b"\n_START_ARTICLE_\nLotuss\xc5\xabtraen\n_START_SECTION_\nDaimoku\n_START_PARAGRAPH_\nI Lotuss\xc5\xabtraen er det ikke opplagt hvilken \xc2\xabgod lov\xc2\xbb tittelen refererer til. \xc2\xabLoven\xc2\xbb kan tolkes som \xc2\xabden \xc3\xa9ne vognen\xc2\xbb (\xc4\x92kay\xc4\x81na). Den er ogs\xc3\xa5 blitt tolket som iboende krefter i Lotuss\xc5\xabtraens tittel._NEWLINE_I Kina messet de troende i Ti\xc4\x81n-t\xc3\xa1i-skolen ordene \xc2\xabJeg lovpriser Lotuss\xc5\xabtraen\xc2\xbb. P\xc3\xa5 japansk er dette_NEWLINE_Namu My\xc5\x8dh\xc5\x8d Renge Ky\xc5\x8d. Under kamakuraperioden forkynte Nichiren at denne messingen (Daimoku) var selve essensen av teksten, og \xc2\xabloven\xc2\xbb i Lotuss\xc5\xabtraen.\n_START_SECTION_\nTi\xc4\x81n-t\xc3\xa1i Z\xc5\x8dng (\xe5\xa4\xa9\xe5\x8f\xb0\xe5\xae\x97)\n_START_PARAGRAPH_\nUnder dynastiet Su\xc3\xad (\xe9\x9a\x8b, 581\xe2\x80\x93618) oppstod det i Kina en skole som betraktet Lotuss\xc5\xabtraen som buddhismens endelige og h\xc3\xb8yeste l\xc3\xa6re. Den ble kalt Ti\xc4\x81n-t\xc3\xa1i skolen (Ti\xc4\x81n-t\xc3\xa1i Z\xc5\x8dng (\xe5\xa4\xa9\xe5\x8f\xb0\xe5\xae\x97), oppkalt etter fjellkjeden Ti\xc4\x81n-t\xc3\xa1i shan (\xc2\xabhimmelens tak\xc2\xbb) i S\xc3\xb8r\xc3\xb8st-Kina hvor den hadde sitt hovedtempel. Den ble ogs\xc3\xa5 kalt Lotus-skolen (\xe6\xb3\x95\xe8\x8f\xaf\xe5\xae\x97, F\xc4\x83-hu\xc3\xa1 Z\xc5\x8dng; koreansk: P\xc5\x8fphwa chong \xeb\xb2\x95\xed\x99\x94\xec\xa2\x85; japansk: Hokke sh\xc5\xab \xe3\x83\x9b\xe3\x82\xa6\xe3\x82\xb1\xe3\x82\xb7\xe3\x83\xa5\xe3\x82\xa6)._NEWLINE_I likhet med Avata\xe1\xb9\x83saka-skolen oppstod den i Kina som et fors\xc3\xb8k p\xc3\xa5 \xc3\xa5 forene alle tilsynelatende selvmotsigende buddhistiske retninger i en sammenhengende l\xc3\xa6re.\n_START_SECTION_\nNichiren-skolen\n_START_PARAGRAPH_\nGjennom mer enn 20 \xc3\xa5rs studier, konkluderte Nichiren (1222\xe2\x80\x931282) i 1253 at Lotuss\xc5\xabtraen representerte buddhismens h\xc3\xb8yeste l\xc3\xa6re. Etter \xc3\xa5 ha innsett at ingen andre skoler under kamakuraperioden gjorde det samme, sang han Daimoku (Lovprisning av Lotuss\xc5\xabtraen) til den oppadg\xc3\xa5ende sol p\xc3\xa5 Kiyosumi-fjellet den 28. april 1253, og proklamerte grunnleggelsen av en ny buddhistisk retning (Nichirensh\xc5\xab \xe3\x83\x8b\xe3\x83\x81\xe3\x83\xac\xe3\x83\xb3\xe3\x82\xb7\xe3\x83\xa5\xe3\x82\xa6).