b'\n_START_ARTICLE_\nAmarnakunsten\n_START_PARAGRAPH_\nAmarnakunsten eller amarnastilen er en kunstnerlig stilretning innenfor oldtidens egyptiske kunst som markerte et merkbart brudd fra den langt mer konvensjonelle og tradisjonelle egyptiske kunsten i periodene forut. Tidsepoken kalles for Amarnaepoken, oppkalt etter den nye hovedstaden Amarna, og ledet av farao Akhnaton p\xc3\xa5 slutten av det attende dynasti. Amarnaepokens raske og dramatiske kunstneriske uttrykk ble satt i gang av Akhnatons revolusjon\xc3\xa6re religionsendring hvor guddommen Aton ble innf\xc3\xb8rt som eneste gud og som erstattet den tradisjonelle guddommen Amon-Ra. Akhnaton selv var gudens taler\xc3\xb8r._NEWLINE_De store endringer med reformer og innovasjoner som preget epoken, opph\xc3\xb8rte med Akhnatons d\xc3\xb8d. Tiden etter var preget av normalisering, avvisning av Aton, gjeninnf\xc3\xb8ring av Amon-Ra, og tilbakevending til tradisjonen.\n_START_SECTION_\nStiltrekk\n_START_PARAGRAPH_\nOldtidens egyptiske kunst var generelt preget av konservativ formalisme og en tradisjon som presenterte en idealisert versjon av sitt emne. Framstillingen av den menneskelige figur var alltid holdt innenfor formelle positurer og strenge retningslinjer. Bildene var idealisert, men beholdt en del personlige trekk (eksempelvis er nesen til Ramses II alltid gjenkjennelig)._NEWLINE_I det femte \xc3\xa5ret av sin regjering grunnla Akhnaton sin nye hovedstad Amarna for \xc3\xa5 skaffe seg uavhengighet fra presteskapet i Teben i Midtre Egypt. Hele hoffet ble flyttet, og det \xc3\xb8kte farten p\xc3\xa5 den kulturelle endringen som avviste fortiden og varslet en ny tid p\xc3\xa5 midten av 1300-tallet f.Kr. Formalisme ble dratt ut til det ytterste, linjef\xc3\xb8ring ble viktig, og voksende interesse for hverdagslivet, hvilket resulterte i en st\xc3\xb8rre interesse i bevegelse og figurativt rom. Tendensen viste seg ogs\xc3\xa5 i litter\xc3\xa6re tekster, blant sett i offisielle inskripsjoner, bevegde fra et stivt og gammelmodig spr\xc3\xa5k og til et mer uformelt talespr\xc3\xa5k._NEWLINE_Den visuelle representasjonen av Akhnaton, som egyptisk farao, er s\xc3\xa6rlig p\xc3\xa5fallende ved \xc3\xa5 v\xc3\xa6re et totalt brudd bredd med den idealisert tradisjonen av maskuline, dominerende menn. Han har en avlang hodeskalle, et innsunket brystparti, brede hofter, spinkle bein og utst\xc3\xa5ende, rund mave med markerte navle. Akhnaton var ikke den eneste som ble framstilt med denne s\xc3\xa6rskilte beinstrukturen. Nefertiti og prinsessene fikk tilsvarende ovale og forlenget hodeskalle, og Bek, hovedskulpt\xc3\xb8ren, er ogs\xc3\xa5 avbildet med innsunket bryst og utst\xc3\xa5ende mave. Bek uttalte p\xc3\xa5 en stele at han ble oppl\xc3\xa6rt av kongen og instruert til \xc3\xa5 avbilde det han s\xc3\xa5, noe som antyder at Akhnaton hadde en noe feminin eller androgyn figur._NEWLINE_Selv innenfor den kortvarige Armarnaperioden var det tre gjenkjennbare faser hvor farao og hans familie ble avbildet i henhold til noe forskjellige kunstneriske konvensjoner. Ved begynnelsen av sitt styre ble Akhnaton avbildet med en standardisert kroppsform, noe