b'\n_START_ARTICLE_\nDet engelske kaos under Stefan\n_START_PARAGRAPH_\nDet engelske kaos under Stefan, p\xc3\xa5 engelsk ofte kalt \xc2\xabThe Anarchy\xc2\xbb, refererer til en periode i engelsk historie med borgerkrig, kaos og en ustabil regjering i regjeringstiden til kong Stefan av England. Innbyrdeskrigen involverte England og Normandie mellom 1135 og 1154 og f\xc3\xb8rte til et utstrakt sammenbrudd i lov og orden. Konflikten ble utl\xc3\xb8st i krise i etterf\xc3\xb8lgelsen av den engelske tronen som ble utl\xc3\xb8st ved at William Adelin d\xc3\xb8de i en skipsulykke i 1120, den eneste legitime s\xc3\xb8nnen til Henrik I. Henrik fors\xc3\xb8k p\xc3\xa5 \xc3\xa5 innsette sin datter, keiserinne Maud (ogs\xc3\xa5 kjent som Matilda) som sin arving var ikke vellykket, og ved Henriks d\xc3\xb8d i 1135 grep hans nev\xc3\xb8 Stefan av Blois tronen ved hjelp av Stefans bror, Henry av Blois, biskop av Winchester. Stefans tidlige regime var preget av bister kamp med engelske baroner, oppr\xc3\xb8rske walisiske ledere, og skotske invasjoner. Som f\xc3\xb8lge av et betydelig oppr\xc3\xb8r i s\xc3\xb8rvestlige England, invaderte Maud i 1139 ved hjelp av hennes halvbror, Robert av Gloucester._NEWLINE_Ingen av partene greide \xc3\xa5 oppn\xc3\xa5 en avgj\xc3\xb8rende fordel i l\xc3\xb8pet av de f\xc3\xb8rste \xc3\xa5rene av krigen. Keiserinne Maud kom til \xc3\xa5 kontrollere s\xc3\xb8r\xc3\xb8stlige England og store deler av Themsendalen mens Stefan beholdt kontrollen i s\xc3\xb8r\xc3\xb8st. Festningene i denne perioden var lette \xc3\xa5 forsvare og mye krigf\xc3\xb8ringen var utmattelseskrig i sitt vesen, best\xc3\xa5ende beleiringer, angrep og trefninger mellom h\xc3\xa6rer av riddere og fotsoldater, mange av dem leiesoldater. I 1141 ble Stefan tatt til fange som f\xc3\xb8lge av slaget ved Lincoln, noe som f\xc3\xb8rte til et sammenbrudd av hans autoritet over det meste av landet. Imidlertid, mens keiserinne Maud holdt p\xc3\xa5 \xc3\xa5 bli kronet som dronning, ble hun tvunget til trekke seg ut av London av fiendtlige menneskemasser og flykte til Oxford. London som alltid hadde favorisert Stefan \xc3\xb8nsket isteden hans dronning til byen sammen med William av Ypres med en styrke samlet i Kent. Kort tid etter ble Robert av Gloucester tatt til fange ved Winchester og de to sidene ble enige om \xc3\xa5 utveksle deres respektive fanger. Stefan tok deretter nesten Maud til fange i 1142 under beleiringen av Oxford, men hun greide \xc3\xa5 r\xc3\xb8mme fra festningen Oxford Castle over den frosne elven Themsen til sikkerhet._NEWLINE_Krigen trakk ut i ytterligere noen \xc3\xa5r. Keiserinne Mauds ektemann, Geoffrey V av Anjou, erobret Normandie, men i England klarte ingen av partene \xc3\xa5 f\xc3\xa5 overtaket. Oppr\xc3\xb8rske baroner begynte \xc3\xa5 skaffe seg st\xc3\xb8rre makt i nordlige England og i East Anglia, og hvor store omr\xc3\xa5der ble \xc3\xb8delagt og herjet grunnet krigf\xc3\xb8ringen. I 1148 reiste Maud over til Normandie og overlot krigf\xc3\xb8ringen i England til sin unge s\xc3\xb8nn, Henrik FitzEmpress. Stefan fors\xc3\xb8kte uten suksess \xc3\xa5 f\xc3\xa5 sin egen s\xc3\xb8nn, Eustace, anerkjent av kirken som den neste kongen av England. Tidlig p\xc3\xa5 1150-tallet var det adelen og kirken som f\xc3\xb8rst og fremst \xc3\xb8nsket seg en langvarig fred._NEWLINE_Da Henrik FitzEmpress igjen invaderte England i 1153 var ingen av partene ivrige etter \xc3\xa5 kjempe. Etter en begrenset krigf\xc3\xb8ring og beleiring av Wallingford Castle ble Stefan og Henrik enige om \xc3\xa5 forhandle om en fred. I traktaten i Wallingford ble Henrik anerkjent av Stefan som sin arving. Stefan d\xc3\xb8de \xc3\xa5ret etter og Henrik tok tronen som Henrik II av England, den f\xc3\xb8rste Angevin-kongene, og begynte en lang periode med gjenoppbygging av England og kongsmakten. Samtidens kronik\xc3\xb8rer har beskrevet perioden som en hvor \xc2\xabKristus og hans helgener sov\xc2\xbb, og viktorianske historikere kalte konflikten for \xc2\xabAnarchy\xc2\xbb grunnet kaoset, men moderne historikere har stilt sp\xc3\xb8rsm\xc3\xa5l ved betegnelsen og av en del samtidige redegj\xc3\xb8relser.\n_START_SECTION_\nDet hvite skip\n_START_PARAGRAPH_\nOpprinnelsen til innbyrdeskrigen og kaoset l\xc3\xa5 i en krise for rekkef\xc3\xb8lgen til tronen som involverte England og Normandie. P\xc3\xa5 1000- og 1100-tallet ble nordvestlige Frankrike kontrollert av en rekke hertuger og grever, jevnlig var de i konflikt med hverandre over verdifulle omr\xc3\xa5der. I 1066 satte en av disse mennene, hertug Vilhelm II av Normandie, i gang en invasjon for erobre det rike angelsaksiske kongeriket England, presset seg videre inn s\xc3\xb8rlige Wales og nordlige England i de kommende \xc3\xa5rene. Fordelingen og kontrollen av disse landomr\xc3\xa5dene etter Vilhelms d\xc3\xb8de viste seg \xc3\xa5 v\xc3\xa6re problematisk og hans s\xc3\xb8nner kjempet flere kriger over erobringen. Vilhelms s\xc3\xb8nn Henrik I tok makten etter at hans eldre bror Vilhelm Rufus ble drept og deretter invaderte og tok hertugen av Normandie, kontrollert av hans eldste bror Robert Curthose, beseiret Roberts h\xc3\xa6r i slaget ved Tinchebray. Henrik hadde til hensikt at hans rike skulle bli arvet av hans eneste legitime s\xc3\xb8nn, 17 \xc3\xa5r gamle William Adelin._NEWLINE_I 1120 endret det politiske landskapet seg voldsomt da Det hvite skip sank p\xc3\xa5 vei fra havnen i  Barfleur i Normandie p\xc3\xa5 vei til England. Rundt 300 passasjerer d\xc3\xb8de, inkludert kongens s\xc3\xb8nn. Med Adelin d\xc3\xb8d var det ingen klar etterf\xc3\xb8lger til den engelske tronen. Reglene for etterf\xc3\xb8lgelse i Europa p\xc3\xa5 denne tiden var usikre. I deler av Frankrike var mannlig primogenitur, hvor den eldste s\xc3\xb8nnen ville arve en tittel, blitt mer popul\xc3\xa6rt. I andre deler av Europa, inkludert Normandie og England, var tradisjonen for \xc3\xa5 dele opp land, fikk den eldste s\xc3\xb8nnen arve farens land, vanligvis betraktet som mest verdifull, og yngre s\xc3\xb8nner ble gitt mindre, eller mer nyere anskaffet, deler eller eiendommer. Problemet ble ytterligere komplisert ved rekkef\xc3\xb8lgen til ustabile anglo-normanniske etterf\xc3\xb8lgere i de siste seksti \xc3\xa5r: det hadde ikke v\xc3\xa6rt fredfylte, ubestridte etterf\xc3\xb8lgere._NEWLINE_Med William Adelin d\xc3\xb8d hadde Henrik kun et legitimt barn igjen, Maud, men kvinners rett til arv var uklare p\xc3\xa5 denne tiden. Til tross for at Henrik p\xc3\xa5 sine gamle dager hadde giftet seg p\xc3\xa5 nytt med unge Adeliza av Louvain, ble \xc3\xb8kende usannsynlig at han ville f\xc3\xa5 en ny legitim s\xc3\xb8nn og isteden begynte han \xc3\xa5 se p\xc3\xa5 Maud som sin arving. Maud hadde v\xc3\xa6rt gift med Henrik V av Det tysk-romerske rike og fram ham krevde hun senere tittelen som keiserinne. Hennes ektemann d\xc3\xb8de i 1125 og giftet seg p\xc3\xa5 nytt i 1128 med Geoffrey V, greve av Anjou, hvis grevskap grenset til hertugd\xc3\xb8mmet Normandie. Geoffrey var ikke popul\xc3\xa6r blant den anglo-normanniske eliten: som en Angevin-hersker var han tradisjonelt en fiende av normannerne. P\xc3\xa5 samme tid hadde spenningene fortsatt \xc3\xa5 \xc3\xb8ke grunnet Henriks innenrikspolitikk, s\xc3\xa6rskilt grunnet de h\xc3\xb8ye skatten han utstedte grunnet utgiftene til hans krigf\xc3\xb8ring. Konfliktene ble imidlertid skygget over i makten av kongens personlighet og omd\xc3\xb8mme._NEWLINE_Henrik fors\xc3\xb8kte \xc3\xa5 bygge opp en base for politisk st\xc3\xb8tte for Maud i b\xc3\xa5de England og Normandie, og krevde at hans hoff sverget eder f\xc3\xb8rst i 1127, og deretter p\xc3\xa5 nytt i 1128 og 1131, for \xc3\xa5 anerkjenne Maud som hans etterf\xc3\xb8lger og anerkjenne hennes etterf\xc3\xb8lgere som den rettmessige etterf\xc3\xb8lger etter henne. Stefan av Blois var blant de som tok denne eden i 1127. Uansett, forholdene mellom Henrik, Maud, og Geoffrey ble i \xc3\xb8kende grad anstrengte mot slutten av kongens liv. Maud og Geoffrey mistenkte at de manglet virkelig st\xc3\xb8tte i England, og foreslo for Henrik i 1135 at kongen burde overf\xc3\xb8re de kongelige festningene i Normandie til Maud mens han fortsatt levde og insisterte p\xc3\xa5 at den normanniske adelen \xc3\xb8yeblikkelig sverget troskap til henne, s\xc3\xa5ledes gi paret en langt mer mektig posisjon etter Henriks d\xc3\xb8d. Rasende nektet Henrik \xc3\xa5 gj\xc3\xb8re dette, antagelig bekymret over at Geoffrey ville fors\xc3\xb8ke \xc3\xa5 ta makten i Normandie tidligere enn det som var bestemt. Et oppr\xc3\xb8r br\xc3\xb8t ut i s\xc3\xb8rlige Normandie, og Geoffrey og Maud st\xc3\xb8ttet oppr\xc3\xb8rerne milit\xc3\xa6rt, men midt i denne konfrontasjonen, ble Henrik br\xc3\xa5tt syk og d\xc3\xb8de i n\xc3\xa6rheten av Lyons-la-Foret.