b"\n_START_ARTICLE_\nGrace Slick\n_START_SECTION_\nTidlig liv\n_START_PARAGRAPH_\nGrace Barnett Wing ble f\xc3\xb8dt i Highland Park, en forstad til Chicago, Illinois, i 1939. Hennes far var Ivan W. Wing (1907\xe2\x80\x931987) og moren hennes, Virginia Wing (f\xc3\xb8dt Barnett; 1910\xe2\x80\x931984). Hennes far var halv norsk og en kvart svensk. Tippoldefaren het Jon Osmundson Bj\xc3\xb8rk fra g\xc3\xa5rden Bj\xc3\xb8rk i Etne i Hordaland. Da familien kom til Amerika tok de i bruk navnet Vinje etter Jons far, men som ble anglifisert til Wing. Hennes mor var av irsk avstamning og nedstammet i direkte linje til passasjerene p\xc3\xa5 \xc2\xabMayflower\xc2\xbb fra 1600-tallet. Hennes foreldre m\xc3\xb8ttes mens de begge var studenter ved Universitetet i Washington, og senere gift. Hennes mor hadde v\xc3\xa6rt en skuespiller og sanger p\xc3\xa5 1930-tallet. I 1949 ble hennes bror Chris f\xc3\xb8dt. Hennes far, som arbeidet i investeringsbanksektoren, ble overf\xc3\xb8rt flere ganger da hun var barn, og i tillegg til \xc3\xa5 bo i Chicago, flyttet familien til Los Angeles og San Francisco, f\xc3\xb8r de endelig bosatte seg i Palo Alto i California, s\xc3\xb8r for San Francisco, tidlig p\xc3\xa5 1950-tallet._NEWLINE_Grace Wing gikk p\xc3\xa5 videreg\xc3\xa5ende skole, Palo Alto Senior High School, f\xc3\xb8r hun byttet til Castilleja High School, en privatskole kun for jenter, i Palo Alto. Deretter var hun p\xc3\xa5 den prestisjetunge Finch College i New York City fra 1957 til 1958, og f\xc3\xb8r hun gikk p\xc3\xa5 Universitetet i Miami i Coral Gables, Florida, fra 1958 til 1959, hvor hun studerte kunst. Etter universitetet fors\xc3\xb8kte hun seg med en rekke ulike jobber, og stilte ved et tilfelle til pr\xc3\xb8ve som sanger for et afroamerikansk plateselskap. Den 26. august 1961 giftet hun seg med Gerald \xc2\xabJerry\xc2\xbb Slick, en \xc3\xa6rgjerrig filmmaker, mens hun arbeidet som en modell for motebutikken I. Magnin i tre \xc3\xa5r. Hun uttalte senere at hun hadde ingen st\xc3\xb8rre ambisjoner utover \xc3\xa5 v\xc3\xa6re gift, og beskrev ekteskapet som lidenskapsl\xc3\xb8st og et resultat av \xc2\xabkulturell p\xc3\xa5leggelse\xc2\xbb. Men i denne tiden skrev hun ogs\xc3\xa5 musikk, blant annet et bidrag til en kortfilm som Jerry Slick produserte.\n_START_SECTION_\nThe Great Society\n_START_PARAGRAPH_\nI august 1965 leste Slick en artikkel i San Francisco Chronicle om et nydannet band ved navn Jefferson Airplane. Til tross for at hun bodde i det voksende musikalske episenteret i San Francisco, hadde Slick kun halvhjertet vurdert musikk som en profesjon inntil hun s\xc3\xa5 bandet spille p\xc3\xa5 en konsert p\xc3\xa5 klubben The Matrix. Som et resultat av denne opplevelsen ble gruppa The Great Society opprettet, et ordspill p\xc3\xa5 et sosialt reformprogram av samme navn. Den besto av Slick p\xc3\xa5 vokal og gitar, ektemannen Jerry Slick p\xc3\xa5 trommer, Jerrys bror Darby Slick p\xc3\xa5 f\xc3\xb8rstegitar, og David Miner p\xc3\xa5 bassgitar._NEWLINE_Grace Slick kom relativt sent inn i rockmusikk, men viste seg som en talentfull sanger som utviklet en s\xc3\xa6regen og kraftfull sangstil. Hun hadde ogs\xc3\xa5 et talent for \xc3\xa5 skrive sanger. En av hennes f\xc3\xb8rste sanger, den psykedeliske \xc2\xabWhite