b'\n_START_ARTICLE_\nKlotar II\n_START_SECTION_\nFrankiske territorier p\xc3\xa5 500-tallet\n_START_PARAGRAPH_\nHerred\xc3\xb8mmet til Klotar II var lokalisert i det territoriale og politiske rammeverket avledet fra frankiske konged\xc3\xb8mmet som eksisterte i \xc3\xa5r 561 da Klotar I, s\xc3\xb8nn av Klodvig I og bestefar til Klotar II, d\xc3\xb8de._NEWLINE_Da Klodvig d\xc3\xb8de i 511 ble fire adskilte kongeriker etablert fra Frankerriket med hovedsteder i Reims, Soissons, Paris og Orl\xc3\xa9ans. Aquitaine ble distribuert adskilt. I \xc3\xa5r 550 forente Klotar I, den siste overlevende av de fire br\xc3\xb8drene, det frankiske kongeriket, og la til Burgund ved erobring._NEWLINE_I 561 fulgte de fire s\xc3\xb8nnene til Klotar I p\xc3\xa5 lignende vis hendelsene fra 511 og delte kongeriket igjen: Sigibert I i Reims, Kilperik I i Soissons, Karibert I i Paris og Guntram i Orl\xc3\xa9ans, som da inkluderte kongeriket Burgund. De delte Aquitaine adskilt igjen. Sv\xc3\xa6rt raskt flyttet Sigibert sin hovedstad fra Reims og til Metz, mens Guntram flyttet fra Orl\xc3\xa9ans til Chalon. Da Karibert d\xc3\xb8de i 567 ble hans land delt mellom de tre gjenv\xc3\xa6rende br\xc3\xb8drene. Sigibert tok Paris og Kilperik tok Rouen. Navnene Austrasia og Neustria synes \xc3\xa5 ha framst\xc3\xa5tt som navn p\xc3\xa5 disse kongerikene for f\xc3\xb8rste gang p\xc3\xa5 denne tiden. De vestlige frankerne kalte sitt land for Francia, Frankerriket, og refererte til den \xc3\xb8stlige halvdelen av Frankerriket som Austrasia, \xc2\xab\xc3\x98stlandet\xc2\xbb, men frankerne i \xc3\xb8st nektet \xc3\xa5 gi navnet Francia til de i vest, og insisterte p\xc3\xa5 \xc3\xa5 referere til Neustria, \xc2\xabNye vestlandet\xc2\xbb.\n_START_SECTION_\nAmbisjonene til Fredegund\n_START_PARAGRAPH_\nI 560 giftet Sigibert og Kilperik seg med to s\xc3\xb8stre, d\xc3\xb8trene til Atanagild, den vestgotiske kongen i Hispania: henholdsvis Brunhilda og Galswintha. Begge kom med stor medgift fra sin far. Imidlertid var Kilperik fortsatt opphengt i sin elskerinne Fredegund, noe som oppr\xc3\xb8rte Galswintha og hun ville reise tilbake til sitt hjemland i Toledo. I 570 ble hun myrdet og i l\xc3\xb8pet av noen dager, etter en meget kort s\xc3\xb8rgetid, giftet Kilperik seg offisielt med Fredegund og opph\xc3\xb8yde henne til dronning av et frankisk kongerike. Gregorius av Tours kommenterte: \xc2\xabEtter denne handlingen tenkte hans br\xc3\xb8dre at den dronningen nevnt over hadde blitt drept p\xc3\xa5 hans ordre.