b'\n_START_ARTICLE_\nSlaget om Storbritannia\n_START_SECTION_\nMellomkrigstiden og vinteren 1939\xe2\x80\x931940\n_START_PARAGRAPH_\nBlant strateger og eksperter p\xc3\xa5 luftkrig var det i mellomkrigstiden en allmenn oppfatning at \xc2\xabbombeflyet kommer alltid gjennom\xc2\xbb. Frykten for sv\xc3\xa6rt h\xc3\xb8ye d\xc3\xb8dstall ved bombeflyangrep var noe av bakgrunnen for den britiske statsminister Chamberlains senere s\xc3\xa5 utskjelte appeasement-politikk, hvor vestmaktene ga etter for Adolf Hitlers krav._NEWLINE_Utviklingen h\xc3\xb8sten 1939 gjorde ikke bildet lysere for Storbritannia og dets st\xc3\xb8ttespillere. Polen ble gradvis okkupert etter en m\xc3\xa5ned med harde kamper p\xc3\xa5 to fronter, og det tyske Luftwaffes \xc3\xb8deleggende bombing ble kjent gjennom tyske propagandafilmer. V\xc3\xa5ren og forsommeren 1940 ble ogs\xc3\xa5 Danmark, Norge, Benelux-landene og Frankrike h\xc3\xa6rtatt. Britiske tap av jagerfly under felttoget i Frankrike var skremmende. I mai og juni 1940 gikk 477 jagerfly tapt og 284 piloter ble drept.\n_START_SECTION_\nSommeren 1940\n_START_PARAGRAPH_\nEtter britenes evakuering fra Dunkerque og Frankrikes kapitulasjon etter slaget om Frankrike, sto Storbritannia mer eller mindre alene igjen i kampen mot Tyskland. St\xc3\xb8rre franske styrker var ogs\xc3\xa5 blitt evakuert fra Dunkerque, men sto forel\xc3\xb8pig uten effektiv ledelse og manglet v\xc3\xa5pen._NEWLINE_Den tyske diktatoren Adolf Hitlers hovedfokus var p\xc3\xa5 strategien overfor Sovjetunionen, og han h\xc3\xa5pet \xc3\xa5 unng\xc3\xa5 direkte kamper mot britene. Han trodde ogs\xc3\xa5 at Storbritannia ville inng\xc3\xa5 en v\xc3\xa5penstillstand. Selv om den britiske utenriksministeren, Halifax, og deler av landets politiske ledelse s\xc3\xa5 en fredsavtale med et stadig sterkere Tyskland som \xc3\xb8nskelig, avslo statsminister Winston Churchill og et flertall i regjeringen et fors\xc3\xb8k p\xc3\xa5 \xc3\xa5 f\xc3\xa5 til en avtale med Hitler. Churchill brukte i stedet sine kraftfulle talegaver til \xc3\xa5 p\xc3\xa5virke den britiske befolkningen til \xc3\xa5 motsette seg kapitulasjon og til \xc3\xa5 forberede landet p\xc3\xa5 en langvarig krig._NEWLINE_Den 11. juni 1940 forklarte \xc3\xb8verstkommanderende for Kriegsmarine, Gro\xc3\x9fadmiral (storadmiral) Erich Raeder, i et m\xc3\xb8te med Hitler at en tysk sj\xc3\xb8veis invasjon av Storbritannia ikke kunne iverksettes f\xc3\xb8r det tyske flyv\xc3\xa5penet Luftwaffe hadde luftherred\xc3\xb8mme. De tyske sj\xc3\xb8stridskreftene hadde blitt sterkt redusert under angrepet p\xc3\xa5 Norge, mens det britiske Royal Navy fremdeles hadde over femti jagere, tjue kryssere og \xc3\xa5tte slagskip i Home Fleet. Det var lite den svekkede tyske Kriegsmarine kunne gj\xc3\xb8re for \xc3\xa5 hindre Royal Navy i \xc3\xa5 angripe en tysk invasjonsstyrke \xe2\x80\x93 det eneste alternativet var \xc3\xa5 bruke Luftwaffes stupbombere og torpedofly, noe som ville kreve luftherred\xc3\xb8mme._NEWLINE_Til tross for at han var enig med Raeder, ga Hitler den 16. juli 1940 ordre om \xc3\xa5 forberede en plan for \xc3\xa5 invadere Storbritannia, og han h\xc3\xa5pet at informasjon om forberedelsene ville skremme britene til forhandlingsbordet. I Hitlers \xc2\xabDirektiv nummer 16: Om forberedelsene til en landgangsoperasjon mot England\xc2\xbb sto blant annet f\xc3\xb8lgende:_NEWLINE_Da England, p\xc3\xa5 tross av sin milit\xc3\xa6rt h\xc3\xa5pl\xc3\xb8se situasjon, fremdeles ikke har vist tegn til \xc3\xa5 v\xc3\xa6re klar til \xc3\xa5 forhandle, har jeg bestemt \xc3\xa5 forberede en landgangsoperasjon mot England og, hvis n\xc3\xb8dvendig, iverksette den. M\xc3\xa5let med denne operasjonen er \xc3\xa5 eliminere det engelske hjemlandet som en base for fortsatt krig mot Tyskland\xe2\x80\xa6_NEWLINE_2) Inkludert i disse forberedelsene er etableringen av f\xc3\xb8lgende forhold som gj\xc3\xb8r en landgangsoperasjon i England mulig;_NEWLINE_a) Det engelske luftforsvaret m\xc3\xa5 ha blitt sl\xc3\xa5tt i et slikt omfang moralsk at det ikke lenger kan fremvise noen nevneverdig angrepsstyrke mot den tyske invasjonen.  _NEWLINE_Alle forberedelsene skulle v\xc3\xa6re klare ved midten av august. P\xc3\xa5 tross av dette og de etterf\xc3\xb8lgende tyske luftangrep var tyskernes oppfatning at slaget aldri kom i gang for alvor._NEWLINE_Planen, med kodebetegnelsen Operasjon Sj\xc3\xb8l\xc3\xb8ve (Unternehmen Seel\xc3\xb6we), ble lagt frem for Oberkommando der Wehrmacht (OKW) og ble bestemt \xc3\xa5 skulle iverksettes i midten av september 1940. Operasjon Sj\xc3\xb8l\xc3\xb8ve anga at invasjonsstyrkene skulle landsettes p\xc3\xa5 s\xc3\xb8rkysten av Storbritannia, st\xc3\xb8ttet av luftlandestyrker. Hverken Hitler eller OKW trodde det ville v\xc3\xa6re mulig \xc3\xa5 gjennomf\xc3\xb8re et vellykket amfibieangrep p\xc3\xa5 Storbritannia f\xc3\xb8r RAF var n\xc3\xb8ytralisert. Raeder trodde at luftoverlegenhet kunne muliggj\xc3\xb8re en vellykket invasjon, men at det ville v\xc3\xa6re risikabelt og fordret \xc2\xabv\xc3\xa5re luftstyrkers absolutte kontroll over Kanalen\xc2\xbb.