b'\n_START_ARTICLE_\nLP\n_START_SECTION_\nHistorie\n_START_PARAGRAPH_\nEn forl\xc3\xb8per til den moderne LP-platen, ble oppfunnet av Thomas Alva Edison i 1926. De spilte p\xc3\xa5 80 omderininger per minutt og ble gitt ut i st\xc3\xb8rrelser p\xc3\xa5 25 cm (10 tommer) i diameter som kunne spille 24 minutter tilsammen og 30 cm (12 tommer) som kunne spille 40 minutter tilsammen. Rillene p\xc3\xa5 platene var tynne som h\xc3\xa5rstr\xc3\xa5 (over 17 riller pr. mm) og diamantstiften som spilte platene var tynnere enn avispapir. Platene hadde lavt volum, noe som Edison Records sa var fordi platene var beregnet for \xc3\xa5 bli spilt i middagsselskaper. P\xc3\xa5 grunn av de tynne rillene ble platene fort slitt ned og de kunne ikke brukes til daglig. Slagordet til kampanjen var \xc2\xabEntertainment from Soup to Nuts\xc2\xbb. I alt ble det introdusert fem grammofonmodeller til \xc3\xa5 spille disse nye platene. Det ble ogs\xc3\xa5 solgt oppgraderingssett til grammofoner uten LP-utstyr. Det ble ikke noen stor suksess. Bare 6 plater ble utgitt, og Edison sluttet \xc3\xa5 produsere LP-plater og utstyr etter et \xc3\xa5r. I 1931 ble f\xc3\xb8rste plate (RCA-L16000, Wayne King and his Orchestra, Popular Selection) med 33 1/3 RPM utgitt. De ble utgitt i "shellakk" (ikke vinyl) Og 10" st\xc3\xb8rrelse. De f\xc3\xb8rste utgivelsene (L-16000 serien) hadde innspilling bare p\xc3\xa5 en side og "RCA Program Transcription" p\xc3\xa5 labelen. i 1948 ble f\xc3\xb8rste LP p\xc3\xa5 vinyl (Long Playing) utgitt. Dette var i 10" st\xc3\xb8rrelse med Frank Sinatra (CL-6001 "The Voice of Frank Sinatra") med plateselskapet Columbia (US). Samme \xc3\xa5r ga Columbia ut totalt 30 titler i dette formatet. P\xc3\xa5 50-tallet ble det vanlig med 12" st\xc3\xb8rrelse p\xc3\xa5 LP. Den f\xc3\xb8rste stereoutgivelsen kom ut 1957 av plateselskapet Bel Canto (US). Tittelen var "Stereophonic Demonstration Record" SR 1000.\n_START_SECTION_\nFysiske og tekniske aspekter\n_START_PARAGRAPH_\nFra starten var mange LP-plater 25 cm (ti tommer) i diameter, slik som 78-platene hadde v\xc3\xa6rt det tidligere. Etter hvert ble diameteren \xc3\xb8kt til 30 cm (12 tommer), mens de p\xc3\xa5 25 cm ble betegnet EP (extended play)._NEWLINE_De f\xc3\xb8rste LP-ene hadde en spilletid p\xc3\xa5 45 minutter fordelt p\xc3\xa5 to sider. I 1952 klarte Columbia Records \xc3\xa5 lage plater med 52 minutters spilletid, 26 minutter p\xc3\xa5 hver side. Disse ble i hovedsak brukt til innspillinger av musikken fra Broadway-musikaler som Kiss Me, Kate og My Fair Lady. Likevel var plater med 52 minutters spilletid et unntak fordi det fantes begrensninger ved produksjon av masterplatene og 30 til 45 minutters spilletid forble det vanligste._NEWLINE_Ikke desto mindre var 45 minutters spilletid et betydelig fremskritt fra det foreg\xc3\xa5ende formatet, 78-platen, som hadde 3 til 5 minutters varighet. Med 15 til 20 minutters spilletid, gav LP-platene mulighet til \xc3\xa5 nyte musikk i fred og ro f\xc3\xb8r man m\xc3\xa5tte skifte eller