b'\n_START_ARTICLE_\nPaul Benjamin Vogt\n_START_SECTION_\nFamilie\n_START_PARAGRAPH_\nBenjamin Vogt, som han kalte seg, var s\xc3\xb8nn av statsr\xc3\xa5d Niels Vogt, bror av pressemannen Nils Vogt og tremenning av professor Johan Vogt, lege Ragnar Vogt og dikteren Nils Collett Vogt.\n_START_SECTION_\nPressemann, jurist og h\xc3\xb8yrepolitiker\n_START_PARAGRAPH_\nVogt, som tilh\xc3\xb8rte en konservativ embetsmannsfamilie, tok examen artium ved Kristiania katedralskole i 1880. Han studerte s\xc3\xa5 jus ved Det kongelige Frederiks universitet i Kristiania og gikk ut som cand.jur. i 1885. Der var han formann og redakt\xc3\xb8r i Det Norske Studentersamfund. I \xc3\xa5rene 1886\xe2\x80\x9390 var han s\xc3\xa5 redakt\xc3\xb8r i Christianssands Tidende, som han utviklet til den ledende h\xc3\xb8yreavisen p\xc3\xa5 S\xc3\xb8rlandet. Vogt gikk tidlig inn i politisk arbeide, og var 1892\xe2\x80\x9397 sekret\xc3\xa6r for H\xc3\xb8yres sentralstyre. Han vendte deretter tilbake til redakt\xc3\xb8rgjerningen, og var 1898\xe2\x80\x931900 politisk redakt\xc3\xb8r i det konservative Morgenbladet. Fra 1900 til 1903 praktiserte Vogt som overrettssakf\xc3\xb8rer, f\xc3\xb8r han i 1903 tr\xc3\xa5dte inn som statsr\xc3\xa5d i Hagerups koalisjonsregjering. Den f\xc3\xb8rste perioden var han medlem av statsr\xc3\xa5dsavdelingen i Stockholm. Fra 1. september var han sjef b\xc3\xa5de for Departementet for utenrikske saker, handel, sj\xc3\xb8fart og industri og for Revisjonsdepartementet. Regjeringen Hagerup gikk av 13. mars 1905, og Vogt med den.\n_START_SECTION_\nUnionskrisen 1905\n_START_PARAGRAPH_\nSommeren 1905 fungerte Benjamin Vogt som den norske regjeringens sendemann i Stockholm. Hans oppgave var \xc3\xa5 sondere de svenske vilk\xc3\xa5rene for \xc3\xa5 godta en unionsoppl\xc3\xb8sning. Han var deretter en av de fire delegerte til forhandlingene i Karlstad i september 1905.\n_START_SECTION_\nDiplomat\n_START_PARAGRAPH_\nDa unionskrisen var l\xc3\xb8st p\xc3\xa5 fredelig vis i 1906 ble Vogt Norges f\xc3\xb8rste sendemann i Stockholm. I 1910 sto han for tur til \xc3\xa5 bli doyen i diplomatkorpset i byen. Den ublodige norske \xc2\xabrevolusjonen\xc2\xbb i 1905 var enn\xc3\xa5 et s\xc3\xa5rt punkt i Sverige, og Utenriksdepartementet fryktet derfor at denne forfremmelsen ville bli tatt ille opp. Det ble av den grunn besluttet \xc3\xa5 foreta en omrokering av Norges ministre i utlandet. Vogt skulle sendes til Berlin. Ministeren der, von Ditten, skulle overta i London, som akkurat var blitt ledig. Dette ble imidlertid stoppet av den tyske keiseren Wilhelm, som mente at \xc3\xa5 sende von Ditten til London ville se ut som en forfremmelse og gi inntrykk av at Berlin ikke var en like god postering som London. Det tyske utenriksdepartementet  ga derfor Norge underh\xc3\xa5nden beskjed om at en slik utnevnelse ville v\xc3\xa6re uholdbar. Det hele endte med at Vogt m\xc3\xa5tte ta posten i London i stedet. P\xc3\xa5 den annen side var London p\xc3\xa5 den tiden Norges st\xc3\xb8rste og viktigste utenriksstasjon. _NEWLINE_Benjamin Vogt var mellom 1910 og 1934 norsk minister i London. Han hadde en sv\xc3\xa6rt vanskelig stilling, som representant for det n\xc3\xb8ytrale Norge i Storbritannia under f\xc3\xb8rste verdenskrig. Storbritannia satte flere ganger Norge under hardt press for \xc3\xa5 hindre at landet handlet med Tyskland. Han fikk ogs\xc3\xa5 en for Norge sv\xc3\xa6rt pinlig sak i fanget, da kunstmaleren og journalisten Alfred Hagn i 1917 ble arrestert av britisk sikkerhetspoliti og siktet for \xc3\xa5 v\xc3\xa6re en tysk spion. Hagn ble d\xc3\xb8mt til d\xc3\xb8den, men etter et omfattende og dyktig p\xc3\xa5virkningsarbeid bak kulissene av Vogt og hans personell, ble Hagn til slutt ben\xc3\xa5det. Vogt ble i sin samtid anerkjent for \xc3\xa5 ha gjort en god jobb i denne vanskelige situasjonen. Han gikk av i 1934, ett \xc3\xa5r ut etter pensjonsalder. Deretter praktiserte han en periode som advokat i Oslo._NEWLINE_Vogt var ved flere anledninger dommer i internasjonale voldgiftssaker. Han var i 1926 delegert til Folkeforbundet. Under Gr\xc3\xb8nlandssaken 1932\xe2\x80\x9333 var han midlertidig dommer ved den internasjonale domstolen i Haag, hvor han 1933 ble fast dommer.\n_START_SECTION_\nPersonlighet\n_START_PARAGRAPH_\nBenjamin Vogt ble beskrevet som den f\xc3\xb8dte diplomat. Han kom fra en embetsmannsslekt, passet p\xc3\xa5 formalitetene, men var ogs\xc3\xa5 hjemme i de uformelle sosiale rommene; i private samtaler, p\xc3\xa5 herreklubbene og ikke minst i alle slags selskapeligheter. Han fant seg derfor snart godt til rette i London, og ble godt likt av det britiske embetsverket, noe som kom godt med i de vanskelige sakene han tok h\xc3\xa5nd om.'