\n_START_SECTION_\nJagerfly\n_START_PARAGRAPH_\nDet tyske Luftwaffes jagerfly var Messerschmitt Bf 109 og Bf 110, deres motstykke i RAF var f\xc3\xb8rst og fremst Hawker Hurricane, men ogs\xc3\xa5 et betydelig antall av den raskere og mer moderne Supermarine Spitfire. Tyskernes Bf 109 var om lag 15\xe2\x80\x9350\xc2\xa0km/t raskere, avhengig av h\xc3\xb8yden. De tyske flyverne ble overrasket over Spitfires egenskaper i luftkamper under evakueringen ved Dunkerque. Likevel mente de at Bf 109 var et bedre fly. Det hadde imidlertid en st\xc3\xb8rre svingradius enn Hurricane og Spitfire._NEWLINE_De to britiske jagerflytypene var utstyrt med \xc3\xa5tte Browning maskingev\xc3\xa6r i .303 kaliber, mens de fleste Bf 109 hadde to maskingev\xc3\xa6r og to 20 mm maskinkanoner. Bf 109 og Spitfire hadde ulike sterke sider. I visse h\xc3\xb8yder hadde f.eks. Bf 109 en h\xc3\xb8yere stigerate. Generelt var det imidlertid slik som Alfred Price skrev i boken The Spitfire Story:_NEWLINE_\xc2\xab\xe2\x80\xa6 forskjellene mellom Spitfire og Me 109 (Bf 109) i ytelse og man\xc3\xb8vrering var marginale, og i kamp ble de nesten alltid overskygget av taktiske vurderinger: hvilken side hadde sett den andre f\xc3\xb8rst, hvem hadde fordel av solen, h\xc3\xb8yde, antall, gode piloter, taktisk situasjon, koordinering, drivstoffbeholdning osv.\xc2\xbb_NEWLINE_Bf 109 ble ogs\xc3\xa5 brukt som jagerbomber og kunne da b\xc3\xa6re en 250\xc2\xa0kg bombe under skroget. I motsetning til andre mindre bombefly, som Junkers Ju 87, kunne Bf 109 s\xc3\xa5 kjempe mot Spitfire p\xc3\xa5 like fot etter at bomben var sluppet._NEWLINE_Ved begynnelsen av slaget ble det fra tysk side ogs\xc3\xa5 forventet at det tomotors Bf 110 kunne delta i luftkamper \xe2\x80\x93 i tillegg til \xc3\xa5 eskortere Luftwaffes bombefly. Men selv om Bf 110 var raskere enn Hurricane og nesten like raskt som Spitfire, viste det seg at manglende man\xc3\xb8vrerbarhet og svakere akselerasjon gjorde flyet uegnet som langdistanse-eskortejager. Etter store tap ble Bf 110 derfor kun brukt hvor Bf 109 ikke hadde lang nok rekkevidde._NEWLINE_Under slaget hadde Bf 110 st\xc3\xb8rst suksess som raskt bombefly, der det kunne stupe lavt ned mot m\xc3\xa5let og levere lasten for s\xc3\xa5 \xc3\xa5 forsvinne igjen i h\xc3\xb8y hastighet. Den tyske enheten Erprobungsgruppe 210 (Evalueringsgruppe 210) viste at flyet med god effekt kunne benyttes i angrep mot sm\xc3\xa5 og utvalgte m\xc3\xa5l._NEWLINE_To italienske jagervinger fra Regia Aeronautica deltok i siste fase av slaget. De var utstyrt med henholdsvis G.50, med egenskaper opp mot Hurricane, men svakere bev\xc3\xa6pning, og dobbeltdekkeren C.R.42. Bare sistnevnte maskiner kom i luftkamp. Hverken de italienske mannskapene eller maskinene var utrustet for nordeuropeisk h\xc3\xb8stv\xc3\xa6r, og de italienske styrkene hadde liten virkning p\xc3\xa5 slagets gang._NEWLINE_Det britiske jagerflyet Boulton Paul Defiant hadde en viss suksess ved Dunkerque, og p\xc3\xa5 grunn av likheten med Hurricane ble Luftwaffes jagerfly, n\xc3\xa5r de angrep bakfra, overrasket over flyets spesielle aktre kanont\xc3\xa5rn. Under slaget om Storbritannia viste det toseters \xc3\xa9nmotors flyet seg imidlertid h\xc3\xa5pl\xc3\xb8st underlegent, blant annet fordi det ikke hadde skyts forover og fordi det tunge kanont\xc3\xa5rnet gjorde at det ikke kunne utman\xc3\xb8vrere de tyske jagerflyene. Mot slutten av august ble det etter store tap tatt ut av bruk p\xc3\xa5 dagtid._NEWLINE_Det har blitt reist noe kritikk mot avgj\xc3\xb8relsen om \xc3\xa5 beholde disse flyene (sammen med Fairey Battle i RAF Bomber Command), i stedet for \xc3\xa5 kassere dem, benytte Merlin-motorene i jagerfly, og omskolere de om lag tre tusen pilotene til \xc3\xa5 fly Hurricane. Ved et slikt tiltak kunne s\xc3\xa5 et stort antall erfarne Hurricane-piloter ha blitt frigjort for \xc3\xa5 fly Spitfire.\n_START_SECTION_\nJagerformasjoner\n_START_PARAGRAPH_\nMot slutten av 1930-tallet forventet Fighter Command kun \xc3\xa5 m\xc3\xb8te bombefly over Storbritannia, ikke enkeltmotors jagerfly. P\xc3\xa5 bakgrunn av dette ble det etablert en taktisk doktrine (\xc2\xabFighting Area Tactics\xc2\xbb) som gikk ut p\xc3\xa5 \xc3\xa5 konsentrere skvadronenes ildkraft ved kamp mot bombefly. RAF Fighter Commands jagerfly skulle fly i tette V-formasjoner, med tre og tre fly. Fire slike grupper dannet s\xc3\xa5 en st\xc3\xb8rre V for hele skvadronen. Med en slik formasjon var det bare skvadronlederen i front som sto fritt til \xc3\xa5 speide etter fienden, da de andre pilotene ogs\xc3\xa5 m\xc3\xa5tte passe p\xc3\xa5 \xc3\xa5 holde formasjonen. RAFs jagerflyvertrening la ogs\xc3\xa5 vekt p\xc3\xa5 koordinerte angrep av seksjoner av skvadronen, som da br\xc3\xb8t ut sekvensielt._NEWLINE_Tidlig i slaget inns\xc3\xa5 Fighter Command svakheten med denne rigide strukturen, men det ble ansett som for risikabelt \xc3\xa5 skifte