\xc2\xbb_NEWLINE_Kilperik gikk i begynnelsen med p\xc3\xa5 \xc3\xa5 betale en sum penger for minske misn\xc3\xb8yen fra Sigibert og hans hustru Brunhilda, men ikke lenge etter besluttet han \xc3\xa5 rette en rekke milit\xc3\xa6re angrep mot Sigibert. Det ble begynnelsen p\xc3\xa5 en tid som ble kalt \xc2\xabden kongelige feide\xc2\xbb som f\xc3\xb8rst ble avsluttet da Brunhilda ble drept i 613. Sigibert ble myrdet i 575 av to mordere betalt av Fredegund. De fremste episodene fram til mordet p\xc3\xa5 Kilperik i 584 var som f\xc3\xb8lger: fengslingen av Brunhilde og hennes inng\xc3\xa5else av et ekteskap med en s\xc3\xb8nn av Kilperik, og Brunhildes tilbakevenden til sin s\xc3\xb8nn Childebert II, etterf\xc3\xb8lger etter Sigibert. Fredegund strebet etter \xc3\xa5 sikre sin posisjon, ettersom hun var av lavere herkomst, ved \xc3\xa5 f\xc3\xa5 fjernet s\xc3\xb8nnene som Kilperik hadde med sin tidligere hustru Audovera: Merovek og Klovis. Imidlertid d\xc3\xb8de hennes egne barn i ung alder, men da hun f\xc3\xb8dt en s\xc3\xb8nn v\xc3\xa5ren 584 ville han v\xc3\xa6re den framtidige etterf\xc3\xb8lgeren av Kilperik om han levde lenge nok.\n_START_SECTION_\nSamtidige kilder\n_START_PARAGRAPH_\nDe fremste samtidskildene er kr\xc3\xb8nikene til Gregorius av Tours og Fredegars kr\xc3\xb8nike. Imidlertid er ingen av forfatterne n\xc3\xb8ytrale og utviser fordomsfulle beskrivelser. Gregorius var selv en n\xc3\xb8kkelfigur i en del av samtidens konflikter. Hans Historia Francorum, \xc2\xabfrankernes historie\xc2\xbb, fra slutten av 500-tallet f\xc3\xb8lger hendelsene kun fram til 572. Han er vennlig innstilt til Brunhilda, Sigibert og Kilperik, men meget fiendtlig innstilt til Fredegund. Fredegars kr\xc3\xb8nike begynner i 584, og s\xc3\xa5ledes er en fortsettelse av Gregorius, og han er p\xc3\xa5 sin side meget fiendtlig innstilt til Brunhilda. Hans kr\xc3\xb8nike har en biografi over Klotar II og beskriver hans forhold til langobarderne.\n_START_SECTION_\nTidlige \xc3\xa5r\n_START_PARAGRAPH_\nI september 584 ble Kilperik myrdet i n\xc3\xa6rheten av sin villa i Chelles etter \xc3\xa5 ha v\xc3\xa6rt p\xc3\xa5 jakt. Muligens var det etter ordre fra Brunhilda, hun ble uansett mistenkt, men det kan like gjerne ha v\xc3\xa6rt av en mann med et personlig motiv. Denne hendelsen f\xc3\xb8rte til generell uorden og uro. Neustria ble plyndret av folk fra Austrasia som tok verdifulle skatter og viktige dokumenter. Umiddelbart etter at Kilperik var blitt gravlagt annonserte Fredegund at hun var gravid med sin avd\xc3\xb8de ektemanns barn. _NEWLINE_Denne nyhet ble m\xc3\xb8tt med skepsis. Selv Guntram, som Fredegar beskrev som \xc2\xabfull av godhet\xc2\xbb, uttalte offentlig at barnets far antagelig var en mann ved hoffet framfor hans d\xc3\xb8de bror. Fredegund samlet tre biskoper og \xc2\xabtre hundre av de viktigste ledere som sverget at kong Kilperik var guttens far.\xc2\xbb Guntram ga seg, for han kunne ikke betvile ordet til en biskop, og kom til Paris for guttens d\xc3\xa5p. Fredegund ga gutten navnet Klotar etter sin (p\xc3\xa5st\xc3\xa5tte) mektige bestefar den 23. oktober 585. Guntram ble regent av Neustria p\xc3\xa5 vegne av Klotar_NEWLINE_Childebert II, som etterfulgte sin far Sigibert, var i Meaux da Kilperik ble myrdet. Han vurderte \xc3\xa5 angripe Paris, men Guntrams innblanding forhindret det. Childebert