b'\n_START_ARTICLE_\nStraff\n_START_PARAGRAPH_\nStraff er en negativ reaksjonsform p\xc3\xa5 u\xc3\xb8nsket oppf\xc3\xb8rsel eller handling, og kan ta mange former. Straff kan ilegges informelt, i alt fra situasjoner der m\xc3\xb8dre straffer sine barn for uakseptabel oppf\xc3\xb8rsel og til situasjoner der stater ilegger sanksjoner overfor andre stater. I slike situasjoner vil det v\xc3\xa6re de reelle maktforhold som avgj\xc3\xb8r hvem som vil v\xc3\xa6re i stand til \xc3\xa5 ut\xc3\xb8ve straffende myndighet. Her er det imidlertid den formelle straffen, straff som rettslig sanksjonering av kriminalitet, som har st\xc3\xb8rst interesse. I denne formen vil staten ha monopol p\xc3\xa5 \xc3\xa5 ilegge straff innenfor moderne rettssamfunn.\n_START_SECTION_\nDefinisjon\n_START_PARAGRAPH_\nDen grunnfestede definisjonen p\xc3\xa5 straff innen norsk rett er \xc2\xabet onde som staten p\xc3\xa5f\xc3\xb8rer en lovovertreder p\xc3\xa5 grunn av lovovertredelsen i den hensikt at det skal f\xc3\xb8les som et onde\xc2\xbb. Denne definisjonen ble f\xc3\xb8rst lansert av Johs. Anden\xc3\xa6s, og er senere blitt sitert og gitt tilslutning av H\xc3\xb8yesterett. Definisjonen kan for s\xc3\xa5 vidt anses for \xc3\xa5 ha gyldighet ogs\xc3\xa5 internasjonalt, som en karakteristikk p\xc3\xa5 de grunnleggende kjennetegn ved ileggelsen av straff. Den viser til et sentralt kjennetegn ved straffen, som skiller den fra andre rettslige sanksjoner, nemlig at m\xc3\xa5lsetningen er \xc3\xa5 p\xc3\xa5f\xc3\xb8re lovbryteren et onde. Forholdsregler som ikke er straff kan nok ha den samme effekt i praksis, for eksempel en plikt til \xc3\xa5 betale erstatning eller tvungen innleggelse i en institusjon, men her er det andre m\xc3\xa5lsetninger som st\xc3\xa5r i fokus._NEWLINE_Det er i utgangspunktet den enkelte stat som definerer hva som regnes som straff innenfor sitt omr\xc3\xa5de. I visse sammenhenger vil imidlertid denne definisjonen m\xc3\xa5tte st\xc3\xa5 tilbake for visse folkerettslige forpliktelser, s\xc3\xa6rlig gjelder dette menneskerettighetene, herunder internasjonale menneskerettskonvensjoner som inneholder visse skranker for n\xc3\xa5r straff kan id\xc3\xb8mmes, og i hvilke former dette kan skje. Et eksempel er Den europeiske menneskerettskonvensjon (EMK), som inneholder regler om behandlingsm\xc3\xa5ten for straffesaker, forbud mot ileggelse av straff uten lovhjemmel (se n\xc3\xa6rmere nedenfor) og forbud mot dobbeltstraff._NEWLINE_Problemstillinger i denne sammenheng har i praksis gjerne oppst\xc3\xa5tt der staten ilegger straffelignende reaksjoner overfor borgerne som administrativ sanksjon, og dermed unndrar seg alminnelige rettssikkerhetsgarantier som f\xc3\xb8lger med der straff skal id\xc3\xb8mmes, for eksempel grunnleggende krav til saksbehandlingen og forbudet mot dobbeltstraff. Eksempler p\xc3\xa5 slike \xc2\xabadministrative tiltak\xc2\xbb er s\xc3\xa5kalte disiplin\xc3\xa6rsaker, fratakelse av offisielle tillatelser som f\xc3\xb8rerkort, og ileggelse av tilleggsskatt._NEWLINE_Hva som er \xc2\xabstraff\xc2\xbb i EMKs forstand vil ikke v\xc3\xa6re opp til statene selv \xc3\xa5 avgj\xc3\xb8re; dette ligger nedfelt i konvensjonen, og er opp til Den europeiske menneskerettsdomstolen (EMD) \xc3\xa5 foreta en fortolkning av. Hva som etter nasjonal rett regnes som straff vil bare v\xc3\xa6re et utgangspunkt. Om sanksjonen er straff eller ikke vil