\n_START_SECTION_\nSanskritmanuskripter\n_START_PARAGRAPH_\nDe bevarte manuskriptene p\xc3\xa5 sanskrit av Lotuss\xc5\xabtraen kan deles inn i tre kategorier, avhengig av de geografiske omr\xc3\xa5dene hvor de ble oppdaget eller kopiert: Den nepalesiske gruppen, Gilgitgruppen og den sentralasiatiske gruppen. Av disse er Gilgitgruppen den eldste. Manuskriptene fra Gilgit dateres til mellom det 6. og 8. \xc3\xa5rhundre e.Kr.\n_START_SECTION_\nNavn\n_START_PARAGRAPH_\nEt av manuskriptene p\xc3\xa5 sanskrit kalles \xc2\xabKashgarmanuskriptet\xc2\xbb. Det er blitt datert forskjellig, av ulike orientalister, fra det 5. til det 10. \xc3\xa5rhundre e.Kr._NEWLINE_Benevnelsen \xc2\xabKashgarmanuskriptet\xc2\xbb skyldes professor Lokesh Chandra (1927\xe2\x80\x93), som i 1976 var redakt\xc3\xb8r av en publisert faksimileutgave av manuskriptet. Den samme benevnelsen ble brukt av Dr. Hirofumi Toda (1936\xe2\x80\x93) ved universitetet i Tokushima da han i januar 1981 publiserte en romanisering av teksten._NEWLINE_En australsk-tysk spesialist p\xc3\xa5 khotanesisk, Dr. R. E. Emmerich (1937\xe2\x80\x932001), brukte i 1978 benevnelsen \xc2\xabKhotanmanuskriptet\xc2\xbb, basert p\xc3\xa5 det faktum at manuskriptets skribent, s\xc3\xa5 vel som oppdragsgiverne, var fra oasebyen Khotan. Denne byen var sete for det buddhistiske konged\xc3\xb8mmet Khotan langs silkeveien.\n_START_SECTION_\nFarh\xc4\x81d-B\xc4\x93g manuskriptet\n_START_PARAGRAPH_\nFragmenter av et annet manuskript stammer fra de sandgravde ruinene av Farh\xc4\x81d-b\xc4\x93g-yailaki i n\xc3\xa6rheten av Khadaliq. Omr\xc3\xa5det er et arkeologisk funnsted, om lag 600 km \xc3\xb8st for byen Khotan, og tilh\xc3\xb8rte konged\xc3\xb8mmet Khotan. Farh\xc4\x81d-B\xc4\x93g manuskriptet, som det kalles, ble oppdaget mellom 1906 og 1908 av arkeologen Sir Marc Aurel Stein under hans andre ekspedisjon i \xc3\x98st-Turkestan. Manuskriptet befinner seg i India Office Records (et arkiv i British Library), hvor det har nummereringen F ii. 7. I 1949 publiserte Giei Honda og J\xc5\x8djun Deguchi en faksimileutgave av manuskriptet. I 1981 publiserte professor Hirofumi Toda, en latinisering av teksten._NEWLINE_Det skiller seg \xc2\xabKashgarmanuskriptet\xc2\xbb blant annet ved at skriften er guptaskrift av kursiv type. Manuskriptet er vanskelig \xc3\xa5 datere, men N.D. Mironov daterte skriften til det femte eller begynnelsen av det sjette \xc3\xa5rhundre. Toda mente at det h\xc3\xb8rte hjemme i samme periode som R. E. Emmerich daterte \xc2\xabKashgarmanuskriptet\xc2\xbb, det vil si det 9. eller 10. \xc3\xa5rhundre, eller litt tidligere._NEWLINE_Manuskriptet best\xc3\xa5r av 33 blader p\xc3\xa5 papir, som er nummererte 5\xe2\x80\x9337 p\xc3\xa5 baksiden, og to fragmenter av folioene 38 og 