b'\n_START_ARTICLE_\nDen majoristiske strid\n_START_PARAGRAPH_\nDen majoristiske strid var en intern luthersk teologisk strid under Reformasjonen i Tyskland, fra 1552, noen \xc3\xa5r etter Martin Luthers d\xc3\xb8d. Den ble f\xc3\xb8rt mellom de som senere er blitt kalt gnesiolutheranerne og filippistene. Striden har sitt navn fra teologen Georg Major, som hadde l\xc3\xa6rt at gode gjerninger var n\xc3\xb8dsvendig for \xc3\xa5 forbli i frelsen. I dette s\xc3\xa5 gnesiolutheranerne en fornektelse av tesen om rettferdiggj\xc3\xb8relse ved troen alene, slik Luther hadde l\xc3\xa6rt det._NEWLINE_I sammenheng stod den antinomistiske strid.\n_START_SECTION_\nBeskrivelse\n_START_PARAGRAPH_\nForanledningen var denne: I 1552 hadde grev Hans Georg, som var tilhenger av Interimet, utnevnt Georg Major til sin superintendent i Eisleben, etter anbefaling fra Melchior Kling. Det luthersk-ortodokse presteskapet i fyrded\xc3\xb8mmet Mansfeld mistenkte ham imidlertid sterkt for \xc3\xa5 v\xc3\xa6re interimist og adiaforist. Major pr\xc3\xb8vdre \xc3\xa5 forsvare sine synspunkter i offentligheten, men hans apologi bare utl\xc3\xb8ste den \xc3\xa5pne striden som b\xc3\xa6rer hans navn._NEWLINE_Denne internlutherske strid bestod i en kontrovers mellom Major och teologen Nikolaus von Amsdorf vedr\xc3\xb8rende trones forhold til gode gjerninger._NEWLINE_Majors p\xc3\xa5stand om at gode gjerninger var n\xc3\xb8dvendige for saligheten, syntes for flere andre lutherske teologer \xc3\xa5 frakjenne troen dens allene rettferdig- og saliggj\xc3\xb8rende kraft og s\xc3\xa5ledes v\xc3\xa6re et tilbakefall til den katolske l\xc3\xa6re. Ettersom dette ikke var Majors mening, fordi han hovedsakelig ville understreke den uoppl\xc3\xb8selige sammenheng mellom troen og det nye livet, presiserte han at det som var hans standpunkt var at gode gjerninger var n\xc3\xb8dvendige kun for at man skulle bli bevart i frelsen. P\xc3\xa5 Majors side stod Justus Menius._NEWLINE_I 1552 utviste grev Albrecht ham uten rettslig pr\xc3\xb8ving, og Major flyktet til Wittenberg. Der ble han et aktivt tilskudd til det l\xc3\xb8se fellesskap som omtales som filippistene._NEWLINE_Synoden i Eisenach i 1556 hevdet at ogs\xc3\xa5 forblivelsen i frelsen hang sammen med troen alene, og at Majors l\xc3\xa6re i hvertfall var egnet til \xc3\xa5 fremkalle misforst\xc3\xa5else._NEWLINE_I motsetning til Major erkl\xc3\xa6rte Amsdorf (1559) at gode gjerninger til og ned var skadelige for saligheten. Med denne tese mente han n\xc3\xa6rmest bare \xc3\xa5, likesom Martin Luther, \xc3\xa5 fremholde umuligheten av \xc3\xa5 fortr\xc3\xb8ste seg p\xc3\xa5 de egne gjerninger. Philipp Melanchthon oppfattet imidlertid Amsdorfs tese som gudsbespottelse._NEWLINE_Konkordieformelen bestemte at gode gjerninger er i pakt med Guds vilje, at de fremspringer av troen likesom deres frukter, og at forblivelsen i frelsen hadde sin grunn i troen allene.'