b"\n_START_ARTICLE_\nHenri Navarre\n_START_SECTION_\nBakgrunn\n_START_PARAGRAPH_\nNavarre ble uteksaminert fra \xc3\x89cole sp\xc3\xa9ciale militaire de Saint-Cyr i 1917 og tjenestegjorde deretter i et husar-regiment. I \xc3\xa5rene 1919 til 1921 deltok han i den franske kampanjen i Syria og var deretter stasjonert i et jegerkompani i Tyskland. I 1927 p\xc3\xa5begynte han h\xc3\xb8yere milit\xc3\xa6r utdannelse ved \xc3\x89cole de guerre. I \xc3\xa5rene 1930 til 1934 tjenestegjorde han ved Atlasfjellene i kolonien Marokko i Fransk Nord-Afrika. Deretter var han i to \xc3\xa5r tilknyttet kavaleriregimentet 11e r\xc3\xa9giment de cuirassiers, og i \xc3\xa5rene 1938 til 1940 var han leder for den franske h\xc3\xa6rens milit\xc3\xa6r etterretningsvirksomhet rettet mot Tyskland. Navarre snakket flytende tysk.\n_START_SECTION_\nAndre verdenskrig\n_START_PARAGRAPH_\nEtter v\xc3\xa5penstillstandsavtalen etter slaget om Frankrike flyktet Navarre til Maxime Weygand i Nord-Afrika og ble sjef for Vichy-regimets Deuxi\xc3\xa8me Bureau og arbeidet med kontraspionasje i Alger. Han ble tilbakekalt i 1942 for sitt anti-tyske arbeid og gikk inn i hemmelig arbeid for den delen av den franske motstandsbevegelsen som var innen h\xc3\xa6ren. Han deltok i frigj\xc3\xb8ringen av S\xc3\xb8r-Frankrike under Jean de Lattre de Tassigny i hans 1re arm\xc3\xa9e (\xc2\xabden f\xc3\xb8rste arm\xc3\xa9\xc2\xbb)._NEWLINE_I tiden etter krigen deltok han i de franske okkupasjonsstyrkene i Tyskland, som nestkommanderende for de franske styrkene.\n_START_SECTION_\nIndokina\n_START_PARAGRAPH_\nI mai 1953 overtok Navarre kommandoen etter Raoul Salan for Det franske ekspedisjonskorps i Det fjerne \xc3\xb8sten i Fransk Indokina, mens kampene mot Viet Minh gikk d\xc3\xa5rlig for franskmennene. Navarres oppdrag var \xc3\xa5 f\xc3\xa5 til en l\xc3\xb8sning hvor franskmennene kunne beholde \xc3\xa6ren. Han endret derfor umiddelbart den franske milit\xc3\xa6re strategien, fra defensive tiltak til mer offensive operasjoner. Navarre skapte en mobil kampstyrke og bygget opp en stor styrke ved Dien Bien Phu under kommando av Christian de Castries, hvor de kunne blokkere en viktig transportrute for Viet Minh. Slik \xc3\xb8nsket han \xc3\xa5 trekke Viet Minh inn i et st\xc3\xb8rre \xc3\xa5pent slag hvor de franske styrkene kunne utnytte sitt luftherred\xc3\xb8mme og artilleristyrke. Han trodde han ville p\xc3\xa5f\xc3\xb8re Viet Minh store tap ved sitt sterke forsvar av omr\xc3\xa5det ved hjelp av en sikker tilf\xc3\xb8rsel av forsyninger luftveien. _NEWLINE_Dette bygget imidlertid p\xc3\xa5 en undervurdering av Viet Minhs kapasiteter. Da kampene br\xc3\xb8t ut var den franske garnisonen p\xc3\xa5 ca 13.000 mann. Viet Minh hadde klart \xc3\xa5 bringe mer enn 50.000 mann i posisjon. De lyktes dessuten \xc3\xa5 sette de franske styrkene under tung artilleribeskytning. Viet Minhs seier ved Dien Bien Phu markerte avslutningen p\xc3\xa5 krigen.\n_START_SECTION_\nPensjonist\n_START_PARAGRAPH_\nNavarre gikk av med pensjon i 1956. Samme \xc3\xa5ret ga han ut boken Agonie de l'Indochine, hvor han la ansvaret for nederlaget i Indokina p\xc3\xa5 det franske politiske systemet, de intellektuelle, politikere, journalister og kommunister. Videre advarte boken mot et milit\xc3\xa6rkupp mot Den fjerde franske republikk."