39. De to sistnevnte tilh\xc3\xb8rer muligens andre bind av manuskriptet. Det fragmentariske manuskriptet inneholder kapitlene 11\xe2\x80\x9314, og begynnelsen av kapittel 15._NEWLINE_Teksten i manuskriptet viser sterke likheter med den vi finner i \xc2\xabKashgarmanuskriptet\xc2\xbb. En nevneverdig sak er at det mangler kapittel 12 om Devadatta; ogs\xc3\xa5 manuskriptene fra Gilgit og Nepal og den tibetanske oversettelsen mangler dette kapittelet. I \xc3\xa5ret 406. e.Kr. oversatte Kum\xc4\x81raj\xc4\xabva, en sentralasiatisk munk fra konged\xc3\xb8mmet Kucha, Lotuss\xc5\xabtraen til kinesisk under tittelen Mi\xc3\xa0of\xc7\x8e li\xc3\xa1nhu\xc4\x81 j\xc4\xabng (\xe5\xa6\x99\xe6\xb3\x95\xe8\x93\xae\xe8\x8f\xaf\xe7\xb6\x93). Oversettelsen bestod av 7 kapitler og 27 bokruller, og var basert p\xc3\xa5 en sanskritoriginal laget av silke fra Khotan. Under sine reiser i \xc3\xa5rene 399\xe2\x80\x93414 e. Kr. oppdaget F\xc4\x83xi\xc4\x83n et ekstra kapittel i Turfan; dette var kapittelet om Devadatta og han bragte teksten til Jiankang hvor han fikk den oversatt. Dette kapittel ble deretter tilf\xc3\xb8yd Kum\xc4\x81r\xc4\x81j\xc4\xabva\xe2\x80\x99s oversettelse som det nye kapittel 12.\n_START_SECTION_\nManuskriptet fra Khadaliq\n_START_PARAGRAPH_\nEt fragmentarisk manuskript ble oppdaget i Khadaliq, ca. 100 km \xc3\xb8st for Khotan. Dets fragmenter befinner seg i Nasjonalbiblioteket i Berlin, i det Statlige museum for Etnologi i M\xc3\xbcnchen, og i British Library i London._NEWLINE_En oppdatert gjennomgang og forskning ble gitt av Klaus Wille i 2000._NEWLINE_I 1981 publiserte Professor Hirofumi Toda, en latinisering av teksten til manuskriptene av Lotuss\xc5\xabtraen fra Khadaliq.\n_START_SECTION_\nSentral Asiatiske manuskripter i Kinas Lushun-museum\n_START_PARAGRAPH_\nYtterligere fem fragmentariske sanskrit-manuskripter fra Sentral Asia \xe2\x80\x93 daterte til mellom det 5. \xc3\xa5rhundre og det 10. \xc3\xa5rhundre, er oppbevarte i Kinas Lushun-Museum. Tre av dem er blant de eldste bevarte eksemplarer, og stemmer overens med er Kum\xc4\x81r\xc4\x81j\xc4\xabva\xe2\x80\x99s oversettelse til kinesisk i \xc3\xa5ret 406 e.Kr.\n_START_SECTION_\nManuskript-fragmenter fra B\xc4\x81miyan\n_START_PARAGRAPH_\nI 1998 oppdaget Dr. Klaus Wille og Matsuda Kazunobu fragmenter av tre sanskrit-manuskripter av Lotuss\xc5\xabtraen i Martin Sch\xc3\xb8yen-samlingen i Norge. Et manuskript var blitt skrevet p\xc3\xa5 bj\xc3\xb8rkebark, mens to andre (5-linjers og 6-linjers) hadde v\xc3\xa6rt skrevet p\xc3\xa5 palmeblader. Den opprinnelige folio