Rabbit\xc2\xbb, er ogs\xc3\xa5 en av de mest kjente. Sangen, som hun hevdet \xc3\xa5 ha skrevet i l\xc3\xb8pet av en time, er en refleksjon over de hallusinasjoneffektene av psykedeliske eller psykoaktive stoffer. Hun uttalte at den var ment som et spark mot foreldre som leste barneb\xc3\xb8ker som Alice i Eventyrland for sin barn, og hvor Alice benytter flere narkotikalignende substanser for \xc3\xa5 endre seg selv, og hvor foreldre deretter lurer p\xc3\xa5 hvorfor barna vokser opp og selv benytter narkotiske stoffer. For Grace Slick og hennes samtidige p\xc3\xa5 1960-tallet var ulike narkotiske stoffer en del av individuell bevissthetsutvidelse og sosial eksperimentering. Sangen avsluttes med oppfordringen om \xc2\xabFeed your mind\xc2\xbb. Sangen ble en av de f\xc3\xb8rste som ble spilt p\xc3\xa5 radioen og lurte inn referanser til narkotiske stoffer. Da sangen ble framf\xc3\xb8rt i konsert fikk den raskere tempo og ble \xc3\xb8yeblikkelig en favoritt blant gruppas tilhengere._NEWLINE_Den 15. oktober 1965 hadde gruppa sin f\xc3\xb8rste offentlige framf\xc3\xb8ring p\xc3\xa5 et sted som het Coffee Gallery, og ikke lenge etter skrev Slick \xc2\xabWhite Rabbit\xc2\xbb. Selv om Grace Slick var en like stor bidragsyter til gruppas egenskrevne materiale, var det Darby Slick som dyttet bandet mot \xc3\xa5 bli et indiskinspirert psykedeliske framtoning. Ved slutten av 1965 hadde de blitt en popul\xc3\xa6r attraksjon i omr\xc3\xa5det San Francisco Bay Area. Mellom oktober og desember 1965 dro The Great Society i Golden Studios og spilte inn flere sanger under ledelse av Sylvester Stewart, bedre kjent som Sly Stone. En sang steg opp fra disse demoene, \xc2\xabSomeone to Love\xc2\xbb, skrevet i fellesskap av Slick og Darby. Hun sang, spilte gitar, piano og blokkfl\xc3\xb8yte p\xc3\xa5 sangen som ble utgitt p\xc3\xa5 det lokale plateselskapet North Beach, et underbruk av Autumn Records.\n_START_SECTION_\nJefferson Airplane\n_START_PARAGRAPH_\nDen sammen h\xc3\xb8sten sluttet sangeren i Jefferson Airplane, Signe Toly Anderson, da hennes nyf\xc3\xb8dte barn ikke forenelig med turnelivet. Bandet s\xc3\xa5 seg om etter en erstatning, og Jack Casady spurte Grace Slick om hun ville overta for Anderson. Slick uttalte at hun ble med i Airplane ettersom denne gruppa ble drevet profesjonelt, i motsetningen til The Great Society. Med Slick om bord begynte Airplane \xc3\xa5 spille inn ny musikk og de vendte seg mot en langt mer psykedelisk retning enn deres tidligere mer rockpregete utforming. Albumet Surrealistic Pillow omfattet nye innspillinger av \xc2\xabWhite Rabbit\xc2\xbb og \xc2\xabSomebody to Love\xc2\xbb, som begge ble singler p\xc3\xa5 topp 10-listen. Jefferson Airplane ble et av de mest popul\xc3\xa6re bandene i landet og fremmet Slick i en posisjon som en av de mest framtredende kvinnelige rockmusikerne i sin tid. I 1968 framf\xc3\xb8rte Slick og bandet sangen \xc2\xabCrown of Creation\xc2\xbb p\xc3\xa5 TV-showet The Smothers Brothers Comedy Hour med et svart ansikt og avsluttet med l\xc3\xb8fte h\xc3\xa5nden i en knyttneve som var enslydende med Black Panther. I en framf\xc3\xb8ring av sangen \xc2\xabWe Can Be Together\xc2\xbb i en episode av Dick Cavett Show i 1969 ble hun den f\xc3\xb8rste personen som sa bannordet \xc2\xabmotherfucker\xc2\xbb p\xc3\xa5 fjernsyn.