\n_START_SECTION_\nEtterf\xc3\xb8lgelse\n_START_PARAGRAPH_\nEtter at Henrik var d\xc3\xb8d ble den engelske tronen overtatt, ikke av hans datter Maud, men av Stefan av Blois, noe som f\xc3\xb8rte til innbyrdeskrig. Stefan var s\xc3\xb8nn av Stefan-Henrik av Blois, en av de mektige grevene i nordlige Frankrike, og Adela av Normandie, en av d\xc3\xb8trene til Vilhelm erobreren. Stefan og Maud var s\xc3\xa5ledes s\xc3\xb8skenbarn. Hans foreldre hadde alliert seg med Henrik, og Stefan som en yngre s\xc3\xb8nn uten egne besittelser, ble Henriks klient, reiste som en del av hans hoff og tjenestegjorde i hans h\xc3\xa6r. I gjenytelse fikk han landomr\xc3\xa5der og ble gift med Matilda av Boulogne i 1125, datter og eneste arving av grevskapet Boulogne, som eide den viktige kontinentale havnen i byen Boulogne-sur-Mer, og store eiendommer nordvestlige og s\xc3\xb8r\xc3\xb8stlige England. Ved 1135 var Stefan en godt etablert person i det anglo-normanniske samfunnet, mens hans yngre bror Henrik av Blois var p\xc3\xa5 vei opp, ble biskop av Winchester og den nest rikeste mannen i England etter kongen. Henrik av Blois var ivrig etter \xc3\xa5 reversere hva han mente var en inntrenging av de normanniske kongene til kirkens rettigheter._NEWLINE_Da nyheten om Henriks d\xc3\xb8d begynte \xc3\xa5 spre seg var det mange mulige som kunne kreve tronen som ikke var godt plassert for \xc3\xa5 svare. Geoffrey og Matilda var i Anjou, og havnet i den vanskelig situasjon at de st\xc3\xb8ttet oppr\xc3\xb8rere mot den kongelige h\xc3\xa6ren, som inkluderte en rekke av Mauds tilhengere, inkludert Robert av Gloucester. Mange av disse adelige hadde sverget ed p\xc3\xa5 \xc3\xa5 bli v\xc3\xa6rende i Normandie inntil kongen var anstendig begravd, noe som forhindret dem \xc3\xa5 reise til England. Geoffrey og Maud grep uansett anledningen til \xc3\xa5 marsjere inn i s\xc3\xb8rlige Normandie og ta kontroll over en rekke viktige festninger, f\xc3\xb8r de ikke var i stand til \xc3\xa5 avansere videre. Stefans eldre bror Theobald V av Blois, som hadde etterfulgt sin far som greve, var enda lengre s\xc3\xb8r, i Blois._NEWLINE_Stefn var imidlertid beleilig plassert i Boulogne, og da nyheten om Henriks d\xc3\xb8d n\xc3\xa5dde ham reiste han \xc3\xb8yeblikkelig over til England, fulgt av sin milit\xc3\xa6re husholdning. Robert av Gloucester hadde plassert ut garnisoner ved havnene i Dover og Canterbury og en del redegj\xc3\xb8relser antyder at de nektet Stefan adgang da han kom. Uansett n\xc3\xa5dde antagelig Stefan fram til sin egen eiendom ved utkanten av London ved den 8. desember og i l\xc3\xb8pet av den neste uken begynte han \xc3\xa5 gripe maken i England._NEWLINE_Borgerne i London hadde tradisjonelt krevd retten til \xc3\xa5 velge Englands konge, og de utropte Stefan til den nye monarken, antagelig i h\xc3\xa5p om at han ville gi byen nye rettigheter og privilegier tilbake. Henrik av Blois ga kirkens st\xc3\xb8tte til Stefan: han var i stand til \xc3\xa5 komme seg videre til Winchester_NEWLINE_Stefan fikk kirkens st\xc3\xb8tte av Henrik av Blois og dro videre til Winchester, hvor Roger, som var b\xc3\xa5de biskop av Salisbury rikets kansler, beordret at den kongelige skattekiste skulle utleveres til Stefan. Den 15. desember forhandlet Henrik av Blois en avtale med Stefan om at den nye kongen skulle gi store friheter og privilegier til kirken i bytte for at erkebiskopen av Canterbury og pavens legat st\xc3\xb8ttet hans overtagelse av tronen. Det var et lite problem med den religi\xc3\xb8s ed som Stefan hadde sverget for \xc3\xa5 st\xc3\xb8tte keiserinne Maud, men Henrik av Blois argumenterte overbevisende at den avd\xc3\xb8de kongen hadde tatt feil i insistere at hans hoff skulle ta denne eden. I tillegg hadde den avd\xc3\xb8de kongen kun insistert p\xc3\xa5 at eden skulle beskytte kongerikets stabilitet, og i lyset av det kaoset som n\xc3\xa5 kunne skje, var det rettferdig at Stefan ignorerte eden. Henrik overtalte ogs\xc3\xa5 Hugh Bigod, den avd\xc3\xb8de kongens kongelige stuert, om \xc3\xa5 sverge at kongen hadde endret oppfatning om etterf\xc3\xb8lgelsen p\xc3\xa5 sitt d\xc3\xb8dsleie og navngitt Stefan framfor Maud. Stefans kroning ble gjennomf\xc3\xb8rt en uke senere ved Westminster Abbey den 26. desember._NEWLINE_I mellomtiden hadde den normanniske adelen samlet seg i Le Neubourg for \xc3\xa5 diskutere om de skulle erkl\xc3\xa6re Theobald II, greve av Champagne, som konge, det vil si Stefans eldre bror, antagelig som f\xc3\xb8lge av at de h\xc3\xb8rte at Stefan samlet st\xc3\xb8tte i England. Normannerne argumenterte at greven, som den eldste s\xc3\xb8nnes\xc3\xb8nn av Vilhelm erobreren, hadde det mest gyldige kravet p\xc3\xa5 konged\xc3\xb8mmet og hertugd\xc3\xb8mmet, og var uten tvil lettere for dem \xc3\xa5 godta enn keiserinne Maud. Theobald m\xc3\xb8tte de normanniske baronene og Robert av Gloucester i Lisieux den 21. desember, men deres diskusjoner ble avbrutt av de plutselige nyhetene fra England at Stefans kroning ville skje den neste dagen. Theobald gikk da med p\xc3\xa5 baronenes forslag om han skulle bli gjort til konge, kun for \xc3\xa5 oppdage at hans tidligere st\xc3\xb8tte allerede hadde begynte forsvinne. Baronene var ikke forberedt p\xc3\xa5 \xc3\xa5 st\xc3\xb8tte en deling av England og Normandie ved \xc3\xa5 motsette seg Stefan. Stefan ga deretter Theobald en finansiell kompensasjon til Theobald som deretter dro tilbake til Blois og st\xc3\xb8ttet den yngre brorens kongskrav.\n_START_SECTION_\nNytt regime (1135-1138)\n_START_PARAGRAPH_\nUmiddelbart etter kroningen m\xc3\xa5tte Stefan ta seg av situasjonen i nordlige England. Da nyheten om Henriks d\xc3\xb8d n\xc3\xa5dde fram til Skottland, grep kong David I av Skottland, bror av Henriks f\xc3\xb8rste dronning og onkel p\xc3\xa5 morssiden av Maud, muligheten til \xc3\xa5 invadere og erobret raskt Carlisle, Newcastle og en rekke andre viktige lokaliseringer. Nordlige England var et omstridt omr\xc3\xa5de p\xc3\xa5 denne tiden hvor de engelske kongene tradisjonelt gjorde et krav p\xc3\xa5 Cumberland og David krevde ogs\xc3\xa5 Northumbria i retten til hans ekteskap med datteren til den tidligere angelsaksiske jarlen Waltheof. Stefan marsjerte raskt nordover og m\xc3\xb8tte David ved Durham. Istedenfor krig gikk han inn i en avtale med skottene hvor David skulle gi fra seg det meste av de omr\xc3\xa5der han hadde erobret, unntatt Carlisle. Som gjenytelse skulle Stefan bekrefte de besittelsene til Davids s\xc3\xb8nn Henrik av Skottland som han hadde i England, inkludert jarled\xc3\xb8mmet Huntingdon._NEWLINE_Etter \xc3\xa5 ha reist s\xc3\xb8rover holdt Stefan sitt f\xc3\xb8rste kongelige hoff i p\xc3\xa5sken 1136. En bred rekke med adelige samlet seg ved Westminster for hendelsen, inkludert mange anglo-normanniske baroner og de fleste fremste representanter for kirken. Stefan utstedte et nytt kongelig charter som bekreftet de l\xc3\xb8fter han hadde gitt til kirken, lovte \xc3\xa5 tilbakestille Henriks politikk for de kongelige skoger og \xc3\xa5 reformere ethvert overgrep grunnet det kongelige lovssystem. Stefan framstilte seg selv som den naturlige etterf\xc3\xb8lger av Henriks politikk, og bekreftet p\xc3\xa5 nytt de eksisterende jarled\xc3\xb8mmer til deres eksisterende innehavere. Hoffet i p\xc3\xa5sken var en overd\xc3\xa5dig hendelse, og en stor sum penger ble benyttet p\xc3\xa5 hendelsen i seg selv, kl\xc3\xa6r og gaver. Stefan innvilget land og privilegier til de tilstedev\xc3\xa6rende, og ga tallrike gaver og privilegier til kirken. Stefans overtagelse av kronen trengte fortsatt \xc3\xa5 bli ratifisert av paven, men det synes som om Henry av Blois var ansvarlig for \xc3\xa5 skaffe vitnesbyrd om st\xc3\xb8tte som ble sendt b\xc3\xa5de fra Stefans eldre bror Theobald og fra den franske kong Ludvig IV, som Stefan representerte en nyttig balanse til Angevin-makten i nordlige Frankrike. Pave Innocens II bekreftet Stefan som konge ved brev senere det samme \xc3\xa5ret, og Stefans r\xc3\xa5dgivere sirkulerte kopier rundt om i England for \xc3\xa5 demonstrere Stefans legitimitet._NEWLINE_Til tross for dette fortsatte vanskelighetene over Stefans nye kongerike. Etter en walisisk seier i slaget ved Llwchwr i januar 1136 og det vellykte bakholdsangrepet til grenseherren  Richard Fitz Gilbert de Clare i april, br\xc3\xb8t det ut nye oppr\xc3\xb8r i s\xc3\xb8rlige Wales, begynnende i \xc3\xb8st i Glamorgan, og spredte seg raskt over resten av s\xc3\xb8rlige Wales i l\xc3\xb8pet av 1137. Owain Gwynedd og Gruffydd ap Rhys erobret betydelige omr\xc3\xa5der, inkludert Carmarthen Castle. Stefan svarte med \xc3\xa5 sende Richards bror Baldwin og grenseherren Robert Fitz Harold av Ewyas inn i Wales for \xc3\xa5 pasifisere regionen. Ingen av disse tiltakene var s\xc3\xa6rlig vellykte, og ved slutten av 1137 synes det som om kongen hadde gitt opp \xc3\xa5 sl\xc3\xa5 ned oppr\xc3\xb8ret. Historikeren David Crouch mener at Stefan effektivt \xc2\xabbukket ut av Wales\xc2\xbb p\xc3\xa5 denne tiden for \xc3\xa5 konsentrere seg om sine andre problemer. Samtidig m\xc3\xa5tte Stefan f\xc3\xa5 sl\xc3\xa5tt ned to oppr\xc3\xb8r i s\xc3\xb8rvestlige England ledet av Baldwin de Redvers og Robert av Bampton. Baldwin ble l\xc3\xb8slatt etter at han ble tatt til fange, og reiste da til Normandie hvor han ble en stadig mer h\xc3\xb8yr\xc3\xb8stet kritiker av kongen._NEWLINE_Geoffrey av Anjou angrep Normandie tidlig i 1136 og etter en midlertidig v\xc3\xa5penhvile invaderte han p\xc3\xa5 nytt senere