b"\n_START_ARTICLE_\nArnulf av Det tysk-romerske rike\n_START_SECTION_\nTidlig liv\n_START_PARAGRAPH_\nArnulf var den illegitime s\xc3\xb8nnen til Karloman av Bayern  og sin elskerinne Liutswind (som kan ha v\xc3\xa6rt s\xc3\xb8ster av Ernst, greve av bayerske Nordgau i omr\xc3\xa5det Oberpfalz, eller kanskje borggreve av Passau i henhold til andre kilder. Etter at Arnulf ble f\xc3\xb8dt giftet faren seg, kanskje f\xc3\xb8r 861, men en datter av den samme grev Ernst, men som d\xc3\xb8de etter 8. august 879. Ettersom det er hovedsakelig vestfrankiske historiografi som omtaler Arnulf som f\xc3\xb8dt utenfor ekteskap, er det mulig at to kvinnene faktisk er den ene og samme person og ved at Karloman giftet seg med Arnulfs mor faktisk betyr at han var f\xc3\xb8dt innenfor ekteskapet og var en legitim s\xc3\xb8nn._NEWLINE_Arnulf ble gitt styret over hertugd\xc3\xb8mmet K\xc3\xa4rnten, en frankisk vasallstat og etterf\xc3\xb8lgerrike av fyrsted\xc3\xb8mmet Karantania, av sin far Karloman. Det skjedde etter at Karloman ble forsont med sin egen far, kong Ludvig den tyske, og gjort til konge av hertugd\xc3\xb8mmet Bayern._NEWLINE_Arnulf tilbrakte barndommen i Mosaburch, antagelig Moosburg i K\xc3\xa4rnten, noen f\xc3\xa5 mil unna en av de keiserlige residenser, det karolingiske Kaiserpfalz ved Karnburg, som hadde v\xc3\xa6rt boligen til fyrstene i K\xc3\xa4rnten. Arnulf holdt sitt sete her og fra senere hendelser kan det synes som at folket i K\xc3\xa4rnten forholdet seg til ham som deres egen hertug. Senere, etter at han hadde blitt kronet som konge av \xc3\x98stfrankerriket gjorde han om sitt gamle territorier i K\xc3\xa4rnten til et grenseomr\xc3\xa5de for hertugd\xc3\xb8mmet Bayern.\n_START_SECTION_\nRegional hersker\n_START_PARAGRAPH_\nEtter kong Karloman ble uf\xc3\xb8r etter et slagtilfelle i 879, arvet Ludvig den yngre Bayern, Karl den tykke ble gitt kongeriket Italia, og Arnulf ble bekreftet som hertug i K\xc3\xa4rnten i en avtale med Karloman. Imidlertid ble Bayern allerede mer eller mindre styrt av Arnulf, og hadde beviselig styrt Bayern i l\xc3\xb8pet av sommeren og h\xc3\xb8sten 879 mens hans far arrangerte sin etterf\xc3\xb8lgelse. Han ble ogs\xc3\xa5 gitt \xc2\xabPannonia\xc2\xbb, i henhold til kr\xc3\xb8niken Annales Fuldenses, eller \xc2\xabCarantanum\xc2\xbb i henhold til Regino av Pr\xc3\xbcm. Delingen av riket ble bekreftet i 880 etter Karlomans d\xc3\xb8d._NEWLINE_Da Engelschalk II av Pannonia gjorde oppr\xc3\xb8r i 882 mot Aribo, markgreve av Pannonia, og utl\xc3\xb8ste det den s\xc3\xa5kalte vilhelminerkrigen. Engelschalk  fikk han st\xc3\xb8tte fra Arnulf og aksepterte hans og hans brors underkastelse (br\xc3\xb8drene ble kalt \xc2\xabvilhelmerne\xc2\xbb). Det \xc3\xb8dela Arnulfs forhold til sin onkel Karl den tykke og plasserte ham i krig med Svatopluk av M\xc3\xa4hren. Pannonia ble invadert, men Arnulf nektet \xc3\xa5 gi opp de unge vilhelmerne og han inngikk ikke en fredsavtale med Svatopluk f\xc3\xb8r sent i 885 p\xc3\xa5 en tid da herskeren Svatopluk var blitt lojal til keiseren. Krigen \xc3\xb8dela muligens Arnulfs h\xc3\xa5p om \xc3\xa5 etterf\xc3\xb8lge Karl den tykke.