b"\n_START_ARTICLE_\nCharles-Henri Sanson\n_START_SECTION_\nBakgrunn\n_START_PARAGRAPH_\nCharles-Henri Sanson var eldste s\xc3\xb8nn av Charles-Jean-Baptiste Sanson (1719\xe2\x80\x931778) og hans f\xc3\xb8rste hustru Madeleine Tronson. _NEWLINE_Han nedstammet fra en skarpretterfamilie som opprinnelig var fra Skottland og slo seg ned i Abbeville i Picardie i Frankrike og innehadde viktige embeder der. \xc3\x89n gren av familien ut\xc3\xb8vde fra 1688 skarpretterembedet i Paris og Versailles: Charles-Louis Sanson (1635\xe2\x80\x931707), en etterkommer av kartografen Nicolas Sanson, var i 1662 l\xc3\xb8ytnant i Marquis de La Boissi\xc3\xa8res regiment. Han giftet seg i 1675 med Marguerite Jou\xc3\xabnne (d\xc3\xb8d 1681), datter av skarpretteren i Rouen, Pierre Jou\xc3\xabnne. Han m\xc3\xa5tte avslutte sin milit\xc3\xa6re l\xc3\xb8pebane og kom som enkemann i 1687 til Paris. _NEWLINE_Den 24. september 1688 overtok han det parisiske skarpretterembede etter Nicolas Levasseur, og giftet seg i 1699 med  Jeanne-Ren\xc3\xa9e Dubut. S\xc3\xb8nnen av f\xc3\xb8rste ekteskap, Charles Sanson (f\xc3\xb8dt 1681, d\xc3\xb8d 25. september 1726), innehadde s\xc3\xa5 embedet fra 1707 til 1726 og giftet seg i 1707 med Anne-Marthe Dubut. Hans etterf\xc3\xb8lger ble s\xc3\xb8nnen Charles-Jean-Baptiste Sanson. Under hans mindre\xc3\xa5righet (i 7 \xc3\xa5r) representerte hans mor og hennes annen ektemann, Fran\xc3\xa7ois Prudhomme, som \xc2\xabregent\xc2\xbb (r\xc3\xa9gent, offisiell fransk tittel for en interimb\xc3\xb8ddel) til 1739._NEWLINE_Charles-Henri Sanson ble til \xc3\xa5 begynne med oppdratt p\xc3\xa5 klosterskolen i Rouen. Men i 1753, da han var 14 \xc3\xa5r, ble det ved en indiskresjon fra en far av en annen elev, som ved et bes\xc3\xb8k gjenkjente Charles-Henris far som skarpretter. Til skolelederens beklagelse m\xc3\xa5tte Charles-Henri forlate skolen som ville hegne om sitt rykte.  Charles-Henri fikk deretter privatundervisning og studerte senere ved universitetet i Leiden for \xc3\xa5 bli lege. Han hyste en s\xc3\xa6rlig motvilje mot det embede som gikk i arv i familien.\n_START_SECTION_\nSkarpretter\n_START_PARAGRAPH_\nEtter at faren ble delvis lam og etter p\xc3\xa5trykk fra farmoren, Anne-Marthe Sanson, avbr\xc3\xb8t Charles-Henri sitt medisinstudium og tiltr\xc3\xa5dte i 1754 som b\xc3\xb8ddel for \xc3\xa5 sikre familiens livsunderhold. Som b\xc3\xb8ddel (bourreau) ble han kjent som \xc2\xabMonsieur de Paris\xc2\xbb \xe2\x80\x93 \xc2\xabHerren fra Paris\xc2\xbb (med undertonen \xc2\xaben viss herre fra Paris\xc2\xbb). _NEWLINE_Den 10. januar 1765 giftet Sanson seg med sin annen hustru, den seks \xc3\xa5r eldre Marie-Anne Jugier. De fikk to s\xc3\xb8nner, Henri (1767\xe2\x80\x931830), som ble hans offisielle etterf\xc3\xb8lger, og Gabriel (1769\xe2\x80\x931792), som ogs\xc3\xa5 ble medhjelper ved henrettelser._NEWLINE_I 1757 