II begynte isteden \xc3\xa5 forhandle Guntram, men Guntram avslo mange av hans anmodninger, blant annet om \xc3\xa5 f\xc3\xa5 komme til Paris. Han nektet ogs\xc3\xa5 \xc3\xa5 utlevere Fredegund som Brunhilda beskyldte for \xc3\xa5 ha st\xc3\xa5tt bak drapene p\xc3\xa5 Sigibert, Klovis og selv Kilperik._NEWLINE_Fredegund greide \xc3\xa5 beholde det meste av statens rikdommer og flere politiske n\xc3\xb8kkelfigurer, som h\xc3\xa6rf\xc3\xb8rerne Ansoald og Audon, men det var ogs\xc3\xa5 flere som r\xc3\xb8mte, blant annet hoffmarskalk Eberul. Ansoald var ansvarlig for \xc3\xa5 ta kontrollene over de byene som Neustria hadde mistet siden Kilperik ble drept. De sverget lydighet til Guntram og Klotar etter at de var blitt gjenerobret. Guntram fors\xc3\xb8kte \xc3\xa5 gjenopprette orden i Neustrias aff\xc3\xa6rer, antagelig mot Fredegunds \xc3\xb8nsker, og kanskje for \xc3\xa5 vise sin autoritet, erstattet han framst\xc3\xa5ende biskoper og flyttet deres bispeseter. Pr\xc3\xa6textatus, biskop av Rouen, var den som giftet Brunhilda og Merovek, og s\xc3\xa5ledes gjorde seg til fiende av Fredegund. To sendebud fra Brunhilda, hertug Gararik og hoffmarskalk Eberon, lyktes \xc3\xa5 f\xc3\xa5 byene Limoges, Tours og Poitiers under Austrasias innflytelse med st\xc3\xb8tte fra Gregorius av Tours og Venantius Fortunat. Guntram svarte med \xc3\xa5 sende tropper for \xc3\xa5 gjenvinne de tapte byene. De endret straks deres lojalitet til Guntram og Klotar igjen. _NEWLINE_Guntram sendte Fredegund til Villa de Vaudreuil, i bispesetet Rouen hvor hun ble plassert under oppsynet til biskop Pr\xc3\xa6textatus. Mens Guntram drev krig for \xc3\xa5 erobre vestgotiske Septimania i hva som er middelhavskysten av dagens Frankrike, klarte Fredegund \xc3\xa5 slippe unna forvaringen til biskopen av Rouen. I l\xc3\xb8pet messen i sin egen kirke den 24. februar 586 ble Pr\xc3\xa6textatus stukket flere ganger, men d\xc3\xb8de ikke umiddelbart. Gregorius av Tours sv\xc3\xa6rt direkte at dette ble s\xc3\xb8rget av Fredegund ettersom det skjedde etter en \xc2\xabbitter utveksling av ord\xc2\xbb mellom de to. Fredegund bes\xc3\xb8kte Pr\xc3\xa6textatus p\xc3\xa5 hans d\xc3\xb8dsleie, og han anklaget henne \xc3\xa5pent for \xc3\xa5 v\xc3\xa6re ansvarlig for dette angrepet og p\xc3\xa5 drapet av ulike konger. Han forbannet og ford\xc3\xb8mte henne offentlig f\xc3\xb8r han d\xc3\xb8de kort tid etter. _NEWLINE_I 592 d\xc3\xb8de Guntram og etterlot sin part av det frankiske rike til Childebert II, sin nev\xc3\xb8 og adopterte s\xc3\xb8nn. Det f\xc3\xb8rte til at Brunhilda hjalp sin s\xc3\xb8nn med \xc3\xa5 styre b\xc3\xa5de Austrasia og Burgund mens Fredegund overtok styret som regent for sin s\xc3\xb8nn. To mektige kvinner som hatet hverandre dypt regjerte hver sin halvpart av Frankerriket. Unionen mellom Austrasia og Burgund varte fram til 595 da Childebert II d\xc3\xb8de. Brunhildas to s\xc3\xb8nnes\xc3\xb8nner arvet hver sin halvpart: ni \xc3\xa5r gamle Teodebert II fikk Austrasia og \xc3\xa5tte \xc3\xa5r gamle Teoderik II arvet Burgund. Den 8. desember 597 d\xc3\xb8de Fredegund, og Klotar kunne overta sitt kongerike egen person.