b'\n_START_ARTICLE_\nMikhail Glinka\n_START_SECTION_\nLiv og virke\n_START_PARAGRAPH_\nGlinka stammet fra en russisk aristokratfamilie. Han fikk en solid utdanning, men musikkoppl\xc3\xa6ringen var noe tilfeldig. I f\xc3\xb8lge ham selv ble musikkinteressen for alvor vekket da han i ti\xc3\xa5rsalderen h\xc3\xb8rte en klarinettkvartett av den finske komponisten Bernhard Crusell. Han fikk noen leksjoner i pianospill hos den irske komponisten John Field og studerte senere piano med Charles Mayer._NEWLINE_Fra 1830 var Glinka tre \xc3\xa5r i Italia, der han blant annet utvidet sin kunnskap om operasjangeren. Under et opphold i Milano ble han kjent med Vincenzo Bellini, Gaetano Donizetti og Felix Mendelssohn Bartholdy. I 1833 var han i Berlin og studerte musikkteori hos Siegfried Dehn._NEWLINE_Glinkas f\xc3\xb8rste opera, Livet for tsaren, ble uroppf\xc3\xb8rt p\xc3\xa5 Bolsjojteateret i Petersburg 1836. Operaen er den f\xc3\xb8rste klassiske operaen sunget p\xc3\xa5 russisk og forteller om helted\xc3\xa5dene til Ivan Sussanin under den russiske urotida p\xc3\xa5 begynnelsen av 1600-tallet. Hovedrolleinnehaverne er enkle b\xc3\xb8nder, noe som falt mange adelige tungt for brystet, s\xc3\xa5 for ikke \xc3\xa5 vekke tsarens mishag valgte Glinka en mer flatterende verktittel enn tiltenkte Ivan Sussanin. Operaen ble en stor suksess som f\xc3\xb8rte til at Glinka fikk tittel som kapellmester i St. Petersburg. I 1842 fulgte hans andre opera, den folkloristisk pregede Ruslan og Ludmila. Librettistene Valerian Sjirkov og Nestor Kukolnik baserte teksten p\xc3\xa5 et dikt av Aleksandr Pusjkin._NEWLINE_Fra 1844 var Glinka p\xc3\xa5 reise til Paris der han traff Hector Berlioz. \xc3\x85ret etter var han i Spania og inspirert av tradisjonell spansk musikk skrev han sin f\xc3\xb8rste spanske overtyre, Jota aragonesa. Han reiste ogs\xc3\xa5 til Polen, der han ble influert av Fr\xc3\xa9d\xc3\xa9ric Chopin, og til Berlin for \xc3\xa5 studere kontrapunkt med Siegfried Dehn._NEWLINE_D\xc3\xa5rlig helse f\xc3\xb8rte til at Glinkas arbeidskapasitet falt de siste \xc3\xa5rene av livet. Han d\xc3\xb8de tre uker etter at han p\xc3\xa5dro seg en forkj\xc3\xb8lelse under en konsert med utsnitt fra Livet for tsaren, dirigert av Giacomo Meyerbeer.\n_START_SECTION_\nMusikk\n_START_PARAGRAPH_\nGlinka var en str\xc3\xa5lende pianist, og mye av hans relativt lille produksjon var for instrumentet. I tillegg til operaene skrev Glinka orkestersuiter, kammermusikk, korverk, samt en rekke sanger og romanser. Han trakk tradisjonell russisk musikk fram i lyset, f.eks. i stiliserte folkesanger, men det viktigste bidraget hans er likevel et helt personlig musikkspr\xc3\xa5k. Glinkas grep er at han erstattet den vestlige musikkens gjennomf\xc3\xb8ringsdel, karakterisert av en oppdeling og rekombinering  av korte temaer, med variasjoner over lengre melodiske fraser.\n_START_SECTION_\nBetydning\n_START_PARAGRAPH_\nMot slutten av livet p\xc3\xa5virket Glinka flere unge komponister, som Aleksandr Serov, Aleksandr Dargomyzjskij og medlemmene i komponistgruppa \xc2\xabDe Fem\xc2\xbb. De neste generasjonene bygde videre p\xc3\xa5 Glinkas tanker om en nasjonal russisk musikk._NEWLINE_Med Livet for tsaren og Ruslan og Ludmila skapte Glinka en egen russiske operatradisjon, og med orkestermusikken la han grunnlaget for en nasjonal russisk symfonisk musikk.'