det samme \xc3\xa5ret, angrep og brente ned flere eiendommer framfor \xc3\xa5 okkupere omr\xc3\xa5dene. Hendelsene i England innebar at Dtefan ikke var i stand til \xc3\xa5 reise til Normandie i egen person, men Waleran de Beaumont, utpekt av Stefan som l\xc3\xb8ytnant av Normandie, og Theobald ledet de milit\xc3\xa6re tiltakene for \xc3\xa5 forsvare hertugd\xc3\xb8mmet. Stefan selv reiste tilbake til hertugd\xc3\xb8mmet en gang i 1137 hvor han hadde m\xc3\xb8te med Ludvig Vi og Theobald for \xc3\xa5 bli enige om en uformell regional allianse. En del av denne avtalen var at Ludvig anerkjente Stefans s\xc3\xb8nn Eustace som hertug av Normandie i bytte for at Eustace ga troskap til den franske kongen som hans f\xc3\xb8ydale overherre. Stefan var mindre suksessfull i \xc3\xa5 skaffe tilbake regionen Argentan langs grensen av Normandie og Anjou, som Geoffrey hadde erobret ved slutten av 1135. Stefan samlet en h\xc3\xa6r for \xc3\xa5 gjenerobre omr\xc3\xa5det, men friksjonene mellom hans flamske leiesoldater ledet av William av Ypres og de lokale normanniske baronene, f\xc3\xb8rte til at de br\xc3\xb8t en kamp mellom de to halvdelene av hans h\xc3\xa6r. De normanniske styrkene deserterte deretter kongen, og tvang Stefan til \xc3\xa5 oppgi sin kampanje. Stefan gikk med p\xc3\xa5 ytterligere en v\xc3\xa5penhvile med Geoffrey hvor han ga l\xc3\xb8fte om \xc3\xa5 betale 2000 mark i \xc3\xa5ret i bytte for en fred langs den normanniske grensen._NEWLINE_Stefans f\xc3\xb8rste \xc3\xa5r som konge kan bli tolket p\xc3\xa5 flere m\xc3\xa5ter. Vurdert positivt stabiliserte han den nordlige grensen mot Skottland, pasifiserte Geoffreys angrep mot Normandie, var i fred med den franske kongen, hadde et godt forhold til kirken, og hadde bred st\xc3\xb8tte fra sine baroner. Det var uansett betydelige underliggende problemer. Det nordlige England ble kontrollert av David og prins Henrik, Stefan hadde oppgitt Wales, kampene i Normandie hadde i betydelig grad destabilisert hertugd\xc3\xb8mmet, og et \xc3\xb8kende antall baroner f\xc3\xb8lte at Stefan ikke hadde dem verken de landomr\xc3\xa5dene eller de titlene de mente de fortjente eller eide. Stefan t\xc3\xb8mte ogs\xc3\xa5 raskt statskassen. Henriks betydelige skattekiste ble t\xc3\xb8mt f\xc3\xb8r 1138 grunnet kostnadene \xc3\xa5 drifte Stefans mer overd\xc3\xa5dige hoff, og han trengte \xc3\xa5 ansette og opprettholde sine h\xc3\xa6rer av leiesoldater som sl\xc3\xa5tt i England og Normandie.\n_START_SECTION_\nF\xc3\xb8rste krigf\xc3\xb8ring (1138-1139)\n_START_PARAGRAPH_\nDet br\xc3\xb8t ut krig ved flere fronter i l\xc3\xb8pet av 1138. F\xc3\xb8rste gjorde Robert av Gloucester oppr\xc3\xb8r mot kongen og begynte det som utviklet seg til innbyrdeskrig i England. Som en illegitim s\xc3\xb8nn av Henrik I og som halvbror av keiserinne Maud var Robert en av de mektigste anglo-normanniske baronene, kontrollerte besittelser i Normandie foruten jarled\xc3\xb8mmet Gloucester. I 1138 trakk han tilbake sin troskap til Stefan og erkl\xc3\xa6rte sin st\xc3\xb8tte for Maud, utl\xc3\xb8ste et betydelig regionalt oppr\xc3\xb8r i Kent og over det meste s\xc3\xb8rvestlige England, skj\xc3\xb8nt han selv forble v\xc3\xa6rende i Normandie. Maud hadde ikke v\xc3\xa6rt spesielt aktiv i forsikre om sitt krav til tronen siden 1135 og p\xc3\xa5 mange m\xc3\xa5ter var det Robert som tok initiativet til \xc3\xa5 erkl\xc3\xa6re krig i 1138. I Frankrike dro Geoffrey fordel av situasjonen ved atter \xc3\xa5 invadere Normandie. David av Skottland gjorde det samme ved \xc3\xa5 invadere nordlige England p\xc3\xa5 nytt, og annonserte at han ville st\xc3\xb8tte kravet til sin niese keiserinne Maud til tronen, og presset seg s\xc3\xb8rover og inn i Yorkshire._NEWLINE_Stefan svarte raskt p\xc3\xa5 oppr\xc3\xb8rene og invasjonene, men fokuserte hovedsakelig p\xc3\xa5 England framfor Normandie. Hans hustru Adela ble sendt til Kent med skip og ressurser fra Boulogne med oppgaven \xc3\xa5 overta n\xc3\xb8kkelhavnen Dover som var under Roberts kontroll. Et lite antall av Stefans egne riddere ble sendt nordover for \xc3\xa5 bidra til \xc3\xa5 kjempe mot skottene. Davids styrker ble beseiret senere p\xc3\xa5 \xc3\xa5ret i fanenes slag av de lokale styrkene til Thurstan, erkebiskop av York. Til tross for denne seieren okkuperte David fortsatt det meste av nordlige England. Stefan selv dro vest i et fors\xc3\xb8k p\xc3\xa5 \xc3\xa5 f\xc3\xa5 kontroll over Gloucestershire, angrep f\xc3\xb8rst nord inn i Welsh Marches, tok Hereford og Shrewsbury f\xc3\xb8r han dro s\xc3\xb8rover mot Bath. Byen Bristol ble for sterk for ham, og han henga seg derfor ril herje og plyndre i de omliggende omr\xc3\xa5dene. Oppr\xc3\xb8rerne synes \xc3\xa5 ha forventet at Robert skulle komme dem til hjelp, men han forble v\xc3\xa6rende i Normandie \xc3\xa5ret ut og fors\xc3\xb8kte \xc3\xa5 overtale keiserinne Maud til selv \xc3\xa5 invadere England. Dover overga seg til sist til dronningens styrker senere p\xc3\xa5 \xc3\xa5ret._NEWLINE_Stefans milit\xc3\xa6re kampanje i England utviklet seg bra, og historikeren David Crouch har beskrevet den som \xc2\xaben milit\xc3\xa6r oppn\xc3\xa5else av f\xc3\xb8rste rang\xc2\xbb. Kongen grep muligheten som hans milit\xc3\xa6re framgang hadde gitt til \xc3\xa5 smi en fredsavtale med Skottland. Stefans hustru Adela ble sendt for \xc3\xa5 forhandle en ny avtale mellom Stefan og David som er blitt kalt for traktaten i Durham. Her ble det bestemt at Northumbria og Cumbria skulle tilh\xc3\xb8re Skottland ved David og hans s\xc3\xb8nn Henrik i motytelse av deres troskap og framtidig fred langs grensen. Den mektige jarlen av Chester, Ranulf, betraktet at han selv holdt de tradisjonelle rettighetene til Carlisle og Cumberland, og ble s\xc3\xa6rdeles misforn\xc3\xb8yd med \xc3\xa5 se at de ble gitt til skottene, et problem som fikk langvarig betydning for krigen. Samtidens kilder, som Gesta Stephani, hevdet at han kontrollerte bortimot en tredjedel av landet, noe som er nesten riktig om hans familieforbindelser medregnes. Hans behov for \xc3\xa5 gjenvinne Carlisle var motiv for \xc3\xa5 g\xc3\xa5 i opposisjon mot Stefan, men han hadde ogs\xc3\xa5 en annen grunn, han var gift med datteren til Roger av Gloucester.\n_START_SECTION_\nForberedelser for krig (1139)\n_START_PARAGRAPH_\nVed 1139 var en invasjon av England ved Robert og Maud umiddelbart truende. Geoffrey og Maud hadde sikret store deler av Normandie, og sammen med Robert begynte de forberedelser for en krig, og mobiliserte h\xc3\xa6rstyrker for et angrep p\xc3\xa5 andre siden av den engelske kanal. Maud appellerte ogs\xc3\xa5 til paven ved begynnelsen av \xc3\xa5ret, fremmet hennes rettmessige krav p\xc3\xa5 den engelske tronen, men ikke overraskende avslo paven \xc3\xa5 gj\xc3\xb8re om sin tidligere st\xc3\xb8tte for Stefan. Fra Mauds perspektiv var saken likevel nyttig ved \xc3\xa5 etablere at Stefans krav var bestridt._NEWLINE_I mellomtiden forberedte Stefan seg p\xc3\xa5 den kommende konflikten ved \xc3\xa5 opprette et antall nye jarled\xc3\xb8mmer. Kun en h\xc3\xa5ndfull jarled\xc3\xb8mmer hadde eksistert under Henrik I og disse hadde hovedsakelig v\xc3\xa6rt symbolske i sitt vesen. Stefan opprettet flere, fylte dem med menn han betraktet som lojale, dyktige milit\xc3\xa6re kommandanter, og i de mer verdifulle delene av landet ga han dem mere landomr\xc3\xa5der og ytterligere ut\xc3\xb8vende makt._NEWLINE_Stefan synes \xc3\xa5 hatt flere m\xc3\xa5lsetninger, inkludert \xc3\xa5 sikre seg lojaliteten til sine fremste st\xc3\xb8ttespillere ved \xc3\xa5 gi dem disse posisjonene, og bedre forsvaret av verdifulle steder i kongeriket. Stefan var meget p\xc3\xa5virket av sin fremste r\xc3\xa5dgiver, Waleran de Beaumont, tvillingbroren til Robert av Leicester. Beaumont-tvillingene og deres yngre bror og fettere mottok de meste av disse nye jarled\xc3\xb8mmene. Fra 1138 og framover ga Stefan dem jarled\xc3\xb8mmene  Worcester, Leicester, Hereford, Warwick og Pembroke, som \xe2\x80\x94 s\xc3\xa6rlig kombinert med de nye besittelsene til Stefans nye allierte, prins Henrik av Skottland, i Cumberland og Northumbria \xe2\x80\x94 skapte en bred blokk av territorier som fungerte som en buffersone mellom det vanskelig s\xc3\xb8rvestlige omr\xc3\xa5det, Chester og resten av England._NEWLINE_Stefan to grep for \xc3\xa5 fjerne en gruppe biskoper han betraktet som en trussel til sitt styre. Den kongelige administrasjonen under Henrik I hadde v\xc3\xa6rt ledet av Roger, biskop av Salisbury, st\xc3\xb8ttet av Rogers nev\xc3\xb8er, Alexander og Nigel, henholdsvis biskoper av Lincoln og Ely, og Rogers s\xc3\xb8nn, Roger le Poer, som var rikskansler. Disse biskopene var ogs\xc3\xa5 mektige landeiere i tillegg til \xc3\xa5 v\xc3\xa6re kirkelige ledere, og de hadde begynt \xc3\xa5 bygge nye festninger og \xc3\xb8ke st\xc3\xb8rrelsen p\xc3\xa5 deres milit\xc3\xa6re styrker, noe som fikk Stefan til mistenke at de var i ferd med \xc3\xa5 g\xc3\xa5 over til \xc3\xa5 st\xc3\xb8tte keiserinne Maud. Roger og hans familie var ogs\xc3\xa5 fiender av Waleran og Beaumont-familien, som mislikte deres kontroll over den kongelige admionistrasjonen. I juni 1139 holdt Stefan sitt hoff i Oxford hvor det br\xc3\xb8t ut en kamp mellom Alan av Bretagne og mennene til Roger, en hendelse antagelig bevisst framprovosert av Stefan. Stefan krevde at Roger og de andre biskopene ga fra seg alle sine festninger i England. Dette ble understreket ved at biskopene ble arrestert og Nigel som ble henrettet etter \xc3\xa5 ha s\xc3\xb8kt tilflukt i Devizes Castle. Biskopene overga seg etter at Stefan beleiret festningen og truet med \xc3\xa5 henrette Roger le Poer. De gjenv\xc3\xa6rende festningene ble deretter overgitt til kongen. Dette fjernet enhver milit\xc3\xa6r trussel fra biskopene, men angrepet p\xc3\xa5 kirkens menn hadde \xc3\xb8deleggende virkning p\xc3\xa5 forholdet til kirkens ledere, og s\xc3\xa6rlig p\xc3\xa5 kongens egen bror, Henry av Blois, biskop av Winchester. Begge sider var n\xc3\xa5 klar for krig.