snu platene._NEWLINE_Enkelte platespillere, kalt plateskiftere, kunne spille en hel stabel av LP-plater lagt opp\xc3\xa5 hverandre p\xc3\xa5 en spesiallaget spindel. Lange musikkverk som ble fordelt p\xc3\xa5 2 eller flere plater, ble tilpasset disse skifterne slik at et verk som fylte to plater, fikk side 1 og 4 p\xc3\xa5 en plate og side 2 og 3 p\xc3\xa5 den andre. Dermed ble det mulig \xc3\xa5 lytte uavbrutt til de to f\xc3\xb8rste sidene, for s\xc3\xa5 \xc3\xa5 snu platebunken og h\xc3\xb8re de to siste. P\xc3\xa5 lange verk med 4 plater kunne dette f\xc3\xb8re til at sekvensen ble 1+8, 2+7, 3+6 og 4+5, noe som f\xc3\xb8rte til en del problemer b\xc3\xa5de n\xc3\xa5r stabelen skulle sorteres og n\xc3\xa5r man ville lete frem en enkeltsats i et st\xc3\xb8rre verk._NEWLINE_I motsetning til dagens CD-spillere, kunne sv\xc3\xa6rt f\xc3\xa5 platespillere spille sporene i noen annen rekkef\xc3\xb8lge enn den som fantes p\xc3\xa5 platen. Dette f\xc3\xb8rte til av musikere og produsenter begynte \xc3\xa5 arbeide spesielt med flyten p\xc3\xa5 platen fra l\xc3\xa5t til l\xc3\xa5t for \xc3\xa5 gi en konsistent stemning eller f\xc3\xb8lelse eller f\xc3\xa5 til en tematisk kontinuitet, slik som vi kjenner det fra i konseptalbum._NEWLINE_LP-platene var sv\xc3\xa6rt utsatt for slitasje. Overflaten ble lett skadet og riper kunne gi ulyd, et tikk, hver eneste gang platen roterte p\xc3\xa5 tallerkenen eller f\xc3\xb8re til at stiften som skulle f\xc3\xb8lge rillene ble f\xc3\xb8rt p\xc3\xa5 ville veier og avspillingen stoppet. Ogs\xc3\xa5 selve avspillingen gav slitasje ettersom stiften med diamant eller safirspiss var langt hardere enn vinylen i platen. Vinylen var dessuten statisk ladet, og trakk til seg st\xc3\xb8v og r\xc3\xb8ykpartikler fra luften, og disse kunne ogs\xc3\xa5 f\xc3\xb8re til ulyder under avspilling. Det var derfor vanlig \xc3\xa5 rense overflaten varsomt f\xc3\xb8r avspilling med en anstistatisk klut eller en antistatisk v\xc3\xa6ske._NEWLINE_LP-platene var skj\xc3\xb8re og relativt tunge og store og derfor var de ikke s\xc3\xa5 vanlig \xc3\xa5 b\xc3\xa6re platene med seg rundt n\xc3\xa5r man skulle bes\xc3\xb8ke venner eller var p\xc3\xa5 reise som det ble da 90-minutters kassettene kom eller som det er i dag med de lette, digitale formatene._NEWLINE_En gjennomsnitts LP hadde omtrent 500 meter riller p\xc3\xa5 hver side, nesten en kilometer totalt. Stiften gikk raskere langs de ytterste rillene og beveget seg innover hvor hastigheten var lavere. For CD-formatet varierer rotasjonshastigheten slik at signalstr\xc3\xb8mmen holdes konstant, dessuten leses CD-platene innenfra og utover \xe2\x80\x93 alts\xc3\xa5 motsatt av det som gjaldt grammofonplater._NEWLINE_I 1954 normerte RIAA en equaliseringskurve som tillot at de dype tonene ble dempet, slik at rillene kunne plasseres tettere og man oppn\xc3\xa5dde mer spilletid p\xc3\xa5 hver plate. Forsterkere for platespillere skal i sin tur reversere RIAA-kurven slik at lydbildet blir riktig i hele