taktikk, da uerfarne erstatningspiloter ikke uten videre kunne omskoleres. De tyske pilotene omtalte RAFs formasjoner som Idiotenreihen (idiotrader), fordi de gjorde RAFs skvadroner s\xc3\xa5rbare for angrep._NEWLINE_Luftwaffe brukte i stedet relativt l\xc3\xb8se grupper p\xc3\xa5 to fly (med kallenavn Rotte), \xc3\xa9n leder (Rottenf\xc3\xbchrer) som ble fulgt av et annet jagerfly om lag 200 meter bak og til siden (med kallenavn Rottenhund eller Katschmareks). Dette andre flyet fl\xc3\xb8y ogs\xc3\xa5 noe h\xc3\xb8yere. Mens lederflyet sto fritt til \xc3\xa5 s\xc3\xb8ke etter fiendtlige fly og kunne dekke sin vingmanns blindsoner, s\xc3\xa5 gjaldt tilsvarende ogs\xc3\xa5 for vingmannen. Denne formasjonen var utviklet etter prinsipper fra det tyske flyveresset Oswald Boelcke fra f\xc3\xb8rste verdenskrig. Det finske flyv\xc3\xa5penet tok en tilsvarende taktikk i bruk fra 1934, men det er vanligvis tyske jagerflyvere som G\xc3\xbcnther L\xc3\xbctzow og Werner M\xc3\xb6lders som har blitt knyttet til denne formasjonstypen, f\xc3\xb8rst benyttet under den spanske borgerkrigen._NEWLINE_Luftwaffes taktikk lot Rottenf\xc3\xbchrer konsentrere seg om angrep, mens han var dekket av vingmannen. Dette f\xc3\xb8rte imidlertid til noe misn\xc3\xb8ye blant enkelte piloter, da de mente at et stort antall av Rottenf\xc3\xbchrernes nedskytninger kom p\xc3\xa5 bekostning av vingmennene deres. Under slaget om Storbritannia fikk en pilot som hadde 20 nedskutte fly, automatisk Jernkorset, og f\xc3\xa5 av vingmennene klarte \xc3\xa5 n\xc3\xa5 dette antallet._NEWLINE_To Rotten-formasjoner kunne videre danne en Schwarm, hvor alle fire piloter kunne f\xc3\xb8lge med p\xc3\xa5 hva som skjedde rundt dem. Hver Schwarm i en Staffel fl\xc3\xb8y i ulike h\xc3\xb8yder og med rundt 200 meters avstand, noe som gjorde formasjonen vanskeligere \xc3\xa5 oppdage p\xc3\xa5 avstand og ga flyene \xc3\xb8kt man\xc3\xb8vreringsrom. I sving byttet flyene i en Schwarm innbyrdes posisjon, slik at ingen m\xc3\xa5tte fly hele yttersvingen, og svingen kunne dermed gjennomf\xc3\xb8res raskere._NEWLINE_Bf 110 benyttet samme taktikk som Bf 109, men n\xc3\xa5dde sjelden like gode resultater. N\xc3\xa5r de ble angrepet, falt de s\xc3\xa5kalte Zerst\xc3\xb6rergruppen etterhvert mer tilbake og dannet store \xc2\xabforsvarssirkler\xc2\xbb, hvor hver Bf 110 beskyttet halen til neste fly i sirkelen. Disse formasjonene tiltrakk seg ofte RAF-jagerfly, som ikke kunne n\xc3\xa5 de hurtigflyvende Bf 109, noe som igjen ledet til den ofte gjentatte myten om at Bf 110 ble eskortert av Bf 109._NEWLINE_RAFs erfarne jagerpiloter var sv\xc3\xa6rt klar over svakhetene i egen taktikk. Et kompromiss ble tatt i bruk ved at skvadroner brukte mye l\xc3\xb8sere formasjoner med ett eller to fly (s\xc3\xa5kalte weavers) som fl\xc3\xb8y uavhengig over og bak hovedformasjonen for \xc3\xa5 sikre bedre observasjon og beskyttelse bakfra. Dette var imidlertid ofte de minst erfarne pilotene, og de var ofte de f\xc3\xb8rste som ble skutt ned og gjerne uten at resten av formasjonen merket det. Under slaget tok 74 Squadron under skvadronleder Adolph \xc2\xabSailor\xc2\xbb Malan i bruk en variant av den tyske taktikken benevnt som \xc2\xabfours in line astern\xc2\xbb, noe som var en stor forbedring i forhold til den eksisterende tre-flys \xc2\xabvic\xc2\xbb. Malans formasjon ble etterhvert brukt av hele Fighter Command.\n_START_SECTION_\nAksemaktenes bombefly\n_START_PARAGRAPH_\nLuftwaffe var i utgangspunktet utrustet og trent for \xc3\xa5 yte taktisk st\xc3\xb8tte til h\xc3\xa6ren, slik de med stort hell hadde gjort i tidligere felttog i krigen. De hadde derfor lette og middelstunge bombefly, men manglet tunge bombefly til strategisk bombing tilsvarende dem som ble brukt i bombekampanjer mot Tyskland senere i krigen._NEWLINE_Det mest benyttede flyet var det middelstunge bombeflyet Heinkel He 111. Dette flyet var det som oftest forbindes med slaget, b\xc3\xa5de fordi var Luftwaffes viktigste bombefly, og p\xc3\xa5 grunn av den distinkte utformingen av vingene som gj\xc3\xb8r flyet lett \xc3\xa5 kjenne igjen. Heinkel-flyet tok den st\xc3\xb8rste bombelasten, og var det som klarte seg i slaget. Det lette bombeflyet Dornier Do 17 var en Schnellbomber (hurtig bombefly) med liten bombelast og lett bev\xc3\xa6pning. Det var sv\xc3\xa6rt man\xc3\xb8vrerbart og ble brukt til angrep mot mindre m\xc3\xa5l i lav h\xc3\xb8yde i de tidlige fasene av slaget, men led store tap mot de britiske jagerflyene. Etter slaget ble Dornier Do 17 tatt ut av tjeneste i vest, der den var for langsom i forhold til den lette bev\xc3\xa6pningen. St\xc3\xb8rst var imidlertid andelen tapte fly av det nye lette bombeflyet Junkers Ju 88, som fortsatt var under utvikling. Innkj\xc3\xb8ringsproblemene med denne maskinen var s\xc3\xa5 store at mannskaper under slaget om Frankrike hadde bedt om \xc3\xa5 bli overf\xc3\xb8rt til Heinkel-bombere. F\xc3\xb8rst p\xc3\xa5 slutten av slaget kom en fullverdig Junker-modell, som ble brukt med hell av Luftwaffe gjennom resten av krigen._NEWLINE_Stupbomberen Junkers Ju 87 (popul\xc3\xa6rt benevnt som Stuka) hadde gjort en god innsats i tidligere luftslag, men led det store tap i m\xc3\xb8te med britiske jagerfly p\xc3\xa5 grunn av relativt lav hastighet. Det ble derfor stort sett tatt ut av tjeneste etter midten av august._NEWLINE_Tre italienske bombervinger var utstyrt med det middelstunge Fiat BR.20. P\xc3\xa5 samme m\xc3\xa5te som de italienske jageravdelingene, manglet bombeavdelingene n\xc3\xb8dvendig utrustning, blant annet hadde ingen av flyene radio. Flyene viste seg ogs\xc3\xa5 sv\xc3\xa6rt s\xc3\xa5rbare og led store tap i m\xc3\xb8te med britenes moderne jagerfly og luftvernkanoner.