b"\n_START_ARTICLE_\nBotanikk\n_START_SECTION_\nBotanikkens historie\n_START_PARAGRAPH_\nI oldtiden beskrev inderne en rekke tr\xc3\xa6r og planter, og deres egenskaper. I India foretok det 4\xc2\xa0000 \xc3\xa5r gamle diktverket Rig Veda en inndeling av planter i urter, tr\xc3\xa6r og busker, og tenkeren Parashara delte plantene dessuten inn i Ekamatrka (enfr\xc3\xb8bladinger) og Dvimatrka (tofr\xc3\xb8bladinger). Det tusen \xc3\xa5r yngre Atharvaveda deler plantene inn i \xc3\xa5tte klasser utfra ytre karaktertrekk, og dette gruppeantallet holdt seg lenge i indisk tenkning. Etterhvert klarte man \xc3\xa5 \xc2\xabtreffe\xc2\xbb p\xc3\xa5 en del av v\xc3\xa5re dagers anerkjente plantegrupper som f\xc3\xb8lger synlig (ytre) morfologi, ved at man opererte med Fabaceae (erteblomster), Rutaceae (sitrusfrukter), Brassicaceae (korsblomster), Cucurbitaceae (gresskar), Apocynaceae (gravmyrtblomster) og Asteraceae (kurvblomster). Lotusblomsten ble siden et hellig symbol i buddhismen._NEWLINE_I Kina ble den urtebaserte farmasien utviklet skriftlig i De stridende staters tid fra om lag 440 f.Kr. til 221 f.Kr. Den meget kjente medisinske l\xc3\xa6reskriften Huangdi Neijing fra Han-dynastiet (samtidig med Romerriket) dannet basis for systematisk naturmedisin i Kina i mer enn 2\xc2\xa0000 \xc3\xa5r. En meget viktig eksperimentell farmas\xc3\xb8yt var Zhang Zhongjing (150\xe2\x80\x93219), som dannet skole innen kinesisk medisin fram til v\xc3\xa5re dager. Etter h\xc3\xb8ymiddelalderen var derimot kinesisk botanikk og naturvitenskap generelt langt mindre nyskapende og eksperimentell.\n_START_SECTION_\nModerne botanikk\n_START_PARAGRAPH_\nMed oppdagelsen av mikroskopet dreiet fokus mer over p\xc3\xa5 fysiologiske og biokjemiske studier av plantene. Johannes van Helmont m\xc3\xa5lte vannopptaket i tr\xc3\xa6r p\xc3\xa5 1640-tallet, mens briten  Stephen Hales studerte plantenes fysiologi, masse, trykk, n\xc3\xa6ringsopptak og respirasjon med verket Vegetable Staticks fra 1727. Etter potetkrisen i Irland p\xc3\xa5 1840-tallet fikk studiet av plantesykdommer og plantenes metabolisme ny fart, med nyvinninger av blant andre Joseph Priestley._NEWLINE_Den vitenskapelige tiln\xc3\xa6rmingen til gruppering, identifikasjon og navngivning av arter kalles taksonomi, og den store autoritet p\xc3\xa5 dette feltet ble svensken Carl von Linn\xc3\xa9. Han levde p\xc3\xa5 1700-tallet, en periode da nye kolonier brakte en stor mengde helt nye arter til Europa og utforsking i tidens universiteter. Linn\xc3\xa9 foreleste ved Uppsala universitet fra 1730, og regnes ofte som taksonomiens far med verket Systema Naturae fra 1735 med 4\xc2\xa0400 dyrearter og 7\xc2\xa0700 plantearter. Han delte plantene i konged\xc3\xb8mmer, 25 klasser, ordener, slekter og arter. Gruppen Cryptogamia inkluderte alle landplanter som hadde skjulte reproduksjonsorganer, det vil si alle sporeplanter (alger, sopp, moser, levermoser og bregner)._NEWLINE_Den sveitsisk-franske botanikeren Augustin Pyramus de Candolle (1778\xe2\x80\x931841) satte Darwin p\xc3\xa5 sporet av evolusjonen, selv om han aldri helt kom ut av det blindsporet som mentoren Jean-Baptiste de Lamarck skapte med sitt utviklingssyn. Men Candolle hadde st\xc3\xb8rre betydning som botaniker enn som generell evolusjonsteoretiker, og maktet \xc3\xa5 formulere en alternativ klassifikasjon i opposisjon til Linn\xc3\xa9. Ideen om naturlig utvalg stammer fra hans konsept Nature's War, om planterarters innbyrdes konkurranse, og Candolle la grunnlag for den naturlige systematikk \xe2\x80\x93 fylogenien._NEWLINE_P\xc3\xa5 1900-tallet gjennomgikk systematikken rivende