b"\n_START_ARTICLE_\nMartin Luther\n_START_SECTION_\nOppvekst, utdannelse, prestevielse (1483\xe2\x80\x931509)\n_START_PARAGRAPH_\nMartin Luther ble f\xc3\xb8dt i en familie i Eisleben den 10. november 1483, og ble d\xc3\xb8pt dagen etter i St. Peters- og Paulskirken. (Den 11. november er i den katolske kalender minnedagen for Martin av Tours.) Martin Luthers f\xc3\xb8dested gikk tapt i bybrannen i 1693. Tomten ble ervervet av kommunen, som oppf\xc3\xb8rte en ny bygning p\xc3\xa5 stedet, som minne over Luther. Han vokste opp i Mansfeld (n\xc3\xa6r Eisenach) der hans far Hans Luder (fra Lothar) arbeidet i gruvene. Faren ble senere r\xc3\xa5dsherre i hjembyen. Her fikk Martin inn hele atmosf\xc3\xa6ren av senmiddelaldersk folkefromhet. I den spilte troen p\xc3\xa5 hekser og djevler en ikke ubetydelig rolle, sammen med annen overtro. Samtidig var han sterkt bundet til kirken. Man levde i kirken og med kirken, slik som kirken levde i og med folket._NEWLINE_Martins utdannelsesvei var ogs\xc3\xa5 lagt helt inne i det kirkelige liv: latinskole i Mansfeld (1489\xe2\x80\x9395) og i Magdeburg (1495\xe2\x80\x9397), der han bodde hos Br\xc3\xb8drene av det felles liv og ble kjent med \xc2\xabDevotio moderna\xc2\xbb. Deretter skole i Eisenach (1498\xe2\x80\x931501). Fra 1501 studerte han i Erfurt, hvor han i 1505 avsluttet med det filosofiske grunnkurset som Magister artium._NEWLINE_Oppholdet i Erfurt kom til \xc3\xa5 f\xc3\xa5 stor betydning for hans teologiske kurs. Der doserte man den occamistiske-nominalistiske \xc2\xabvia moderna\xc2\xbb i filosofi og teologi. Denne skoleretningen innenfor katolsk teologi hadde ingen stor tilslutning i  Europa for\xc3\xb8vrig, men i Sachsen stod den sterkt._NEWLINE_Det var farens vilje at Martin skulle bli rettsl\xc3\xa6rd. Men da han den 2. juli 1505 befant seg ved Stotternheim p\xc3\xa5 vei til Erfurt, kom han i samvittighetsn\xc3\xb8d da lynet slo ned like ved ham. I en skuddb\xc3\xb8nn lovet han \xc3\xa5 bli munk dersom den hellige Anna berget hans liv (jomfru Marias mor den hl. Anna var gruvearbeidernes vernehelgen, og Martin hadde vokst opp med mange gruvearbeidere rundt seg.)._NEWLINE_Etter grundig indre forberedelse meldte han seg den 17. juli hos augustiner-eremittene i Erfurt. Etter novisiatet mottok han prestevielsen i domkirken (Der Erfurter Dom, tidligere kalt Marienkirche) i Erfurt den 4. april 1507 av Mainzer-hjelpebiskopen Johann Bonemilch von Laasphe, som bodde i Erfurt. Den 2. mai feiret han sin f\xc3\xb8rste messe i augustiner-eremittenes kloster. F\xc3\xb8rst deretter begynte det egentlige teologistudium i Erfurt. Dette bygget igjen p\xc3\xa5 Gabriel Biels strengt nominalistiske teologi.