i 5 linjers palmeblads-manuskriptet var 40 x 3-3,5 cm._NEWLINE_Skriften er av s\xc3\xa5kalt Gilgit / B\xc4\x81miyan I type, og er eldre enn skriften i Gilgit-manuskriptene._NEWLINE_Fragmentene tilh\xc3\xb8rer kapitlene 1 (6-linjers), 2 (5-linjers og bj\xc3\xb8rkebark), 3 (5-linjers, 6-linjers og bj\xc3\xb8rkebark), 8, 10, 13 og 14 (bj\xc3\xb8rkebark), 18 (5-linjers), 20 (bj\xc3\xb8rkebark), 22 (5-linjers og bj\xc3\xb8rkebark), 23, 25 og 27 (bj\xc3\xb8rkebark)._NEWLINE_Noen fragmenter stemmer overens med Kashgar-manuskriptet, andre med b\xc3\xa5de Kashgar og Gilgit manuskriptene, mens to fragmenter av kapittel 1 har unike gjengivelser av teksten.\n_START_SECTION_\nSanskrit-manuskripter fra Nepal\n_START_PARAGRAPH_\nDe fleste bevarte sanskrit-utgavene av Lotuss\xc5\xabtraen, stammer fra Nepal. Tre av dem \xe2\x80\x93 No. 4-21, No. 3-678 og No. 5-144, befinner seg i National Archives of Nepal i Katmandu. Manuskript No. 4-21 er et komplett manuskript fra det 11. \xc3\xa5rhundre eller det 12. \xc3\xa5rhundre, som if\xc3\xb8lge orientalistene er en kopi av en sv\xc3\xa6rt gammel tekst._NEWLINE_Ni manuskripter (No. 408 \xe2\x80\x93 415) befinner seg i University of Tokyo General Library (Toyo Bunko) i Tokyo, Japan. Ms no 414 er datert \xc3\xa5r 1070, og ble bragt til Tibet av Japaneren Ekai Kawaguchi, som bes\xc3\xb8kte Nepal i 1899. Det ble overf\xc3\xb8rt til Toyo Bunko i 1916.\n_START_SECTION_\nDharmarak\xe1\xb9\xa3as kinesiske oversettelse\n_START_PARAGRAPH_\nGamle kinesiske kataloger over s\xc5\xabtraer omtaler totalt 17 komplette og delvise kinesiske oversettelser av Lotuss\xc5\xabtraen, men bare tre komplette og en delvis oversettelse har blitt bevart. Lotuss\xc5\xabtraen ble f\xc3\xb8rste gang oversatt til kinesisk i \xc3\xa5ret 255 e.Kr. av en indisk legmann. Deretter ble en utgave med 28 kapitler oversatt av Dharmarak\xe1\xb9\xa3a i \xc3\xa5ret 265 e.Kr. Disse to oversettelsene har g\xc3\xa5tt tapt, sammen med en tredje delvis oversettelse._NEWLINE_Den fjerde kinesiske oversettelsen, og den eldste som er bevart, er fra \xc3\xa5ret 286. e.Kr. Oversettelsen ble foretatt av Dharmarak\xe1\xb9\xa3a (\xe7\xab\xba\xe6\xb3\x95\xe8\xad\xb7, 223\xe2\x80\x93316), og fant sted i byen Chang'an p\xc3\xa5 Gu\xc4\x81nzh\xc5\x8dngsletten i det som idag er provinsen Shaanxi i det sentrale Kina. Dette var under regjeringstiden til keiser S\xc4\xabm\xc7\x8e Y\xc3\xa1n (\xe5\x8f\xb8\xe9\xa6\xac\xe7\x82\x8e, 236\xe2\x80\x93290) av det vestlige Jin-dynastiet, under \xc3\xa6raen T\xc3\xa0ik\xc4\x81ng (\xe5\xa4\xaa\xe5\xba\xb7, 