b'\n_START_ARTICLE_\nVidkun Quislings f\xc3\xb8rste regjering\n_START_PARAGRAPH_\nVidkun Quislings f\xc3\xb8rste regjering ble proklamert gjennom en radiotale i Norsk rikskringkasting av Vidkun Quisling, leder i Nasjonal samling (NS), da Norge ble okkupert av det nasjonalsosialistiske Tyskland 9. april 1940. \xc2\xabRegjeringen\xc2\xbb ble ikke sittende lenge, for allerede 15. april opprettet H\xc3\xb8yesterett mot Quislings \xc3\xb8nske det s\xc3\xa5kalte Administrasjonsr\xc3\xa5det som skj\xc3\xb8v Quislings regjering ut p\xc3\xa5 siden. P\xc3\xa5 h\xc3\xb8sten fikk Quisling dog rollen som politisk leder for Josef Terbovens kommissariske statsr\xc3\xa5der.\n_START_SECTION_\nRegjeringens historie\n_START_PARAGRAPH_\nStatskuppet og regjeringsdannelsen var spontan og overrasket de tyske styrkene som allerede var i villrede etter senkningen av Bl\xc3\xbccher og Nygaardsvold-regjeringens flukt. Likevel ga Hitler umiddelbart sin st\xc3\xb8tte til Quisling og hans regjering. Regjeringen m\xc3\xb8tte imidlertid umiddelbart ogs\xc3\xa5 motstand b\xc3\xa5de fra nordmenn innad og utenfor Nasjonal Samling, de tyske okkupasjonsstyrkene, den tyske sendemannen i Norge Curt Br\xc3\xa4uer og embetsverket som gjennom sivil ulydighet saboterte flere av regjeringens politiske fors\xc3\xb8k. I l\xc3\xb8pet av f\xc3\xa5 dager forsvant Hitlers st\xc3\xb8tte, og den allerede ustabile regjeringen s\xc3\xa5 med det ut til \xc3\xa5 ha mistet sitt siste h\xc3\xa5p. En kombinasjon av norske og tyske myndighetspersoner, samt tyske milit\xc3\xa6rledere, samlet seg for \xc3\xa5 organisere Administrasjonsr\xc3\xa5det som en erstatning for Quislings regjering. Quisling fikk etter hvert ta del i disse forhandlingene ettersom Hitler \xc3\xb8nsket \xc3\xa5 beholde Quisling i reserve siden de kunne f\xc3\xa5 bruk for hans bidrag senere. Quislings rolle i forhandlingene gikk for det meste ut p\xc3\xa5 \xc3\xa5 uttrykke skepsis for administrasjonsr\xc3\xa5det, og en fortsatt tro p\xc3\xa5 at hans regjering ville vokse i styrke hvis de ga den mer tid. Til tross for dette ble Administrasjonsr\xc3\xa5det opprettet 15. April, og Quislings regjering avsatt.\n_START_SECTION_\nRegjeringens handlinger\n_START_PARAGRAPH_\nRegjeringens korte periode var preget av d\xc3\xa5rlig planlegging og ineffektivitet som f\xc3\xb8rte til at de ikke fikk gjennomslag for noe av sin politikk. Etter \xc3\xa5 ha satt opp hovedkvarter i Stortingsbygningen 10. april fors\xc3\xb8kte de blant annet \xc3\xa5 forby den kommunistiske avisen Arbeideren, og \xc3\xa5 avsette Oslos politisjef, uten at de lyktes med noen av delene. Quisling forhandlet p\xc3\xa5 vegne av regjeringen med representanter fra ulike handels og arbeidsorganisasjoner, for eksempel Industriforbundet, LO og Bankforeningen. Etter positive forhandlinger trodde Quisling at han hadde st\xc3\xb8tte fra disse organisasjonene. Realiteten var at disse organisasjonene f\xc3\xb8rst og fremst fokuserte p\xc3\xa5 \xc3\xa5 kunne fortsette sin egen drift, og dermed fremsto som positivt innstilt mot regjeringen for \xc3\xa5 unng\xc3\xa5 problemer, uten \xc3\xa5 faktisk binde seg til noen avtaler med den. Regjeringen presenterte ikke noen tydelig politikk, et av de f\xc3\xa5 innblikkene man har i regjeringens politikk kom p\xc3\xa5 en pressekonferanse holdt 12. April av Quisling selv. Under pressekonferansen var Quisling opptatt av \xc3\xa5 understreke at hans regjering ikke var en Kuusinenregjering, marionettregjeringen Sovjetunionen hadde fors\xc3\xb8kt \xc3\xa5 opprette i Finland tidligere i krigen. Han uttalte ogs\xc3\xa5 at partipolitikken skulle vekk, og et riksting basert p\xc3\xa5 kultur og n\xc3\xa6ringsorganisasjoner skulle opprettes som erstatning for partiene p\xc3\xa5 Stortinget, og at den nye korporatismen var et folkestyre og et demokrati. De siste dagene av regjeringens levetid ble det stadig tydeligere at det ble arbeidet for \xc3\xa5 avsette den, og fors\xc3\xb8k p\xc3\xa5 \xc3\xa5 f\xc3\xb8re politikk ble erstattet av fors\xc3\xb8k p\xc3\xa5 \xc3\xa5 redde regjeringen.'