\n_START_SECTION_\nUndervisning i Wittenberg (fra 1509)\n_START_PARAGRAPH_\nHan fortsatte s\xc3\xa5 teologistudiene i Wittenberg (1508/09) mens han underviste i filosofi, og tok teologisk doktorgrad etter et avbrudd 1510/11) da han var p\xc3\xa5 Roma-reise._NEWLINE_I 1512 overtok han sin ordensforesattes, Johann von Staupitz', bibelprofessorat ved universitetet i Wittenberg, og holdt forelesninger over Salmene (1513\xe2\x80\x9315), Romerbrevet (1515/16), Galaterbrevet (1516/17), Hebreerbrevet (1517/18), og igjen over Salmene (1518/19)._NEWLINE_I 1517 endret han sitt etternavn Luder til Luther (henspiller p\xc3\xa5 det greske ord  \xce\xb5\xce\xbb\xce\xb5\xcf\x85\xce\xb8\xce\xb5\xcf\x81\xce\xbf\xcf\x82, eleutheros = \xc2\xabden befridde, fri\xc2\xbb).\n_START_SECTION_\n\xc2\xabT\xc3\xa5rnopplevelsen\xc2\xbb\n_START_PARAGRAPH_\nInnenfor denne rammen spiller en \xc2\xabt\xc3\xa5rnopplevelse\xc2\xbb (Turmerlebnis) i t\xc3\xa5rnv\xc3\xa6relset i klosteret i Wittenberg en rolle. Under stille refleksjon over Rom 1,16-17 gikk betydningen av \xc2\xabGuds rettferdighet\xc2\xbb opp for Luther. Et sp\xc3\xb8rsm\xc3\xa5l som lenge hadde opptatt ham var: \xc2\xabHvordan kan jeg finne en n\xc3\xa5dig Gud?\xc2\xbb. N\xc3\xa5 oppdaget han at den \xc2\xabGuds rettferdighet\xc2\xbb som det tales om i Rom 1,17, ikke er den strenge d\xc3\xb8mmende rettferdighet hos en Gud som i ub\xc3\xb8nnh\xc3\xb8rlig h\xc3\xa5rdhet holder dom over den arme synder. Det er tvert i mot en n\xc3\xa5dens rettferdighet. Gjennom den ser han n\xc3\xa5dig p\xc3\xa5 den syndige troende, av ren barmhjertighet for sin S\xc3\xb8nns forsonende lidelses skyld. Ved det blir synderen \xc2\xabrettferdiggjort\xc2\xbb._NEWLINE_Mange Lutherforskere vil ikke betrakte \xc2\xabt\xc3\xa5rnopplevelsen\xc2\xbb som det skjellsettende punkt i Luthers utvikling, og fremholder at hans \xc2\xabreformatoriske oppdagelse\xc2\xbb sikkert vokste frem gradvis.\n_START_SECTION_\nDatering av t\xc3\xa5rnopplevelsen\n_START_PARAGRAPH_\nTidligere har forskere gjerne datert t\xc3\xa5rnopplevelsen til et tidlig tidspunkt. Men noen senere historikere finner det sannsynligst at den fant sted senere, cirka 1518/19. Dette synes \xc3\xa5 ha ryggdekning ogs\xc3\xa5 i Luthers egen angivelse i sitt s\xc3\xa5kalte \xc2\xabstore selvvitnesbyrd\xc2\xbb i 1545, der han sier at erkjennelsen kom til ham f\xc3\xb8r han foreleste over Salmene for annen gang (1518/19).\n_START_SECTION_\nKamp mot avlatshandelen (1517\xe2\x80\x931518)\n_START_PARAGRAPH_\nSom sjeles\xc3\xb8rger i Wittenberg l\xc3\xa6rte Luther de skjebnesvangre f\xc3\xb8lgene av dominikaneren Johann Tetzels forflatende avlatsforkynnelse \xc3\xa5 kjenne. Han forfattet s\xc3\xa5, p\xc3\xa5 latin, 95 teser som tok utgangspunkt i en diskusjon om avlatens bruk og vesen. Den 31. oktober 1517 sendte han dem til erkebiskopen av Magdeburg og Mainz, Albrecht av Brandenburg og biskopen av Brandenburg, Hieronymus Schultz, og til noen l\xc3\xa6rde venner. De angrep ikke avlaten i seg selv, men reagerte p\xc3\xa5 misbruk og en grovt materialistisk innstilling. Mot dette stilte han sin nyvunne l\xc3\xa6re om troen som den avgj\xc3\xb8rende faktor i frelseshendelsen._NEWLINE_I sitt private f\xc3\xb8lgeskriv til de nevnte biskoper bad han om oppklaring, og krevde at avlatspredikantene skulle p\xc3\xa5legges tilbakeholdenhet. Noen m\xc3\xa5neder senere, ved disputasen i Heidelberg i mai 1518, tok Luther ikke opp avlaten i seg selv, men den teologi som var med p\xc3\xa5 \xc3\xa5 legge grunnlaget for avlaten.