\n_START_SECTION_\nRAFs bombefly\n_START_PARAGRAPH_\nRAFs bombekampanje var ikke p\xc3\xa5 noen m\xc3\xa5te like omfattende som Luftwaffes, men RAF bombet likevel fabrikker, invasjonshavner og jernbaneknutepunkter under slaget. Det ble ogs\xc3\xa5 gjennomf\xc3\xb8rt flere nattlige bombetokter mot Berlin._NEWLINE_De middelstunge bombeflyene Handley Page Hampden og Vickers Wellington var begge fly bygget i perioden der man trodde p\xc3\xa5 at \xc2\xabbombeflyet alltid kommer gjennom\xc2\xbb. Hampden var den nyeste, og var konstruert som en Schnellbomber tilsvarende Dornier Do 17 med alt for lett bev\xc3\xa6pning i forhold til hastigheten. Wellington-bombeflyene var utstyret med det som den gang var tung bev\xc3\xa6pning da den ble laget, men mot tyske jagerfly kom de imidlertid til kort. De led enda st\xc3\xb8rre tap enn sine tyske motparter, ettersom tyske jagerfly hadde maskinkanoner med lengre rekkevidde og slagkraft enn maskingev\xc3\xa6r. Armstrong Whitworth Whitley var fra starten av konstruert som nattbomber, og hadde mindre tap._NEWLINE_Det lette tomotors bombeflyet Bristol Blenheim ble brukt mot de fleste typer m\xc3\xa5l b\xc3\xa5de p\xc3\xa5 dag- og nattestid, og led fryktelige tap. Flere store tokter f\xc3\xb8rte til tap av hele eller nesten hele flystyrken. Blenheim hadde v\xc3\xa6rt RAFs raskeste fly da det kom i tjeneste, og en tung jagerutgave ble utviklet. Denne jagermodellen ble holdt i reserve som dagjager, men ble utstyrt med den f\xc3\xb8rste flyb\xc3\xa5rne radaren og fungerte som nattjager. Det utdaterte Fairey Battle hadde vist seg forsvarsl\xc3\xb8st under kampene i Frankrike, og ble knapt brukt, og faset ut s\xc3\xa5 snart faren for en tysk invasjon var over.\n_START_SECTION_\nPiloter\n_START_PARAGRAPH_\nF\xc3\xb8r andre verdenskrig var RAFs rekrutteringsprosess til pilotutdanningen mer fokusert p\xc3\xa5 sosial bakgrunn enn faktisk egnethet. Sommeren 1940 hadde RAF rundt 9 000 piloter, og disse skulle bemanne rundt 5 000 fly, de fleste av dem bombefly. I utgangspunktet burde det alts\xc3\xa5 v\xc3\xa6re nok piloter, men det rigide britiske systemet gjorde det vanskelig \xc3\xa5 skaffe nok erfarne piloter. Mens det ble produsert 300 fly i uken, ble det bare utdannet 200 piloter. Den 1. juli 1939 hadde RAF 1 103 jagerflypiloter._NEWLINE_Av de totalt 9 000 pilotene var bare 30 prosent avsatt til operativ tjeneste. 20 prosent av pilotene drev med trening av nye piloter, mens ytterligere 20 prosent gjennomgikk videreg\xc3\xa5ende kurs. Resten var avsatt til stabsfunksjoner, siden RAFs retningslinjer anga at bare piloter kunne ta ulike stabs- og operasjonelle beslutninger, selv i tekniske funksjoner. Under slagets h\xc3\xb8ydepunkt, og p\xc3\xa5 tross av at Churchill insisterte, ble bare 30 piloter frigitt til operativ tjeneste fra stabsfunksjoner._NEWLINE_P\xc3\xa5 grunn av dette hadde RAF en mangel p\xc3\xa5 erfarne piloter ved begynnelsen av slaget om Storbritannia. Det ble denne mangelen p\xc3\xa5 piloter, og ikke p\xc3\xa5 fly, som var RAF-\xc3\xb8verstkommanderende Air Chief Marshal Hugh Dowdings st\xc3\xb8rste bekymring. S\xc3\xa6rlig i slagets tidlige faser var slitasjen p\xc3\xa5 pilotene stor og tapstallene h\xc3\xb8ye. Samtidig hadde britene en fordel ved \xc3\xa5 kjempe i eget luftrom. Dette gjorde at dersom flyet ble skadet og piloten kom seg ut, s\xc3\xa5 kunne han lande eller hoppe ut i fallskjerm og fortsette kampen, mens krigen var over for tyske piloter, og et langt krigsfangenskap ventet._NEWLINE_Stort sett grunnet mer effektiv trening kunne Luftwaffe stille med et st\xc3\xb8rre antall erfarne piloter, totalt 1 450 ved slagets begynnelse. Med en grunnstamme av erfarne flyvere, som hadde deltatt i den spanske borgerkrigen, hadde tyskerne omfattende skytetrening og taktikker tilpasset kamp mellom jagerfly. Luftwaffes flyvertrening frar\xc3\xa5det ogs\xc3\xa5 heroisme og understreket betydningen av kun \xc3\xa5 angripe n\xc3\xa5r sannsynligheten for seier var tilstede.