280\xe2\x80\x93289). Oversettelsen har tittelen S\xc5\xabtraen om lotusblomstens korrekte lov (\xe6\xad\xa3\xe6\xb3\x95\xe8\x8f\xaf\xe7\xb6\x93, Zh\xc3\xa8ng f\xc7\x8ehu\xc4\x81 j\xc4\xabng) og best\xc3\xa5r av 27 kapitler fordelt p\xc3\xa5 10 bokruller (ch\xc3\xbcan). Den koreanske tittelen er Ch\xc5\x8fng p\xc5\x8fphwa ky\xc5\x8fng (\xec\xa0\x95\xeb\xb2\x95\xed\x99\x94\xea\xb2\xbd), p\xc3\xa5 japansk kalles teksten Sh\xc5\x8d hokke ky\xc5\x8d (\xe3\x82\xb7\xe3\x83\xa7\xe3\x82\xa6\xe3\x83\x9b\xe3\x82\xa6\xe3\x82\xb1\xe3\x82\xad\xe3\x83\xa7\xe3\x82\xa6) og p\xc3\xa5 vietnamesisk kalles den Ch\xc3\xa1nh ph\xc3\xa1p hoa kinh._NEWLINE_I tekstsamlingen Tripitaka Koreana er den tekst nr 117 (bind 267\xe2\x80\x93269) og ble inngravert p\xc3\xa5 treplater i \xc3\xa5rene 1242-1243 e.Kr., i Taish\xc5\x8d Shinsh\xc5\xab Daiz\xc5\x8dky\xc5\x8d (\xe5\xa4\xa7\xe6\xad\xa3\xe6\x96\xb0\xe8\x84\xa9\xe5\xa4\xa7\xe8\x97\x8f\xe7\xb6\x93, \xc2\xabTripi\xe1\xb9\xadaka publisert under \xc3\xa6raen Taish\xc5\x8d (\xe5\xa4\xa7\xe6\xad\xa3)\xc2\xbb) befinner den seg i bind 9 som tekst nr 263, i Zh\xc5\x8dnghu\xc3\xa1 D\xc3\xa0z\xc3\xa1ngj\xc4\xabng (\xe5\xa4\xa7\xe6\x97\xa5\xe6\x9c\xac\xe7\xba\x8c\xe8\x97\x8f\xe7\xb6\x93, \xc2\xabkinesiske manuskripter i Tripi\xe1\xb9\xadaka Sinica\xc2\xbb) befinner den seg i bind 15 som tekst nr 125 og i katalogen til Nanjo Bunyu (1849\xe2\x80\x931927) fra 1883, er den tekst nr 183.\n_START_SECTION_\nOriginaltekst i pr\xc4\x81kritspr\xc3\xa5ket gandh\xc4\x81ri?\n_START_PARAGRAPH_\nSom vi har sett, ble Lotuss\xc5\xabtraen oversatt til tibetansk fra en sanskritoriginal som kom fra Nepal. Ogs\xc3\xa5 en av de kinesiske oversettelsene har et nepalesisk manuskript som basis. Man kan fristes til \xc3\xa5 tro at originalene p\xc3\xa5 sanskrit er \xc2\xabmer ekte\xc2\xbb, \xc2\xabmer verdifulle\xc2\xbb og mer interessante enn kinesiske oversettelser. Som vi skal se, kan det motsatte v\xc3\xa6re tilfelle. Lotuss\xc5\xabtraen ble nemlig opprinnelig skrevet i et pr\xc4\x81kritspr\xc3\xa5k, og ikke sanskrit. Dharmarak\xe1\xb9\xa3a\xe2\x80\x99s oversettelse er \xc3\xa5tte \xc3\xa5rhundrer eldre enn de bevarte manuskriptene fra Nepal. Den er ogs\xc3\xa5 to \xc3\xa5rhundrer eldre enn noen bevart versjon p\xc3\xa5 sanskrit. Den er v\xc3\xa5rt eldste vindu inn i fortidens t\xc3\xa5ke som omgir Lotuss\xc5\xabtraens opprinnelige form._NEWLINE_I Kina, Korea og Japan, har Dharmarak\xe1\xb9\xa3a\xe2\x80\x99s oversettelse hatt en beskjeden rolle opp gjennom historien. Fokuset har v\xc3\xa6rt p\xc3\xa5 oversettelsen til Kum\xc4\x81r\xc4\x81j\xc4\xabva