\n_START_SECTION_\nReaksjoner p\xc3\xa5 tesene\n_START_PARAGRAPH_\nOffentliggj\xc3\xb8relsen av tesene fikk en uventet virkning, i begynnelsen til Luthers oppriktige forskrekkelse. Det viste seg at det var en vidt utbredt uvilje og harme over den usalige handel som den romerske kurie, erkebiskop Albrecht og fuggernes bank drev med avlaten, og som dominikanerne hadde gjort seg til h\xc3\xa5ndlangere for. De fleste oppfattet Luthers teser som en \xc3\xa5pen protest, og s\xc3\xa5 ikke noe dypere teologisk anliggende i dem. Erkebiskop Albrecht innklaget Luther for Roma, uten \xc3\xa5 verdige ham selv noe svar. Erkebiskopen led selv et \xc3\xb8konomisk tap, da avlatsforkynnelsen m\xc3\xa5tte bli avbrutt, og han fikk ikke den sum som han var blitt lovet fra fuggernes bank, til sammen skulle avlaten ha innbragt 52 286 dukater. I juni 1518 ble kjetterprosessen mot Luther \xc3\xa5pnet i Roma._NEWLINE_Luther hadde i utgangspunktet s\xc3\xb8kt samtale og diskusjon, ikke strid. Han var imidlertid lite forn\xc3\xb8yd med sine \xc2\xabsamtalepartnere\xc2\xbb._NEWLINE_Lokalt i Tyskland engasjerte Tetzel seg kraftig, ogs\xc3\xa5 for \xc3\xa5 forsvare seg mot det han oppfattet som fortegnelser av hans forkynnelse. Den romerske kurie kom etter noen m\xc3\xa5neder p\xc3\xa5 banen. Dialogen gikk fort i st\xc3\xa5 fordi Luther ble mer og mer avfeiende overfor sin romerske motpart Mazzolini (ogs\xc3\xa5 kalt Prierias), og til slutt 1519 sluttet han rett og slett \xc3\xa5 besvare hans brev.\n_START_SECTION_\nLuther for Cajetan (1518)\n_START_PARAGRAPH_\nDet var meningen at Luther skulle svare for seg i Roma. Men kurfyrst Fredrik den vise av Sachsen utvirket at han ikke ble avh\xc3\xb8rt i Roma, men i stedet av kardinal Cajetan, som var til stede p\xc3\xa5 riksdagen i Augsburg. De to m\xc3\xb8ttes f\xc3\xb8rste gang den 11. oktober 1518. Her nektet Luther \xc3\xa5 tilbakekalle noe, flyktet fra Augsburg og tilbake til Wittenberg, der han ankom p\xc3\xa5 selve \xc3\xa5rsdagen for de 95 tesene. I l\xc3\xb8pet av \xc3\xa5ret hadde han vunnet meget st\xc3\xb8tte hos fyrstene. Han klaget p\xc3\xa5 kardinalen til paven. Dermed var det hele for alvor satt i bevegelse._NEWLINE_Paven selv engasjerte seg n\xc3\xa5 direkte i sp\xc3\xb8rsm\xc3\xa5let, med bullen Cum Postquam (8. november 1518). Her  utla han katolsk avlatsl\xc3\xa6re, innr\xc3\xb8mmet misforhold innen avlatshandelen men motsa Luthers prinsipielle standpunkter. Snart etter, den 28. november 1518, appellerte Luther til et allment konsil._NEWLINE_Luther oppfattet situasjonen som truende, og kort tid etter tilb\xc3\xb8d Luther seg \xc3\xa5 g\xc3\xa5 i eksil. Men kurfyrst Fredrik den vise bestemte seg for \xc3\xa5 holde sin h\xc3\xa5nd over ham (18. desember 1518)._NEWLINE_Ogs\xc3\xa5 den pavelige utsending Karl von Miltitz engasjerte Luther i dialog i 1519, uten at det f\xc3\xb8rte til noe varig.