\n_START_SECTION_\nInternasjonal deltakelse\n_START_PARAGRAPH_\np\xc3\xa5 grunn mangelen p\xc3\xa5 piloter ble piloter fra okkuperte land satt i tjeneste i RAF. Piloter fra engelskspr\xc3\xa5klige land ble fordelt i eksisterende skvadroner, men spr\xc3\xa5kproblemene for s\xc3\xa6rlig polske og tsjekkiske piloter gjorde at disse ble satt opp i egne avdelinger. Ledelsen i RAF n\xc3\xb8lte lenge med \xc3\xa5 sende dem i kamp. Mange av de utenlandske pilotene var bedre trent enn RAFs egne og hadde kamperfaring og ble et viktig bidrag. Den polske flygeren Josef Franti\xc5\xa1ek ble det h\xc3\xb8yest dekorerte flygeresset i l\xc3\xb8pet av slaget. RAFs oversikt over jagerflyvere som deltok viser at av totalt 2 936 piloter var 595 ikke-britiske. Det deltok 145 polakker, 127 newzealendere, 112 canadiere, 88 tsjekkoslovaker, 32 australiere, 28 belgiere, 25 s\xc3\xb8rafrikanere, 13 franskmenn, 10 irer, 7 amerikanere og \xc3\xa9n fra hvert av landene Jamaica, Palestina og S\xc3\xb8r-Rhodesia._NEWLINE_P\xc3\xa5 den tyske siden deltok en mindre avdeling italienske jagerflyvere mot slutten av slaget \xe2\x80\x93 med begrenset suksess._NEWLINE_Det norske statsrederiet Nortraship og norske sj\xc3\xb8folk ga et sv\xc3\xa6rt viktig bidrag til Storbritannias overlevelse generelt og slaget spesielt: over 40 prosent av drivstoffet RAF brukte, ble fraktet p\xc3\xa5 norske skip.\n_START_SECTION_\nLuftwaffes taktikk\n_START_PARAGRAPH_\nDet meste av den tyske bombefly-eskorten ble ivaretatt av Bf 109, da det viste seg at Bf 110 var for s\xc3\xa5rbar for de sv\xc3\xa6rt godt man\xc3\xb8vrerbare britiske jagerflyene. De tyske jagerflyenes taktikk ble sterkt p\xc3\xa5virket av bombeflyenes krav om n\xc3\xa6rst\xc3\xb8tte. Etter de harde kampene i midten av august m\xc3\xb8tte Luftwaffe-sjef Hermann G\xc3\xb6ring sine gruppeledere, og her ble behovet for samvirke mellom jager- og bombefly understreket. Det ble videre klarlagt at en Gruppe bombefly m\xc3\xa5tte eskorteres av flere Gruppen med Bf 109 jagerfly. I tillegg anbefalte G\xc3\xb6ring at s\xc3\xa5 mange jagerfly som mulig skulle v\xc3\xa6re tilgjengelig for patrulje i forkant av hovedstyrken, slik at de kunne skyte ned eventuelle motstandere f\xc3\xb8r bombeflyene kom. Det ble videre bestemt at Ju 87, som hadde hatt store tap, bare skulle brukes under gunstige forhold._NEWLINE_Etter ytterligere klager fra bombeflyverne over de britiske jagerflyene beordret G\xc3\xb6ring en ytterligere \xc3\xb8kning av jagerfly til eskorte. Mens dette f\xc3\xb8rte til mindre tap av bombefly, \xc3\xb8kte imidlertid tapene av jagerfly, da disse i mindre grad fikk brukt farten og man\xc3\xb8vreringsevnen sin._NEWLINE_Luftwaffe fors\xc3\xb8kte stadig \xc3\xa5 endre sin taktikk for \xc3\xa5 trenge gjennom RAFs forsvarssystem. Blant annet fors\xc3\xb8kte en med grupper av frittflyvende jagerfly, s\xc3\xa5kalte Freie Jagd (\xc2\xabfri jakt\xc2\xbb) for \xc3\xa5 tiltrekke seg og engasjere RAFs jagerfly. RAFs flykontrollere var ofte i stand til \xc3\xa5 gjennomskue dette og unng\xc3\xa5 dem, og de holdt seg stort sett til Dowdings plan om \xc3\xa5 konsentrere jagerflyene mot de tyske bombeflyene. Luftwaffe fors\xc3\xb8kte ogs\xc3\xa5 \xc3\xa5 bruke mindre formasjoner med bombefly som agn, dekket med store formasjoner med jagerfly. Denne taktikken hadde st\xc3\xb8rre suksess, men bombeflyenes s\xc3\xa5rbarhet ble igjen et problem og en begrensning ogs\xc3\xa5 for jagerflyene._NEWLINE_I september hadde standardtaktikken for flyangrep blitt en blanding av ulike teknikker. En gruppe Freie Jagd-jagerfly fl\xc3\xb8y i forkant av hovedgruppen med bombefly, som fl\xc3\xb8y i fem\xe2\x80\x93seks tusen meters h\xc3\xb8yde, tett eskortert av jagerfly. De eskorterende jagerflyene ble delt i to, vanligvis Gruppen. Om formasjonen ble angrepet fra \xc3\xa9n side, engasjerte flyene p\xc3\xa5 denne siden angriperne, mens de andre jagerflyene dekket opp posisjonene. For Bf 109 var rekkevidden et stort problem \xe2\x80\x93 uten eksterne drivstofftanker var den rundt \xc3\xa9n time eller 600 kilometer. N\xc3\xa5r et jagerfly var over England, m\xc3\xa5tte flyverne konstant f\xc3\xb8lge med p\xc3\xa5 drivstoffbeholdningen og straks returnere til basen i Frankrike n\xc3\xa5r det ble kritisk.\n_START_SECTION_\nEtterretning\n_START_PARAGRAPH_\nDet tyske Luftwaffes situasjon ble vanskeliggjort ved mangelen p\xc3\xa5 etterretningsinformasjon om de britiske forsvarsverkene. Tysk etterretning var oppdelt og plaget av rivalisering, og i 1940 var det kun et f\xc3\xa5tall tyske agenter i Storbritannia. De d\xc3\xa5rlig organiserte tyske fors\xc3\xb8kene p\xc3\xa5 \xc3\xa5 f\xc3\xa5 inn flere agenter ble dessuten oppdaget og avverget. Ved hjelp av signaletterretning ble tyskerne tidlig klar over at RAFs jagerfly ble kontrollert fra bakkestasjoner, men det ble antatt at kontrollsystemet var rigid og lite effektivt._NEWLINE_Tyskerne var kjent med at britene hadde utviklet et radarsystem, men britenes avanserte varslings- og kommandosystem, kjent som Dowdingsystemet, var en vel bevart hemmelighet. Selv n\xc3\xa5r god etterretningsinformasjon var tilgjengelig, som Abwehrs rapport i 1939 om Fighter Commands styrke og kapasitet, ble etterretningsinformasjonen ignorert om det ikke passet den \xc3\xb8verste ledelsens oppfatning._NEWLINE_En tysk etterretningsrapport fra 