frekvensomr\xc3\xa5det._NEWLINE_Disc jockeyer (eller DJs) bruker fremdeles vinylplater ettersom det ikke finnes en like god og enkel m\xc3\xa5te \xc3\xa5 finne spor p\xc3\xa5 kassetter eller CD-er som p\xc3\xa5 plater. Disse formatene begrenser de kreative mulighetne. Mens DJ i dag omfatter scratching og manipulering med avspillinger, blanding av l\xc3\xa5ter osv, var den oppinnelige disc jockey en som rett og slett spilte av l\xc3\xa5ter fra LP-plater eller vinylsingler og vekslet mellom to platespillere. Han kunne presentere l\xc3\xa5tene og spille spesielle l\xc3\xa5ter p\xc3\xa5 oppfordring fra publikum. Disk jockeyfunksjonen er ogs\xc3\xa5 ul\xc3\xb8selig knyttet til begrepet discoteque. Kunsten \xc3\xa5 lage elegante overganger med rytmer og instrumenter fra en l\xc3\xa5t til den neste slik at stemningen, rytmen og trykket p\xc3\xa5 dansegulvet holdt seg nesten konstant er utviklet over tid.\n_START_SECTION_\nGjengivelse og formater\n_START_PARAGRAPH_\nLP-ens lydkvalitet ble sterkt forbedret over tid. Enkelte tilhengere av analog lyd, mener fortsatt at gjengivelsen p\xc3\xa5 LP-plater er \xc3\xa5 foretrekke fremfor digitalisert lyd. 1970-tallet kom kvadrofoniske plater, plater som alts\xc3\xa5 hadde 4-kanals lyd. Disse ble ikke spesielt utbredt, dels fordi folk manglet det n\xc3\xb8dvendig utstyr og dels fordi remixene av eldre, popul\xc3\xa6re plater, ikke hadde god nok kvalitet. Kvadrofoni vil derfor huskes av f\xc3\xa5, og da fortrinnsvis som en gimmick._NEWLINE_I tillegg til standard, sort vinyl, kan det spesielle plater med farger og ogs\xc3\xa5 plater med bilder trykt p\xc3\xa5 papp laminert mellom to lag gjennomsiktig PVC. Plater i forskjellige former ble ogs\xc3\xa5 laget._NEWLINE_Selv om 33 o/min var den alt overveiende hastigheten for LP-plater, (de ble ogs\xc3\xa5 kalt 33-plater til forskjell fra 78-plater), ble det produsert enkelte plater for feinschmeckere med 45 o/min hastighet, noe som gav en bedre gjengiverelse. De ble gjerne kalt super fidelity-plater. Andre plater, spesielt med opptak fra taler, teater ol. ble laget for avspilling i 16 2/3 o/min, men det er vanskelig \xc3\xa5 finne platespillere som kan snurre i denne hastigheten._NEWLINE_Sammensetningen av vinylen som ble brukt til platepressing har variert betydelig gjennom \xc3\xa5rene. Ren, jomfruelig vinyl er det foretrukne, men da oljekrisen var et faktum, ble det vanlig \xc3\xa5 bruke resirkulert vinyl, hentet fra usolgte, smeltede plater. Denne r\xc3\xa5varen hadde mange urenheter og lydkvaliteten ble skadelidende. Selv nye plater kunne ha ulyder p\xc3\xa5 grunn av at de var rester av etiketter og annen forurensning i materialet slik at rillene ikke bare gav musikalske signaler. Man eksperimenterte ogs\xc3\xa5 med tykkelsen p\xc3\xa5 platene, noe som f\xc3\xb8rte til at de ble enda mer skj\xc3\xb8re. Normalvekt var og er 130-140 gram, men det ble gjort fors\xc3\xb8k med vekter ned til 90 gram. I dag lages kvalitetsplater i henhold til den japanske standarden med 160, 180, 200 eller 220 gram pr. plate.'