som antyder at han enn\xc3\xa5 ikke hadde f\xc3\xa5tt utviklet sitt kunstneriske program som perioden er assosiert med. Deretter, under hovedskulpt\xc3\xb8ren Bek, ble den egenartete formen forbundet med kongen utviklet: feminine kurver, tunge hofter og mave, halv\xc3\xa5pne \xc3\xb8yer, tunge lepper og et langt ansikt og nakke. Mot slutten av perioden tok Thutmose (eller Djhutmose) over fra Bek som hovedskulpt\xc3\xb8r, og fararo ble avbildet med en mer tradisjonell kroppsform, men fortsatt med den ovale, forlengete hodeskallen.\n_START_SECTION_\nFigurtegning\n_START_PARAGRAPH_\nEn ny religi\xc3\xb8s tankesett krevde et nytt visuelt uttrykk som er karakterisert av f\xc3\xb8lelse av bevegelse og aktivitet i bildene, med figurer som l\xc3\xb8ftet hode, figurer som overlapper hverandre og mange scener som er travle og trange. Det menneskelige legeme er framstilt annerledes i Ararnakunsten enn i tradisjonell egyptisk kunst. Mange avbildninger av Akhnatons skikkelse har ekstreme overdrivelser med n\xc3\xa6rmest feminine kvaliteter: langt hofteparti, framtredende brystparti, lengre mage og midje. Det er et avvik fra tidligere egyptisk kunst som viste menn med perfekt utmeislete kropper. Ansiktene p\xc3\xa5 relieffer er dog fortsatt vist utelukkende i profil. Figurenes hender og f\xc3\xb8tter er \xc3\xa5penbart betydningsfulle. Fingre og t\xc3\xa6r er avbildet lengre og slankere med omsorgsfullt detaljerte negler._NEWLINE_Hudfargen p\xc3\xa5 b\xc3\xa5de menn og kvinner er generelt m\xc3\xb8rk brun i kontrast til tidligere konvensjon som viste m\xc3\xb8rk brun eller r\xc3\xb8d for menn og lys brun eller hvit for kvinner. Det kan v\xc3\xa6re en ren konvensjon, eller det kan avbilde \xc2\xablivets blod\xc2\xbb. Figurer i denne stilen er vist med b\xc3\xa5de en h\xc3\xb8yre og venstre fot i motsetning til den tradisjonelle stilen som framstilte figurene med enten to venstre- eller to h\xc3\xb8yref\xc3\xb8tter._NEWLINE_Et eksempel er en malt kalkstein kalt \xc2\xabNefertiti tilbyr blomster til Akhnaton\xc2\xbb har en p\xc3\xa5fallende avslappet og intim setting. Farao st\xc3\xa5r til venstre med armene hengende ned, den ene foten strak, og den andre b\xc3\xb8yd som om han er i bevegelse mot Nefertiti til h\xc3\xb8yre. En bris synes \xc3\xa5 l\xc3\xb8fte faraos kappe. Hun st\xc3\xa5r med begge beina plantet mot bakken, holder en bukett i den ene h\xc3\xa5nden, og holder en blomst vendt mot Akhnaton i den andre. Nefertitis hvite kledning er framstilt delvis gjennomsiktig.\n_START_SECTION_\nSkulptur\n_START_PARAGRAPH_\nSkulpturer fra Amarnaepoken er forskjellige fra tidligere egyptiske epoker. En \xc3\xa5rsak er framhevelsen av bestemte trekk. Eksempelvis er en forlengelse og smalning av nakken, skr\xc3\xa5nende i forhodet og nesten, framst\xc3\xa5ende kinn, store \xc3\xb8rer, kj\xc3\xb8ttfulle lepper. Kroppen var hengslete, tynne armer og utst\xc3\xa5ende mave, og markert hofteparti._NEWLINE_I et relieff av Akhnaton er portrettert med sin f\xc3\xb8rstehustru Nefertiti og deres barn, seks prinsesser, i en intim setting. Barna synes utvokste, kun framstilt mindre enn foreldrene i tradisjonelt verdiperspektiv, et