b'\n_START_ARTICLE_\nVoyager 1\n_START_PARAGRAPH_\nVoyager 1 er en 721,9 kg tung, ubemannet, amerikansk romsonde i Voyagerprogrammet som ble skutt opp 5. september 1977 sendt for \xc3\xa5 utforske de ytre delene av solsystemet og videre. Romsonden har passert b\xc3\xa5de Jupiter og Saturn, og var den f\xc3\xb8rste romsonden med detaljerte bilder av disse to planetene._NEWLINE_Voyager 1 hadde planetene Jupiter og Saturn, samt deres samling av m\xc3\xa5ner og ringer, som sine prioriterte m\xc3\xa5l. Det n\xc3\xa5v\xc3\xa6rende oppdraget er deteksjonen av heliosf\xc3\xa6ren, samt partikkelm\xc3\xa5linger av solvinden og det interstellare rom. Begge Voyager-sondene er drevet av tre radio-isotope, termoelektriske generatorer, som har overlevd sin antatte levetid, og man forventer n\xc3\xa5 at de vil fortsette \xc3\xa5 generere nok kraft til at sonden kan kommunisere med jorden til minst 2020._NEWLINE_Voyager 1 er per 2008 det fjerneste menneskeskapte objekt, og vil ikke bli tatt igjen av noen av de andre objektene som er skutt opp til n\xc3\xa5. Avstanden til solen passerte milep\xc3\xa6len 100 astronomiske enheter (AU) 15. august 2006, noe som tilsvarer omtrent 15 milliarder km. Romsonden forlot Solsystemet i 2012.\n_START_SECTION_\nJupiter\n_START_PARAGRAPH_\nVoyager 1 var den tredje romsonden som bes\xc3\xb8kte Jupiter i januar 1979._NEWLINE_Voyager 1 begynte \xc3\xa5 ta bilder av Jupiter i januar 1979. P\xc3\xa5 det n\xc3\xa6rmeste, 5. mars 1979 var Voyager 1 bare 349\xc2\xa0000 km fra sentrum av kjempeplaneten. P\xc3\xa5 grunn av den store oppl\xc3\xb8sningen som n\xc3\xa6rpasseringen tillot, ble de fleste observasjonene av Jupiters m\xc3\xa5ner, ringer, magnetisk felt og str\xc3\xa5ling gjort i 48-timersperioden rundt n\xc3\xa6rmeste passering. Romsonden avsluttet fotograferingen av Jupiter i april 1979._NEWLINE_De to Voyager romsondene gjorde flere viktige observasjoner av Jupiter og dens m\xc3\xa5ner. De mest oppsiktsvekkende var eksistensen av vulkaner p\xc3\xa5 Io, noe som ikke hadde v\xc3\xa6rt observert fra jorden, eller av romsondene Pioneer 10 eller 11. _NEWLINE_Voyager 1 oppdaget 3 indre Jupiter-m\xc3\xa5ner (bl.a Atlas og Pan) ved passeringen, noe som fikk antall kjente m\xc3\xa5ner (da) opp til 16 (17 hvis man teller med Themisto, som hadde blitt funnet, men mistet igjen i 1975).\n_START_SECTION_\nSaturn\n_START_PARAGRAPH_\nPasseringen av Jupiter var en stor suksess, og romsonden fortsatte videre for \xc3\xa5 bes\xc3\xb8ke Saturn. Voyager 1 ble dermed ogs\xc3\xa5 den andre romsonden som bes\xc3\xb8kte denne planeten, etter Pioneer 11. Voyager 1 passerte Saturn i november 1980, p\xc3\xa5 sitt n\xc3\xa6rmeste, 12. november, var romsonden bare 124.000 km unna skyene p\xc3\xa5 planeten. Romsonden oppdaget komplekse strukturer i Saturns ringer, og studerte atmosf\xc3\xa6ren p\xc3\xa5 Titan, som hadde blitt utvalgt av JPL for en n\xc3\xa6rpassering._NEWLINE_Voyager 1 sendte ogs\xc3\xa5 tilbake mengder av bilder av flere av Saturns m\xc3\xa5ner, mange observert for f\xc3\xb8rste gang.\n_START_SECTION_\nInterstellar ferd\n_START_PARAGRAPH_\nDet er estimert at begge Voyager-romsondene vil ha tilstrekkelig elektrisk kraft til at minst noen instrumenter fungerer tilfredsstillende helt fram til 2020.\n_START_SECTION_\nAvstand fra jorden\n_START_PARAGRAPH_\n15. august 2006 passerte Voyager 1 avstanden 100 AU (ca. 15 milliarder km) fra solen, noe som gj\xc3\xb8r den til det fjerneste menneskeskapte objekt. P\xc3\xa5 denne avstanden bruker lyset (i 300\xc2\xa0000 km/s) over 14 timer fra romsonden til jorden. Til sammenligning; m\xc3\xa5nen v\xc3\xa5r er ca. 1 lys-sekund fra jorden, solen er 8,5 lys-minutter unna, og Pluto har en gjennomsnittlig avstand p\xc3\xa5 5,5 lys-timer._NEWLINE_I november 2005 beveget romsonden seg med en fart av 17,2 km/s, relativt til solen, det vil si 3,6 AU pr \xc3\xa5r. Dette er 10% raskere enn s\xc3\xb8sterskipet Voyager 2. _NEWLINE_Voyager 1 er ikke p\xc3\xa5 vei mot noe spesifikt stjernesystem, men vil etter 40\xc2\xa0000 \xc3\xa5r n\xc3\xa6rme seg stjernen  AC+793888 i \xe2\x80\x98Camelopardis\xe2\x80\x99 konstellasjonen.\n_START_SECTION_\nN\xc3\xa5v\xc3\xa6rende posisjon\n_START_PARAGRAPH_\nB\xc3\xa5de Voyager 1 og Voyager 2 er i heliosf\xc3\xa6ren, en \xc2\xabboble\xc2\xbb i verdensrommet som solen dominerer. Voyager 1 krysset i desember 2004 gjennom et omr\xc3\xa5de som kalles \xc2\xabtermination shock\xc2\xbb der solvinden raskt senker farten fra snittet p\xc3\xa5 300\xe2\x80\x93700 km/s, og blir tettere og varmere._NEWLINE_Voyager 1 var i april 2006 p\xc3\xa5 12,32\xc2\xb0 deklinasjon og 17,114hrs \xc2\xabRight Ascension\xc2\xbb, noe som ga det en plassering p\xc3\xa5 stjernehimmelen i konstellasjonen Ophiuchus.\n_START_SECTION_\nSporing\n_START_PARAGRAPH_\nNASA fortsetter \xc3\xa5 spore Voyager 1 ved hjelp av Deep Space Network stasjoner \xe2\x80\x93 et verdensomspennende nettverk av antenner.'