\n_START_SECTION_\nInnledende fase av krigen (1139\xe2\x80\x931140)\n_START_PARAGRAPH_\nInvasjonen skjedde endelig i august. Baldwin de Redvers krysset over fra Normandie til Wareham i et innledende fors\xc3\xb8k p\xc3\xa5 \xc3\xa5 erobre en havn for ta imot keiserinne Mauds invasjonsh\xc3\xa6r, men Stefans styrker tvang ham til trekke seg til s\xc3\xb8rvest. M\xc3\xa5neden etter ble keiserinnen invitert av enkedronning Adeliza til isteden \xc3\xa5 gj\xc3\xb8re landgang ved Arundel, og den 30. september kom Robert av Gloucester og keiserinne Maud til England med 140 riddere. Maud ble v\xc3\xa6rende p\xc3\xa5 Arundel Castle mens Rovert marsjerte nordvest til Wallingford og Bristol hvor han h\xc3\xa5pet \xc3\xa5 skaffe st\xc3\xb8tte for oppr\xc3\xb8ret og knytte seg opp med Miles av Gloucester, s\xc3\xa5 da grep anledningen til \xc3\xa5 trekke tilbake sin lojalitetsed til kong Stefan._NEWLINE_Stefan svarte \xc3\xb8yeblikkelig med \xc3\xa5 forflytte seg s\xc3\xb8rover, beleiret Arundel og fanget Maud inne i festningen. Stefan gikk deretter med p\xc3\xa5 en v\xc3\xa5penhvile foresl\xc3\xa5tt av hans bror Henry av Blois. De fulle detaljene i denne er ikke kjent, men resultatene var at Stefan f\xc3\xb8rst lot Maud slippe fri fra beleiringen og tillot henne og hennes husholdning av riddere ble eskortert til s\xc3\xb8rvest hvor de ble gjenforent med Robert av Gloucester. Grunnene for Stefans beslutning \xc3\xa5 l\xc3\xb8slate sin rival er uklare. Samtidige kronik\xc3\xb8rer har foresl\xc3\xa5tt at Henry argumenterte at det ville v\xc3\xa6re i Stefans beste interesse \xc3\xa5 l\xc3\xb8slate keiserinnen og konsentrere seg om \xc3\xa5 angripe Robert. Det kan ogs\xc3\xa5 v\xc3\xa6re at Stefan oppfattet Robert og ikke Maud som sin fremste motstander ved dette tidspunktet i konflikten. Stefan sto ogs\xc3\xa5 overfor et milit\xc3\xa6rt dilemma ved Arundel da festningen ble betraktet som en av de mest ugjennomtrengelige, og han kan ha fryktet at hans h\xc3\xa6r ble bundet fast i s\xc3\xb8r mens Robert flakket fritt om i vest. En annen teori er at Stefan l\xc3\xb8slot Maud ut fra en f\xc3\xb8lelse av h\xc3\xb8visk ridderlighet. Stefan var kjent for \xc3\xa5 ha en sjener\xc3\xb8s og h\xc3\xb8flig personlighet, og kvinner var ikke normalt forventet \xc3\xa5 bli angrepet i anglo-normannisk krigf\xc3\xb8ring._NEWLINE_Selv der det hadde v\xc3\xa6rt f\xc3\xa5 som hadde g\xc3\xa5tt over til keiserinnens side, kontrollerte Maud en kompakt blokk av territorier som strakte seg ut fra Gloucester og Bristol og s\xc3\xb8rvest inn i Devon og Cornwall, vest inn i Welsh Marches, grensetraktene mot Wales, og \xc3\xb8st s\xc3\xa5 langt som til Oxford og Wallingford, og truet London. Hun etablerte sitt hoff i Gloucester, n\xc3\xa6r Roverts festning i Bristol, men langt nok til at hun holdt seg uavhengig av sin halvbror. Stefan fors\xc3\xb8kte \xc3\xa5 gjenvinne disse omr\xc3\xa5dene, begynnende med \xc3\xa5 angripe Wallingford Castle, som kontrollerte Themsen-korridoren. Festningen ble holdt av Brien FitzCount, som hadde v\xc3\xa6rt en lojal tilhenger av Henrik I og en fast st\xc3\xb8ttespiller av hans datter. Stefan fant ut at festningen var altfor godt forsvart, og etterlot en del styrker til \xc3\xa5 forsette blokaden av festningen, mens han selv fortsatte videre inn i Wiltshire for \xc3\xa5 angripe Trowbridge, tok festningene South Cerney og Malmesbury langs denne ruten. I mellomtiden marsjerte Miles av Gloucester \xc3\xb8stover, angrep Stefans bakstyrker ved Wallingford og truet ankomsten til London. Stefan ble tvunget til \xc3\xa5 oppgi kampanjen i vest og marsjerte \xc3\xb8stover for stabilisere situasjonen der og beskytte hovedstaden._NEWLINE_Ved begynnelsen av 1140 hadde Nigel, biskopen av Ely, som Stefan hadde konfiskert festningen til \xc3\xa5ret f\xc3\xb8r, ogs\xc3\xa5 gjort oppr\xc3\xb8r mot kongen. Nigel h\xc3\xa5pet \xc3\xa5 erobre East Anglia og etablere sin base p\xc3\xa5 Isle of Ely, som var en \xc3\xb8y fram til 1600-tallet og omgitt av det beskyttende myrbaserte Fenland. Stefan etablerte \xc3\xb8yeblikkelig p\xc3\xa5 denne trusselen, tok h\xc3\xa6ren inn i myrlandet og satte sammen b\xc3\xa5ter til bro som gjorde at han kunne frakte soldater over \xc3\xb8ya og angripe overraskende. Nigel slapp unna og kom seg til Gloucester, men hans menn og festning ble tatt, og kongens orden ble midlertidig gjenopprettet i \xc3\xb8st. Robert av Gloucesters tok tilbake en del av territoriet som Stefan hadde tatt i 1139. I en anstrengelse for \xc3\xa5 forhandle fram en v\xc3\xa5penhvile holdt Henry av Blois en fredskonferanse i Bath hvor Robert representerte keiserinnen, og hvor dronning Matilda av Boulogne og Theobald av Bec, erkebiskop av Canterbury, representerte kongen. Konferansen br\xc3\xb8t sammen da Henry av Blois og presteskapet insisterte p\xc3\xa5 sette betingelsene for enhver fredsavtale, noe Stefan fant helt uakseptabelt._NEWLINE_Ranulf av Chester forble rasende over Stefans gave i nord til den skotske prins Henrik. Han planla derfor \xc3\xa5 h\xc3\xa5ndtere dette problemet ved \xc3\xa5 overfalle Henrik mens prinsen reiste nordover etter julefeiringen ved Stefans hoff. Ryktene om planen spredte seg og ble ogs\xc3\xa5 rapportert til Stefan som valgte \xc3\xa5 eskortere Henrik nordover. Det ble dr\xc3\xa5pen som fikk begeret til \xc3\xa5 renne over for Ranulf. Han hadde tidligere hevdet at han hadde rettighetene til Lincoln Castle, som n\xc3\xa5 var holdt av Stefan, og under dekke av et sosialt bes\xc3\xb8k, erobret han festningen i et overraskende angrep. Stefan marsjerte nordover og inngikk deretter en avtale med Ranulf om at han skulle f\xc3\xa5 beholde borgen, antagelig for \xc3\xa5 unng\xc3\xa5 at han gikk sammen med Mauds parti. Stefan vendte tilbake til London hvor han fikk nyhetene om at Ranulf, hans bror og deres familier slappet av i Lincoln Castle med en liten vaktstyrke, noe som var sjanse til ytterligere et overraskende angrep. Stefan gikk fra den avtalen hadde inng\xc3\xa5tt, samlet sammen h\xc3\xa6ren igjen og marsjerte raskt nordover, men ikke raskt nok. Ranulf overlot forsvaret av festningen til sin hustru og sin bror mens han selv snek seg unna for \xc3\xa5 samle forsterkninger. Stefan la festningen under beleiring, mens Ranulf erkl\xc3\xa6rte sin st\xc3\xb8tte til Maud, og kom tilbake med sin h\xc3\xa6r fra Cheshire, walisere og med sin svigerfar Robert og hans h\xc3\xa6r. I tillegg ble de fulgt av en betydelig gruppe desperate menn som hadde mistet sine eiendommer og hadde alt \xc3\xa5 vinne og lite \xc3\xa5 tape ved \xc3\xa5 kjempe imot kongen.\n_START_SECTION_\nSlaget ved Lincoln\n_START_PARAGRAPH_\nMens Stefan og hans h\xc3\xa6r beseiret Lincoln Castle ved begynnelsen av 1141, avanserte Robert av Gloucester og Ranulf av Chester mot Stefans posisjon med en noe st\xc3\xb8rre h\xc3\xa6rstyrke. Da Stefan fikk h\xc3\xb8re hva som n\xc3\xa6rmet seg holdt han r\xc3\xa5d for \xc3\xa5 beslutte om de skulle g\xc3\xa5 i slag eller trekke seg tilbake og samle en st\xc3\xb8rre h\xc3\xa6r. Det ble besluttet \xc3\xa5 kjempe og partene m\xc3\xb8ttes i slaget ved Lincoln den 2. februar 1141. Kongen kommanderte midten av h\xc3\xa6ren med Alan av Bretagne til h\xc3\xb8yre og William av Aumale til venstre. Robert og Ranulfs styrker hadde langt st\xc3\xb8rre kavaleri og Stefan lot sine ridder g\xc3\xa5 av hestene for \xc3\xa5 danne en solid infanteriblokk. Han deltok selv og kjempet til fots i slaget. Stefan ingen dyktig taler og delegerte \xc3\xa5 holde talen til soldatene f\xc3\xb8r slaget til aBldwin av Clare, som ga en oppjagende deklarasjon. Etter en innledende framgang hovr Williams styrker nedkjempet motpartens walisiske infanteri, gikk slaget d\xc3\xa5rlig for Stefan. Robert og Ranulfs kavaleri omsirklet Stefans midte, og kongen befant seg ommgitt av fienden. Mange av Stefans tilhengere, blant dem Waleron de Beaumont og William of Ypres, flyktet fra slagmarken ved dette tidspunktet, men Stefan kjempet videre, forsvarte seg f\xc3\xb8rst med sverdet og deretter, etter at det hadde brutt i stykker, med en l\xc3\xa5nt kamp\xc3\xb8ks. Til sist ble han overmannet av Roberts menn og fraktet vekk i fangenskap._NEWLINE_Robert fraktet Stefan tilbake til Gloucester hvor Maud m\xc3\xb8tte ham og ble deretter fraktet til Bristol