bli avgjort etter en konkret skj\xc3\xb8nnsmessig vurdering, der s\xc3\xa6rlig to momenter kommer inn i bildet. Det f\xc3\xb8rste momentet g\xc3\xa5r p\xc3\xa5 den aktuelle handlingens art. Dette g\xc3\xa5r p\xc3\xa5 om den aktuelle normen retter seg mot handlinger som kan beg\xc3\xa5s av enhver (typisk ordensforskrifter) eller om det snakk om en norm som kun kommer til anvendelse ovenfor spesielle grupper. Der normen er generell taler det for at man har med straff \xc3\xa5 gj\xc3\xb8re. Det andre og viktigste momentet er hvor streng sanksjon overtredelsen f\xc3\xb8rer med seg. Frihetsber\xc3\xb8velse vil normalt v\xc3\xa6re nok til at det foreligger straff i rettslig forstand, selv om det finnes visse unntak fra dette der frihetsber\xc3\xb8velsen har v\xc3\xa6rt av spesielt mild art, eller er helt kortvarig. Disse momentene har blitt anvendt av EMD i en rekke saker, og domstolen har blant annet kommet til at dispilin\xc3\xa6rtiltak i fengsler, bot ilagt av forvaltningen som f\xc3\xb8lge av trafikkforseelse og rettergangsbot m\xc3\xa5tte anses som straff. I Norge har det v\xc3\xa6rt diskusjon om inndragelse av f\xc3\xb8rerkort skal regnes som straff i EMKs forstand, og H\xc3\xb8yesterett kom i en dom fra 2002 til et bekreftende svar p\xc3\xa5 dette sp\xc3\xb8rsm\xc3\xa5let.\n_START_SECTION_\nBegrunnelser for straff\n_START_PARAGRAPH_\nOpp gjennom historien har en rekke ulike begrunnelser blitt lansert for \xc3\xa5 legitimere bruken av straff. I moderne tid er det gjerne fire begrunnelser som har hatt sentral betydning.\n_START_SECTION_\nAllmennprevensjon\n_START_PARAGRAPH_\nAllmennprevensjon er i dag den dominerende begrunnelse for ileggelse av straff innenfor de fleste vestlige rettssystemer. Den grunnleggende tanke er at allmennheten (publikum) skal bli avskrekket fra \xc3\xa5 beg\xc3\xa5 lovbrudd ved \xc3\xa5 bli minnet p\xc3\xa5 de f\xc3\xb8lgene dette kan f\xc3\xa5 for dem dersom de blir oppdaget. Det forutsettes at individene handler rasjonelt, slik at de veier fordelene mot ulempene ved \xc3\xa5 beg\xc3\xa5 straffbare handlinger. Ideen er at straffen skal v\xc3\xa6re det avgj\xc3\xb8rende momentet som gj\xc3\xb8r lovbruddet ul\xc3\xb8nnsomt for borgerne. Allmennprevensjonen vil i tillegg kunne ha en viss moralbyggende effekt, ved at borgerne f\xc3\xa5r internalisert den moralen som straffebudene gir uttrykk for. Som f\xc3\xb8lge av at handlinger er belagt med straff blir de sett p\xc3\xa5 som (mer) moralsk forkastelige, og dette \xc3\xb8ker igjen terskelen for folk flest til \xc3\xa5 beg\xc3\xa5 kriminalitet._NEWLINE_Forskning har vist at teorien om allmennprevensjon har noe for seg, men dette vil variere sterkt fra person til person og utfra hvilken situasjon man befinner seg i. Den som har mye \xc3\xa5 tape p\xc3\xa5 \xc3\xa5 bli id\xc3\xb8mt straff vil i mye st\xc3\xb8rre grad la seg p\xc3\xa5virke enn de som ikke har like sterke b\xc3\xa5nd til det etablerte samfunn. I tillegg vil virkningen komme mye an p\xc3\xa5 hva slags handling det er snakk om. Der handlingen er en n\xc3\xb8ye overveid svindel vil den kunne ha stor betydning, mens ved voldsut\xc3\xb8velse p\xc3\xa5 byen en fuktig l\xc3\xb8rdagskveld vil f\xc3\xb8lgene av handlingen ligge s\xc3\xa5 langt tilbake i gjerningspersonens bevissthet at allmennprevensjonen f\xc3\xa5r liten eller ingen betydning.