b'\n_START_ARTICLE_\nErnst Sars\n_START_SECTION_\nSars\' historiesyn\n_START_PARAGRAPH_\nSars har et evolusjonistisk syn p\xc3\xa5 historien, dvs. at han ser p\xc3\xa5 historieforl\xc3\xb8pet som en \xc2\xabfremadskridende Udvikling\xc2\xbb. Fokus ligger p\xc3\xa5 den politiske makten og det sosiale og \xc3\xb8konomiske grunnlaget for denne makten, men han er slett ikke fremmed for \xc3\xa5 diskutere id\xc3\xa9enes betydning i historiske prosesser. S\xc3\xa6rlig er han opptatt av det nasjonale i kulturen og vitenskapen; dermed blir det ofte n\xc3\xb8dvendig \xc3\xa5 anlegge et fellesnordisk eller felleseuropeisk perspektiv._NEWLINE_Sars forklarte Norges nedgangstid i senmiddelalderen med at Norge i eldre tid hadde v\xc3\xa6rt et aristokratisk samfunn. (Ikke demokratisk som forskergenerasjonen f\xc3\xb8r han hadde hevdet). Norge hadde s\xc3\xa5ledes et sterkt fylkesaristokrati av lendmenn, men ikke noe mektig riksaristokrati. Mangelen p\xc3\xa5 denne rikseliten f\xc3\xb8rte til at Norge gled inn i union med Danmark, hevdet Sars. Men gjennom dansketiden forble en fri og jevn bondestand b\xc3\xa6rer av kontinuiteten fra storhetstiden. _NEWLINE_For Sars inngikk utforskningen av Norges historie i en st\xc3\xb8rre kamp for \xc3\xa5 fremme landets politiske og kulturelle selvstendighet i samtiden. Sagatiden var for Sars storhetstiden for nasjonal selvstendighet, dansketiden var en nedgangstid, mens 1814 betydde innledningen til en ny storhetstid. Det er Sars\' fortjeneste at Henrik Wergeland er blitt et stort navn i historien om den norske nasjonsbyggingen p\xc3\xa5 1800-tallet. I sin Norges politiske historie 1815-1885 gir han perioden 1830-1845 betegnelsen \xc2\xabWergelandstida\xc2\xbb. I det hele tatt betoner han forfatternes betydning for utviklingen av norsk, nasjonal selvstendighet og demokrati etter 1814. I 1902 skrev han en hyllest til Bj\xc3\xb8rnstjerne Bj\xc3\xb8rnson der han poengterer dette ved \xc3\xa5 innf\xc3\xb8re begrepet \xc2\xabpoetokratiet\xc2\xbb._NEWLINE_Den bakenforliggende, "store fortellingen" i Sars\' historieverk er f\xc3\xb8lgende: En nasjonal og demokratisk bondekultur hadde i tiden etter 1814 vunnet over en fremmed, importert embetsmannskultur. Motsetningene mellom bondekulturen og embetskulturen ble utjevnet og integrert i et st\xc3\xb8rre nasjonalt fellesskap._NEWLINE_Ernst Lochmann holdt en beryktet immatrikuleringstale det \xc3\xa5ret Ernst Sars ble utevnt til ekstraordin\xc3\xa6r professor. I talen Lochmann til orde for at positivisme og darwinisme (i realiteten Ernst og Ossian) burde holdes borte fra universitetet.'