b'\n_START_ARTICLE_\nSamuel Klingenstierna\n_START_SECTION_\nOppvekst og studier\n_START_PARAGRAPH_\nSamuel Klingenstierna var s\xc3\xb8nnes\xc3\xb8nn av biskop Zacharias Klingius og Beata von Otter, og s\xc3\xb8nn av major Zacharias Klingenstierna og Helena Maria Gyllenadler._NEWLINE_Klingenstiernas rike naturlige begavelse ble lagt merke til mens han enn\xc3\xa5 gikk p\xc3\xa5 skole i Link\xc3\xb6ping hos biskop Haquin Speil, som moret seg med \xc3\xa5 noen ganger eksaminere og undervise den lovende ynglingen._NEWLINE_Ved universitetet i Uppsala, hvor Klingenstierna ble skrevet inn ved 18 \xc3\xa5rs alder, studerte han f\xc3\xb8rst jus og kom da til \xc3\xa5 lese Samuel von Pufendorfs avhandling om natur- og folkeretten. I denne traff han p\xc3\xa5 et for ham ukjent uttrykk quantitates morales. N\xc3\xa5r han r\xc3\xa5dspurte en eldre kamerat om dette, fikk han til svar at om han ville l\xc3\xa6re \xc3\xa5 kjenne\xc2\xa0kvantiteter, m\xc3\xa5tte han studere matematikk. Ved videre foresp\xc3\xb8rsel om hvilken forfatter som hadde skrevet best i denne vitenskap, ble han henvist til Evklid, hvorp\xc3\xa5 han snarest skaffet seg Martinus Gestrinius opplag, som inneholdt de seks f\xc3\xb8rst b\xc3\xb8kene._NEWLINE_N\xc3\xa5 startet han sine matematiske studier, til \xc3\xa5 begynne med under veiledning av den dyktige matematikeren A. G. Duhre, da bosatt i n\xc3\xa6rheten av Uppsala. Han fortsatte deretter p\xc3\xa5 egen h\xc3\xa5nd, gjennomgikk flere forfattere fra Arkimedes til Leibniz, samt sendte inn til Vitenskaps-Societeten i Uppsala arbeider av anerkjent verdi._NEWLINE_Klingenstierna og Anders Celsius ble de f\xc3\xb8rste valgte medlemmene av Kungliga Vetenskapsakademien etter det ble dannet i 1739.\n_START_SECTION_\nReiser p\xc3\xa5 kontinentet\n_START_PARAGRAPH_\nAllerede n\xc3\xa5 begynte ryktet om hans kunnskaper \xc3\xa5 spre seg. Kammarkollegium, hvor han blitt e. o. betjent, anbefalte ved 1723 \xc3\xa5rs riksdag ham til st\xc3\xb8tte for vitenskapelige reiser. Med et stort stipend foretok han \xc3\xa5ret etter en reise til Tyskland, Sveits, Frankrike og England, fortsatte sin forskning og knyttet en mengde l\xc3\xa6rde bekjentskaper, blant annet med matematikeren Bernoulli, filosofen og matematikeren Christian Wolf med flere.\n_START_SECTION_\nProfessor ved Uppsala universitet\n_START_PARAGRAPH_\nUnder tiden \xc3\xb8kte hans vitenskapelige anseelse, og n\xc3\xa5r den matematiske professuren i Uppsala i 1728 ble ledig, ble Klingius utnevnt, sannsynligvis p\xc3\xa5 anbefaling fra Wolf. I totalt 24 \xc3\xa5r kom Klingenstierna til \xc3\xa5 ut\xc3\xb8ve sin akademiske aktivitet ved Uppsala universitet._NEWLINE_Gjennom klarheten og livligheten i sine foredrag, som han ofte lot vedlegges av varjehanda fysiske eksperiment, lokket han til sitt auditorium en stor skara ynglinger, som, uten at selve tenke derp\xc3\xa5, ble ledet inn p\xc3\xa5 matematikkens studium. Konsekvensen ble at n\xc3\xa5r Klingenstierna sluttet hadde svensk generelt startet lese geometri og vitenskapen tatt et betyende skritt fremlengs._NEWLINE_N\xc3\xa5r de matematiske emnene i 1750 ble delt p\xc3\xa5 to professorater, valgte Klingenstierna fysikken, men tok allerede i 1752 avskjed med pensjon for \xc3\xa5 ha mulighet til vie seg helt til sitt matematiske forfatterskap og spesielt et kurs i artillerivitenskap. Inntrufne omstendigheter f\xc3\xb8rte imidlertid til at dette arbeidet aldri ble fullf\xc3\xb8rt. Da Olof von Dalin i 1756 av det mektige Hattpartiet ble avskjediget fra sin stilling som l\xc3\xa6rer for kronprinsen Gustav, valgte utsendingene enstemmig Klingenstierna som etterf\xc3\xb8lger. Han beholdt plassen til 1764, da han p\xc3\xa5 grunn av sykdom fikk assistanse av professor Ferner. Klingenstierna hadde i 1756 f\xc3\xa5tt tittel som kansellir\xc3\xa5d og i 1762 statssekret\xc3\xa6r._NEWLINE_Han gikk bort i 1765 og fikk sin sist hvile p\xc3\xa5  Lov\xc3\xb6 kirkeg\xc3\xa5rd ved side av Dalin under et felles minnesmerke som Lovisa Ulrika fikk oppf\xc3\xb8rt for dem._NEWLINE_Som matematiker var Klingenstierna ryktbar i hele Europa. Hans storhet som forsker besto i at han med klarhet, djup og best\xc3\xa4mdhet fattet de store matematiske og fysiske sannheter, som ved samme tid ble oppdaget synnerhet av Newton og at han p\xc3\xa5 en mengde enkelte forhold brukte samme oppdagelser mer enkelt, tydelig og treffende, enn antallet av hans samtida form\xc3\xa5dde gj\xc3\xb8re. En s\xc3\xa6rskilt fortjeneste innla han om optikken, der han med grunn telles for den ypperste av sin tids fysiker. Selv for vitterheten hadde han sinn, og kunne som gammel ur minnet gjenta lange stykker fra latinske skaldverk.'