16. juli 1940 konkluderte med at det ved en intensivert luftkrig ville forventes at \xc2\xabRAFs n\xc3\xa5v\xc3\xa6rende styrke vil reduseres og denne tilbakegangen vil bli forsterket av den fallende produksjonsraten for fly\xc2\xbb. P\xc3\xa5 grunn av denne og tilsvarende rapporter ble det hos ledersjiktet i Luftwaffe etablert en oppfatning av at RAF ville g\xc3\xa5 tom for jagerfly. En antok nemlig at RAFs svekkelse var tre ganger st\xc3\xb8rre enn den faktisk var. Flere ganger trodde Luftwaffe at Fighter Command var sl\xc3\xa5tt ut, og ledelsen ble overrasket da de britiske jagerflyene igjen var p\xc3\xa5 vingene i stort antall._NEWLINE_Under slaget m\xc3\xa5tte Luftwaffe benytte rekognoseringsfly for \xc3\xa5 kompensere for manglende etterretning, men disse var ofte et lett bytte for RAFs jagerfly. Resultatet var at Luftwaffe m\xc3\xa5tte utkjempe slaget \xc2\xabi blinde\xc2\xbb, uten sikker kunnskap om fiendens virkelige styrke. Mange av Fighter Commands flystasjoner ble aldri angrepet, mens bomber i stedet falt p\xc3\xa5 mindre viktige m\xc3\xa5l. Resultatet av bombetokt og luftkamper ble systematisk overdrevet, og mangelen p\xc3\xa5 god etterretning gjorde at Luftwaffe, i motsetning til RAF, ikke holdt fast ved \xc3\xa9n strategi.\n_START_SECTION_\nDowdingsystemet\n_START_PARAGRAPH_\nHj\xc3\xb8rnesteinen i det britiske forsvaret var det omfattende systemet med tidlig varsling i opptakten til slag og sentraliserte kommando- og kontrollsystemer under slagene. Dette systemet var kjent som Dowdingsystemet etter luftmarskalk Hugh Dowding, leder for RAFs Fighter Command. Grunnlaget for systemet ble etablert mot slutten av f\xc3\xb8rste verdenskrig av generalmajor Edward Ashmore og ledet frem til etablering av Royal Observer Corps._NEWLINE_Dowding utvidet og forbedret systemet, s\xc3\xa6rlig med bruk av radarstasjoner for \xc3\xa5 oppdage innkommende tyske formasjoner s\xc3\xa5 tidlig som mulig. Royal Observer Corps spilte ogs\xc3\xa5 en viktig rolle i \xc3\xa5 bekrefte radarobservasjoner og melde fra til sentralkommandoen om fly i lav h\xc3\xb8yde. Videre ble alle observasjoner formidlet til Fighter Commands operasjonssenter ved RAF Bentley Priory hvor de ved et sinnrikt system ble plottet (avmerket) p\xc3\xa5 store bord med kart over omr\xc3\xa5det. Denne visualiseringen av informasjonen om fremdriften i de tyske angrepene var viktig for at den britiske ledelsen kunne disponere styrkene sine optimalt, og dermed sende jagerflyene sine opp p\xc3\xa5 det beste tidspunktet.\n_START_SECTION_\nEtterretning\n_START_PARAGRAPH_\nDe allierte hadde delvis tilgang til informasjon om tyske planer ved lesing av kodemeldinger gjennom tyskernes elektromekaniske krypteringsmaskin Enigma, men det ga RAF mer av et bakgrunnsbilde enn taktisk informasjon som kunne nyttes direkte i kamp. RAFs signaletterretningsstasjon ved Cheadle dro derimot fordel av slapp tysk radiodisiplin slik at de kunne gi en jevn str\xc3\xb8m av meldinger om angrep som s\xc3\xa5 ble direkte videresendt til Fighter Command.\n_START_SECTION_\nBritisk bombing av tyske omr\xc3\xa5der\n_START_PARAGRAPH_\nEn viktig del av den britiske strategien var \xc3\xa5 bruke bombefly for \xc3\xa5 svekke tysk oljeindustri, kommunikasjoner og styrkekonsentrasjoner. Disse angrepene ble utf\xc3\xb8rt av RAF Bomber Command og RAF Coastal Command. Etter sv\xc3\xa6rt store tap ved dagtokt ble det fra 15. mai 1940 lagt opp til nattbombing._NEWLINE_Etterhvert som trusselen mot Storbritannia \xc3\xb8kte ble angrep mot tysk flyindustri prioritert og utover sommeren og h\xc3\xb8sten ble s\xc3\xa6rlig havnene ved kanalen angrepet, da det der ble samlet skip og lektere for en mulig invasjonsstyrke. I perioden juli til oktober 1940 ble det fl\xc3\xb8yet 9 180 tokt der om lag 1 000 besetningsmedlemmer omkom.\n_START_SECTION_\nKanalkamp\n_START_PARAGRAPH_\nKampene over Den engelske kanal besto av en rekke luftslag over konvoier og noen angrep p\xc3\xa5 konvoier med Stuka stupbombere. Operasjonene ble dels iverksatt fordi de tyske generalene Kesselring og Sperrle ikke var sikre p\xc3\xa5 hva de ellers skulle gj\xc3\xb8re, og dels fordi det ga tyske flybesetninger erfaring og mulighet for \xc3\xa5 pr\xc3\xb8ve ut den britiske forsvarsevnen._NEWLINE_I disse luftkampene hadde de tyske flyene stort sett overtaket da de tallmessig var overlegne britene. Behovet for flyst\xc3\xb8tte til konvoiene ble en stor belastning for RAF. Etterhvert ble imidlertid skipstapene s\xc3\xa5 store at den britiske marineledelsen kansellerte videre konvoier gjennom kanalen. Disse kampene ga begge sider viktige erfaringer og viste at fly som Boulton Paul Defiant og Bf 110 ikke hadde nok fart og man\xc3\xb8vreringsevne til \xc3\xa5 klare seg i luftkamp.