Castle, et sted som tradisjonelt hadde blitt benyttet for fanger med h\xc3\xb8y status. Han ble f\xc3\xb8rst gitt gode forhold, men sikkerheten ble senere forsterket og han ble da lenket. Maud begynte da \xc3\xa5 ta de n\xc3\xb8dvendige skritt for \xc3\xa5 bli kronet som dronning i hans sted, noe som krevde avtale med kirken og kroning i Westminster. Stefans bror Henry innkalte til kirker\xc3\xa5d i Winchester f\xc3\xb8r p\xc3\xa5sken som pavelig delegat for h\xc3\xb8re kirkeledernes vurdering. Han gjorde en privat avtale med Maud at han skulle skaffe kirkens st\xc3\xb8tte om hun sa seg villig til gi ham kontroll over kirkens forretninger i England. Henry overleverte den kongelige skattekiste, som var ganske utarmet, bortsett fra Stefans krone, til keiserinnen, og bannlyste mange av Stefans tilhengere som nektet \xc3\xa5 bytte side. Erkebiskop Theobald av Canterbury var ikke villig \xc3\xa5 utrope Maud som dronning med en gang, og en delegasjon av kirkeledere og adelige, ledet av Theobald, reiste til Bristol for \xc3\xa5 se Stefan og konsultere om deres moralske dilemma: burde de g\xc3\xa5 fra deres ed om lojalitet til kongen? Stefan var enig at, gitt situasjonen, var han innstilt p\xc3\xa5 \xc3\xa5 frita sine unders\xc3\xa5tter dere ed om lojalitet til ham._NEWLINE_Kirkelederne samlet seg p\xc3\xa5 nytt i Winchester for \xc3\xa5 erkl\xc3\xa6re Maud, \xc2\xabfrue av England og Normandie\xc2\xbb, som en forl\xc3\xb8per til hennes kroning. Mens Mauds egne tilhengere var tilstede ved hendelsen var det imidlertid f\xc3\xa5 de st\xc3\xb8rre adelige som synes \xc3\xa5 ha v\xc3\xa6rt tilstede og en delegasjon fra London som var unnvikende. Maud skrev for \xc3\xa5 klage og kreve Stefans l\xc3\xb8slatelse. Hun reiste deretter til London for \xc3\xa5 gjennomf\xc3\xb8re sin kroning i juni, men hennes posisjon i hovedstaden ble usikker og vanskelig. Til tross for st\xc3\xb8tte for hennes sikkerhet fra Geoffrey de Mandeville, som kontrollerte Tower of London, var soldater lojale til Stefan ikke langt fra byen og Londons borgere fryktet \xc3\xa5 \xc3\xb8nske Maud velkommen. Den 24. juni, kort f\xc3\xb8r den planlagte kroningen, samlet det seg opposisjon mot Maud og den allerede upopul\xc3\xa6re Geoffrey de Mandeville. Situasjonen ble s\xc3\xa5 prek\xc3\xa6r at Maud og hennes tilhengere m\xc3\xa5tte flykte fra London, og gjorde en kaotisk reise til Oxford._NEWLINE_I mellomtiden hadde Geoffrey av Anjou invadert Anjou p\xc3\xa5 nytt, og i frav\xc3\xa6ret av Waleran av Beaumont, som fortsatt var kjempende i England, tok Geoffrey hele hertugd\xc3\xb8mmet s\xc3\xb8r for elven Seine og \xc3\xb8st for elven Risle. Det kom ingen hjelp fra Stefans eldre bror Theobald denne gangen heller, som synes \xc3\xa5 ha v\xc3\xa6rt opptatt av sine egne problemer med Frankrike \xe2\x80\x94 den nye franske kongen Ludvig VII, hadde avvist sin fars avtale om regional allianse, og isteden bedret forholdene med Anjou og tatt en mer aggressiv holdning med Theobald, noe som kom til \xc3\xa5 resultere i krig \xc3\xa5ret etter. Geoffreys milit\xc3\xa6re suksess i Normandie og Stefans nederlag og svakhet i England begynte \xc3\xa5 p\xc3\xa5virke lojaliteten til mange anglo-normanniske baroner, som fryktet \xc3\xa5 tape deres land og eiendommer i England til Robert og Maud, og deres besittelser i Normandie til Geoffrey. Mange begynte \xc3\xa5 forlate Stefans parti. Stefans venn og r\xc3\xa5dgiver Waleron var en av de som p\xc3\xa5 midten av 1141 endret side. Han reiste til Normandie for \xc3\xa5 sikre sin slekts besittelser ved \xc3\xa5 alliere seg med Anjou, og f\xc3\xb8rte Worcestershire innenfor Mauds kontrollerte omr\xc3\xa5der. Walerons tvillingbror Robert av Leicester, trakk seg ut av krigf\xc3\xb8ringen p\xc3\xa5 samme tid. Andre tilhengere av Maud fikk offisielt tilbake deres tidligere festninger, blant annet biskop Nigel av Ely, og andre fikk opprettet nye jarled\xc3\xb8mmer for seg vest i England. Den kongelige kontroll over preging av mynter br\xc3\xb8t sammen, noe som f\xc3\xb8rte til at lokale baroner og biskoper over hele landet, blant annet Henrik av Skottland, preget egne mynter av ymse kvalitet._NEWLINE_Stefans utgifter m\xc3\xa5 ha v\xc3\xa6rt store, og han t\xc3\xb8mte raskt skattekisten etter Henrik I, men synes likevel aldri \xc3\xa5 ha v\xc3\xa6rt fri for penger. Hans mynter var av rimelig rent metall i motsetningen til myntene som keiserinnen og hennes s\xc3\xb8nn preget som var under den standardiserte vekten p\xc3\xa5 22,5 gram. Stefan synes \xc3\xa5 ha l\xc3\xa5nt omfattende fra rike handelsmenn og betalt dem tilbake med rike overdragelser i land og eiendommer. London, med unntak av noen f\xc3\xa5 m\xc3\xa5neder i 1141, var alltid lojale til ham.\n_START_SECTION_\nTilbaketrekning til Winchester og beleiring av Oxford\n_START_PARAGRAPH_\nStefans hustru Matilda av Boulogne spilte en avgj\xc3\xb8rende rolle i \xc3\xa5 holde kongens sak aktiv mens han var i fangenskap. Hun samlet Stefans gjenv\xc3\xa6rende l\xc3\xb8ytnanter rundt seg og den kongelige familie i s\xc3\xb8r\xc3\xb8st, avanserte mot London da byens borgere hadde avvist Maud. Stefans langvarige kommandant, William av Ypres, ble v\xc3\xa6rende hos henne i London; William Martel, den kongelige forvalter, ledet operasjonene fra Sherborne i Dorset, og Faramus av Boulogne ledet den kongelige husholdning. Dronningen synes \xc3\xa5 ha skaffet seg ektef\xc3\xb8lt sympati og st\xc3\xb8tte fra Stefans mer lojale tilhengere. Henry av Blois\xe2\x80\x99 allianse med Maud ble kortvarig da de snart ble uenige om politisk beskyttelse og kirkepolitikk; biskopen m\xc3\xb8tte Stefans hustru Matilda ved Guildford og overf\xc3\xb8rte sin st\xc3\xb8tte til henne._NEWLINE_Mauds posisjon ble endret ved hennes ydmyke tilbaketrekning til Winchester. Som f\xc3\xb8lge av deres flukt fra London, beleiret Maud og Robert av Gloucester biskopen i hans festning ved Winchester i juli. Maud benyttet den kongelige festningen i byen Winchester som base for hennes operasjoner, men kort tid etter hadde dronning Matilda og William av Ypres omringet Mauds styrker med deres egen, forsterket med nye soldater fra London. Maud besluttet \xc3\xa5 r\xc3\xb8mme fra byen med hennes n\xc3\xa6re folk som Fitz Count og Reginald av Cornwall, mens resten av h\xc3\xa6ren forsinket de kongelige styrkene. I det p\xc3\xa5f\xc3\xb8lgende slaget ble Mauds styrker beseiret og Robert av Gloucester ble tatt til fange mens de trakk seg tilbake, men Maud greide \xc3\xa5 slippe unna, og kom seg utmattet til sin festning i Devizes._NEWLINE_Da b\xc3\xa5de Stefan og Robert ble holdt som fanger, ble det innledet forhandlinger for \xc3\xa5 fors\xc3\xb8ke \xc3\xa5 komme fram til en langvarig fredsavtale, men dronning Matilda var ikke villig til \xc3\xa5 komme med noe kompromiss til Maud, og Robert nektet \xc3\xa5 akseptere noe tilbud for \xc3\xa5 oppmuntre ham til bytte side. I november besluttet de to partene rett og slett \xc3\xa5 utveksle sine ledere, Stefan kom tilbake til sin dronning og Robert til keiserinnen i Oxford. Biskop Henry holdt en nytt kirker\xc3\xa5d som endret dets tidligere beslutninger og bekreftet p\xc3\xa5 nytt Stefans legitimitet som konge, og kongen og dronningen ble kronet p\xc3\xa5 nytt eller med en lignende seremoni i julen 1141. Ved begynnelsen av 1142 ble Stefan syk og ved p\xc3\xa5sken begynte det \xc3\xa5 g\xc3\xa5 ryktet om at han ville d\xc3\xb8 av sykdommen. \xc3\x85rsaken til den langvarige sykdommen kan ha v\xc3\xa6rt et resultat av hans fangenskap \xc3\xa5ret f\xc3\xb8r. Til sist begynte han \xc3\xa5 komme seg igjen og reiste da nordover for \xc3\xa5 samle sammen nye styrker, og han klarte ogs\xc3\xa5 \xc3\xa5 overbevise Ranulf av Chester til \xc3\xa5 bytte side enda en gang. Han tilbrakte sommeren ved \xc3\xa5 angripe en del festninger som tilh\xc3\xb8rte keiserinnen eller var lojale til henne, blant annet Cirencester, Bampton og Wareham._NEWLINE_Midtveis i 1142 reiste Robert til Normandie for \xc3\xa5 hjelpe Geoffrey med operasjoner mot en del av Stefans gjenv\xc3\xa6rende tilhengere der, men utp\xc3\xa5 h\xc3\xb8sten kom han tilbake til England. I mellomtiden hadde Maud kommet under \xc3\xb8kende press fra Stefans styrker og ble omringet ved Oxford. Oxford var en sikker by, beskyttet av forsvarsmurer og elven Themsen, men Stefan angrep plutselig over elven, ledet angrepet og faktisk sv\xc3\xb8mte deler av angrepet. Straks de var p\xc3\xa5 den andre siden av elven, stormet de inn i byen og fanget Maud i hennes festning. Oxford Castle var imidlertid en kraftig festning og framfor \xc3\xa5 storme den m\xc3\xa5tte Stefan begynne en langvarig beleiring, men dog forsonet ved at fienden var omringet. Rett f\xc3\xb8r julen greide keiserinnen snike seg ut av festningen, krysset den islagte elven til fots og greide \xc3\xa5 komme seg forbi kongens h\xc3\xa6r uten \xc3\xa5 bli oppdaget og komme seg i trygghet til Wallingford. Garnisonen i Oxford hadde tillatelse til \xc3\xa5 overgi seg den p\xc3\xa5f\xc3\xb8lgende dagen. Hun ble v\xc3\xa6rende med Fitz Count for tid f\xc3\xb8r hennes hoff ble etablert p\xc3\xa5 nytt ved Devizes.