\n_START_SECTION_\nKonge av \xc3\x98stfrankerriket\n_START_PARAGRAPH_\nI 881 hadde paven besluttet \xc3\xa5 krone Karl den tykke som keiser. Det hadde mest \xc3\xa5 gj\xc3\xb8re med at Karl allerede hadde kontroll over det meste av nordlige Italia og paven trengte beskyttelse i tilfelle vatekanstatene ble truet av sine naboer, s\xc3\xa6rlig den ambisi\xc3\xb8se Guido III av Spoleto. Karl aksepterte tittelen, men kom aldri tilbake til s\xc3\xb8rlige Italia. Problemet var at Karl den tykke var ingen kriger, og ville neppe komme til Italia for \xc3\xa5 beskytte paven, selv om det var hensikten med keisertittelen. Karl den tykke var i utgangspunktet en yngre bror uten utsikt til \xc3\xa5 arve noe som helst, men tilfeldigheter f\xc3\xb8rt til at innen 882 d\xc3\xb8de to frankiske konger hver for seg av naturlige \xc3\xa5rsaker, en tredje d\xc3\xb8de p\xc3\xa5 jakt, og deres respektive frankiske riker ble lagt til kongeriket til den gjenv\xc3\xa6rende arvingen. Tilfeldighet og skjebne forente de adskilte delene til det gamle riket. Men Karl den tykke, svak og uten noe legitim arving, og heller ingen planer for sitt store rike, havnet umiddelbart i problemer. I 885 ble det \xc3\xb8kte problemer med vikingangrep og Ludvig var ute av stand til \xc3\xa5 gj\xc3\xb8re noe med det._NEWLINE_Arnulf tok en lederrolle i \xc3\xa5 f\xc3\xa5 avsatt sin onkel, Karl den tykke. Han marsjerte  med h\xc3\xa6r inn i frankisk omr\xc3\xa5de, og med st\xc3\xb8tte fra den frankiske adelen innkalte Arnulf et r\xc3\xa5dsm\xc3\xb8te ved Tribur og avsatte onkelen i november 887 under trusselen av milit\xc3\xa6r makt. I m\xc3\xb8te med denne fiendtligheten valgte Karl \xc3\xa5 g\xc3\xa5 frivillig , men ikke uten \xc3\xa5 ha refset sin nev\xc3\xb8 for hans forr\xc3\xa6deri og krevd noen f\xc3\xa5 kongelige residenser i Schwaben, noe Arnulf innr\xc3\xb8mmet ham og hvor han levde sine siste m\xc3\xa5neder. Hans vilje til \xc3\xa5 g\xc3\xa5 av og oppgi sine titler som konge og keiser var knyttet til hans helse: han slet med en alvorlig lidelse i hodet og gjennomgikk en trepanasjon (\xc3\xa5pne skallen operativt) for \xc3\xa5 slippe unna smerter. Han d\xc3\xb8de i januar 888, kun noen f\xc3\xa5 m\xc3\xa5neder etter at han abdiserte._NEWLINE_Etter at Arnulf hadde utmerket seg i krigen mot slaverne, valgte adelen i \xc3\x98stfrankerriket ham som konge. Riket smuldret opp i enda mindre deler enn f\xc3\xb8r: Arnulf ble konge av \xc3\x98stfrankerriket og Lotharingia, Odo av Vestfrankerriket, Province, og Burgund valgte deres egne konger. Striden om tittelen som romersk keiser, og ble utkjempet mellom to italienske adelsmenn: Guido III av Spoleto og Berengar av Friuli._NEWLINE_Som alle