stilistisk trekk ved egyptisk kunst. De har ogs\xc3\xa5 langstrakte nakker og kropper. Et uferdig hode av en prinsesse fra denne tiden viser en meget framtredende forlengelse av bakhodet. Tilsvarende finnes ogs\xc3\xa5 i et nakent prinsessehode av kvarts i Berlin, men er gjort sent i Amarnaepoken, preget av mindre overdrivelser og med harmoniske kurver i ansiktutformingen, og den avlange ovalen i hodeformen hviler grasi\xc3\xb8st p\xc3\xa5 en lang nakke. Dette trekket kommer ogs\xc3\xa5 fra i en relieff av kongen og dronningen som kalles for Wilbour-plaketten (se bilde), i dag oppbevart ved Brooklyn Museum._NEWLINE_Den mest ber\xc3\xb8mte bysten er av \xc2\xabNefertitis hode\xc2\xbb (se bilde), funnet i verkstedet til den andre og siste kongelige hoffskulpt\xc3\xb8r Thutmose, i dag ogs\xc3\xa5 oppbevart i Berlin, og viser dronningen med fint meislete trekk, realistisk framstilt, hvilende grasi\xc3\xb8st p\xc3\xa5 en lang nakke, med framtredende r\xc3\xb8de og myke, men bestemte lepper, \xc3\xb8ynene strammet opp med sort kontur, men med kun en \xc3\xb8yenpupill ettersom den er ikke ferdigstilt av skulpt\xc3\xb8ren. Den har antagelig fungert som modell av dronningen for ulike skulpt\xc3\xb8rer. Bysten ble funnet sammen med mange andre uferdige statuer i verkstedet til skulpt\xc3\xb8ren Djehutymes ved Amarna i hus P 47. Selv i sin uferdige tilstand rettferdiggj\xc3\xb8r bysten betydningen av hennes navn Nefertiti, \xc2\xabDen vakre har kommet\xc2\xbb._NEWLINE_Den uvanlige, forlengede hodeformen er ofte benyttet i framstillingen av den kongelige familie og \xc2\xabkan v\xc3\xa6re en noe overdrevet behandling av et arvelig trekk av den kongelige familie i Amarna,\xc2\xbb i henhold til Brooklyn Museum, da \xc2\xabmumien av Tutankhamon, antatt \xc3\xa5 v\xc3\xa6re i slekt med Akhnaton, hadde tilsvarende formet hodeskalle, skj\xc3\xb8nt ikke s\xc3\xa5 langstrakt [som i den typiske Amarnakunsten].\xc2\xbb Det er imidlertid en muligheten at stilen er rent rituell._NEWLINE_Hendene i enden av hver solstr\xc3\xa5le som strekker seg fra Aton i relieffet, avleverer ankhsymbolet, hvilket symboliserer \xc2\xablivet\xc2\xbb i egyptisk kultur og religion, til Akhnaton og Nefertiti, og strekker seg ofte ogs\xc3\xa5 til de portretterte prinsessene. Betydningen av solguden Aton er sentral i det meste av Amarnaperiodens kunst. Hovedsakelig ettersom Akhnatons styre var markert av dens monoteistiske dyrkelse av denne guden alene._NEWLINE_I flere, om ikke de fleste skulpturer av Akhnaton, har han brede hofter og en synlig buk. Hans lepper er tykke, og hans armer og bein er tynne og mangler muskelspill, i motsetningen til framstillinger av andre faraoer i tidligere egyptisk kunst. En del forskere har tolket dette enest\xc3\xa5ende stilistske bruddet fra egyptisk tradisjon som en bevisst refleksjon av Akhnatons fors\xc3\xb8k \xc3\xa5 vri den politiske makten fra det tradisjonelle presteskapet og myndighetspersonene. Andre forskere mener at framstillingen antyder at farao led av en genetisk sykdom, som fra innavl, som ga ham dette spesielle utseendet. Sykdomsteorien har f\xc3\xa5 tilhengere i dag, da kunsten