\n_START_SECTION_\nJefferson Starship\n_START_PARAGRAPH_\nEtter at Jefferson Airplane ble avsluttet da Slick en ny gruppe som dels var en videref\xc3\xb8ring under navnet Jefferson Starship. Med seg hadde hun Paul Kantner og andre bandmedlemmer. Hun utga ogs\xc3\xa5 en rekke sterke soloalbum med Manhole (1974), Dreams (1980), Welcome to the Wrecking Ball! (1981) og Software (1984). Manhole hadde ogs\xc3\xa5 med seg tangentinstrumentalisten og bassisten Pete Sears som senere ble en del av det opprinnelige Jefferson Starship i 1974. Sears og Slick skrev flere av de tidlige sangene til Jefferson Starship sammen, inkludert \xc2\xabHyperdrive\xc2\xbb og \xc2\xabPlay On Love\xc2\xbb. Dreams, som ble produsert av Ron Frangipane, hadde inkorporert mange av tankene bak tolvstegsprogram for \xc3\xa5 overkomme avhengighet, var det mest personlige av hennes soloalbum og ble nominert fra en Grammy-pris. Sangen \xc2\xabDo It the Hard Way\xc2\xbb fra Dreams er et tidstypisk eksempel p\xc3\xa5 hennes musikk i denne tiden, men russiskinspirerte \xc2\xabSeasons\xc2\xbb med barnekor st\xc3\xa5r positivt fram i en annen retning._NEWLINE_Slick fikk \xc3\xb8kenavnet \xc2\xabThe Chrome Nun\xc2\xbb av David Crosby, som ogs\xc3\xa5 kalt Kantner for \xc2\xabBaron von Tollbooth\xc2\xbb. Deres \xc3\xb8kenavn opptr\xc3\xa5dte som tittelen p\xc3\xa5 et album hun gjorde med bandmedlemmene Kantner og David Freiberg: Baron von Tollbooth & the Chrome Nun (1973), foruten en sang p\xc3\xa5 albumet, \xc2\xabBallad of the Chrome Nun\xc2\xbb.\n_START_SECTION_\nStarship\n_START_PARAGRAPH_\nI l\xc3\xb8pet av 1980-tallet mens Slick var eneste gjenv\xc3\xa6rende Airplane-medlem i Starship, fikk gruppa tre plasseringer p\xc3\xa5 toppen av hitlistene med \xc2\xabWe Built This City\xc2\xbb, \xc2\xabSara\xc2\xbb, og \xc2\xabNothing's Gonna Stop Us Now\xc2\xbb. Til tross for denne suksessen har Slick siden snakket negativt om denne erfaringen og musikken. I 1987 var Slick sammen med Belinda Carlisle programledere for en TV-spesial kalt The Legendary Ladies of Rock & Roll og hvor hun var med p\xc3\xa5 kore og synge sangene \xc2\xabBe My Baby\xc2\xbb og \xc2\xabDa Doo Ron Ron\xc2\xbb. Hun forlot Starship i 1988, kort tid etter utgivelsen av albumet No Protection. I 1989 var hun med p\xc3\xa5 en gjenforening av Jefferson Airplane sammen med de opprinnelige bandmedlemmene. De utga ogs\xc3\xa5 et gjenforeningsalbum og gjorde en vellykket konsertturne.\n_START_SECTION_\nPensjonering\n_START_PARAGRAPH_\nEtter gjenforeningen med Jefferson Airplane trakk Slick seg helt tilbake fra musikkindustrien. I l\xc3\xb8pet av et intervju med TV-stasjonen VH1 for dokumentaren Behind the Music uttalte Slick, som aldri hadde v\xc3\xa6rt sjenert over \xc3\xa5 bli eldre, at hovedgrunnen til at hun trakk seg tilbake fra musikkindustrien var at \xc2\xabAlle rock\xe2\x80\x99n\xe2\x80\x99rollere over femti \xc3\xa5r ser t\xc3\xa5pelige ut og burde g\xc3\xa5 av med pensjon.\xc2\xbb I et intervju i 2007 gjentok sin overbevisning med \xc3\xa5 si at \xc2\xabDu kan gj\xc3\xb8re jazz, klassisk, blues, opera, country til du er 150 \xc3\xa5r, men rap og rock\xe2\x80\x99n\xe2\x80\x99roll er virkelig kun for unge mennesker for \xc3\xa5 rase fra seg\xc2\xbb, og \xc2\xabDet er t\xc3\xa5pelig \xc3\xa5 framf\xc3\xb8re en sang som har ingen relevans til dagens situasjon eller uttrykke f\xc3\xb8lelser som du ikke lenger har.