som ble foretatt omkring 120 \xc3\xa5r senere. Sistnevnte dannet basis for skolen Ti\xc4\x81nt\xc3\xa1i i Kina, avleggeren Cheontae i Korea og skolene Tendai-sh\xc5\xab og Nichiren-sh\xc5\xab i Japan, og disse skolene skapte en betydelig eksegetisk tradisjon. Dharmarak\xe1\xb9\xa3a\xe2\x80\x99s oversettelse inneholder derimot ingen spesifikk eksegese i den kinesiske buddhistiske kanon. Forklaringen er at  Kum\xc4\x81r\xc4\x81j\xc4\xabva's oversettelse regnes som et litter\xc3\xa6rt mesterverk, mens Dharmarak\xe1\xb9\xa3a's oversettelse inneholder en rekke oversettelsesfeil. Og lenge var \xc3\xa5rsaken til disse oversettelsesfeilene ikke forst\xc3\xa5tt._NEWLINE_Tidlig p\xc3\xa5 1930-tallet analyserte orientalistene Friedrich Weller (1889\xe2\x80\x931980) og Ernst Waldschmidt (1897\xe2\x80\x931985) 36 transkripsjoner av den 15. sutra av D\xc4\xabrgh\xc4\x81gama, som ble oversatt til kinesisk av Buddhaya\xc5\x9bas og Zh\xc3\xba F\xc3\xb3ni\xc3\xa0n i \xc3\xa5rene 412-413 e.Kr. under tittelen Ch\xc3\xa1ng \xc4\x81h\xc3\xa1n j\xc4\xabng (\xe9\x95\xb7\xe9\x98\xbf\xe5\x90\xab\xe7\xb6\x93). De rekonstruerte fonetiske formene ble definert som pr\xc4\x81krit, og det samme kom Waldschmidt frem til da han unders\xc3\xb8kte D\xc3\xa0hu\xc3\xac j\xc4\xabng (\xe5\xa4\xa7\xe6\x9c\x83\xe7\xb6\x93), den kinesiske oversettelsen av den 19. sutra av D\xc4\xabrgh\xc4\x81gama. Spr\xc3\xa5ket ble plassert i samme kategori som i Dhammapada fra Gandh\xc4\x81ra. Andre orientalister og sinologer gjorde lignende oppdagelser. Den kinesiske oversettelsen av Dharmaguptakavinaya (\xe5\x9b\x9b\xe5\x88\x86\xe5\xbe\x8b, Ss\xc5\xad-fen l\xc3\xbc), refererer til messingen av arapacanaformularet, og dets rekkef\xc3\xb8lge i stavelsene er g\xc4\x81ndh\xc4\x81ri skrevet i Kharo\xe1\xb9\xa3\xe1\xb9\xadh\xc4\xab. I 1962 fremsatte orientalisten Harold Walter Bailey (1889\xe2\x80\x931996) \xc2\xabGandharihypotesen\xc2\xbb. Det middelindoariske idiom i disse tidlige kinesiske transkripsjoner ble av Bailey d\xc3\xb8pt g\xc4\x81ndh\xc4\x81ri, og det ble etterhvert ogs\xc3\xa5 det faglige navnet p\xc3\xa5 denne nordvestlige formen for pr\xc4\x81krit._NEWLINE_Hypotesen utropte g\xc4\x81ndh\xc4\x81ri til buddhismens lingua franca i de f\xc3\xb8rste \xc3\xa5rhundrene av v\xc3\xa5r tidsregning, og ble st\xc3\xb8ttet av orientalister som John Brough (1917\xe2\x80\x931984) og Franz Bernhard (1931\xe2\x80\x931971). Baily p\xc3\xa5viste at g\xc4\x81ndh\xc4\x81ri har p\xc3\xa5virket khotanesisk og tokarisk, og det finnes ogs\xc3\xa5 elementer av g\xc4\x81ndh\xc4\x81ri i