tidlige germanske herskere var Arnulf ogs\xc3\xa5 tungt involvert i kirkelige disputter. Ved r\xc3\xa5dsm\xc3\xb8tet i Tribur i 895 ledet han en strid mellom bisped\xc3\xb8mmene Bremen, Hamburg og K\xc3\xb6ln over deres respektive autoritet, og hvor Bremen og Hamburg forble et kombinert bisped\xc3\xb8mme, uavhengig av K\xc3\xb6ln erkebisped\xc3\xb8mme._NEWLINE_Arnulf var mer en kriger enn en forhandler. I 890 bekjempet han med hell slaverne i Pannonia. Tidlig eller i midten av 891 invaderte vikinger Lotharingia og knuste en \xc3\xb8stfrankisk h\xc3\xa6r ved Maastricht. Ved det p\xc3\xa5f\xc3\xb8lgende slaget ved Leuven i Lotharingia i september 891, i henhold til Annales Fuldenses, klarte Arnulf \xc3\xa5 sl\xc3\xa5 tilbake vikingene og i all vesentlighet forhindret flere angrep fra denne fronten i Nederlandene. Annales Fuldenses hevdet at det l\xc3\xa5 s\xc3\xa5 mange like igjen etter nordboerne at de blokkerte elvens str\xc3\xb8m. Etter denne seieren fikk Arnulf bygget en nye festning p\xc3\xa5 en \xc3\xb8y i elven Dijle. Den ble kalt for Luvanium p\xc3\xa5 latin, lokalt for Lovon.\n_START_SECTION_\nInnblanding i Vestfrankerriket\n_START_PARAGRAPH_\nEtter at Karl den tykke var d\xc3\xb8d dro Arnulf fordel av problemene i Vestfrankerriket ved \xc3\xa5 sikre seg omr\xc3\xa5det Lotharingia. Han gjorde det i 895 til et kongerike for sin utenomekteskapelige s\xc3\xb8nn Zwentibold og som s\xc3\xb8nnen styrte fram til sin d\xc3\xb8d i 900. I 889 st\xc3\xb8ttet Arnulf kravet til Ludvig den blinde til kongeriket Provence etter \xc3\xa5 ha mottatt en personlig appell fra Ludvigs mor Ermengard, som kom for \xc3\xa5 m\xc3\xb8te Arnulf ved Forchheim i mai 889._NEWLINE_Ved \xc3\xa5 anerkjenne Arnulfs framst\xc3\xa5ende posisjon, aksepterte i 888 formelt kong Odo i Paris Arnulfs overherred\xc3\xb8mme. I 893 endret Arnulf sin st\xc3\xb8tte fra Odo og til Karl den enfoldige etter \xc3\xa5 ha blitt overtalt av Fulk, erkebiskopen av Reims, om at det var i hans beste interesser. Arnulf dro fordeler av den p\xc3\xa5f\xc3\xb8lgende striden mellom Odo og Karl ved \xc3\xa5 overta flere omr\xc3\xa5der fra Vestfrankerriket. Ved et tidspunkt ble Karl den enfoldige tvunget til \xc3\xa5 flykte til Arnulf og be om hans beskyttelse. Arnulfs innbland tvang snart pave Formosus til \xc3\xa5 bli involvert da han var bekymret for at et delt og krigstrett Vestfrankerriket ville bli et lett bytte for vikingene._NEWLINE_I 895 innkalte Arnulf b\xc3\xa5de Karl og Odo til sin residens i Worms. Karls r\xc3\xa5dgivere overbeviste ham om ikke \xc3\xa5 reise, og han sendte en representant i sitt sted. Odo m\xc3\xb8tte derimot personlig opp sammen med et stort f\xc3\xb8lge og med mange gaver til Arnulf. Rasende over at Karl unnlot \xc3\xa5 m\xc3\xb8te, \xc3\xb8nsket Arnulf Odo velkommen ved r\xc3\xa5dsm\xc3\xb8tet i Worms i mai 895, og st\xc3\xb8ttet p\xc3\xa5 nytt Odos krav til Vestfrankerrikets trone. Ved det samme r\xc3\xa5dsm\xc3\xb8tet kronet han sin illegitime s\xc3\xb8nn Zwentibold som konge av Lotharingia.