\xc2\xbb_NEWLINE_Til tross for denne beslutningen har Slick opptr\xc3\xa5dt to ganger sammen med Paul Kantners lappete utgave av Jefferson Starship. F\xc3\xb8rste gang var i 1995 da bandet spilte ved Los Angeles' House of Blues, som dokumentert p\xc3\xa5 konsertalbumet Deep Space/Virgin Sky (1995). Andre gang var i forbindelse med konsert i kj\xc3\xb8lvannet av 9/11 i slutten av 2001. Hun kom p\xc3\xa5 scenen innledningsvis dekket i svart fra topp til t\xc3\xa5 i en midlertidig burka, men fjernet deretter burkaen for \xc3\xa5 avsl\xc3\xb8re en kledning med det amerikanske flagg og ordene \xc2\xabFuck Fear\xc2\xbb. Hennes uttalelse til fansen var \xc2\xabKledningen er ikke om islam, det handler om undertrykkelse; dette flagget er ikke om politikk, det handler om frihet!\xc2\xbb_NEWLINE_Etter \xc3\xa5 ha pensjonert seg fra musikken begynte Slick et nytt liv med maleri og tegning. Hun har gjort flere framstillinger av sine medmusikere fra 1960-tallet, slike som Janis Joplin, Jerry Garcia, og andre. I 2000 begynte hun \xc3\xa5 stille ut sine verker for salg. Hun har v\xc3\xa6rt tilstede ved utstillinger over hele USA. Generelt har hun avholdt seg fra deltagelse i musikkindustrien, skj\xc3\xb8nt hun gjorde et unntak ved \xc3\xa5 delta i framf\xc3\xb8relsen av \xc2\xabKnock Me Out\xc2\xbb, en sang fra albumet In Flight (1996), soloalbumdebuten av Linda Perry, tidligere medlem av 4 Non Blondes, som ogs\xc3\xa5 var en venn av Slicks datter China. Sangen var ogs\xc3\xa5 en del av lydsporet til filmen The Crow: City of Angels (1996)._NEWLINE_Slick utga sin selvbiografi, Somebody to Love? A Rock and Roll Memoir, i 1998 og leste den deretter inn en forkortet utgave som lydbok. En biografi, Grace Slick, The Biography, skrevet av Barbara Rowes, ble utgitt i 1980. I 2001 uttalte Slick i en artikkel i avisen USA Today at \xc2\xabJeg er ved god helse og folk som \xc3\xb8nsker \xc3\xa5 vite hvordan jeg er blitt det... Jeg spiser ikke ost, jeg spiser ikke and \xe2\x80\x94 poenget er at jeg er vegetarianer\xc2\xbb, men innr\xc3\xb8mmet at hun ikke var strengt vegetarianer, for jeg er ogs\xc3\xa5 en hedonistisk gris. Om jeg ser en sv\xc3\xa6r sjokoladekake gjort av egg, vil jeg spise den.\xc2\xbb_NEWLINE_I 2006 ble det klart at Slick hadde divertikulitt, en betennelse i divertiklene i tykktarmen. Etter f\xc3\xb8rste operasjon fikk hun et tilbakefall som krevde ytterligere operasjon og en trakeotomi. Hun ble lagt i kunstig koma for to m\xc3\xa5neder og m\xc3\xa5tte deretter l\xc3\xa6re seg \xc3\xa5 g\xc3\xa5 igjen. I 2006 holdt Slick en tale ved innvielsen av den nye flyselskapet Virgin America som var oppkalt etter deres f\xc3\xb8rste fly Jefferson Airplane. I 2010 var Slick med p\xc3\xa5 \xc3\xa5 skrive \xc2\xabEdge of Madness\xc2\xbb med sangeren Michelle Mangione for \xc3\xa5 samle inn \xc3\xb8konomiske midler for \xc3\xa5 motvirke natur\xc3\xb8deleggelsene som f\xc3\xb8lge av Deepwater Horizon-utbl\xc3\xa5sningen. Grace Slick var ogs\xc3\xa5 med p\xc3\xa5 \xc3\xa5 kore p\xc3\xa5 sangen og er klart h\xc3\xb8rbar i midten av sangen n\xc3\xa5r hun synger \xc2\xabOn the edge of madness\xc2\xbb.