assisterte Charles-Henri Sanson sin onkel, Nicolas-Charles-Gabriel Sanson (1721\xe2\x80\x931795, skarpretteren i Reims) ved den ekstremt grusomme lemlestelsen og henrettelsen av kongeattentatsmannen Robert Fran\xc3\xa7ois Damiens. Onkelen sluttet deretter i tjenesten._NEWLINE_Sanson fikk s\xc3\xa5 den blodr\xc3\xb8de kappen i 1778, dette arvelige levebr\xc3\xb8det som ex\xc3\xa9cuteur des hautes oeuvres de Paris etter faren Charles-Jean-Baptiste. Han ut\xc3\xb8vde embedet b\xc3\xa5de under monarkiet, og under den franske revolusjon, frem til 1795. Det overveiende flertall av henrettelsene ble utf\xc3\xb8rt av Sanson assistert av inntil seks hjelpere. _NEWLINE_Han gjennomf\xc3\xb8rte 2918 halshugginger, hvorav et av ofrene var kong Ludvig XVI, selv om han personlig var tilhenger av monarkiet. Dronning Marie Antoinette ble halshugd av hans s\xc3\xb8nn Henri, som de facto utf\xc3\xb8rte farens arbeide fra 1793  - selv overvar han bare henrettelsene. _NEWLINE_Da giljotinen ble lansert, s\xc3\xa5 Charles-Henri p\xc3\xa5 det som et fremskritt. Han var med p\xc3\xa5 \xc3\xa5 f\xc3\xa5 den tatt i bruk som standardmetode ved henrettelser. Etter at Joseph-Ignace Guillotin offentlig foreslo at denne Antoine Louis' nye henrettelsemaskinen skulle taes i bruk, leverte Sanson et memorandum til den lovgivende forsamling som ble tillagt stor vekt p\xc3\xa5 grunn av skarpretterens s\xc3\xa6rlige sakkunnskap. Sanson, som eide og vedlikeholdte alt sitt eget utstyr, argumenterte overbevisende for at flerhenrettelser var for krevende ved bruk av de gamle metoder. Den (relativt) lette vekt p\xc3\xa5 redskapene gjorde dem s\xc3\xa5rbare ved hyppig bruk; kostnadene for reparasjoner og vedlikehold ville bli umulig h\xc3\xb8ye (en urimelig byrde for skarpretterens \xc3\xb8konomi, fremholdt han). Dessuten, og enda verre, ble den fysiske belastningen s\xc3\xa5pass stor at det kunne inntreffe uhell, og at de som skulle henrettes kunne da v\xc3\xa6re henfalne til desperate handlinger under de da langt uttrykte og uberegnelige prosedyrer._NEWLINE_Med giljotinen ble en rekke prominente revolusjon\xc3\xa6re henrettet, som for eksempel Georges Danton, Camille Desmoulins, Maximilien de Robespierre og Antoine de Saint-Just. Charles-Henri Sanson var godt forn\xc3\xb8yd over at de var blitt d\xc3\xb8mt til d\xc3\xb8den._NEWLINE_I 1795 gikk embedet ogs\xc3\xa5 offisielt videre til hans s\xc3\xb8nn Henri.\n_START_SECTION_\nFalske memoarer\n_START_PARAGRAPH_\nSanson ble kjent gjennom memoarer, som var falske, utgitt i hans navn (1829 av Lh\xc3\xa9ritier de l'Ain, 1830 av A. Gr\xc3\xa9goire, psevdonym for V. Lombard, 1862-63 av M. d'Olbreuze). _NEWLINE_De f\xc3\xa5 fullt p\xc3\xa5litelige fakta som utgj\xc3\xb8r sannhetens kjerne i de mange romantiske fortellingene om Samson, ble sammenstilt av Georges Len\xc3\xb4tre i La guillotine pendant la revolution (1893)."