\n_START_SECTION_\nKrig med M\xc3\xa4hren\n_START_PARAGRAPH_\nS\xc3\xa5 tidlig som 880 hadde Arnulf en utforming av Storm\xc3\xa4hren, og fikk den frankiske biskop Wiching av Nitra til \xc3\xa5 blande seg inn i misjonsaktiviteten til den \xc3\xb8stortodokse presten Methodios (bror av Kyrillos) med det m\xc3\xa5 \xc3\xa5 forhindre enhver fare for en forent M\xc3\xa4hren._NEWLINE_Arnulf greide ikke \xc3\xa5 erobre hele Storm\xc3\xa4hren i krigene for 892, 893, og 899, men han oppn\xc3\xa5dde en del suksess, s\xc3\xa6rlig i 895 da hertugd\xc3\xb8mmet B\xc3\xb6hmen br\xc3\xb8t ut av Storm\xc3\xa4hren og ble hans vasallstat. Han oppn\xc3\xa5dde en enighet med Bo\xc5\x99ivoj, hertug av B\xc3\xb6hmen, og landet ble s\xc3\xa5ledes fri for faren av en frankisk invasjon. I 893 eller 894 tapte antagelig Storm\xc3\xa4hren en del av sitt omr\xc3\xa5de til ham, omtrentlig det som i dag er vestlige Ungarn. Som bel\xc3\xb8nning ble Wiching hans kansler i 892. I hans fors\xc3\xb8k p\xc3\xa5 \xc3\xa5 erobre M\xc3\xa4hren inngikk Arnulf en form for allianse med madjarerne som hadde bosatt seg i Pannonia \xe2\x80\x94 omtrentlig dagens Ungarn \xe2\x80\x94og med deres hjelp ut\xc3\xb8vde han en form for kontroll over M\xc3\xa4hren.\n_START_SECTION_\nKonge av Italia og tysk-romersk keiser\n_START_PARAGRAPH_\nI Italia hadde Guido III av Spoleto og Berengar av Friuli kjempet over langobardenes jernkrone. Berengar hadde blitt kronet som konge i 887, men Guido ble deretter kronet i 889 som konge av Italia av pave Stefan V som beskyttet sine egne interesser. Deretter ble han i 891 kronet som tysk-romersk keiser. Det hadde kjennetegnene av en avtale: keisertittelen i bytte mot at Guido III lot vatikanstatene v\xc3\xa6re i fred. Mens pave Stefan V ga sin st\xc3\xb8tte til Guido, ga Arnulf all sin st\xc3\xb8tte til Berengar.  Berengar hadde ikke gitt opp sine h\xc3\xa5p om \xc3\xa5 bli konge. Han tok byen Pavia og erkl\xc3\xa6rte seg selv som rivaliserende konge._NEWLINE_I 893 sendte den nye paven, Formosus, som ikke hadde tillit til den nykronete Guido III og hans s\xc3\xb8nn, den fjorten \xc3\xa5r gamle Lambert II av Spoleto, sendte en ambassad\xc3\xb8r til Omuntesberch hvor Arnulf var i m\xc3\xb8te med Svatopluk av M\xc3\xa4hren, for \xc3\xa5 anmode Arnulf kom s\xc3\xb8rover og frigj\xc3\xb8re Italia. Arnulf gjennomf\xc3\xb8rte han den lange reisen  til Roma med sin h\xc3\xa6r. Han sendte sin s\xc3\xb8nn Zwentibold med en bayersk h\xc3\xa6r for \xc3\xa5 forenes med Berengar av Friuli. Sammen beseiret de Guido, men tok deretter imot penger for \xc3\xa5 forlate omr\xc3\xa5det, noe som skjedde p\xc3\xa5 h\xc3\xb8sten._NEWLINE_Da pave Formosus p\xc3\xa5 nytt anmodet Arnulf om \xc3\xa5 invadere, og lovte ham keiserkronen om han innf\xc3\xb8rte fred i Italia. Arnulf ledet en h\xc3\xa6r over Alpene