\n_START_SECTION_\nPersonlig liv\n_START_PARAGRAPH_\nSlick har v\xc3\xa6rt gift to ganger: f\xc3\xb8rste gang til Gerald \xc2\xabJerry\xc2\xbb Slick, filmfotograf, fra 1961 til 1971, deretter til Skip Johnson, lysmann for Jefferson Starship, fra 1976 til 1994. Hun har et barn, datteren China Wing Kantner (f\xc3\xb8dt 25. januar 1971).  Chinas far er Jefferson Airplane-gitaristen Paul Kantner som Slick hadde et forhold til i \xc3\xa5rene 1969-1975. China er en skuespiller med arbeid for fjernsyn, teater og kino, og er ogs\xc3\xa5 kjent fra MTV. Hun er tidvis kreditert som \xc2\xabChina Slick Kantner\xc2\xbb._NEWLINE_Mens Slick var p\xc3\xa5 sykehuset etter Chinas f\xc3\xb8dsel, slo hun en sp\xc3\xb8k for en av sykepleierne at hun tenkte \xc3\xa5 d\xc3\xb8pe barnet \xc2\xabgud\xc2\xbb med liten forbokstav \xc2\xabg\xc2\xbb da ville at barnet skulle bli ydmyk. Sykepleieren tok Slick i fullt alvor og rapporterte henne, noe som f\xc3\xb8rte til en mindre oppstandelse, foruten \xc3\xa5 skape en vandrehistorie i rockehistorien._NEWLINE_Slick har offentlig innr\xc3\xb8mmet problemer med alkoholisme, diskutert hennes erfaringer med rehabilitering, og kommentert hennes bruk av LSD, marihuana, og andre substanser i sin selvbiografi, i ulike intervjuer og flere kjendisb\xc3\xb8ker og selvhjelpsb\xc3\xb8ker, inkludert The Courage to Change av Dennis Wholey og The Harder They Fall av Gary Stromberg og Jane Merrill. I l\xc3\xb8pet av Jefferson Starships Europa-turne i 1978 ble Slicks alkoholisme et stort problem for gruppa. De m\xc3\xa5tte avlyse en konsert i Tyskland da hun var for p\xc3\xa5virket til at hun kunne opptre, noe som fikk publikum til \xc3\xa5 gj\xc3\xb8re oppr\xc3\xb8r. Slick var p\xc3\xa5 scenen kvelden etter, men var da likevel s\xc3\xa5 beruset at hun ikke klarte \xc3\xa5 synge skikkelig. Hun angrep ogs\xc3\xa5 publikum, h\xc3\xa5nte Tyskland for \xc3\xa5 ha tapt den andre verdenskrig, og bef\xc3\xb8lte b\xc3\xa5de kvinnelige publikummere og bandmedlemmene. Dagen etter forlot hun bandet. Det samme \xc3\xa5ret ble hun dratt scenen under et gameshow i San Francisco etter verbalt forn\xc3\xa6rmet deltakerne. Hun har v\xc3\xa6rt innlagt p\xc3\xa5 en avvenningsklinikk minst to ganger, en gang i l\xc3\xb8pet av 1970-tallet, og enda en gang p\xc3\xa5 1990-tallet sammen med datteren China.\n_START_SECTION_\nLegale hendelser\n_START_PARAGRAPH_\nSlick og Tricia Nixon, datter av tidligere president Richard Nixon, har begge eksamen fra Finch College. Slick ble invitert i et teselskap i Det hvite hus i 1969. Hun inviterte den politiske aktivisten og rabulisten Abbie Hoffman til \xc3\xa5 bli hennes f\xc3\xb8lge og hadde en plan om \xc3\xa5 blande presidents te med 600 mikrogram med LSD. Planen ble forhindret da de ikke fikk slippe inn etter \xc3\xa5 ha blitt gjenkjent av sikkerhetspersonellet ved Det hvite hus ettersom Slick hadde havnet p\xc3\xa5 svartelisten til FBI. Slick spekulerte senere om hun kun hadde f\xc3\xa5tt innbydelsen ettersom detn var adressert til \xc2\xabGrace Wing\xc2\xbb, henne pikenavn, og at hun aldri ville ha blitt invitert om familien Nixon hadde vist at \xc2\xabGrace Wing\xc2\xbb faktisk var anti-establishment-sangeren Grace Slick._NEWLINE_I 1971 etter en langvarig sesjon med innspilling krasjet Slick bilen sin i