\n_START_SECTION_\nKonge av Neustria\n_START_PARAGRAPH_\nDa Teodebert II ble tretten \xc3\xa5r sparket han ut sin bestemor Brunhilda til glede for adelen i Austrasia. Hun dro til Burgund til sin andre s\xc3\xb8nnes\xc3\xb8nn Teoderik II hvor hun ble tatt vel imot. Frankerriket var igjen tre uavhengige, fiendtlige kongeriker. I 599 gikk Klodrik til krig mot sine nev\xc3\xb8er, men de dannet felles front som beseiret ham i slaget ved Dormelles i n\xc3\xa6rheten av Montereau. De tvang ham til godta en avtale som reduserte Klotars territorier til regionene Beauvais, Amiens og Rouen mens br\xc3\xb8drene delte de \xc3\xb8vrige omr\xc3\xa5dene. I mellomtiden hadde Brunhilda dominert Burgund p\xc3\xa5 bekostning av sin s\xc3\xb8nnes\xc3\xb8nn Teoderik II, og det er mulig hun var skylden i at br\xc3\xb8drene tok opp v\xc3\xa5pen mot hverandre. I 605 invaderte Teodebert sin bror kongerike, men det ble ingen varig endring av det og br\xc3\xb8drene var jevnlig i krig med hverandre._NEWLINE_I 604 gjorde Klotar et fors\xc3\xb8k p\xc3\xa5 gjenerobre sine tapte omr\xc3\xa5der, men det endte i fiasko. Hans s\xc3\xb8nn Merovek ble tatt til fange av Teoderik II i slaget ved \xc3\x89tampes og drept av Bertoald etter Brunhildas ordre. I 607 gikk Klotar med p\xc3\xa5 \xc3\xa5 bli gudfar til Teoderiks s\xc3\xb8nn og ga ham da navnet Merovek. P\xc3\xa5 omtrent samme tid s\xc3\xb8kte Teoderik et ekteskap med den vestgotiske prinsesse Ermenberga, datter av kong Witterik i det vestgotiske rike i Hispania, noe som skapte nye allianser. Ekteskapet ble avbrutt da Teoderik sendte henne tilbake til Hispania uten \xc3\xa5 fullbyrde ekteskapet, men beholdt medgiften. Witterik ble rasende over forn\xc3\xa6rmelsen og forhandlet nye allianser med Teodebert II, Klotar II og Agilulf, konge av langobardene i Italia, men det synes ikke som koalisjonen mot Teoderik f\xc3\xb8rte til noe. Witterik ble uansett myrdet av egen adel i 610._NEWLINE_I 610 fortsatte krigen mellom Teodebert og Teoderik, og Teodebert fikk noen seire det samme \xc3\xa5ret. Det fikk Teoderik til \xc3\xa5 s\xc3\xb8ke allianse med Klotar med l\xc3\xb8fte om \xc3\xa5 gi tilbake det nordlige Neustria i bytte mot hans st\xc3\xb8tte. I 612 knuste ble Teodeberts h\xc3\xa6r knust av den allierte h\xc3\xa6ren til Teoderik og Klotar i slagene ved Toul og Tolbiac utenfor K\xc3\xb6ln. Fredegars kr\xc3\xb8nike forteller at soldatene d\xc3\xb8de s\xc3\xa5 tett og trangt at de ikke kunne falle over ende. Teoderik og Klotar marsjerte til K\xc3\xb6ln, tok Teodebert til fange og grep hans rikdommer. Fredegar hevdet en soldat grep Teodeberts s\xc3\xb8nn og arving \xc2\xabved h\xc3\xa6lene og slo hjernen ut mot en stein.