\n_START_SECTION_\nFastl\xc3\xa5st situasjon (1143\xe2\x80\x931146)\n_START_PARAGRAPH_\nKrigen mellom de to partene havnet i en fastl\xc3\xa5st situasjon p\xc3\xa5 midten av 1140-tallet, mens Geoffrey av Anjou konsoliderte sin makt i Normandie. \xc3\x85ret 1143 begynte usikkert for Stefan da han ble beleiret av Robert av Gloucester ved Wilton Castle, et samlingspunkt for de kongelige styrkene i Herefordshire. Stefan fors\xc3\xb8kte \xc3\xa5 bryte gjennom beleiringen og slippe unna, noe som resulterte i slaget ved Wilton. Igjen ble Roberts kavaleri for sterk og for et \xc3\xb8yeblikk kunne det synes som om Stefan skulle bli tatt til fange for andre gang. Ved denne anledningen gjorde imidlertid William Martel, Stefans kongelige forvalter, en voldsom anstrengelse i \xc3\xa5 vokte baktroppen og det gjorde det mulig for Stefan \xc3\xa5 r\xc3\xb8mme fra slagmarken. Stefan verdsatte William Martels lojalitet nok til \xc3\xa5 bytte Sherborne Castle for at han skulle bli l\xc3\xb8slatt. Det var en av f\xc3\xa5 tilfeller hvor Stefan var forberedt p\xc3\xa5 \xc3\xa5 gi opp en av sine festninger som l\xc3\xb8sepenger for en av sine menn._NEWLINE_Mot slutten av 1143 sto Stefan overfor en ny trussel i \xc3\xb8st da Geoffrey de Mandeville, jarl av Essex, gjorde oppr\xc3\xb8r mot kongen i East Anglia. I begynnelsen av Stefans styre hadde Geoffrey alliert seg med kongen, som bel\xc3\xb8nnet ham i 1140 med jarled\xc3\xb8mmet Essex, men etter Stefans nederlag ved Lincoln hadde han byttet side. Senere klarte han \xc3\xa5 samle flere titler og maktposisjoner som sheriff av tre grevskap, Middlesex, Essex og Hertfordshire, og var konstabel av Tower of London, noe som ga ham kontroll over London og gjorde ham upopul\xc3\xa6r i befolkningen. Da Maud flyktet fra London, var han igjen hos Stefan, men mistanke om forr\xc3\xa6deri f\xc3\xb8rte til at Stefan provoserte fram en konflikt som trakk Geoffrey for retten og hvor han ble arrestert. Han fikk valget mellom galgen eller overgi sine festninger, inkludert Tower of London, Saffron Walden og Pleshey, alle viktige befestninger ettersom de l\xc3\xa5 n\xc3\xa6r London. Han valgte det siste, og straks han var fri dro han nord\xc3\xb8st til Fenlandene i Cambridgeshire hvor han ga utl\xc3\xb8p for sitt raseri p\xc3\xa5 befolkningen. Derfra etablerte han seg p\xc3\xa5 Isle of Ely som han brukte som en base for milit\xc3\xa6re angrep mot Cambridge med den hensikt \xc3\xa5 komme seg s\xc3\xb8rover mot London. Med alle sine andre problemer og med Hugh Bigod, jarl av Norfolk, i \xc3\xa5pent oppr\xc3\xb8r i Norfolk, manglet Stefan ressursene for \xc3\xa5 jakte ned og felle Geoffrey, og isteden bygget han en rekke festningsverker mellom Isle of Ely og London, inkludert Burwell Castle, om enn aldri ferdigstilt._NEWLINE_For en periode fortsatte situasjonen \xc3\xa5 bli stadig verre. Ranulf av Chester gjorde oppr\xc3\xb8r p\xc3\xa5 nydt i midten av 1140, og delte Stefans honour (f\xc3\xb8ydalt baroni) Lancaster mellom seg selv Henrik av Skottland. I vest fortsatte Robert av Gloucester og hans folk \xc3\xa5 herje omliggende rojalistiske omr\xc3\xa5der, og Wallingford Castle forble en sikker festning for oppr\xc3\xb8rerne, altfor n\xc3\xa6r London til at det var trygt.  I mellomtiden hadde Geoffrey av Anjou sikret ferdig s\xc3\xb8rlige Normandie og i januar 1144 avanserte han inn i Rouen, hertugd\xc3\xb8mmets hovedstad, og fullf\xc3\xb8rte sin erobring. Ludvig VII anerkjente ham som hertug av Normandie kort tid etter. Ved dette tidspunktet i krigen var Stefan i \xc3\xb8kende grad avhengig av sin kongelige husholdning, slike som William av Ypres og andre, og manglet st\xc3\xb8tte fra de betydeligeste adelsmenn som kunne ha skaffe ekstra soldater. Etter 1141 fikk Stefan liten hjelp fra sitt nettverk av jarler._NEWLINE_Etter 1143 fortsatte krigen, men framgangen var noe bedre for Stefan. Miles av Gloucester, en av e mest talentfull av Angevin-h\xc3\xa6rf\xc3\xb8rerne, d\xc3\xb8de mens han var p\xc3\xa5 jakt i den forg\xc3\xa5ende jula, og det lettet noe av presset i vest. Geoffrey de Mandevilles oppr\xc3\xb8r fortsatte fram til september 1144, men da han beleiret en befestet post i Burwell ble han rammet i halsen av en pil og d\xc3\xb8de den 16. september. Krigen i vest fortsatte noe bedre i 1145 da Stefan gjenerobret Faringdon Castle i Oxfordshire. I nord fikk Stefan til en ny enighet med Ranulf av Chester, men i 1146 ha \xc3\xa5 gjenta fellen han tidligere hadde lagt for Geoffrey de Mandeville i 1143; f\xc3\xb8rst inviterte han Ranulf til hoffet f\xc3\xb8r han arresterte ham og truet med henrettelse om han ikke overga en rekke festninger, inkludert Lincoln og Coventry. Akkurat som med Geoffrey, straks Ranulf var satt fri gjorde han \xc3\xb8yeblikkelig oppr\xc3\xb8r, men situasjonen i d\xc3\xb8dvann: Stefan hadde f\xc3\xa5 styrker i nord som han kunne jakte p\xc3\xa5 Ranulf og mens Ranulf manglet sikre festninger for \xc3\xa5 sikre st\xc3\xb8tte for angrep p\xc3\xa5 kongen. Ved dette tidspunktet hadde Stefans praksis ved \xc3\xa5 invitere enkelte adelige til hoffet f\xc3\xb8rt til \xc3\xb8kende mistillit til for de resterende i adelen.\n_START_SECTION_\nSiste fase av krigen (1147\xe2\x80\x931152)\n_START_PARAGRAPH_\nKonfliktens vesen i England begynte gradvis \xc3\xa5 endre seg. Historikeren Frank Barlow mener at ved slutten av 1140-tallet \xc2\xabborgerkrigen var over\xc2\xbb, mindre sperringer til tidvis utbrudd av kamphandlinger. Stefans suksess ved Farington i 1145 ble forst\xc3\xa5tt av de samtidige som et vendepunkt i krigshandlingene Mauds tilhengere begynte \xc3\xa5 miste motet, og selv jarl Roberts s\xc3\xb8nn Philip deserterte. Robert av Gloucester, selve hjertet og hjernen i motstanden mot Stefans styre, d\xc3\xb8de fredelig i Bristol i 1147, I l\xc3\xb8pet av det neste \xc3\xa5ret avsluttet Maud en diskusjon med kirken over eierskapet over Devizes Castle ved \xc3\xa5 vende tilbake til Normandie, noe som ogs\xc3\xa5 bidro ytterligere til \xc3\xa5 redusere tempoet i krigen. En del ytre omstendigheter dempet krigshandlingene i England. Byen Edessa i det nordlige Mesopotamia (og i dagens s\xc3\xb8rlige Tyrkia) falt i 1144 for et muslimsk angrep og det ga impuls for et nytt korstog. Stimulert av Bernhard av Clairvaux tok Ludvig VII av Frankrike og Konrad III av Det tysk-romerske rike korset i 1146, og deres eksempel ble ivrig tatt opp av et stort antall over hele vestlige Europa, inkludert mange innen den anglo-normanniske adelen, som forlot regionen for flere \xc3\xa5r. Blant dem var to jarler, Waleran av Beaumont og William de Warenne, 3. jarl av Surrey, sistnevnte d\xc3\xb8de i Det hellige land. Philip FitzRobert, s\xc3\xb8nn av Robert av Gloucester, \xc2\xaben brutal og ulojal mann\xc2\xbb, hadde g\xc3\xa5tt trett av krigen i England og dro avsted, og d\xc3\xb8de en gang etter 1147._NEWLINE_Mange av baronene opprettet individuelle fredsavtaler med hverandre for sikre sine egne besittelser og krigsgevinster. Geoffrey og Mauds s\xc3\xb8nn, Henrik FitzEmpress (\xc2\xabs\xc3\xb8nn av keiserinnen\xc2\xbb), den framtidige kong Henrik II av England invaderte England i liten skala med en gruppe riddere i 1147, noe som mislyktes, ikke minst for at han manglet midler for \xc3\xa5 betale sine folk. Overraskende nok endte Stefan opp med \xc3\xa5 betale deres kostnader, noe som gjorde det mulig for Henrik \xc3\xa5 reise tilbake til Normandie. \xc3\x85rsakene til Stefan valgte \xc3\xa5 gj\xc3\xb8re dette er uklare. En mulig forklaring er hans generelle h\xc3\xb8viske ridderskap for sin utvidete familie; en annen er at han begynte vurdere hvordan han skulle f\xc3\xa5 avsluttet krigen p\xc3\xa5 fredelig vis, og s\xc3\xa5 dette som en m\xc3\xa5te \xc3\xa5 bygge et forhold til Henrik._NEWLINE_Mange av de mest mektige adelsmennene begynte opprette deres egne v\xc3\xa5penhviler og avtaler om nedrustning, signere avtaler mellom hverandre som lovte \xc3\xa5 avslutte bilateralt fiendskap, begrense byggingen av nye festninger, eller begrense st\xc3\xb8rrelsen p\xc3\xa5 h\xc3\xa6rene de sendt mot hverandre. Typisk for disse avtalene var ogs\xc3\xa5 klausuler som anerkjente at adelen kunne bli tvunget til \xc3\xa5 kjempe mot hverandre p\xc3\xa5 ordre for deres herskere. Et nettverk av avtaler hadde oppst\xc3\xa5tt ved 1150-tallet, noe som reduserte \xe2\x80\x93 men ikke eliminerte \xe2\x80\x93 graden av lokale kamphandlinger i England._NEWLINE_Maud ble v\xc3\xa6rende i Normandie for resten av krigen. Hun fokuserte p\xc3\xa5 \xc3\xa5 stabilisere hertugd\xc3\xb8mmet og fremme sin s\xc3\xb8nns rett til den engelske tronen. Unge Henrik FitzEmpress vendte tilbake til England p\xc3\xa5 nytt i 1149, denne gangen for \xc3\xa5 planlegge en form nordlig allianse med Ranulf av Chester. Planen var \xc3\xa5 f\xc3\xa5 Ranulf til \xc3\xa5 oppgi sitt krav p\xc3\xa5 Carlisle, som ble holdt av skottene, og isteden akseptere rettighetene til hele honour Lancaster, som omfattet alt land mellom elvene Ribble og Mersey. Ranulf skulle gi f\xc3\xb8ydal hylles til b\xc3\xa5de David av Skottland og Henrik FitzEmpress, og hvor Henrik hadde ansiennitet. Som f\xc3\xb8lge av denne fredsavtalen ble Henrik og Ranulf enige om \xc3\xa5 angripe