b"\n_START_ARTICLE_\nAuchinleck-manuskriptet\n_START_PARAGRAPH_\nAuchinleck-manuskriptet (katalognummer NLS Adv. MS 19.2.1) er et illuminert manuskript kopiert p\xc3\xa5 pergament en gang p\xc3\xa5 1300-tallet i London, og blir i dag oppbevart i Det skotske nasjonalbibliotek i Edinburgh. Manuskriptet gir et innblikk i en tid med betydelig politisk spenning i London. Engelskmennene slet p\xc3\xa5 1300-tallet med sitt spr\xc3\xa5k og nasjonale identitet, og med \xc3\xa5 distansere seg fra de fransktalende normanniske erobrerne som hadde tatt over landet etter slaget ved Hastings rundt 300 \xc3\xa5r tidligere.\n_START_SECTION_\nManuskriptets historie\n_START_PARAGRAPH_\nManuskriptet har f\xc3\xa5tt navn etter Alexander Boswell, lord Auchinleck (1706\xe2\x80\x931782) som var advokat og dommer ved h\xc3\xb8yesteretten i Edinburgh. Han var far til den James Boswell som skrev biografien over Samuel Johnson. Det er ikke kjent hvordan lord Auchinleck kom i besittelse av manuskriptet, men det er antatt at han ervervet det i 1740 og i 1744 ga boken til Advocates' Library, lovbiblioteket i Edinburghs advokatforening. Det er et mysterium hvem som eide boken i de fire hundre \xc3\xa5r fra den ble skrevet og til lord Auchinleck f\xc3\xb8rste gang la sine hender p\xc3\xa5 det, men det finnes enkelte ledetr\xc3\xa5der. P\xc3\xa5 en del av sidene er det navn som har blitt lagt inn og som man kan anta er tidligere eiere og deres familiemedlemmer. Et av arkene i manuskriptet inneholder en liste over normanniske aristokrater og p\xc3\xa5 slutten av denne listen har det blitt lagt inn av en annen skriver en liste over medlemmer fra familien Browne. Ogs\xc3\xa5 str\xc3\xb8dd utover i teksten har andre lagt inn sine navn individuelt som etterkommere, blant annet Christian Gunter og John Harreis. Beklageligvis har disse navnene aldri blitt identifisert via andre kilder som kirke- eller bynedtegnelser.\n_START_SECTION_\nProduksjon av manuskriptet\n_START_PARAGRAPH_\nDet er antatt at Auchinleck-manuskriptet ble produsert i London en gang rundt 1340 av profesjonelle skrivere, men som var lekmenn, ikke munker som vanligvis var tilfelle. Antallet skrivere som var involvert er usikkert og diskutert blant forskere av mellomengelsk. Den faglige diskusjonen handler ikke bare om antallet skrivere som faktisk skrev ned teksten, men om de kun kopierte verket fra en original, eller oversatte verkene fra fransk eller latin og til deres egne mellomengelske dialekter._NEWLINE_Ved bruken av paleografi, studiet av h\xc3\xa5ndskrifter fra oldtiden, har det blitt ansl\xc3\xa5tt at det var minst fire, kanskje fem, forskjellige skrivere. En del forskere har argumentert at det var seks skriver, men de fleste er enig om at det meste av manuskriptet var i hendene p\xc3\xa5 en mann som man antar oversatte det meste av litteraturen. Med denne kunnskapen, n\xc3\xa5r man ser p\xc3\xa5 fotografier av manuskriptet ved Det skotske nasjonalbibliotek, er det lett \xc3\xa5 se uoverensstemmelsene blant skriverne. En del er tett og gruppert, tilskrevet Skriver 1, mens andre er mer l\xc3\xb8se, som om skriveren ikke hadde gjort nok tilpasninger for plass og gjentatte ganger slapp opp for plass i slutten av linjene. Mens dette kan v\xc3\xa6re visuell underholdning for de som studerer sidene, er den historiske betydningen som dette gir, ledetr\xc3\xa5der til hvordan boken kan ha blitt produsert i en tid hvor handelen med \xc3\xa5 framstille b\xc3\xb8ker for private kj\xc3\xb8pere i verdslig bokhandel begynte \xc3\xa5 blomstre.