\xc2\xbb Teodebert ble stengt inne i et kloster med sin s\xc3\xb8nn Merovek, og deretter myrdet, angivelig etter ordre fra Brunhilda._NEWLINE_Som de var blitt enig om avga Teoderik det nordlige Neustria til Klotar mens han selv hadde forent Austrasia og Burgund under seg selv. Det varte ikke lenge. Mens han drev krigsforberedelser i Metz i 613 ble han syk og d\xc3\xb8de til sist av dysenteri, fortsatt uten en arving. H\xc3\xa6ren hans spredte seg \xc3\xb8yeblikkelig. Brunhilda fors\xc3\xb8kte igjen \xc3\xa5 gripe makten, hun fant fram til en illegitim s\xc3\xb8nn av Teodebert, barnet Sigibert II, og plasserte ham p\xc3\xa5 Austrasias trone._NEWLINE_Warnakar II og Rado, rikshovmestrene (maior domus) for henholdsvis Austrasia og Burgund, aktet ikke at dette forente riket skulle bli dominert av Brunhilda. De forhandlet med Klotar og inviterte ham til \xc3\xa5 invadere. I 613 marsjerte han inn, stort sett uhindret, og Brunhilda med barnekongen m\xc3\xb8tte Klotars h\xc3\xa6r og ble beseiret. Den gamle damen og barnet m\xc3\xa5tte flykte, og de kom s\xc3\xa5 langt som til Neuchatelsj\xc3\xb8en i dagens Sveits f\xc3\xb8r de ble tatt til fange. Klotar henrettet sin tante Brunhilda ved \xc3\xa5 binde henne fast til hest som slet og sparket henne til d\xc3\xb8de. Atter en gang var Frankerriket samlet under en konge.\n_START_SECTION_\nKonge av alle frankere\n_START_PARAGRAPH_\nVed foreningen av alle frankere tok Klotar opp residens i Paris og i les villas des alentours._NEWLINE_Rikshovmestrene var en viktig faktor i de tre kongerikene selv etter foreningen. Posisjonen som rikshovmester, fransk les maires du palais, var kongens h\xc3\xb8yreh\xc3\xa5nd, myndighetsperson som administrerte de kongelige besittelsene, ledet de andre regjeringskontorene, og fungerte generelt som en statsminister. N\xc3\xa5r kongen var et barn, eller svak, eller d\xc3\xb8d, var det rikshovmesteren som hadde den reelle makten i staten. I utgangspunktet var rikshovmesteren kongens tjener. En av de mest framtredende figurene i denne rollen var Warnakar II, rikshovmester i Burgund i 613, antagelig hjernen bak Brunhildas fall, og holdt sin posisjon fram til sin d\xc3\xb8d i 626. Hans s\xc3\xb8nn, Godinus, etterfulgte ham. Warnakars hustru Berthe var sannsynligvis en datter av Klotar._NEWLINE_Klotar fors\xc3\xb8kte \xc3\xa5 skape en form for orden i det kaotiske frankiske landskapet. I oktober 615 utstedte han Paris-ediktet, en av de viktigste kongelige forordninger i merovingerperioden i frankisk historie, og et betydningsfullt ledd i utviklingen av det frankiske monarki. Det var ogs\xc3\xa5 det siste capitularia, samling av lover, fra en merovingerkonge, og er blitt sammenlignet Magna Carta. Det etablerte mange rettigheter for adelen, samtidig ble j\xc3\xb8der ekskludert fra ansettelser hos kronen. Forbudet mot j\xc3\xb8der plasserte all skrive- og lesekyndighet under kirkens kontroll, og da biskoper ofte ble rekruttert fra adelen, var denne standen tilfreds. Artikkel 