b'\n_START_ARTICLE_\nOle Worm\n_START_SECTION_\nBiografi\n_START_PARAGRAPH_\nWorm var f\xc3\xb8dt i \xc3\x85rhus, studerte medisin ved flere europeiske universiteter, og praktiserte en periode som lege i England. _NEWLINE_I 1613 ble han utnevnt til professor ved K\xc3\xb8benhavns Universitet, f\xc3\xb8rst som p\xc3\xa6dagogicus, som var den laveste rang, men etterhvert gikk han oppover i gradene til han i 1624 ble professor i medisin, noe han forble til sin d\xc3\xb8d. Han var i flere perioder ogs\xc3\xa5 universitetets rektor._NEWLINE_Ole Worm var ogs\xc3\xa5 en engasjert oldtidsforsker, og utgav i 1643 Monumenta danica, en samling bilder av runesteiner og runeinnskrifter. Han bygget opp et stort museum, Museum Wormianum. Hoveddelen av samlingen var fra mineral-, plante- og dyreriket, men det var ogs\xc3\xa5 antikvariske gjenstander, kunstgjenstander og etnografika. Etter hans d\xc3\xb8d inngikk samlingen i det danske Kongens kunstkammer. Her finner man en figur fra det gamle Egypt, s\xc3\xa5 vel som et relikviegjemme i bergkrystall, som Worm hadde f\xc3\xa5tt i 1634 av en pasient, en svensk offiser som hadde tatt det som krigsbytte i tredve\xc3\xa5rskrigen._NEWLINE_Worm overs\xc3\xa5 ikke at Norge kunne v\xc3\xa6re en kilde til informasjon om fortiden. Sommeren 1626 reiste studenten Jon Skonvig p\xc3\xa5 oppdrag av Worm, rundt i Bergens stift for \xc3\xa5 registrere lokale fortidsminner. Blant annet kom han under sitt opphold i J\xc3\xb8lster p\xc3\xa5 sporet av Audun Hugleiksson, selv om han beskrev ruinene av Auduns slott som \xc2\xaben Steenhob\xc2\xbb._NEWLINE_Gjennom alle sine \xc3\xa5r som lege i K\xc3\xb8benhavn jobbet han med alle pasientgrupper, med alt fra medlemmer av kongehuset til de aller fattigste. Han utmerket seg ogs\xc3\xa5 gjennom flere pestepidemier, da han ble igjen i byen for \xc3\xa5 pleie sine pasienter. I sin levetid opplevde Worm iallfall fem pestutbrudd i K\xc3\xb8benhavn. F\xc3\xb8rst i 1625 fikk man en lovgivning om forholdsregler ved pestutbrudd. I det ene mistet han en datter, i et annet sin f\xc3\xb8rste kone Dorothea Fincke, sin far, sin s\xc3\xb8ster og sin svoger Caspar Bartholin. I en senere epidemi mistet han sin andre kone, Susanne Madsdatter, enda han for sikkerhets skyld hadde sendt henne p\xc3\xa5 landet. Som han skrev, han hadde \xc2\xabmistet min eneste Tr\xc3\xb8st i dette elendige Liv, min h\xc3\xb8jtelskede Hustru\xc2\xbb. Selv d\xc3\xb8de han i epidemien som br\xc3\xb8t ut i K\xc3\xb8benhavn i februar 1654. Den hadde tatt livet av en tredjedel av befolkningen p\xc3\xa5 Bornholm h\xc3\xb8sten 1653, og nevnes f\xc3\xb8rste gang i K\xc3\xb8benhavn da man 24. februar 1654 registrerte Karen Lauritzdatter fra Ebeltoft d\xc3\xb8d av pest 20 \xc3\xa5r gammel. Frem til midten av mai ble \xc2\xabstor P\xc2\xbb (for \xc2\xabd\xc3\xb8d av pest\xc2\xbb) bare brukt noen f\xc3\xa5 ganger. Men da tok sykdommen seg opp, og raste heftig til utp\xc3\xa5 h\xc3\xb8sten. Da var ogs\xc3\xa5 Worm d\xc3\xb8d. Til sin s\xc3\xb8nn Willum skrev han 22. juli 1654 om sykdommen at den var \xc2\xabheftig\xc2\xbb, drepte i l\xc3\xb8pet av fire dager, og at sykdomsforl\xc3\xb8pet innebar matthet, frostrier, byller og mot slutten svarte og gustne flekker i huden.'