York, antagelig med st\xc3\xb8tte fra skottene. Henrik var n\xc3\xa5 en voksen mann, og ble sl\xc3\xa5tt til ridder av sin grandonkel David av Skottland ved Carlisle den 22. mai._NEWLINE_Stefan marsjerte raskt mot nord til York med en stor h\xc3\xa6r og det planlagte angrepet gikk i oppl\xc3\xb8sning, og endte med at Henrik seilte tilbake til Normandie i januar 1150 hvor han ble erkl\xc3\xa6rt som hertug av Normandie av sin far. Selv om Henrik fortsatt var ung, begynte han \xc3\xa5 f\xc3\xa5 et \xc3\xb8kende omd\xc3\xb8mme som en energisk og dyktig leder. Hans prestisje og makt \xc3\xb8kte ytterligere da han uforventet giftet seg med Eleonore av Aquitaine i 1152. Hun var den attraktive hertuginne av Aquitaine, og den nyskilte hustruen til kong Ludvig VII av Frankrike. Dette ekteskapet gjorde Henrik til den framtidige herskeren av et enormt omr\xc3\xa5de som strakte seg over hele Frankrike._NEWLINE_I de siste \xc3\xa5rene av krigen begynte Stefan \xc3\xa5 fokusere p\xc3\xa5 sin familie og deres arv og etterf\xc3\xb8lgelse. Stefan hadde gitt sin eldste s\xc3\xb8nn Eustace grevskapet Boulogne i 1147, men det forble uklart om Eustace ogs\xc3\xa5 skulle arve Englands trone. Stefans foretrukne mulighet var \xc3\xa5 f\xc3\xa5 s\xc3\xb8nnen kronet mens han selv var i live, slik som skikken var i Frankrike, men det var ikke normal praksis i England, og Celestinus II, i l\xc3\xb8pet av hans korte tid som pave mellom 1143 og 1144, hadde bannlyst enhver sjanse for denne praksisen. Den eneste personen som kunne krone Eustace var erkebiskop Theobald, som kan vurdert kroningen av Eustace som den eneste garanti for hindre fortsatt innbyrdeskrig etter Stefans d\xc3\xb8d. Men erkebiskopen nektet \xc3\xa5 kronen Eustace uten enighet med den n\xc3\xa5v\xc3\xa6rende paven Eugenius III, og saken ble liggende i uf\xc3\xb8re. Stefans situasjon ble gjort verre ved ulike avtaler med medlemmer av kirken over rettigheter og privilegier. Stefan gjorde et friskt fors\xc3\xb8k p\xc3\xa5 \xc3\xa5 f\xc3\xa5 Eustace kronet ved p\xc3\xa5sken 1152 ved \xc3\xa5 samle adelen for \xc3\xa5 la dem sverge troskap til s\xc3\xb8nnen, og deretter insisterte p\xc3\xa5 Theobald og hans biskoper salvet ham som konge. Da Theobald nektet igjen lot Stefan og  Eustace den fengsle, b\xc3\xa5de Theobald og hans biskoper, og nektet \xc3\xa5 slippe dem fri om de ikke gikk med p\xc3\xa5 \xc3\xa5 krone Eustace.  Theobald klarte \xc3\xa5 r\xc3\xb8mme og dro i midlertidig landflyktighet til Flandern, forfulgt helt til kysten av Stefans riddere, og markerte et lav punt i kongens forhold til kirken.\n_START_SECTION_\nFredsforhandlinger (1153\xe2\x80\x931154)\n_START_PARAGRAPH_\nHenrik FitzEmpress vendte tilbake igjen i 1153 med en liten h\xc3\xa6r, st\xc3\xb8ttet i nord og \xc3\xb8st i England av  Ranulf av Chester og Hugh Bigod. Stefans festning ved  Malmesbury av Henriks styrker og kongen svarte med \xc3\xa5 marsjere vest med en h\xc3\xa6r. Stefan fors\xc3\xb8kte uten hell \xc3\xa5 tvinge Henriks mindre h\xc3\xa6r \xc3\xa5 g\xc3\xa5 i kamp ved elven Avon.I m\xc3\xb8te med det stadig heftigere vinterv\xc3\xa6ret gikk Stefan med p\xc3\xa5 en midlertidig v\xc3\xa5penhvile og reiste tilbake til London. Henrik kunne reise nordover gjennom Midland hvor den mektige Robert de Beaumont, 2. jarl av Leicester, annonserte sin st\xc3\xb8tte til angevinenes sak. En delegasjon av de engelske kirkelederne m\xc3\xb8tte Henrik og hans r\xc3\xa5dgivere ved Stockbridge kort tid f\xc3\xb8r p\xc3\xa5ske. Mange av detaljene fra deres diskusjoner er uklare, men det synes som om kirkelederne framhevet at selv om de st\xc3\xb8ttet Stefan som konge, ville de forhandle om en fred. Henrik bekreftet at han ville unng\xc3\xa5 engelske katedraler og ville ikke forvente biskoper ved sitt hoff._NEWLINE_Over sommeren intensifierte Stefan den langvarige beleiringen av Wallingford Castle i et siste fors\xc3\xb8k p\xc3\xa5 \xc3\xa5 erobre denne festningen. Henrik marsjerte s\xc3\xb8rover med en liten h\xc3\xa6r og la Stefans beleiringsh\xc3\xa6r under beleiring. Da Stefan fikk h\xc3\xb8re dette samlet han en st\xc3\xb8rre h\xc3\xa6r og marsjerte mot Oxford og de to sidene m\xc3\xb8ttes i kamp p\xc3\xa5 hver sin side av elven Themsen ved Wallingford i juli. Elven var stor og vannfylt, og det gjorde det vanskelig \xc3\xa5 krysse. Ved dette tidspunktet i krigen fors\xc3\xb8kte h\xc3\xa6rf\xc3\xb8rerne p\xc3\xa5 begge sider \xc3\xa5 unng\xc3\xa5 direkte slag. Istedenfor \xc3\xa5pen kamp var det medlemmer av kirken som meklet en v\xc3\xa5penhvile, til irritasjon for b\xc3\xa5de Stefan og Henrik._NEWLINE_I kj\xc3\xb8lvannet av Wallingford hadde Stefan og Henrik en samtale hvor de snakket privat sammen om en mulig slutt p\xc3\xa5 krigen. Stefans s\xc3\xb8nn Eustace ble imidlertid rasende over den fredfylte konklusjonen ved Wallingford. Han forlot sin far og reiste tilbake til Cambridge for \xc3\xa5 samle penger til et nytt h\xc3\xa6rtokt, men ble syk og d\xc3\xb8de m\xc3\xa5neden etter av uklare omstendigheter. Eustaces d\xc3\xb8d fjernet en opplagt fordringshaver til tronen og det var politisk beleilig for de som en endelig fred i England. Det er mulig at Stefan allerede hadde begynt \xc3\xa5 overse Eustaces krav; historikeren Edmund King observerte at Eustaces krav til tronen ikke var nevnt i diskusjonene ved Wallingford, og det kan ha v\xc3\xa6rt utslagsgivende for Eustaces raseri._NEWLINE_Stridigheter fortsatte etter Wallingford, men stort sett halvhjertet. Stefan tapte byene Oxford og Stamford til Henrik mens han selv var opptatt av \xc3\xa5 bekjempe Hugh Bigod i \xc3\xb8stlige England, men Nottingham Castle overlevde et fors\xc3\xb8k p\xc3\xa5 \xc3\xa5 bli erobret. I mellomtiden var Stefans bror Henry av Blois og erkebiskop Theobald av Canterbury for en gangs skyld forent i et fors\xc3\xb8k p\xc3\xa5 \xc3\xa5 mekle sammen en endelig fred mellom de to sidene, og la press p\xc3\xa5 Stefan for \xc3\xa5 akseptere en avtale. H\xc3\xa6rene til Stefan og Henrik m\xc3\xb8ttes p\xc3\xa5 nytt ved Winchester hvor de to lederne ratifiserte betingelsene til en endelig fred i november. Stefan annonserte en felles enighet i Winchesterkatedralen: han anerkjente Henrik FitzEmpress som sin adopterte s\xc3\xb8nn og etterf\xc3\xb8lger, som motytelse skulle Henrik gi ham sin hyllest; Stefan lovte \xc3\xa5 lytte til Henriks r\xc3\xa5d, men beholdt all sin kongelige makt og verdighet; Stefans gjenv\xc3\xa6rende s\xc3\xb8nn William skulle gi sin hyllest til Henrik og si fra seg et hvert krav p\xc3\xa5 tronen, i bytte ville han motta l\xc3\xb8fter om sikkerhet for sine besittelser og sin tittel som greve av Boulogne; betydningsfull festninger ville bli holdt av Henrik av garantister mens Stefan skulle ha adgang til Henriks festninger; og et antall utenlandske leiesoldater skulle bli demobilisert og sendt hjem. Stefan og Henrik forseglet avtalen med et offentlig fredskyss i katedralen.\n_START_SECTION_\nOvergang og rekonstruksjon (1154\xe2\x80\x931165)\n_START_PARAGRAPH_\nStefans beslutning \xc3\xa5 anerkjenne Henrik som sin arving var i sin tid ikke n\xc3\xb8dvendig som den endelige l\xc3\xb8sningen p\xc3\xa5 borgerkrigen. Til tross for preging av ny valuta og administrative reformer kunne Stefan potensielt ha fortsatt som konge i mange flere \xc3\xa5r, samtidig som Henriks posisjon i Normandie var langt fra sikker. Selv om Stefans s\xc3\xb8nn William var ung og uforberedt til \xc3\xa5 utfordre Henrik for tronen i 1153, og hadde heller ikke deltatt i krigen annet enn \xc3\xa5 v\xc3\xa6re en del av sin fars f\xc3\xb8lge, kunne situasjonen ha endret seg i de p\xc3\xa5f\xc3\xb8lgende \xc3\xa5rene. Det var eksempelvis vage rykter i tiden 1154 at William kunne ha v\xc3\xa6rt en del av en konspirasjon som planla \xc3\xa5 myrde Henrik. Historikeren Graham White beskrev traktaten i Winchester som en \xc2\xabusikker fred\xc2\xbb, og vurderingen til de fleste moderne historikere er at situasjonen i slutten av 1153 var fortsatt usikker og uforutsigbar. Imidlertid ble Stefan sv\xc3\xa6rt aktiv tidlig i 1154, og reiste omfattende rundt om i kongeriket. Han begynte \xc3\xa5 sende ut kongelige skriv for s\xc3\xb8rvestlige England igjen og reiste til York hvor han holdt et stort hoff i et fors\xc3\xb8k p\xc3\xa5 \xc3\xa5 imponere den nordlige adelen for \xc3\xa5 se at den kongelige autoritet var blitt gjeninnf\xc3\xb8rt. Etter en hektisk sommer i 1154 reiste Stefan til Dover for \xc3\xa5 m\xc3\xb8te hertugen av Flandern, men en del historikere mente at kongen allerede var blitt syk og forberedt p\xc3\xa5 \xc3\xa5 f\xc3\xa5 ferdigstilt familiens aff\xc3\xa6rer. Han ble syk grunnet plager med magen, og d\xc3\xb8de deretter den 25. oktober._NEWLINE_Henrik f\xc3\xb8lte ikke at det var n\xc3\xb8dvendig \xc3\xa5 reise i all hast til England. Han gikk i land f\xc3\xb8rst den 8. desember 1154, men tok da raskt lojalitetseder fra en del av adelen og ble kronet sammen med Eleanore ved Westminster. Det kongelige hoff ble samlet i april 1155 hvor hele adelen sverget troskap til kongen og hans s\xc3\xb8nner. Henrik presenterte seg selv som den rettmessige arvingen til Henrik I og begynte oppbyggingen av riket i hans bilde. Selv om Stefan hadde fors\xc3\xb8kt \xc3\xa5 v\xc3\xa6re fortsettelsen av regjeringsmetodene til Henrik I under krigen, karakteriserte den nye regjeringen de 19 \xc3\xa5rene med Stefans styre som en kaotisk og vanskelig periode og hvor alle problemene hadde sin \xc3\xa5rsak i at Stefan urettmessig hadde tatt tronen. Henrik var ogs\xc3\xa5 omsorgsfull, i motsetningen til hans mor keiserinnen, til \xc3\xa5 vise at han ville lytte til r\xc3\xa5d fra andre. Ulike tiltak ble umiddelbart satt i gang, skj\xc3\xb8nt ettersom Henrik tilbrakte seks og et halvt \xc3\xa5r av de f\xc3\xb8rste \xc3\xa5tte av sitt styre i Frankrike, ble mye av arbeidet gjort p\xc3\xa5 avstand._NEWLINE_England hadde lidt omfattende i l\xc3\xb8pet av krigen. Den angelsaksiske kr\xc3\xb8nike nedtegnet at \xc2\xabdet var ingenting annet enn forstyrrelser og ondskap og ran.