\n_START_SECTION_\nIndividualprevensjon\n_START_PARAGRAPH_\nIndividualprevensjon er bygget p\xc3\xa5 den tanken at lovbrytere som blir d\xc3\xb8mt til straff vil innse det forkastelige i det de har gjort som et resultat i tillegg til at de ser de negative konsekvensene straffen f\xc3\xa5r for dem. Dette vil da i teorien f\xc3\xb8re til at vedkommende s\xc3\xb8ker \xc3\xa5 unng\xc3\xa5 nye straffbare handlinger i fremtiden. Individualprevensjonen kan ogs\xc3\xa5 komme inn p\xc3\xa5 den m\xc3\xa5ten at fangen blir rehablilitert mens han sitter i fengselet, ved hjelp av utdanning, gruppesamtaler eller andre tiltak. P\xc3\xa5 midten av 1900-tallet var troen stor p\xc3\xa5 denne begrunnelsen for straff, da den s\xc3\xa5kalte \xc2\xabbehandlingsoptimismen\xc2\xbb r\xc3\xa5dde. Kriminologisk forskning utover 60- og 70-tallet tilbakeviste imidlertid p\xc3\xa5 avgj\xc3\xb8rende vis disse forestillingene. All forskning viste derimot at bruk av straff skapte mer og ikke mindre kriminalitet. For eksempel var de som ble id\xc3\xb8mt fengsel gjennomg\xc3\xa5ende mer tilb\xc3\xb8yelige til \xc3\xa5 beg\xc3\xa5 nye straffbare handlinger enn dem som ble id\xc3\xb8mt mildere reaksjoner. Individualprevensjonen lever likevel videre, i hvert fall i teorien. Den optimismen som r\xc3\xa5dde tidligere er imidlertid forsvunnet, og i dag er siktem\xc3\xa5let mer \xc3\xa5 unng\xc3\xa5 ytterligere skade for lovbryteren ved et fengselsopphold enn \xc3\xa5 forbedre ham, noe som anses som urealistisk.\n_START_SECTION_\nInkapasitering\n_START_PARAGRAPH_\nDen eneste sikre virkningen av straff (i form av fengsel) er inkapasitering, det vil si at lovbryteren uskadeliggj\xc3\xb8res og ikke kan beg\xc3\xa5 ny kriminalitet s\xc3\xa5 lenge han sitter inne. Denne tankegangen har prim\xc3\xa6rt kommet frem de siste par ti\xc3\xa5rene, og har blitt brukt som begrunnelse for \xc3\xa5 id\xc3\xb8mme strengere straffer for s\xc3\xa5kalte gjengangere, de som beg\xc3\xa5r gjentatt kriminalitet. Ekstreme utslag av denne tankegangen finner man i land som USA, der man blant annet i flere delstater har innf\xc3\xb8rt s\xc3\xa5kalt "three strikes" lovgivning. Dette inneb\xc3\xa6rer at man ved tredje gangs dom for en forbrytelse blir id\xc3\xb8mt alt fra 20-25 \xc3\xa5rs fengsel til livstid, uavhengig av lovbruddets alvorlighet. I Norge og de fleste andre vestlige land har man ikke n\xc3\xa5dd slike ekstreme tilstander, men man har innslag av den samme tenkningen ved bestemmelser som foreskriver \xc3\xb8kte strafferammer for gjengangere. I tillegg har man i Norge innf\xc3\xb8rt en ny straffart kalt forvaring. Dette kan id\xc3\xb8mmes for s\xc3\xa6rlige alvorlige forbrytelser, der det anses \xc3\xa5 foreligge en alvorlig gjentagelsesfare, og kan i prinsippet inneb\xc3\xa6re at man blir sittende i fengsel p\xc3\xa5 livstid.\n_START_SECTION_\nGjengjeldelse\n_START_PARAGRAPH_\nI moderne rettssystemer er gjengjeldelse \xe2\x80\x93 hevn \xe2\x80\x93 noe som sjelden blir brakt frem som begrunnelse for straff \xe2\x80\x93 dette blir gjerne sett p\xc3\xa5 som primitivt og lite konstruktivt. Reelt sett er likevel gjengjeldelse et klart motiv for straffen, og dette blir forsterket ved medias mange sensasjonelle oppslag om kriminalitetens uheldige virkninger. Visse forskere hevder at gjengjeldelse dessuten kan ha en positiv effekt, ved at den gjenoppretter \xc2\xablikevekten\xc2\xbb i forholdet mellom gjerningsmann og offer. I en viss grad kan nok dette ha noe for seg; straffen virker slik at offeret og dettes p\xc3\xa5r\xc3\xb8rende f\xc3\xb8ler at noe blir gjort, slik at de slipper \xc3\xa5 ta saken i egne hender slik de kanskje ellers ville ha gjort. P\xc3\xa5 denne m\xc3\xa5ten kan det sies at straffen er med p\xc3\xa5 \xc3\xa5 opprettholde en viss harmoni i samfunnet.