\n_START_SECTION_\nHovedangrepet mot flyplassene\n_START_PARAGRAPH_\nDen 23. august beordret G\xc3\xb6ring at de britiske flyplassene skulle angripes. Den 24. august ble en rekke flyplasser bombet, men ogs\xc3\xa5 havnebyen Portsmouth og deler av London. RAF bombet Berlin i et gjengjeldelsesangrep natten 25. til 26. august, p\xc3\xa5 tross av at G\xc3\xb6ring tidligere hadde hevdet at britene aldri ville klare \xc3\xa5 bombe den tyske hovedstaden._NEWLINE_Fra 24. august var slaget et oppgj\xc3\xb8r mellom Kesselrings Luftflotte 2 og Parks 11 Group. Luftwaffe sendte hovedstyrken sin mot Fighter Command i den hensikt \xc3\xa5 sl\xc3\xa5 dem ut, og foretok gjentatte angrep mot de britiske flyplassene. Av 33 st\xc3\xb8rre angrep de neste to ukene var 24 mot flyplasser. De sentrale sektorstasjonene ble truffet gjentatte ganger: Biggin Hill og Hornchurch fire ganger hver; Debden og North Weald to ganger hver. Croydon, Gravesend, Rochford, Hawkinge og Manston ble ogs\xc3\xa5 utsatt for tunge angrep. Coastal Commands flybase i Eastchurch ble bombet syv ganger da Luftwaffe feilaktig antok det var en base for Fighter Command._NEWLINE_For \xc3\xa5 erstatte tapene ble 58 frivillige piloter fra Fleet Air Arm og et tilsvarende antall piloter fra det \xc3\xa9nmotors bombeflyet Fairey Battle fordelt p\xc3\xa5 RAFs jagerskvadroner. Mange av de nye pilotene hadde s\xc3\xa5 lite som ni timers flytid og ingen skytetrening eller \xc3\xb8velse i luftkamp. I denne kritiske fasen av slaget viste Fighter Command sin internasjonale karakter; flyvere fra Australia, Canada, New Zealand og S\xc3\xb8r-Afrika deltok, i tillegg ble det satt inn polske og tsjekkoslovakiske skvadroner som Dowding tidligere hadde v\xc3\xa6rt skeptisk til \xc3\xa5 benytte. Den polske 303-skvadronen ble den allierte enheten med st\xc3\xb8rst antall nedskutte tyske fly._NEWLINE_De tyske angrepene ga imidlertid begrensede resultater, b\xc3\xa5de med hensyn til \xc3\xb8deleggelser ved flyplasser, tap av fly og piloter. Skadene etter bombing ble raskt utbedret og flyplassene var sjelden ute av drift i mer enn noen timer. Skadede fly ble reparert, mens nye ble produsert i stort tempo. I tillegg fikk britene en stadig str\xc3\xb8m av nyutdannede piloter.\n_START_SECTION_\nBlitzen\n_START_PARAGRAPH_\nHitlers direktiv nummer 17 fra 1. august 1940 om hvordan krigen mot Storbritannia skulle f\xc3\xb8res forb\xc3\xb8d Luftwaffe \xc3\xa5 benytte terrorbombing av byer. Om slike angrep likevel skulle gjennomf\xc3\xb8res krevde det Hitlers personlige godkjennelse. I midten og slutten av august var det allikevel en rekke tilfeller av bombing av ulike befolkningssentra, ogs\xc3\xa5 London. RAF svarte ved \xc3\xa5 bombe Berlin med 81 bombefly den 25. august. M\xc3\xa5let var industriomr\xc3\xa5der, men grunnet problemer med identifisering av m\xc3\xa5let p\xc3\xa5 grunn av skyer falt ogs\xc3\xa5 endel bomber p\xc3\xa5 boligomr\xc3\xa5der. Ytterligere britiske angrep p\xc3\xa5 Berlin fikk Hitler til \xc3\xa5 tilbakekalle sitt direktiv nummer 17 og i en tale den 4. september truet han med \xc3\xa5 utradere britiske byer om ikke bombingen av Tyskland opph\xc3\xb8rte._NEWLINE_Hitler og G\xc3\xb6ring brukte de britiske bombene over den tyske hovedstaden som et p\xc3\xa5skudd for \xc3\xa5 utvide luftkrigen, og kl 16.30 den 7. september kom en fl\xc3\xa5te p\xc3\xa5 300 tyske bombefly eskortert av 600 jagere i formasjon opp langs Themsen med kurs for London. Etter f\xc3\xb8rst \xc3\xa5 ha bombet havneomr\xc3\xa5det gjorde de et sveip inn over London sentrum f\xc3\xb8r de returnerte til basene i det nordlige Frankrike. Klokka 20.30 samme dag begynte nattbombingen. Den ene b\xc3\xb8lgen av bombefly etter den andre avl\xc3\xb8ste hverandre frem til kl 04.30 om morgenen. Da s\xc3\xa5 hele Londons skyline ut til \xc3\xa5 v\xc3\xa6re i brann, og omkring 2 000 londonere var drept eller hardt skadd._NEWLINE_Den tyske beslutningen om \xc3\xa5 terrorbombe byer, i stedet for RAFs flyplasser, ga Fighter Command et pusterom og en taktisk fordel. London var p\xc3\xa5 grensen av rekkevidden for Bf 109, og de tyske jagerflyene hadde bare knapt 10 minutter over byen f\xc3\xb8r de m\xc3\xa5tte returnere og ga bombeflyene begrenset jagereskorte. Samtidig ga det RAF mulighet til \xc3\xa5 forberede skvadronene. 11 Group m\xc3\xb8tte de tyske angrepsb\xc3\xb8lgene med st\xc3\xb8rre styrke enn forventet fra tysk side, og n\xc3\xa5 kunne ogs\xc3\xa5 12 Group forberede sine skvadroner i en Big Wing, slik Leigh-Mallory foretrakk. I dagene som fulgte hadde Fighter Command relativt stort hell med \xc3\xa5 bryte opp de tyske bombeflyformasjonene. De store tyske tapene gjorde at Luftwaffe etterhvert sluttet med dagtokt og heller gikk over til nattbombing._NEWLINE_Den 15. september ble to massive tyske bombetokt utsatt for kraftige britiske motangrep, med 60 tyske fly nedskutt, mot 26 britiske. Denne dagen har senere blitt kjent som \xc2\xabBattle of Britain Day\xc2\xbb. De tyske tapene fikk Hitler til to dager etter \xc3\xa5 beordre utsettelse av forberedelsene til invasjon av Storbritannia. Den 13. oktober bestemte Hitler igjen at invasjonen skulle utsettes, til v\xc3\xa5ren 1941. Oktober 1940 ansees derfor som den m\xc3\xa5neden hvor regul\xc3\xa6r tysk bombing av Storbritannia endte. Tyskerne fortsatte imidlertid angrepene sine mot Storbritannia utover h\xc3\xb8sten og vinteren 1940, for det aller meste om natten, frem til 10. mai 1941.