en vegg i n\xc3\xa6rheten av Golden Gate-broen etter \xc3\xa5 ha kappkj\xc3\xb8rt med Jorma Kaukonen. Hun fikk en hjernerystelse og benyttet senere hendelsen som grunnlag for sangen \xc2\xabNever Argue with a German if You're Tired (or 'European Song'\xc2\xbb, som ble innspilt p\xc3\xa5 albumet Bark (1971)._NEWLINE_Mens Slick hadde vanskeligheter med loven mens hun spilte med Jefferson Airplane, ble hun arrestert minst fire ganger for hva hun har referert til som \xc2\xabTUI\xc2\xbb (\xc2\xabsnakke under innflytelse\xc2\xbb) og \xc2\xabfyllmunn\xc2\xbb._NEWLINE_En hendelse skjedde etter at en politimann henvendte seg til henne da hun satt lent mot en trestamme i en skog i Marin County og drakk vin, spiste br\xc3\xb8d og leste poesi. Da politimannen ville vite hva hun drev p\xc3\xa5 med, kom hun med et sarkastisk svar som f\xc3\xb8rte til at hun ble arrestert og fengslet._NEWLINE_Sangeren ble ogs\xc3\xa5 arrestert i 1994 for angrep med et d\xc3\xb8delig v\xc3\xa5pen etter \xc3\xa5 ha pekt med et uladd v\xc3\xa5pen mot en politimann. Hun hevdet at politimannen hadde trengt seg inn p\xc3\xa5 hennes eiendom uten forklaring.\n_START_SECTION_\nBilledkunst\n_START_PARAGRAPH_\nEtter at Slick pensjonerte seg fra musikken, og etter en husbrann, skilsmisse og et forhold som ble avsluttet, begynte hun \xc3\xa5 tegne og male dyr. Det var hovedsakelig for at hun hadde glede av det og for at det hjalp henne videre i en vanskelig tid. Ikke lenge etter ble hun kontakt med foresp\xc3\xb8rsel om \xc3\xa5 skrive sin selvbiografi, som til sist ble boken Somebody to Love? A Rock-and-Roll Memoir. Hennes agent s\xc3\xa5 hennes kunstverker og spurte om hun kunne gj\xc3\xb8re en del portretter av hennes mange kjente samtidige fra rockeverden som kunne bli inkludert i selvbiografien. Hun var tvilende f\xc3\xb8rst, men gikk med p\xc3\xa5 det da hun forsto at hun faktisk hadde glede av det. Gjengivelser i farger av blant at Janis Joplin, Jimi Hendrix, og Jerry Garcia ble gjengitt i boken. Malerier over temaet \xc2\xabAlice i Eventyrland\xc2\xbb (grunnet sangen \xc2\xabWhite Rabbit\xc2\xbb) og andre skisser er spredt gjennom boken. Hennes malerier av Jorma Kaukonen og Jack Casady ble benyttet som omslaget p\xc3\xa5 albumet The Best of Hot Tuna (1998). Selv om Slick har tegnet og malt siden hun var et barn, innr\xc3\xb8mmet hun at hun ikke klarte \xc3\xa5 drive p\xc3\xa5 med to ting samtidig, og det ble lite av det mens hun fokuserte p\xc3\xa5 sin musikalske karriere. Et kjent unntak er omslaget p\xc3\xa5 hennes f\xc3\xb8rste soloalbum, Manhole, som hun signert \xc2\xabChild Type Odd Art by Grace\xc2\xbb._NEWLINE_Slick, som ikke har noen formell kunstutdannelse, er ikke bundet av noen s\xc3\xa6rskilt stil eller medium i hennes billedproduksjon og har heller ingen st\xc3\xb8rre interesse \xc3\xa5 utvikle en da det er innholdet som bestemmer utfallet. Hun benytter seg av akrylfarger (da oljemalinger t\xc3\xb8rker for langsomt), pen og blekk, blyant, linoleumstrykk, pastellkritt, og tidvis flere teknikker samtidig (\xc2\xabmikset media\xc2\xbb). Hennes stil strekker seg fra naivistisk, eller primitive framstillinger til realistiske portretter._NEWLINE_De trykk og originaler som selger best er ulike gjengivelser av den hvite kaninen og portretter av hennes