\n_START_SECTION_\nDisputasen i Leipzig og dens virkninger (1519\xe2\x80\x931520)\n_START_PARAGRAPH_\nTeologen Johann Eck (1486\xe2\x80\x931543) i Ingolstadt hadde befattet seg med Luthers teologi siden 1517, og var en av de f\xc3\xb8rste som inns\xc3\xa5 at de 95 tesene pekte ut over sitt direkte siktem\xc3\xa5l, en korreksjon av avlatspraksisen. De stilte i virkeligheten ogs\xc3\xa5 sp\xc3\xb8rsm\xc3\xa5l ved avlatens vesen, ved pavens myndighet til \xc3\xa5 gi avlat, og endelig ved den sakramentale vesensstruktur ved kirken selv._NEWLINE_Ved disputasen i Leipzig mot Karlstadt og Luther (27. juni\xe2\x80\x9316. juli 1519) forsvarte Eck kirkens l\xc3\xa6re. Det dreiet seg ikke lenger om avlat, men om pavens makt, om konsilenes ufeilbarlighet og om sakramentene prinsipielt. Luther forkastet at pavens primat er begrunnet i Bibelen (Matt 16,18), og hevdet at de allmenne konsiler kunne ta feil, slik for eksempel konsilet i Konstanz hadde tatt feil i saken mot Jan Hus._NEWLINE_Oppfatningene om hvem som kom best fra disputasen spriket. Ecks argumenter bidro sikkert til \xc3\xa5 fremskynde hos Luther en skarpere avvisning av grunnleggende deler av katolsk l\xc3\xa6re. Men etter disputasen var Sachsens hertug Georg entydig i den katolske leir. Eck ble ogs\xc3\xa5 hyllet som den seirende part av teologene i Leipzig, som over\xc3\xb8ste ham med utmerkelser.\n_START_SECTION_\nLuthers kritikk av kirken blir mer grunnleggende\n_START_PARAGRAPH_\nEtter disputasen i Leipzig tok Luther sitt kirkebegrep opp til grundig vurdering. Da kom han til at hans trosopplevelse, som hadde sitt grunnlag i en umiddelbar, subjektivt erfart troende hengivelse til Kristus, ikke lenger hadde plass for noen form for formidlere. Dermed var sakramentene og hele det religi\xc3\xb8st-kirkelige liv n\xc3\xa6rmest blitt hindringer p\xc3\xa5 veien mot Gud. Han betegnet dem som \xc2\xabgjerningsrettferdighet\xc2\xbb. Deler av den synlige, institusjonelle kirke syntes for ham \xc3\xa5 v\xc3\xa6re djevelens verk.\n_START_SECTION_\nLuthers holdning til paven skjerpes\n_START_PARAGRAPH_\nHva gjelder Luthers innstilling til paveembedet, er det uklart om omslaget virkelig kom etter disputasen. F\xc3\xb8r disputasen skrev Luther riktignok (3. mars 1519) i et brev til pave Leo X at \xc2\xabfor Gud og hans skapning vitner jeg at ikke har \xc3\xb8nsket, ei heller n\xc3\xa5 \xc3\xb8nsker, \xc3\xa5 rokke ved eller undergrave den Romerske Kirkes eller Deres Hellighets myndighet\xc2\xbb. Men litt senere skrev han at han var \xc2\xabusikker p\xc3\xa5 om paven er Antikrist eller hans apostel\xc2\xbb. Og i februar takket han Scheurl for det krasse kampskriftet