\n_START_SECTION_\nStraffbarhetsvilk\xc3\xa5rene\n_START_PARAGRAPH_\nI alle rettssystemer er det visse grunnleggende vilk\xc3\xa5r som m\xc3\xa5 v\xc3\xa6re oppfylt for at noen skal kunne id\xc3\xb8mmes straff, i norsk rett gjerne betegnet straffbarhetsvilk\xc3\xa5rene. Det er s\xc3\xa6rlig fire vilk\xc3\xa5r som st\xc3\xa5r sentralt innenfor de fleste moderne rettssamfunn._NEWLINE_Det f\xc3\xb8rste vilk\xc3\xa5ret som m\xc3\xa5 v\xc3\xa6re oppfylt er at det m\xc3\xa5 foreligge et objektivt straffebud som passer for handlingen. Denne regelen er begrunnet i det grunnleggende rettssikkerhetsprinsippet at man m\xc3\xa5 kunne forutberegne sin rettstilling. Lovbudet m\xc3\xa5 som f\xc3\xb8lge av dette ogs\xc3\xa5 v\xc3\xa6re s\xc3\xa5pass klart utformet at det er mulig \xc3\xa5 p\xc3\xa5 en noenlunde sikker m\xc3\xa5te forutse hvilke handlinger som er lovlige og hvilke som er straffbare. Mange lands konstitusjoner inneholder et krav av denne art, for Norges del se Grunnloven \xc2\xa7 96. Ogs\xc3\xa5 i internasjonale menneskerettighetskonvensjoner har dette etterhvert blitt et sentralt krav, se for eksempel EMK artikkel 7. Som forlengelse av kravet om lovhjemmel kommer kravet om at loven ikke m\xc3\xa5 gis tilbakevirkende kraft. At man kan forutberegne sin rettsstilling ved \xc3\xa5 sette seg inn i loven blir nemlig en umulighet dersom loven blir vedtatt eller endret etter at handlingen er beg\xc3\xa5tt. Forbud mot tilbakevirkende lover er p\xc3\xa5 samme m\xc3\xa5te sentralt innenfor nasjonale konstitusjoner, for Norges del se Grunnloven \xc2\xa7 97, og internasjonale menneskerettskonvensjoner. EMK artikkel 7 inneholder s\xc3\xa5ledes ogs\xc3\xa5 en bestemmelse om at lovbestemmelsen m\xc3\xa5 v\xc3\xa6re gjeldende p\xc3\xa5 tidspunktet for overtredelsen for at straff kan id\xc3\xb8mmes._NEWLINE_Det andre vilk\xc3\xa5ret er at lovbryteren m\xc3\xa5 ha utvist tilstrekkelig skyld. Hvilken skyldgrad som kreves vil variere. I norsk rett er utgangspunktet at man m\xc3\xa5 ha utvist forsett, men mange bestemmelser foreskriver at uaktsomhet er tilstrekkelig._NEWLINE_Det tredje vilk\xc3\xa5ret er at det ikke m\xc3\xa5 foreligge noen straffrihetsgrunner. De sentrale straffrihetsgrunnene i norsk rett er n\xc3\xb8drett og n\xc3\xb8dverge. I andre lands rettssystemer kan disse reglene avvike noe, men et hovedprinsipp som g\xc3\xa5r igjen er at en n\xc3\xb8dssituasjon vil frita for straff._NEWLINE_Det fjerde og siste vilk\xc3\xa5ret er at lovbryteren m\xc3\xa5 v\xc3\xa6re tilregnelig. Dette inneb\xc3\xa6rer for det f\xc3\xb8rste at man m\xc3\xa5 v\xc3\xa6re over den kriminelle lavalder. I Norge er denne lavalderen 15 \xc3\xa5r, men dette vil variere fra land til land. I de fleste vestlige land ses imidlertid ileggelse av straff p\xc3\xa5 barn som klart uhensiktsmessig og lite humant. For barn vil dermed andre tiltak v\xc3\xa6re mer praktiske, som for eksempel innleggelse i barneverninstitusjon der man f\xc3\xa5r n\xc3\xb8dvendig oppf\xc3\xb8lgning. Den andre siden av tilregnelighetskravet er at lovbryteren ikke m\xc3\xa5 ha v\xc3\xa6rt