b"\n_START_ARTICLE_\nSibirnattfiol\n_START_SECTION_\nUtseende\n_START_PARAGRAPH_\nSammen med sm\xc3\xa5tveblad og fjellkurle er sibirnattfiol en av de minste norske orkid\xc3\xa9ene. Den blir 5\xe2\x80\x9315\xc2\xa0cm h\xc3\xb8y, men som regel ikke mer enn 10\xc2\xa0cm. Rotknollene er sv\xc3\xa6rt smale og 2\xe2\x80\x933-flikete helt ved grunnen. Ved basis sitter det et par slireaktige, hvitgr\xc3\xb8nne blad, mens stengelen bare har ett l\xc3\xb8vblad med avlang, elliptisk form. Blomstene er gr\xc3\xb8nnhvite, uten duft og sitter i et kort aks med to\xe2\x80\x93ti blomster. Sibirnattfiol blomstrer i f\xc3\xb8rste halvdel av juli, men blomstringstiden varierer med v\xc3\xa6ret, og noen \xc3\xa5r blomstrer den ikke i det helt tatt.\n_START_SECTION_\nVoksesteder\n_START_PARAGRAPH_\nI Norge vokser sibirnattfiol 50\xe2\x80\x93500\xc2\xa0moh., \xc3\xb8verst i den subalpine og nederst i den lavalpine sonen, som regel rett over de h\xc3\xb8yeste bj\xc3\xb8rkene. Den vokser i skr\xc3\xa5tt terreng med vannsig der berggrunnen best\xc3\xa5r av fyllitt, glimmerskifer, kalkskifer eller amfibolittiske grunnfjellsbergarter. Andre planter som vokser her er reinrose, fjellkrekling, kantlyng og et tett lag med moser.\n_START_SECTION_\nSystematikk\n_START_PARAGRAPH_\nNorsk botanikere regner sibirnattfiol som arten Lysiella oligantha og en n\xc3\xa6rst\xc3\xa5ende nordamerikansk art som Lysiella obtusata. I internasjonal litteratur blir sibirnattfiol som regel regnet som underarten Platanthera obtusata subsp. oligantha og den nordamerikanske formen som Platanthera obtusata subsp. obtusata. En kan ogs\xc3\xa5 se de vitenskapelige navnene Platanthera oligantha og Habenaria obtusata brukt om sibirnattfiol.\n_START_SECTION_\nUtbredelse\n_START_PARAGRAPH_\nSibirnattfiol er en sjelden plante i hele utbredelsesomr\xc3\xa5det. P\xc3\xa5 Den skandinaviske halv\xc3\xb8y er den en nordlig unisentrisk plante, som i 1990 var kjent fra tolv lokaliteter i Nord-Norge og tre i Nord-Sverige. Herfra er det en stort sprang til n\xc3\xa6rmeste funnsted utenfor Skandinavia som er ved Jenisej i Sibir. Funnstedene i Sibir er sv\xc3\xa6rt spredte, og den er blant annet funnet ved Bajkalsj\xc3\xb8en og p\xc3\xa5 Kamtsjatka._NEWLINE_Utbredelsen minner om andre sjeldenheter i Nord-Skandinavia: kveinhavre (Trisetum subalpestre), masimjelt (Orytropis deflexa), altaihaukeskjegg (Crepis multicaulis) og lukttelg (Dryopteris fragrans). Slektningen Lysiella obtusata er motsetning til sibirnattfiol en vanlig plante. Den vokser i nordlige Nord-Amerika fra Alaska til Newfoundland og s\xc3\xb8rover i Rocky Mountains til Colorado.\n_START_SECTION_\nStatus i Norge\n_START_PARAGRAPH_\nI Norge er sibirnattfiol tradisjonelt kjent fra omtrent tolv lokaliteter fra M\xc3\xa5lselv i Troms til Porsanger i Finnmark. I de siste 25 \xc3\xa5r er den gjenfunnet p\xc3\xa5 seks av disse lokalitetene, og det er i tillegg gjort nye funn i K\xc3\xa5fjord og Nordreisa. Den st\xc3\xb8rste forekomsten i Norge, og kanskje Europa, er i Jav'reoaivit naturreservat i Nordreisa._NEWLINE_Arten har status som sterkt truet i R\xc3\xb8dlista for arter 2015. Den er i tilbakegang p\xc3\xa5 grunn av anleggsvirksomhet og beiting av tamrein. Tidligere har ogs\xc3\xa5 uvettig innsamling av botanikere spilt en rolle. I 1841 fant M.N. Blytt arten for f\xc3\xb8rste gang i Europa i K\xc3\xa5fjord i Alta. Dette voksestedet er \xc3\xb8delagt p\xc3\xa5 grunn av vegbygging. Sibirnattfiol er artsfredet i Norge og er listet som strengt beskyttet planteart i Bern-konvensjonens appendiks I."