b"\n_START_ARTICLE_\nMahmoud Dowlatabadi\n_START_SECTION_\nHans liv\n_START_PARAGRAPH_\nMahmoud Dowlatabadi regnes som en av Irans mest kjente forfattere av nyere prosalitteratur. Han ble f\xc3\xb8dt i 1940 i landsbyen Doulatabad, i provinsen Khor\xc3\xa2s\xc3\xa2n, \xc3\xb8st i Iran. Selv om han kom fra relativt enkle k\xc3\xa5r, stiftet han tidlig bekjentskap med den klassiske persiske litteraturen og diktere som Ferdousi, Sa'di og H\xc3\xa2fez. I barne\xc3\xa5rene ble han n\xc3\xb8dt til arbeide som sauegjeter, landsbruksarbeider, skomakerhjelp i farens verksted, sykkelmekaniker, bomullsvasker og fris\xc3\xb8r for \xc3\xa5 skj\xc3\xb8te p\xc3\xa5 familiens \xc3\xb8konomi. Deler av ungdoms\xc3\xa5rene tilbrakte han som skuespiller p\xc3\xa5 teaterscenene i Teheran._NEWLINE_Dowlatabadi er i stor grad selvl\xc3\xa6rt. Han har skrevet flere romaner, fortellinger, teaterstykker og essayer, b\xc3\xa5de litteraturkritiske og politiske. Han satt fengslet som politisk fange i \xc3\xa5rene 1975 til 1977, mens sjahen Mohammad Reza Pahlavi fortsatt satt ved makten i Iran.\n_START_SECTION_\nHans verk\n_START_PARAGRAPH_\nDowlatabadis realistiske skrivem\xc3\xa5te kombinerer den persiske, poetiske tradisjonen med dagens mer direkte hverdagsspr\xc3\xa5k. Hans hovedverk er den monumentale sagaen Kelidar p\xc3\xa5 rundt 3000 sider. Boken ble utgitt i flere bind i perioden 1978 til 1983 og skildrer livet til kurdiske nomader og b\xc3\xb8nder i en sultrammet landsby \xe2\x80\x93 ogs\xc3\xa5 den i provinsen Khor\xc3\xa2s\xc3\xa2n \xe2\x80\x93 p\xc3\xa5 midten av 1940-tallet._NEWLINE_Romanen J\xc3\xa2-ye kh\xc3\xa2li-ye Soluch (p\xc3\xa5 norsk: Den tomme plassen etter Soluch) (uttales: S\xc3\xa5lutsj) ble f\xc3\xb8rste gang utgitt i 1979, like etter at Den islamske revolusjonen (1979), og har siden kommet i minst \xc3\xa5tte opplag. I boken beskriver Dowlatabadi forfallet i livet p\xc3\xa5 den iranske landsbygden p\xc3\xa5 1960-tallet. Sjahen hadde innf\xc3\xb8rt sin Hvite revolusjon, der modernisering av landbruket var et sentralt tiltak. Det f\xc3\xb8rte imidlertid til forfall av det tradisjonelle landsbruket med sitt sinnrike underjordiske vanningssystem, qan\xc3\xa2t eller k\xc3\xa2hriz. Disse hadde i generasjoner f\xc3\xb8rt vannet fra fjellene, i lukkete kanaler under bakken, frem til husholdninger og \xc3\xa5krer. Da f\xc3\xb8ydalherrene reiste inn til hovedstaden Teheran for \xc3\xa5 bekle nyopprettede stillinger i landsbruksdepartementet, var det ingen som lenger tok ansvaret for vedlikehold av vanningskanalene eller s\xc3\xb8rget for b\xc3\xb8ndene i d\xc3\xa5rlige tider."