partisk og sogdisk. I \xc3\xa5rene 1993\xe2\x80\x931995 kom det for dagen restene av en buddhistisk tekstsamling skrevet i g\xc4\x81ndh\xc4\x81ri i det n\xc3\xa5v\xc3\xa6rende Afghanistan. De eldste av disse tekstene hadde tilh\xc3\xb8rt den tidlige skolen dharmaguptaka, og stammet trolig fra et kloster i Nagar\xc4\x81h\xc4\x81ra. Ogs\xc3\xa5 de administrative tekstene i det gamle konged\xc3\xb8mmet Sh\xc3\xa0nsh\xc3\xa0n ved den nord\xc3\xb8stlige delen av Taklamakan\xc3\xb8rkenen, ble skrevet p\xc3\xa5 g\xc4\x81ndh\xc4\x81ri. Det mangler beviser for at g\xc4\x81ndh\xc4\x81ri var et sentralasiatisk \xc2\xabuniversalspr\xc3\xa5k\xc2\xbb, men vi tvinges til \xc3\xa5 nyansere bildet av det idiom som l\xc3\xa5 til grunn for de tidligste kinesiske og tibetanske oversettelsene._NEWLINE_I 1992 publiserte den japanske orientalisten Seishi Karashima ved S\xc5\x8dka-universitetet et tekststudium av samtlige kinesiske oversettelsene av Lotuss\xc5\xabtraen. Han sammenlignet dem med alle tilgjengelige versjoner p\xc3\xa5 sanskrit og tibetansk. Hans konklusjon var at Dharmarak\xc8\x99a oversatte et manuskript som var skrevet i et pr\xc4\x81kritspr\xc3\xa5k som var sv\xc3\xa6rt lik, eller identisk med gandh\xc4\x81ri, og at forvekslinger mellom ord i pr\xc4\x81krit og likelydende ord i sanskrit for\xc3\xa5rsaket oversettelsesfeil._NEWLINE_Denne observasjonen f\xc3\xb8rte til at Daniel Boucher i 1998 publiserte en detaljert analyse av pr\xc4\x81kritord som l\xc3\xa5 til grunn for Dharmarak\xc8\x99a's oversettelsen.\n_START_SECTION_\nEn fragmentarisk kinesisk oversettelse\n_START_PARAGRAPH_\nDen kinesiske buddhistiske kanon inneholder ogs\xc3\xa5 en oversettelse av kapittel 11 i \xc3\xa9n bokrull, som ble foretatt av Sh\xc3\xad Y\xc3\xac (\xe5\xa4\xb1\xe8\xad\xaf). Tittelen er S\xc3\xa0 t\xc3\xa1n f\xc4\x93n tu\xc3\xb3 l\xc3\xac j\xc4\xabng (\xe8\x96\xa9\xe6\x9b\x87\xe5\x88\x86\xe9\x99\x80\xe5\x88\xa9\xe7\xb6\x93).\n_START_SECTION_\nGu\xc4\x81n-sh\xc3\xac-y\xc4\xabn s\xc5\xabtra\n_START_PARAGRAPH_\nI Sentral Asia og Kina sirkulerte ogs\xc3\xa5 kapittel 25 i Kum\xc4\x81r\xc4\x81j\xc4\xabvas oversettelse som en egen tekst (Mi\xc3\xa0o f\xc4\x83 li\xc3\xa1n hu\xc4\x81 j\xc4\xabng gu\xc4\x81nsh\xc3\xacy\xc4\xabn p\xc3\xbas\xc3\xa0 p\xc5\xadm\xc3\xa9n p\xc4\xadn j\xc4\xabng, \xe5\xa6\x99\xe6\xb3\x95\xe8\x93\xae\xe8\x8a\xb1\xe7\xb6\x93\xe8\xa7\x80\xe4\xb8\x96\xe9\x9f\xb3\xe8\x8f\xa9\xe8\x96\xa9\xe6\x99\xae\xe9\x96\x80\xe5\x93\x81\xe7\xb6\x93). I British Library, London er det oppbevart rundt 100 kopier av teksten fra D\xc3\xbanh\xc3\xbaang."