\n_START_SECTION_\nManuskriptets spr\xc3\xa5k\n_START_PARAGRAPH_\nAuchinleck-manuskriptet best\xc3\xa5r i sin n\xc3\xa5v\xc3\xa6rende utforming av 43 stykker med litteraturtekster. Alle disse verkene er skrevet i mellomengelsk, men spr\xc3\xa5ket som er benyttet har blitt gjort i flere ulike dialekter fra flere steder i England. Disse dialektene bidrar til \xc3\xa5 bestemme skrivernes opprinnelser, som London i motsetningen til s\xc3\xb8rvestlige Midlands, ettersom de ville ha skrevet spr\xc3\xa5ket p\xc3\xa5 den m\xc3\xa5ten som de snakket det foruten at de stavet det slik som de hadde l\xc3\xa6rt, noe som ytterligere fremmer sp\xc3\xb8rsm\xc3\xa5let om oversettelse._NEWLINE_Ettersom spr\xc3\xa5ket er konsistent innenfor hver lai eller romanse, er det antatt at skriverne arbeidet uavhengig av hver hele fortelling i motsetning til den skikk som var mer vanlig p\xc3\xa5 klostre hvor munkene pleide \xc3\xa5 kopiere teksten direkte fra originalen, kun en side om gangen og med et stikkord skriblet inn i nedre hj\xc3\xb8rne for senere sammenlikning. Selv om det ogs\xc3\xa5 er stikkord ogs\xc3\xa5 i dette manuskriptet synes det som om hver skriver har v\xc3\xa6rt ansvarlig for alle sidene for sitt oppdrag. Denne nyere produksjonsmetoden antyder at en produksjonsleder har v\xc3\xa6rt ansvarlig for kontrahere arbeidet, og ga hver skriver oppdrag som innbefattet hele fortellinger og var antagelig kontaktpersonen for kj\xc3\xb8peren._NEWLINE_Ogs\xc3\xa5 av betydning er det at Auchinleck-manuskriptet er den f\xc3\xb8rste kjente antologi av engelsk litteratur, spesielt den st\xc3\xb8rste samlingene av engelske romanser opp til denne tid. Tidligere hadde v\xc3\xa6rt benyttet fransk eller latin bortimot utelukkende i b\xc3\xb8ker, men mellomengelsk begynte \xc3\xa5 bli akseptabelt spr\xc3\xa5k for pamfletter og skj\xc3\xb8nnlitteratur. Det var i l\xc3\xb8pet av denne tiden at engelsk begynte \xc3\xa5 dreie vekk fra fransk og danne en egen identitet, sosialt og politisk, slik det ville f\xc3\xb8lge at bruken av \xe2\x80\x9cInglisch\xe2\x80\x9d, som det er referert til i manuskriptet, i skriftlige spr\xc3\xa5k kunne bli en kilde for nasjonal samling.\n_START_SECTION_\nIlluminering\n_START_PARAGRAPH_\nAuchinleck-manuskriptet var illuminert, det vil si illustrert og dekorert, skj\xc3\xb8nt ikke like komplekst som religi\xc3\xb8se b\xc3\xb8ker var p\xc3\xa5 denne tiden, eksempelvis som Tidebok, dog har mange av miniatyrene i manuskriptet g\xc3\xa5tt tapt for tyver eller folk som har solgt dem videre for profitt. De fire gjenv\xc3\xa6rende miniatyrene og de dekorerte initialene antyder at de var sv\xc3\xa6rt vakre, men beskjedent dekorert, og tegnet inn en om gangen. Det har blitt fastsl\xc3\xa5tt at ved \xc3\xa5 sammenligne kunstneriske stil at illustrasjonene har blitt gjort av en h\xc3\xa5ndfull h\xc3\xa5ndverkere som ogs\xc3\xa5 illustrerte andre manuskripter kommersielt i London-omr\xc3\xa5det. Det peker p\xc3\xa5 en gruppe av profesjonelle illustrat\xc3\xb8rer som man antar samarbeidet p\xc3\xa5 andre verker som har blitt bevart fra middelalderen. Disse har tidligere blitt studert uavhengig og adskilt, men som i dag blir studert p\xc3\xa5 nytt som et kollektivt samfunn.\n_START_SECTION_\nBed\xc3\xb8mmelse\n_START_PARAGRAPH_\nAuchinleck-manuskriptet er ikke godt kjent utenfor forskermilj\xc3\xb8er, likevel er det ett av de viktigste engelske manuskripter fra middelalderen. Innenfor dens sider kan man ikke bare spore litteraturen p\xc3\xa5 den tiden, reflektere over den litter\xc3\xa6re smaken til folk p\xc3\xa5 den tid da Geoffrey Chaucer ble f\xc3\xb8dt og hvordan litteraturen begynte \xc3\xa5 frigj\xc3\xb8re seg fra kirken, men ogs\xc3\xa5 utviklingen av skrift- og talespr\xc3\xa5ket som en del av nasjonal selvbilde. Det henvender seg ogs\xc3\xa5 til oss om den selvstendige \xc3\xa5nd hvor det engelske folk \xc3\xb8nsket \xc3\xa5 identifisere seg som forskjellige fra deres franske slektninger ved kreve deres eget spr\xc3\xa5k i et helt grunnleggende uttrykk, deres skj\xc3\xb8nnlitteratur."