faktisk representerer de fysiske karaktertrekkene av farao, men i en karikert stil som enkelte har karakterisert som \xc2\xabekspresjonistisk\xc2\xbb. At Amarnakunsten er et stiltrekk, ikke n\xc3\xb8dvendigvis vitnem\xc3\xa5l p\xc3\xa5 et sykdomsbilde, er vist ved at framstillingen ikke gjelder kun Akhnaton og hans familie, men ogs\xc3\xa5 andre. Mest sannsynlig er den et religi\xc3\xb8st standpunkt. Den mest karikerte uttrykket finnes i en 15\xc2\xa0cm h\xc3\xb8y sunket relieffstudie av kongens profil, og som er preget av et tynt ansikt, tunge \xc3\xb8yenlokker over smale \xc3\xb8yne, lange og hengende kinn, lang nese, uthevet nese, kj\xc3\xb8ttfulle lepper over en avlang hake p\xc3\xa5 en tynn, avlang hals. Skulpt\xc3\xb8ren har fanget inn kontrasten mellom myke og harde former, mellom sterke og svake ansiktskonturer._NEWLINE_Sunket relieff, som tidligere ble benyttet for store, eksterne veggdekorasjoner, ble i Amarnaepoken ogs\xc3\xa5 jevnlig benyttet for de fleste monumentale relieffer, men ogs\xc3\xa5 for sm\xc3\xa5 utskj\xc3\xa6ringer. Sunkne relieffer opptrer best i sterk sollys. Det var en innovasjon som en varig effekt da uthevet relieff ble sjeldne i senere perioder.\n_START_SECTION_\nGraver\n_START_PARAGRAPH_\nDekorasjonen p\xc3\xa5 gravene for ikke-kongelige er sv\xc3\xa6rt forskjellige fra tidligere epoker. Disse gravene viste ikke noen grav- eller jordbruksscener, heller ikke var den gravlagt framstilt om ikke vedkommende var et medlem av den kongelige familie. Det er ogs\xc3\xa5 et frav\xc3\xa6r av andre guder og gudinner, bortsett fra Aton, soldisken. Imidlertid lar ikke Aton sine solstr\xc3\xa5ler skinne p\xc3\xa5 gravens eier, kun p\xc3\xa5 medlemmer av den kongelige familie. Verken Osiris eller andre gudommelige gravfigurer er nevnt. Heller ikke reisen til underverden er nevnt. Isteden er det utdrag fra Hymnen til Aton vanligvis tilstede.\n_START_SECTION_\nArkitektur\n_START_PARAGRAPH_\nSv\xc3\xa6rt f\xc3\xa5 bygninger fra perioden har overlevd raseringen fra senere faraoer, delvis ettersom de ble bygget av steinblokker i standardst\xc3\xb8rrelser, kjent som talatat, som var lette \xc3\xa5 fjerne og gjenbruke. I moderne tid har renovering av bygninger fra tiden etter Amarnaepoken avdekket et stort antall gjenbrukte steiner fra Akhnatons tid ved at de opprinnelige utsk\xc3\xa5rne tegningene var vendt innover._NEWLINE_Deler av Atonstempel som ble bygget ved Karnak er overdrevet og ukonvensjonell i byggestilen. Byggemetoden ble ogs\xc3\xa5 endre: mindre steinblokker plassert i sterk m\xc3\xb8rtel erstattet store, monumentale blokker som ble benyttet av Akhnatons forgjengere. Helligdommene var \xc3\xa5pne mot solen og inneholdt et stort antall med altre. De hadde ingen stengte d\xc3\xb8rer._NEWLINE_Akhnaton fikk bygget et kongelig gravsted i n\xc3\xa6rheten av sin nye by. Det er mulig at gravstedet aldri ble benyttet til tross for at det er avdekket knuste fragmenter av sarkofager, kanopiske krukker, og shabtier (sm\xc3\xa5figurer) funnet i byen og graven. I uansett tilfelle synes det som faraos legeme ble flyttet en tid etter begravelsen, men dens videre skjebne er ukjent.'