b"\n_START_ARTICLE_\nGeorges Duhamel\n_START_SECTION_\nBakgrunn\n_START_PARAGRAPH_\nDuhamel begynte \xc3\xa5 studere medisin i 1902 og utf\xc3\xb8rte under f\xc3\xb8rste verdenskrig som kirurg mer ebn 1500 operasjoner.\n_START_SECTION_\nForfatter\n_START_PARAGRAPH_\nSammen med Charles Vildrac, Jules Romains med flere grunnla han det kunstneriske kollektivet L'Abbaye, hvis medlemmar kalte seg unanimiester etter Romains diktsamling La vie unanime. Kretsens kunstneriske program gikk f\xc3\xb8rst og fremst ut p\xc3\xa5 \xc3\xa5 erstatte den individuelle psykologien med en kollektiv ved \xc3\xa5 skildre ikke det egenarted personlige men den felles gruppebevissthet hos mennesket._NEWLINE_For Duhamel selv var imidlertid disse teorier et forbig\xc3\xa5ende eksperiment, som knapt satte noen dypere spor i hans f\xc3\xb8rste diktsamlinger, Des legendes, des batailes (1907), L'himme en t\xc3\xaate (1909), og Selon ma loi (1910). Etter et par skuespill, blant annet La lumi\xc3\xa8re (1911), og noen litteraturkritiske essayer utgav han under krigen de to krigsb\xc3\xb8ker, som fremfor alt gjorde hans navn kjent: La vie des martyrs (1917, utgitt under pseudonymet Denis Th\xc3\xa9venin) og Civilisation (1918, bel\xc3\xb8nnet med Prix Goncourt). De inneholder korte novellistiske notater fra krigslasarettene og er i all sin knappe og n\xc3\xb8ktere tone en av de skarpeste og mest indignerte protester mot krigen som til da var skrevet._NEWLINE_Samme universelle menneskekj\xc3\xa6rlighet kom til \xc3\xa5 prege ogs\xc3\xa5 Duhamels fortsatte liv og forfatterskap. Blant annet var han etter kriget en av de ivrigste forkjempere for \xc3\xa5 atter knytte \xc3\xa5ndelige forbindelsesb\xc3\xa5nd med de tidligere fiender._NEWLINE_Blant hans mange senere arbeider utmerkes fremst Confession de minuit (1920), Deux hommes (1924), og Journal de Salavin (1927). Blant \xc3\xb8vrige verk og skrifter kan nevnes La possession du monde (1922), der han framla sin livsfilosofi, samfunnssatiren Lettres au Patagon (1926), romanen La pierre d'Horeb, og novellesamlingene Les hommes abandonn\xc3\xa9s (1919) og Les sept derni\xc3\xa8res plaies (1928). _NEWLINE_Han ble innvalgt i Det franske akademi i 1935._NEWLINE_)"