa5 blitt videre modifisert for bruk i andre algonkinske spr\xc3\xa5k, samt for inuktitut, som har store fonologiske forskjeller fra cree. Det er to st\xc3\xb8rre varianter av skriften, sentralalgonkinsk og inuktitut. I tillegg er det avledede skrifter for blackfoot og athabasiske spr\xc3\xa5k som bruker prinsippene og bokstavformer fra det sentralalgonkinske alfabetet, men i blackfoot har de fleste bokstavene blitt erstattet av modifiserte bokstaver fra det latinske alfabetet. Hver av disse variantene reflekterer en historisk utvidelse av skriftsystemet.\n_START_SECTION_\nSentralalgonkinsk\n_START_PARAGRAPH_\nCree og ojibwa var spr\xc3\xa5kene stavelsesskriften opprinnelig ble designet for, og de som er n\xc3\xa6rmest det opprinnelige m\xc3\xb8nsteret beskrevet av James Evans. Dialektene har noen variasjoner i konsonantinventaret, men der de har hatt samme lyd har de som regel brukt samme bokstav til \xc3\xa5 transkribere den. Der de ikke har hatt en lyd har en ny bokstav blitt skapt, som regel ved \xc3\xa5 modifisere en annen. I flere creedialekter har \xc3\xaa smeltet sammen med \xc3\xae, og disse bruker bare tre av de fire vokalorienteringene.\n_START_SECTION_\nAvledede skriftsystemer\n_START_PARAGRAPH_\nMinst to skriftsystemer er avledet fra kanadisk stavelsesskrift, og deler prinsippene fra denne, men har fundamentalt forskjellige bokstavformer eller lydverdier.\n_START_SECTION_\nBlackfoot\n_START_PARAGRAPH_\nBlackfoot, et annet algonkinsk spr\xc3\xa5k, bruker en stavelsesskrift som er ganske forskjellig fra cree- og inuktitut-versjonene. Selv om opphavet er fra cree kommer de fleste bokstavformene fra det latinske alfabetet, og kun noen kommer fra cree. Blackfoot har \xc3\xa5tte initielle konsonanter; bare to av disse er samme form som de i cree, nemlig \xe2\x9f\xa8\xe1\x93\xaf\xe2\x9f\xa9 se og \xe2\x9f\xa8\xe1\x94\xa8\xe2\x9f\xa9 ye (her har bare vokalene blitt endret). De andre konsonantene ble skapt ved \xc3\xa5 endre bokstaver i det latinske alfabetet for \xc3\xa5 skape -e-serien, og i tre tilfeller ved \xc3\xa5 ta bokstaver fra cree og gi dem lydverdier som tilsvarer de latinske bokstavene de ligner p\xc3\xa5. Disse er \xe2\x9f\xa8\xe1\x91\xad\xe2\x9f\xa9 pe (fra \xe2\x9f\xa8P\xe2\x9f\xa9), \xe2\x9f\xa8\xe1\x92\xa5\xe2\x9f\xa9 te (fra \xe2\x9f\xa8T\xe2\x9f\xa9), \xe2\x9f\xa8\xe1\x96\xbc\xe2\x9f\xa9 ke (fra \xe2\x9f\xa8K\xe2\x9f\xa9), \xe2\x9f\xa8\xe1\x92\x8b\xe2\x9f\xa9 me (fra \xe2\x9f\xa8m\xe2\x9f\xa9), \xe2\x9f\xa8\xe1\x96\xb8\xe2\x9f\xa9 ne (fra \xe2\x9f\xa8N\xe2\x9f\xa9), \xe2\x9f\xa8\xe1\x96\xb4\xe2\x9f\xa9 we (fra \xe2\x9f\xa8\xcf\x9c\xe2\x9f\xa9). Det er ogs\xc3\xa5 et antall distinkte endeformer. De fire vokalposisjonene brukes for de tre vokalene og \xc3\xa9n diftong i blackfoot. Skriften brukes ikke lenger i dag."