medmusikanter i musikkindustrien. I 2006 f\xc3\xb8rte populariteten til hennes verker sentrert rundt \xc2\xabAlice i eventyrland\xc2\xbb til et samarbeid med forlaget Dark Horse Comics, Inc. som resulterte i utgivelsen av kontorartikler og hefter med hennes illustrasjoner. Kritikere har uttalt seg ulikt om hennes verker, men Slick selv synes uinteressert til positiv eller negativ kritikk. Hun betrakter sin visuelle kunst som kun et annet aspekt av det samme kunstneriske temperament som f\xc3\xb8rte henne inn i musikken i sin tid._NEWLINE_Slick deltar p\xc3\xa5 de mange kunstgallerier over hele USA som har stilt ut hennes kunst, tidvis har hun deltatt p\xc3\xa5 over 30 utstillinger i \xc3\xa5ret. Selv om hun trives med \xc3\xa5 snakke med de som kommer for \xc3\xa5 se hennes kunst, er hun ikke like begeistret for reising, s\xc3\xa6rlig ikke \xc3\xa5 fly. P\xc3\xa5 de fleste utstillinger kan de som kj\xc3\xb8per et bilde av henne ogs\xc3\xa5 f\xc3\xa5 henne i samtale og ta et bilde sammen med henne, foruten en autograf med personlig hilsen p\xc3\xa5 baksiden av bildet.\n_START_SECTION_\nArv og etterm\xc3\xa6le\n_START_PARAGRAPH_\nSammen med hennes samtidige Janis Joplin er Grace Slick en av de f\xc3\xb8rste kvinnelige rockestjerner, og s\xc3\xa5ledes en betydningsfull figur i rockemusikkens utvikling p\xc3\xa5 slutten av 1960-tallet. Hennes s\xc3\xa6rskilte vokal og sang, foruten i\xc3\xb8ynefallende sceneframtoning har p\xc3\xa5virket andre kvinnelige musikere, blant annet Stevie Nicks. og Patti Smith._NEWLINE_Slicks lange levetid i musikkindustrien f\xc3\xb8rte til at hun fikk en uvanlig rekord, hun ble den eldste kvinnelige vokalist p\xc3\xa5 Billboards topp-100-liste med singelen \xc2\xabWe Built This City\xc2\xbb som n\xc3\xa5dde f\xc3\xb8rsteplass den 16. november 1985, kort tid etter at hun fylte 46 \xc3\xa5r. Den tidlige rekorden var 44 \xc3\xa5r med Tina Turner som i 1984 n\xc3\xa5dde f\xc3\xb8rsteplassen med \xc2\xabWhat's Love Got To Do With It\xc2\xbb. Turner (som er en m\xc3\xa5ned yngre enn Slick) ble 45 \xc3\xa5r to m\xc3\xa5neder etter sangen toppet singellistene. Slick br\xc3\xb8t sin egen rekord i april 1987 da hun 47 \xc3\xa5r gammel toppet singellistene med \xc2\xabNothing's Gonna Stop Us Now\xc2\xbb. Denne rekorden sto i 12 \xc3\xa5r f\xc3\xb8r den til sist ble brutt av Cher som var 53 \xc3\xa5r i 1999 da \xc2\xabBelieve\xc2\xbb tok \xc3\xb8verste plass p\xc3\xa5 hitlistene._NEWLINE_Slick sang p\xc3\xa5 et stykke kalt for \xc2\xabJazz Numbers\xc2\xbb, en rekke korte tegneseriefilmer om tallene 2 til 10 (tallet 1 ble aldri produsert). Det ble vist p\xc3\xa5 amerikansk barnefjernsyn, programmet Sesame Street. Segmentet for tallet 2 ble vist i f\xc3\xb8rste episode av f\xc3\xb8rste sesong av Sesame Street, 10. november 1969. Hun ble nominert for en Grammy-pris i 1981 som beste kvinnelige vokalist for hennes soloalbum Dreams._NEWLINE_Grace Slick ble innf\xc3\xb8rt i Vocal Group Hall of Fame i 1996 som et medlem av Jefferson Airplane._NEWLINE_I 1993 leste hun inn Stephen Kings novelle \xc2\xabYou Know They Got a Hell of a Band\xc2\xbb for hans lydbok Nightmares & Dreamscapes._NEWLINE_Grace Slick ble rangert som nummer 20 p\xc3\xa5 VH1s 100 st\xc3\xb8rste kvinner innen rock\xe2\x80\x99n\xe2\x80\x99roll i 1999."