tidlig i 894. I januar 894 falt Bergamo, og grev Ambrose, Guidos representant i byen, ble klynget opp i et tre ved byens port. Etter \xc3\xa5 ha erobret alt land nord for elven Po tvang Arnulf fram overgivelsen av Milano og fordrev deretter Guido ut av Pavia. Deretter lot han seg selv krone som konge av Italia. Arnulf dro ikke videre og hans soldater ble hemmet av sykdom. Guido trakk seg tilbake for \xc3\xa5 omgruppere p\xc3\xa5 et befestet sted ved elven Taro, men om h\xc3\xb8sten d\xc3\xb8de han plutselig der. Arnulf marsjerte nordover gjennom Alpene, men ble overfalt av Rudolf I av Burgund og det var bare med de st\xc3\xb8rste vanskeligheter at Arnulf klarte \xc3\xa5 komme seg over fjellkjeden. Som hevn beordret han sin s\xc3\xb8nn Zwentibold om \xc3\xa5 invadere og herje Burgund. I mellomtiden hadde Lambert og hans mor Ageltrude reist til Roma for f\xc3\xa5 pavens bekreftelse p\xc3\xa5 at han hadde arvet keisertittelen, men pave Formosus, som fortsatt ville ha Arnulf som keiser, nektet og Lambert ble isteden fengslet i Castel Sant'Angelo n\xc3\xa6r Vatikanet._NEWLINE_I september 895 ankom et nytt sendebud fra paven i Regensburg som anmodet Arnulf om hans st\xc3\xb8tte. I oktober satte Arnulf i gang et nytt krigstokt til Italia. Han krysset Alpene raskt og erobret p\xc3\xa5 nytt Pavia, men deretter var framdriften langsom da han sikret seg st\xc3\xb8tte blant adelen i Toscana. F\xc3\xb8rst grev Maginulf av Milano og deretter Walfred of Friuli og til sist ogs\xc3\xa5 markgreve Adalbert II av Toscana. Ved ankomsten til Roma var byens murer lukket og holdt av Ageltrude, enke etter Guido III og mor til Lambert. Arnulf tok byen med makt den 21. februar 896 og satte paven fri. Arnulf deretter hilst ved Ponte Milvio av det romerske senatet som eskorterte ham til Leoninemuren hvor han ble mottatt av pave Formosus ved trappene av kirken Santi Dodici Apostoli (\xc2\xabDe hellige tolv apostler\xc2\xbb). Lambert flyktet til sin fars hjemland i Speleto._NEWLINE_Den 25. februar 896 ledet paven kongen inn i Peterskirken, salvet og kronet ham som tysk-romersk keiser og hyllet ham som augustus. Han dro deretter videre til Sankt Paul utenfor murene, den st\xc3\xb8rste kirken etter Peterskirken, hvor han mottok hyllesten til folket og han sverget \xc2\xab\xc3\xa5 aldri overgi byen til Lambert eller hans mor Ageltrude.\xc2\xbb Arnulf forviste deretter to ledende senatorer til Bayern, Konstantin og Stefan, som hadde gitt hjelp til Ageltrude for \xc3\xa5 ta Roma. Arnulf etterlot en av sine vasaller til \xc3\xa5 holde Roma, og to uker senere marsjerte han mot Spoleto hvor Ageltrude hadde flyktet for \xc3\xa5 v\xc3\xa6re sammen med sin unge s\xc3\xb8nn. Seieren var innen rekkevidde da Arnulf ble rammet av et slag som delvis lammet ham. Det tvang ham til \xc3\xa5 avlyse krigstoktet mot Spoleto og reise tilbake til Bayern. Som vanlig i slike tilfeller fikk Ageltrude skylden for \xc3\xa5 ha