utvikling, og grupperingen av arter i grupper basert p\xc3\xa5 antatt slektskap gjennomgikk rask utviklign og store revisjoner. Ofte var de botaniske \xc2\xabsystemer\xc2\xbb \xc3\xa9nmannsverk, det siste er Cronquist-systemet fra 1981, av den amerikanske forskeren Arthur J. Cronquist (1919\xe2\x80\x931992). Med genetikken og overveiende bruk av DNA-studier har systematikken blitt mer komplisert og eksakt, og utforskes i dag i et forskerfellesskap hvor amerikanske, britiske og svenske universiteter st\xc3\xa5r sentralt, kalt Angiosperm Phylogeny Group. Med APG II-systemet (2003) har botanikken presentert sin forel\xc3\xb8pig siste systematiske helhetsgruppering av blomsterplantene.\n_START_SECTION_\nBotanikk i Norge\n_START_PARAGRAPH_\nDet f\xc3\xb8rste professoratet ved det nye Universitetet i Oslo ble etablert i 1814, som et kombinert professorat i \xc2\xabstats\xc3\xb8konomie og botanik\xc2\xbb. Det ble besatt av legen Christen Smith, som var stor i det danske fagbotaniske milj\xc3\xb8et. Etter at han d\xc3\xb8de tidlig under en botanisk ekspedisjon i Afrika, fikk norsk botanikk en mer rent \xc3\xb8konomisk innretning for forskningen. Zoologen Jens Rathke fikk fagansvaret ved universitetet og brukte deler av Botanisk hage til fruktdyrkning med fokus p\xc3\xa5 kultivering av \xc3\xb8konomiske nyttevekster. Dette ble radikalt endret med fagbotanikeren Matthias Numsen Blytt, landet f\xc3\xb8rste skolerte botaniker. Blytts fokus ble oppbyggingen av en norsk Flora, og han stoppet nyttevekstfokuset ved Universitetet. Studenten Johannes Mus\xc3\xa6us Norman videref\xc3\xb8rte disse prioriteringene, men ikke uten strid._NEWLINE_I 1863 ble Botanisk Museum opprettet med utgangspunkt i de herbariske samlingene til Mathias Blytt. Konservator ble s\xc3\xb8nnen Axel Blytt, en habil botaniker som tok opp farens livsprosjekt med sammenstilling av en norsk Flora. Med opprettelsen av Norges landbruksh\xc3\xb8yskole p\xc3\xa5 \xc3\x85s i 1859 ble det rene nyttefokuset tatt sterkere opp av den nye h\xc3\xb8yere skolen, men striden om nytte-botanikken fortsatte likevel i Oslo. Axel Blytt \xc3\xb8vet innflytelse p\xc3\xa5 Charles Darwin, og lanserte en evolusjon\xc3\xa6rt preget teori om at de norske plantevekstene hadde innvandret i seks gunstige klimaperioder. Han ble professor i 1880. Konkurrenten Fredrik Christian Sch\xc3\xbcbeler var utdannet lege og gartner, og fikk ta opp igjen et sterkt nyttevekst-fokus ved Botanisk hage 1951\xe2\x80\x9392. Da Sch\xc3\xbcbeler d\xc3\xb8de i 1892 kom det rene teoretiske fokus tilbake i sentrum, selv om nytteveksthagen i Botanisk Hage bestod i lang tid._NEWLINE_P\xc3\xa5 1900-tallet var det likevel den florasentrerte, faglige tiln\xc3\xa6rmingen som slo igjennom. Ved Bergens Museum foretok Jens Holmboe en rekke utenlandske botaniske ekspedisjoner, f\xc3\xb8r han ble heltidstilsatt for \xc3\xa5 arbeide for universitet i byen. Med botanikere som Knut F\xc3\xa6gri og Olav Gj\xc3\xa6revoll ble det et sterkere norsk fokus p\xc3\xa5 de praktiske feltstudier, ikke minst ble fjellfloraen og den arktiske floraen viet stor interesse etter andre verdenskrig. Blant formidlerne regnes Johannes Lid som en viktig floraforfatter, med standardverket Norsk flora, som utkom f\xc3\xb8rste gang i 1944 og er fulgt opp med sju reviderte utgaver fram til 2005. I nyere tid er oppdraget med artsvern og -kartlegging sentralt for fagmilj\xc3\xb8et: Artsdatabanken etter modell av den svenske ArtDatabanken skal gi en kartlegging og beskrivelse av alle dyre- og plantearter i Norge, mens r\xc3\xb8d- og svartelister f\xc3\xb8res for truede og u\xc3\xb8nskede arter."