psykotisk eller bevisstl\xc3\xb8s i gjernings\xc3\xb8yeblikket. I slike situasjoner har man ikke herred\xc3\xb8mme over seg selv, slik at ileggelse av straff ikke vil v\xc3\xa6re rimelig. Der man har handlet under p\xc3\xa5virkning av en psykotisk tilstand vil imidlertid andre tiltak kunne komme p\xc3\xa5 tale, mest praktisk tvangsinnleggelse hos psykiatrisk institusjon. Dette regnes imidlertid ikke som straff, og pasienten vil m\xc3\xa5tte l\xc3\xb8slates s\xc3\xa5 fort vedkommende anses frisk og ikke lenger som noen fare for samfunnet.\n_START_SECTION_\nUlike former for straff\n_START_PARAGRAPH_\nDet finnes mange ulike former for straff som anvendes innen moderne rettssystemer. Den mest alvorlige formen er d\xc3\xb8dsstraff, som inneb\xc3\xa6rer at man ber\xc3\xb8ves livet. Dette blir i de de fleste moderne samfunn ikke lenger sett p\xc3\xa5 som en human straffemetode, og er derfor avskaffet de facto eller de jure i de aller fleste land. D\xc3\xb8ddsstraff praktiseres imidlertid fortsatt i en del utviklingsland, f\xc3\xb8rst og fremst Kina og Iran, samt USA. FN har utarbeidet en konvensjon som forbyr d\xc3\xb8dsstraff i fredstid, og et uttalt m\xc3\xa5l er \xc3\xa5 f\xc3\xa5 alle verdens stater til \xc3\xa5 tiltre denne. Denne m\xc3\xa5lsetningen ser imidlertid fortsatt ut til \xc3\xa5 v\xc3\xa6re et godt stykke unna \xc3\xa5 bli oppfylt._NEWLINE_Den vanligste formen for straff for alvorligere forhold er fengsel, noe som inneb\xc3\xa6rer at man blir ber\xc3\xb8vet friheten. Det finnes ulike former for fengsler, alt fra h\xc3\xb8ysikkerhetsfengsler der man sitter isolert og knapt f\xc3\xa5r omg\xc3\xa5s andre mennesker, og til \xc3\xa5pne anstalter der fangene har en stor grad av frihet. Det sentrale med denne straffeformen er imidlertid at man skal atskilles fra resten av samfunnet i en viss periode._NEWLINE_Den aller mest brukte formen for straff i alle verdens stater er bot, det vil si at man blir d\xc3\xb8mt til \xc3\xa5 betale et pengebel\xc3\xb8p til statskassen. B\xc3\xb8ter brukes normalt for mindre alvorlige forhold, og overfor f\xc3\xb8rstegangslovovertredere. B\xc3\xb8ter brukes ogs\xc3\xa5 som foretaksstraff, det vil si straff som ilegges selskaper, og i slike tilfeller kan b\xc3\xb8tene komme opp i store bel\xc3\xb8p. Internasjonalt har man eksempler p\xc3\xa5 at bedrifter har blitt id\xc3\xb8mt millionbel\xc3\xb8p i b\xc3\xb8ter for blant annet ulovlig samarbeid (kartellvirksomhet) og milj\xc3\xb8\xc3\xb8deleggelser._NEWLINE_En fjerde form for straff som har \xc3\xb8kt i betydning de siste \xc3\xa5rene er samfunnsstraff, det vil si at man blir d\xc3\xb8mt til \xc3\xa5 bruke et visst antall timer p\xc3\xa5 samfunnsnyttig arbeid. Denne formen for straff id\xc3\xb8mmes normalt i stedet for fengsel, og n\xc3\xa5r dette gj\xc3\xb8res er det prim\xc3\xa6rt for \xc3\xa5 unng\xc3\xa5 de skadelige f\xc3\xb8lgene et fengselsopphold normalt f\xc3\xb8rer med seg, f\xc3\xb8rst og fremst med hensyn til den \xc3\xb8kte sjansen for tilbakefall. I tillegg vil samfunnsstraff v\xc3\xa6re et billigere alternativ for staten. Innholdet i samfunnsstraffen varierer naturlig nok fra land til land, men det er et utgangspunkt at den straffed\xc3\xb8mte m\xc3\xa5 samtykke til \xc3\xa5 bli d\xc3\xb8mt til denne straffeformen. Dersom man ikke gjennomf\xc3\xb8rer arbeidet som p\xc3\xa5lagt kan straffen normalt omgj\xc3\xb8res til fengselsstraff.'