forgiftet ham._NEWLINE_Arnulf beholdt makten i Italia kun s\xc3\xa5 lenge som han personlig var der. P\xc3\xa5 vei nordover stoppet han ved Pavia hvor han kronet siin illegitime s\xc3\xb8nn Ratold som underkonge av Italia og deretter etterlot han s\xc3\xb8nnen i Milano i et for\xc3\xb8k p\xc3\xa5 \xc3\xa5 opprettholde sin autoritet i Italia. Det samme \xc3\xa5ret d\xc3\xb8de pave Formosus og det ga Lambert sjansen \xc3\xa5 komme fra Spoleto og erkl\xc3\xa6re seg som konge av Italia. B\xc3\xa5de han og Berengar drepte Arnulfs myndighetspersoner i Italia som var blitt utnevnt, og tvang Ratold til flykte fra Milano til Bayern. Lambert tok Roma, krevde pavens kiste gravd opp, kledd i sine drakt og plassert bak et bord. Et kirkem\xc3\xb8te ford\xc3\xb8mte den avd\xc3\xb8de paven, hans kledning revet ham, tre fingre kappet av, et sigende de han hadde benyttet for velsignet folket i Roma, og deretter ble liket kastet elven Tiber. Kirkem\xc3\xb8tet ble senere kalt for Synodus Horrenda, \xc2\xabkadaverets domstol\xc2\xbb.  Lambert marsjerte nordover og gjorde en avtale med Berengar. Lambert skulle herske over s\xc3\xb8rlige Italia og Berengar den nordlige delen. Avtalen ble sikret ved at Lambert giftet seg med Berengars datter Gisela, men Lambert d\xc3\xb8de kun noe m\xc3\xa5neder senere, kun 18 \xc3\xa5r gammel, ved at han falt av hesten og brakk nakken. En annen redegj\xc3\xb8relse av den samme hendelsen hevdet at han ble myrdet, og uansett tilfelle gjorde det mulig for Berengar p\xc3\xa5 nytt \xc3\xa5 erkl\xc3\xa6re seg som Italias konge.\n_START_SECTION_\nDe siste \xc3\xa5rene\n_START_PARAGRAPH_\nEtter 896 forhindret Arnulfs d\xc3\xa5rlige helse \xc3\xa5 regjere og ta seg av problemene i riket. Foruten slaget hadde han pediculosis pubis, flatlus, en hudparasitt som manifesterte seg som en infeksjon p\xc3\xa5 \xc3\xb8yelokkene. Italia hadde g\xc3\xa5tt tapt, angripere fra M\xc3\xa4hren og madjarere angrep jevnlig hans landomr\xc3\xa5der, og Lotharingia var det oppr\xc3\xb8r mot Zwentibold. Han var ogs\xc3\xa5 plaget av \xc3\xb8kende vold og maktkamper mellom den frankiske lavadelen._NEWLINE_Den 8. desember 899 d\xc3\xb8de Arnulf ved Ratisbonin i dagens Bayern. Han ble gravlagt ved klosterkirken Sankt Emmeram, i dag kjent som Schloss Thurn und Taxis, palasset til fyrstene av Thurn und Taxis._NEWLINE_Han ble etterfulgt som konge av \xc3\x98stfrankerriket av sin eneste legitime s\xc3\xb8nn med sin hustru Ota (d\xc3\xb8de 903), Ludvig barnet. Etter at Ludvig d\xc3\xb8de i 911 kun 17 eller 18 \xc3\xa5r gammel, opph\xc3\xb8rte den \xc3\xb8stfrankiske grenen av karolingernes dynasti \xc3\xa5 eksistere. Arnulf hadde f\xc3\xa5tt adelen til \xc3\xa5 anerkjenne hans illegitime s\xc3\xb8nner Zwentibold og Ratold som sine etterf\xc3\xb8lgere. Zwentibold, som han hadde gjort til konge av Lotharingia i 895, fortsatte \xc3\xa5 styre der, mislikt av de fleste, fram til 900 da han ble myrdet."