\n_START_SECTION_\nEtterspill\n_START_PARAGRAPH_\nTakket v\xc3\xa6re britenes effektive luftforsvar kostet Luftwaffes angrep Tyskland dyrt. Selv om London og andre britiske byer ble bombet 57 netter i strekk, ble det mer og mer \xc3\xa5penbart at slaget om Storbritannia ikke kunne vinnes i luften, og i midten av september var Hitler blitt tvunget til \xc3\xa5 utsette invasjonen p\xc3\xa5 ubestemt tid. Da hadde Luftwaffe mistet omkring 1 700 fly mot RAFs 1 400. Slaget om Storbritannia var det f\xc3\xb8rste st\xc3\xb8rre tilbakeslaget Hitlers Tyskland hadde erfart siden krigen begynte._NEWLINE_Virkningen av strategisk bombing hadde blitt sterkt overvurdert av luftstridsteoretikere f\xc3\xb8r slaget, og den britiske opinionen ble styrket av \xc3\xa5 ha klart p\xc3\xa5kjenningen. Slaget om Storbritannia markerte ogs\xc3\xa5 en klar endring i amerikanernes syn p\xc3\xa5 krigen. F\xc3\xb8r og under slaget godtok mange i USA vurderingen den amerikanske ambassad\xc3\xb8ren i London, Joseph P. Kennedy, ga om at britene ikke ville klare seg. Ettersom slaget utviklet seg ble imidlertid USAs president Roosevelt overbevist om at Storbritannia ville klare seg og trengte all den st\xc3\xb8tte landet kunne f\xc3\xa5._NEWLINE_Nederlaget for de tyske luftstyrkene f\xc3\xb8rte til at Storbritannia ikke falt ut av krigen. Selv om det ikke var stor aktivitet p\xc3\xa5 kanalfronten i lang tid etterp\xc3\xa5, ville en engelsk kapitulasjon eller v\xc3\xa5penhvile f\xc3\xa5tt ringvirkninger i resten av det britiske imperiet, og ville gitt aksemaktene helt andre forhold i kampene om strategiske ressurser i Middelhavet, Midt\xc3\xb8sten og Nord-Afrika. En kapitulasjon ville ogs\xc3\xa5 gitt ringvirkninger i S\xc3\xb8r\xc3\xb8st-Asia, der britiske styrker kjempet sammen med australske og senere amerikanske styrker mot Japan. Tysklands nederlag i slaget om Storbritannia tillot britene \xc3\xa5 gjenoppbygge milit\xc3\xa6rstyrkene sine og etablere landet base for eksilregjeringene og frie styrker for en rekke okkuperte land, deriblant Norge. Etter at USA kom med i krigen, ble Storbritannia en fremskutt base for amerikanske tropper, og springbrett for invasjonen av Vest-Europa i 1944.\n_START_SECTION_\nMyter om slaget\n_START_PARAGRAPH_\nFlere gale oppfatninger om slaget om Storbritannia har blitt st\xc3\xa5ende, som at slaget fra britenes side ble utkjempet med Spitfire, mens det i virkeligheten var et flertall av Hurricane-skvadroner i britisk tjeneste. En annen oppfatning er at det var f\xc3\xa5 britiske jagerpiloter mot en overveldende tysk styrke \xe2\x80\x93 men om pilotene i RAF var f\xc3\xa5, s\xc3\xa5 hadde Luftwaffe f\xc3\xa6rre. Imidlertid hadde de tyske pilotene mer erfaring etter kampene i den spanske borgerkrigen og kampanjene i Polen, Norge og Frankrike, og RAF hadde store tapstall i begynnelsen._NEWLINE_Det har ogs\xc3\xa5 blitt hevdet at Fighter Command var i ferd med \xc3\xa5 tape i begynnelsen av september grunnet tysk bombing av jagerflyplasser, og at RAF ble reddet ved den tyske bombingen av befolkningssentra som London. I realiteten var det aldri avgj\xc3\xb8rende, selv om det ga Fighter Command et pusterom da f\xc3\xa5 av flyplassene til 11 Group var inoperative i mer enn noen timer grunnet bombing. Kampene i s\xc3\xb8r hadde imidlertid tvunget RAF til \xc3\xa5 trekke seg lengre nordover, og overgangen fra bombem\xc3\xa5l i s\xc3\xb8r til London fratok Luftwaffe muligheten til \xc3\xa5 diktere kampene._NEWLINE_I den offisielle historien etter slaget ble Fighter Command gitt \xc3\xa6ren for \xc3\xa5 ha reddet Storbritannia fra invasjon. I ettertid er det s\xc3\xa5dd tvil om Operasjon Sj\xc3\xb8l\xc3\xb8ve i det hele tatt ville la seg gjennomf\xc3\xb8re, selv om RAF hadde blitt sl\xc3\xa5tt. Enkelte historikere har hevdet at Royal Navys styrke og ikke minst de tap som den tyske Kriegsmarine ble p\xc3\xa5f\xc3\xb8rt under invasjonen av Norge ville satt en stopper for en tysk invasjon av Storbritannia. Mange historikere mener Luftwaffe heller ikke var sterkt nok til \xc3\xa5 nedkjempe RAF, noe som var n\xc3\xb8dvendig for at en tysk invasjon skulle lykkes. Den tyske jagerkommand\xc3\xb8ren Adolf Galland mente at Operasjon Sj\xc3\xb8l\xc3\xb8ve aldri var ment som en reell mulighet, men som et middel til \xc3\xa5 tvinge Storbritannia til \xc3\xa5 inng\xc3\xa5 v\xc3\xa5penhvile. Det er imidlertid liten tvil om at b\xc3\xa5de den Britiske overkommandoen, parlamentet og befolkningen tok de tyske invasjonsplanene sv\xc3\xa6rt alvorlig mens slaget p\xc3\xa5gikk._NEWLINE_Om bombingen av London i st\xc3\xb8rre skala fra september, har det blitt hevdet at det var gjengjeldelse for bombingen av Berlin av Bomber Command natten 25. til 26. august. Deler av London hadde imidlertid allerede blitt bombet i to uker og i juli og august hadde over 1\xc2\xa0300 britiske sivile blitt drept.'