\xc2\xbb I mange deler av landet, som s\xc3\xb8rvest, Themsendalen, og East Anglia, f\xc3\xb8rte krigen og plyndringene til store \xc3\xb8deleggelser. Det tidligere sentraliserte kongelige myntsystemet ble fragmentert ved at Stefan, keiserinne Maud, og lokale baroner alle preget deres egne mynter. En del steder i landet ble knapt ber\xc3\xb8rt av konflikten, eksempelvis Stefans landomr\xc3\xa5der i s\xc3\xb8r\xc3\xb8st og angevinenes hovedomr\xc3\xa5de rundt Gloucester og Bristol, og den skotske konge David I styre sine omr\xc3\xa5der i nordlige England p\xc3\xa5 effektivt vis. Stefans fremste inntekter kom fra hans eiendommer, men de fikk en stor nedgang i l\xc3\xb8pet av konflikten, s\xc3\xa6rlig etter 1141, og kongelig kontroll over pregingen av nye mynter for ble begrenset utenfor s\xc3\xb8r\xc3\xb8stlige England og i East Anglia. Da Stefan ofte var basert i s\xc3\xb8r\xc3\xb8st, i \xc3\xb8kende grad i Westminster, framfor det eldre og mer tradisjonelle stedet Winchester, ble dette stedet benyttet som senter for den kongelige regjeringen._NEWLINE_Blant Henriks f\xc3\xb8rste grep som konge var \xc3\xa5 utvise alle gjenv\xc3\xa6rende utenlandske leiesoldater og fortsette prosessen med \xc3\xa5 f\xc3\xa5 revet alle uautoriserte festninger. Kr\xc3\xb8nikeskriveren Robert av Torigni nedtegnet at 375 festninger ble \xc3\xb8delagt, uten \xc3\xa5 gi detaljer, men nyere unders\xc3\xb8kelser i utvalgte regioner antyder at f\xc3\xa6rre festninger ble antagelig \xc3\xb8delagt enn tidligere antatt og mange kan ha blitt forlatt da krigen ble avsluttet. Flere av festningene som ble reist i all hast under konflikten var enkle festningsanlegg best\xc3\xa5ende av t\xc3\xb8mmer, ikke murverk, og s\xc3\xa5ledes ikke varige strukturer. Henrik ga ogs\xc3\xa5 h\xc3\xb8y prioritet til \xc3\xa5 gjenopprette de kongelige finanser, gjenopprettet de finansielle prosessene til Henrik I, og fors\xc3\xb8kte \xc3\xa5 bedre standarden p\xc3\xa5 myntene. Ved 1160-tallet var prosessen med \xc3\xa5 gjenopprette finansene i stor grad fullf\xc3\xb8rt._NEWLINE_Etterkrigsperioden var ogs\xc3\xa5 preget av en aktivitet rundt de engelske grensene. Kongen av Skottland og de lokale walisiske fyrstene hadde dratt fordel av den lange borgerkrigen i England til \xc3\xa5 overta omstridte landomr\xc3\xa5der. Henrik II satte gang en prosess for \xc3\xa5 endre denne trenden. I 1157 f\xc3\xb8rte press fra Henrik til at unge Malcolm IV av Skottland leverte tilbake landomr\xc3\xa5der nord i England som hadde tatt i l\xc3\xb8pet av krigen. Den engelske kongen begynte \xc3\xb8yeblikkelig befeste den nordlige grensen. Gjenopprette anglo-normannisk overherred\xc3\xb8mme i Wales viste seg vanskeligere, og Henrik m\xc3\xa5tte ha to krigskampanjer i nordlige og s\xc3\xb8rlige Wales i 1157 og 1158 f\xc3\xb8r de walisiske fyrstene Owain Gwynedd og Rhys ap Gruffydd underkastet seg hans styre og gikk med p\xc3\xa5 \xc3\xa5 sette grensene slik de var f\xc3\xb8r borgerkrigen.\n_START_SECTION_\nHistoriografi\n_START_PARAGRAPH_\nMye av den moderne historien om kaoset og borgerkrigen under Stefan er basert p\xc3\xa5 kronik\xc3\xb8rer som levde i eller n\xc3\xa6r midten av 1100-tallet, og dannet en relativ rik redegj\xc3\xb8relse av perioden. Alle av de fremste kr\xc3\xb8niker fremmet betydelig regional ensidighet i hvordan de framstiller de uensartete hendelsene. Flere av de fremste kr\xc3\xb8nikene ble nedtegnet i s\xc3\xb8rvestlige England, inkludert Gesta Stephani (\xc2\xabStefans gjerninger\xc2\xbb), og William av Malmesburys Historia Novella (\xc2\xabNye historie\xc2\xbb). I Normandie skrev Orderic Vitalis sin Kirkehistorie som dekket perioden fram til 1141, og Robert av Torigni skrev en senere historie om resten av de senere \xc3\xa5rene. Henry av Huntingdon, som levde \xc3\xb8st i England, skrev Historia Anglorum som gir en regional redegj\xc3\xb8relse av konlikten. Den angelsaksiske kr\xc3\xb8nike var ikke lenger den gode kilde til hendelser som tidligere, men huskes for talende utsagn om krigen, s\xc3\xa6rskilt dens beskrivelse av at \xc2\xabmenn sa \xc3\xa5pent at Kristus og hans helgener sov\xc2\xbb. De fleste kr\xc3\xb8niker er preget av ensformighet og forutinntatthet for eller mot de fremste politiske figurer i konflikten._NEWLINE_Bruken av betegnelsen \xc2\xabanarkiet\xc2\xbb for \xc3\xa5 beskrive borgerkrigen i engelsk historiografi har v\xc3\xa6rt emne for stor diskusjon. Begrepet er i seg selv ikke samtidig, men har sin opprinnelse i senviktoriansk tid. Mange historikere i denne tiden sporet en progressiv og universalistisk kurs for den politiske og \xc3\xb8konomiske utviklingen i England under middelalderen. William Stubbs, som fulgte denne \xc2\xabwhiggiske\xc2\xbb tradisjonen, analyserte de politiske aspektene i perioden i hans verk  Constitutional History of England (1874). Her framhevet han et tilsynelatende brudd i utviklingen av den engelske konstitusjonen p\xc3\xa5 1140-tallet, og det fikk hans student John Round til \xc3\xa5 utvikle betegnelsen \xc2\xabanarkiet\xc2\xbb for \xc3\xa5 beskrive perioden. Senere historikere har imidlertid kritisert betegnelsen da analyser av de finansielle nedtegnelser og andre dokumenter fra perioden antyder at den faktiske sammenbruddet i lov og orden under konflikten har v\xc3\xa6rt mer nyansert og lokalisert enn kronik\xc3\xb8renes redegj\xc3\xb8relser alene har antydet. Ytterligere arbeid p\xc3\xa5 1990-tallet har tolket p\xc3\xa5 nytt Henriks anstrengelser i etterkrigstidens periode med gjenoppbygging, og antyder et st\xc3\xb8rre niv\xc3\xa5 av kontinuitet med Stefans regjering under krigen enn hva som tidligere hadde v\xc3\xa6rt antatt. Betegnelsen \xc2\xabanarkiet\xc2\xbb er fortsatt benyttet av engelske historikere, stort sett av tradisjonelle \xc3\xa5rsaker og sjelden uten forbehold._NEWLINE_Et trekk av borgerkrigen for begge parter var \xc3\xb8kningen i antallet jarled\xc3\xb8mmer. Vilhelm erobreren benyttet posisjonen som jarl i en klar hensikt ved at han knyttet den til forsvaret av grensene mot Wales og Skottland, og mot kanalen. Hans s\xc3\xb8nner var sparsommelige i utnevnelsen av nye. Vilhelm Rufus utnevnte 3, og Henrik I i hele sin lange tid som konge kun 2. Det var 7 jarler da Stefan ble kronet, og i de fire \xc3\xa5rene mellom 1138 og 1142 hadde dette antallet ble \xc3\xb8kt til 22, Stefan hadde lagt til 9 og keiserinnen 6. De jarlene ble p\xc3\xa5 begge sider rekruttert fra den mest aristokratiske del av de anglo-normanniske slektene.\n_START_SECTION_\nLitter\xc3\xa6re omtaler\n_START_PARAGRAPH_\nBorgerkrigstiden og kaoset under Stefan har tidvis blitt benyttet i historisk fiksjon. Cecelia Hollands The Earl (Jarlen), ogs\xc3\xa5 utgitt som Hammer for Princes (1971) gir et levende beskrivelse av de siste \xc3\xa5r av stridighetene, prins Henriks invasjon av England og hans anerkjennelse som kong Stefans arving. Sharon Kay Penmans roman p\xc3\xa5 750 sider, When Christ and His Saints Slept, utgitt i 1995, gir en sammenfattet og informativt innblikk i den politiske maktkampen. Jean Plaidys Passionate Enemies (1976) fra hennes store utgivelse om det britiske monarkiet fanger stemningen i denne tiden og personlighetene til Maud og Stefan._NEWLINE_Stefan, Maud og deres tilhengere opptrer i Ellis Peters\xe2\x80\x99 historiske kriminalromaner om Brother Cadfael (utgitt 1977\xe2\x80\x931994), plassert i tiden mellom 1137 og 1145. Forfatterens beskrivelse av borgerkrigstiden er i all vesentlighet en lokal fortelling som fokuserer p\xc3\xa5 byen Shrewsbury og dens omgivelser. Peters framstiller Stefan som en tolerant mann og en rimelig hersker, til tross for hans henrettelse av forsvarerne av Shrewsbury etter at byen le erobret i 1138. I kontrast framstiller Ken Folletts historiske roman Stormenes tid (1989) (originaltittel: The Pillars of the Earth) og TV-serien som er basert p\xc3\xa5 den, Stefan som en konspiratorisk skurk. Selv om Follett begynner sin bok med skipsforliset av Det hvite skip som katalysator for de p\xc3\xa5f\xc3\xb8lgende hendelsene, er hans fortelling i stor grad moderne personligheter og emner reprodusert i et episk kostymedrama. Til tross for de endimensjonale figurtegningene gjengir boken en del av atmosf\xc3\xa6ren fra perioden, blant annet ogs\xc3\xa5 mordet p\xc3\xa5 Thomas Becket.'