b'\n_START_ARTICLE_\nMiddelalderballade\n_START_PARAGRAPH_\nMiddelalderballader er betegnelsen p\xc3\xa5 en gruppe av de eldste folkevisene. Middelalderballadene er imidlertid ikke middelalderske p\xc3\xa5 samme m\xc3\xa5ten som de islandske \xc3\xa6ttesagaene. Den eldste norske balladen som er bevart, er fra 1612 (Friarferdi til Gj\xc3\xb8tland), og det finnes ingen sikre kilder p\xc3\xa5 at balladene fantes i middelalderen. Man regner likevel med at genren kan ha oppst\xc3\xa5tt s\xc3\xa5 tidlig som p\xc3\xa5 1300-tallet. Innholdet i visene tyder p\xc3\xa5 middelalder; religionen er f\xc3\xb8rreformatorisk katolisisme, og de historiske balladene forteller om hendelser eller personer fra omkring 1300. Visa om Falkvor Lommansson forteller om et bruderov som skjedde i 1288._NEWLINE_Da folkeminnesamlerne begynte \xc3\xa5 skrive ned norske folkeviser fra 1840, var det disse visene de interesserte seg for, og begrepet folkeviser ble brukt spesifikt om disse eldste visene. Landstads Norske Folkeviser fra 1854 inneholder riktignok en gruppe Nyere Viser af blandet Indhold, men i Moltke Moes og Knut Liest\xc3\xb8ls utgaver av Norske folkeviser er det bare middelalderballader det er snakk om._NEWLINE_I tradisjonsmilj\xc3\xb8ene hadde denne visegruppa ikke noe spesielt navn, men i noen tilfeller er de blitt kalt kjempeviser etter Peder Syvs nyutgave av Hundreviseboka. Denne gikk under navnet Kjempeviseboka._NEWLINE_P\xc3\xa5 1960-tallet begynte man \xc3\xa5 bruke folkevisebegrepet p\xc3\xa5 en m\xc3\xa5te som omfattet langt flere visegrupper: skillingsviser, arbeidssanger, nidviser og s\xc3\xa5 videre I England og USA hadde man lenge brukt begrepet Folk Song p\xc3\xa5 en slik m\xc3\xa5te. Dermed m\xc3\xa5tte de nordiske folkloristene finne et nytt ord p\xc3\xa5 denne eldste gruppen av folkeviser. Man valgte ballade som var etablert b\xc3\xa5de i engelsk, tysk og fransk. Riktignok blir ogs\xc3\xa5 dette ordet brukt om episke viser generelt. P\xc3\xa5 engelsk snakker man for eksempel om Industrial Ballads, som ogs\xc3\xa5 kan omfatte rallarviser. Derfor valgte man \xc3\xa5 kalle disse visene middelalderballader. P\xc3\xa5 engelsk kaller man disse eldste folkevisene for Child Ballads etter den amerikanske professor Francis James Child som gav ut standardutgaven av de engelske og skotske balladene._NEWLINE__NEWLINE_I Danmark bruker man fremdeles folkevise om middelalderballader.\n_START_SECTION_\nOpphav\n_START_PARAGRAPH_\nOpphavet til middelalderballaden er omdiskutert, men en popul\xc3\xa6r teori g\xc3\xa5r ut p\xc3\xa5 at balladens oppkomst er knyttet til hoffet til kong H\xc3\xa5kon V Magnusson i Oslo sent p\xc3\xa5 1200-tallet, og oppsto som resultat av et kulturm\xc3\xb8te mellom kontinental, fransk ridderdiktning og norske tradisjoner. Ved hoffet til H\xc3\xa5kon H\xc3\xa5konson begynte man \xc3\xa5 oversette franske versromaner til norr\xc3\xb8nt, men oversettelsene hadde sagaform. Det var f\xc3\xb8rst H\xc3\xa5kon V Magnussons dronning Eufemia som fikk oversatt ridderdikting til bundet form. De tre diktene som blir kalt Eufemiavisene (Herr Ivan lejonriddaren (1303), Hertig Fredrik av Normandie (1308) og Flores och Blanzeflor (1312)) har svensk spr\xc3\xa5kdrakt. Denne litteraturen ser ut til \xc3\xa5 v\xc3\xa6re middelalderballadens litteratuthistoriske kontekst._NEWLINE_Ballade betyr dansevise (latinsk ballare betyr \xc3\xa5 danse), men siden ordet ikke ble brukt om disse visene f\xc3\xb8r ca. 1970, kan det ikke brukes som indikasjon p\xc3\xa5 at middelalderballadene var danseviser. Hypotesen om balladene som danseviser baserer seg p\xc3\xa5 at de har dansefunksjonen p\xc3\xa5 F\xc3\xa6r\xc3\xb8yene. Hulda Garborg importerte f\xc3\xa6r\xc3\xb8ydansen til Norge i 1902. Denne folkevisedansen ble s\xc3\xa6rlig spredd gjennom Noregs Ungdomslag\n_START_SECTION_\nForm\n_START_PARAGRAPH_\nBalladestrofen kan ha fire linjer som rimer p\xc3\xa5 andre og fjerde, med en fri versrytme, se stev. Men vanligvis er balladen tolinjet, og kan ha omkved (refreng) mellom og etter selve strofen (innsleng og ettersleng). Rytmen er fri, og melodien former seg etter teksten. Til forskjell fra den eldre eddadiktningens stavrim har balladen enderim. Bare reint unntaksvis er rimet fullrim; det normale er vokalrim (assonans).\n_START_SECTION_\nInnsamlingsarbeidet\n_START_PARAGRAPH_\nMiddelalderballadene ble etterhvert sunget som episke viser, og med tiden fortrengt av andre musikalske sjangre. Da nasjonalromantikken kom, ble innsamlerne, spesielt de som kjente bygdelivet, oppmerksomme p\xc3\xa5 visene, og skrev mange av dem ned. De fleste variantene og det best bevarte balladematerialet fant man i Telemark, der visene ble samlet og katalogisert av Olea Cr\xc3\xb8ger og Magnus Brostrup Landstad._NEWLINE_Landstad ga ut sin store samling Norske Folkeviser i 1853. Denne samlingen, mest fra Telemark, regnes i dag som sv\xc3\xa6rt sentral i innsamlingen av norsk folketradisjon. I forordet skriver Landstad at han f\xc3\xb8ler han \xc2\xabredder skatter ut av et brennende hus\xc2\xbb. Han mente disse balladene ble reddet i siste liten. Mange av informantene var gamle, og de yngre hadde ikke s\xc3\xa5 stor interesse av dette stoffet._NEWLINE_Et tilsvarende arbeid ble gjort i Valdres av skolel\xc3\xa6reren Andres Eivindsson Vang. Ogs\xc3\xa5 i Sol\xc3\xb8r ble det dokumentert en levende balladetradisjon, i dag mest ivaretatt av Sinikka Langeland.'