b'\n_START_ARTICLE_\nEdgar av England\n_START_SECTION_\nKirke- og klosterreformer\n_START_PARAGRAPH_\nEdgar ble utropt som konge nord for Thames i en sammenkomst av adelsmenn fra Mercia i 958, men offisielt ble han f\xc3\xb8rst konge da Edwy d\xc3\xb8de i oktober 959. Umiddelbart etter tilkalte Edgar Dunstan (senere kanonisert som Sankt Dunstan) fra hans eksil og  utnevnte ham deretter til biskop av Worcester, s\xc3\xa5 av London og til slutt til erkebiskop av Canterbury._NEWLINE_Anklagen om at Dunstan til \xc3\xa5 begynne med nektet \xc3\xa5 krone Edgar fordi han mislikte dennes levevis er en taktfull referanse til de popul\xc3\xa6re fortellinger om Edgars elskerinne Wulfthryth, ei nonne ved Wilton som f\xc3\xb8dte ham datteren Eadgyth i 961. Dunstan var likevel politiker nok til uansett \xc3\xa5 fungere som Edgars r\xc3\xa5dgiver gjennom hele hans tid p\xc3\xa5 tronen._NEWLINE_Edgars regime var fredelig, og det er sannsynligvis riktig \xc3\xa5 hevde at det angelsaksiske konged\xc3\xb8mmet var p\xc3\xa5 h\xc3\xb8yden av sin makt og utvikling under ham. Selv om tidligere konger hadde bidratt til \xc3\xa5 legge grunnmuren til \xc2\xabEngland\xc2\xbb, var det kong Edgar som konsoliderte det. P\xc3\xa5 slutten av Edgars regime var det sm\xc3\xa5 sjanser for at det skulle splittes opp i mindre deler slik som under Edwy._NEWLINE_Klosterreformen som endret Englands udisiplinerte klostersamfunn til samfunn som fulgte Benedikts regel var p\xc3\xa5 sitt sterkeste under Dunstan, Aethelwold og Oswald. Imidlertid blir b\xc3\xa5de omfanget og viktigheten av klosterbevegelsen fortsatt debattert blant forskerne.\n_START_SECTION_\nKroning\n_START_PARAGRAPH_\nEdgar ble kronet ved Bath, men ikke f\xc3\xb8r i 973. Den kongelig seremonien var ikke planlagt som en innvielse, men som kulminasjonen av hans regime. Det var en politikk som m\xc3\xa5 ha krevd en god del diplomati i forkant, planlagt av Dunstan selv og feiret med et hyldningsdikt i Angelsaksiske kr\xc3\xb8nike. Diktet danner fortsatt basisen for dagens britiske kroningsseremoni. Symbolverdien i kroningen var av h\xc3\xb8yeste viktighet: andre konger i Britannia kom og avla sine troskapseder til Edgar ved Chester kort tid etter. Seks konger i Britannia, inkludert kongene i Skottland og i Strathclyde, avga l\xc3\xb8fter om at de ville v\xc3\xa6re kongens vasaller til sj\xc3\xb8s og til lands. Senere kr\xc3\xb8nikeskrivere har fortalt om en rekke p\xc3\xa5 \xc3\xa5tte konger som alle avga sin troskapsed i en pram p\xc3\xa5 elven Dee. Det er kanskje ikke riktig, men \xc2\xabunderkastelsen ved Chester\xc2\xbb synes \xc3\xa5 v\xc3\xa6re i grove trekk historisk korrekt.\n_START_SECTION_\nD\xc3\xb8d\n_START_PARAGRAPH_\nEdgar d\xc3\xb8de den 8. juli 975 i Winchester og ble gravlagt i klosteret Glastonbury Abbey. Han hadde flere barn deriblant to s\xc3\xb8nner; den eldste het Edvard, f\xc3\xb8dt av hans f\xc3\xb8rste hustru Ethelfleda (som ikke m\xc3\xa5 forveksles med Ethelfleda, mercianernes frue), og Ethelred, som ble f\xc3\xb8dt av hans andre hustru Elfrida. Edgar ble etterfulgt av sin eldste s\xc3\xb8nn, kong Edvard Martyren._NEWLINE_Fra Edgars d\xc3\xb8d og til den normanniske erobringen var det ikke et eneste troneskifte som ikke ble utfordret og bestridt. Edgars d\xc3\xb8d ble dermed i realiteten begynnelsen p\xc3\xa5 slutten for det anglosaksiske England som i l\xc3\xb8pet av 1000-tallet ble utsatt for tre vellykkete erobringer, to danske og en normannisk.'