11 slo fast at hensikten var \xc3\xa5 gjenopprette \xc2\xabfred og disiplin i kongeriket\xc2\xbb og \xc2\xabundertrykke oppr\xc3\xb8r og frekkheter\xc2\xbb. Ediktet ble ratifisert i alle tre kongeriker, og lovte at frankernes konge ikke skulle overstyre autoriteten til de lokale administrasjonene i Neustria, Austrasia og Burgund. Det var ingen sentralisert regjering i det forente kongerike, og rikshovmesterne beholdt og styrket sin makt i de tre rikene. _NEWLINE_Antagelig var dette en del av avtalen med Warnakar og Rado. De \xc3\xb8nsket Klotar inn, men ikke p\xc3\xa5 bekostning av sin egen makt. Klotars invasjon fjernet Brunhilda og bekreftet samtidig rikshovmesternes \xc3\xb8kte myndighet. Denne autoriteten ble ytterligere forsterket da posisjonen som rikshovmester ble en livsvarig stilling, fremmet av Warnakar og Rado ved Bonneuil-sur-Marne, i n\xc3\xa6rheten av Paris, i 617. Klotar hadde inng\xc3\xa5tt en pakt med djevelen. Han mistet autoriteten til \xc3\xa5 gi lover, og de lovene som ble vedtatt var antagelig fremmet av adelen. Han var konge av et forent frankisk rike, men to-tredjedeler av riket fungerte uavhengig av kongelig kontroll. _NEWLINE_Selv med borti mot selvstendige rikshovmester agiterte adelen i Austrasia for mer uavhengighet, s\xc3\xa6rlig fra Neustria. Klotar ble i 623 n\xc3\xb8dt til \xc3\xa5 innsette sin unge s\xc3\xb8nn Dagobert I som konge av Austrasia, noe som ga landet ikke bare en uavhengig rikshovmester, men ogs\xc3\xa5 en uavhengig konge. Dette var tilbakebetaling for st\xc3\xb8tten til de sterke menn i Austrasia, biskop Arnulf av Metz og Pipin av Landen, rikshovmester av Austrasia. Dagoberts styre var kun en illusjon, det var rikshovmester Pipin som styrte, og som s\xc3\xb8rget for reell uavhengighet fra Neustria og Burgund.\n_START_SECTION_\nD\xc3\xb8d\n_START_PARAGRAPH_\nKlotar II d\xc3\xb8de den 18. oktober 629 da han var 45 \xc3\xa5r gammel, og etter \xc3\xa5 ha v\xc3\xa6rt konge like lenge. Han ble gravlagt, som sin far, i kirken Saint-Vincent-de-Paul de Paris. Han etterlot kronen meget redusert og hvor mer makt ble overgitt til adelen, og \xc3\xa5pnet opp for framveksten til rikshovmesterne og for merovingerkongenes ubetydelighet som rois fain\xc3\xa9ants, bokstavelig \xc2\xabgj\xc3\xb8re-ingenting-konger\xc2\xbb._NEWLINE_Med sin far d\xc3\xb8d fors\xc3\xb8kte hans s\xc3\xb8nn Dagobert I \xc3\xa5 utvise reell kongelig makt. Neustria valgte hans yngre halvbror Charibert II som konge, men Dagobert tvang til et lite omr\xc3\xa5de kjente som Aquitaine og fikk ham senere myrdet slik at han selv var enekonge av et forent frankisk rike, men ble tvunget til f\xc3\xb8lge sin fars politikk med \xc3\xa5 utnevne sin tre \xc3\xa5r gamle s\xc3\xb8nn som konge av Austrasia. Frankerne fors\xc3\xb8kte \xc3\xa5 balansere kongens makt med behovene til adelen, og en barnekonge var en utmerket fasade var en ambisi\xc3\xb8s rikshovmester som makten-bak-makten.'