mot paven som han hadde tilsendt ham (\xc2\xabJulius' og St. Peters dialog\xc2\xbb) med ordene at han var s\xc3\xa5rt fristet til \xc3\xa5 oversette det til folkespr\xc3\xa5ket for folkets del. Men i alle fall, etter disputasen ga Luther uten omsv\xc3\xb8p uttrykk for at paven var Antikrist, Kristi onde motstander, som ledet menneskene ut i elendighet. Han hadde satt seg selv i Kristi sted, og dermed utfordret Guds vrede. Med tiden forsterket disse forstillingene seg hos Luther: Paven ble for ham Antikrist i egen person.\n_START_SECTION_\nFra bullen Exurge Domine til bannlysningen (1520\xe2\x80\x931521)\n_START_PARAGRAPH_\nDen romerske prosessen mot Luther hadde foran valget av ny keiser stoppet opp, og ble ikke gjenopptatt i Roma f\xc3\xb8r i begynnelsen av 1520. Johann Eck reiste selv til Roma for \xc3\xa5 f\xc3\xa5 fortgang p\xc3\xa5 saken._NEWLINE_Den 15. juni 1520 kom s\xc3\xa5 bullen Exurge Domine fra pave Leo X. Den ford\xc3\xb8mte 41 l\xc3\xa6resetninger fra Martin Luthers skrifter, og krevde at han skulle trekke den tilbake innen 60 dager eller risikere ekskommunikasjon. Bullen representerte den f\xc3\xb8rste offisielle stillingtagen fra Pavestolen mot den begynnende lutherske reformasjon.\n_START_SECTION_\nBullen forkynnes i Tyskland\n_START_PARAGRAPH_\nPaven utnevnte Johann Eck til \xc3\xa5 proklamere bullen i Tyskland. Hans ankomst sommeren 1520 utl\xc3\xb8ste voldsomme mishagsytringer; det var bare s\xc3\xa5 vidt mulig for ham \xc3\xa5 forkynne bullen mange steder. Bullen hadde ingen virkning p\xc3\xa5 Luther utover \xc3\xa5 befeste ham i sine standpunkter og skjerpe den polemiske tonen.\n_START_SECTION_\nDet endelige bruddet\n_START_PARAGRAPH_\nLuther fullf\xc3\xb8rte bruddet fra sin side den 10. desember 1520 med \xc3\xa5 sette fyr p\xc3\xa5 bullen i Wittenberg. Samtidig brente han ogs\xc3\xa5 sine motstanderes skrifter og de kirkelige rettsb\xc3\xb8ker._NEWLINE_Den 3. januar 1521 ble han bannlyst i Roma med bullen Decet Romanum Pontificem.\n_START_SECTION_\nRiksdagen i Worms (1521)\n_START_PARAGRAPH_\nLuthers popularitet i Tyskland var sterkt stigende, b\xc3\xa5de blant fyrster og i brede lag av befolkningen. Men den nye keiser Karl V, som var blitt kronet i Aachen den 23. oktober 1520, hadde til hensikt \xc3\xa5 reise en riksakt mot ham s\xc3\xa5 snart han var blitt bannlyst av kirken. Han innkalte riksstendene til Worms for riksdag. Bare etter p\xc3\xa5trykk fra Fredrik den Vise av Sachsen gikk han med p\xc3\xa5 at Luther f\xc3\xb8rst skulle bli utspurt p\xc3\xa5 riksdagen.\n_START_SECTION_\nLuther for riksdagen\n_START_PARAGRAPH_\nI mars ga keiseren Luther fritt leide til og fra Worms. Hans reise dit, ledsaget av tro medarbeidere som Justus Jonas, var en triumfferd, og han preket for folket i Erfurt, Gotha og Eisenach. Luthers inntog i Worms den 16. april 1521, h\xc3\xb8ytidelig ledet av den keiserlige herold, ga ikke inntrykk at det var en slagen mann som ankom. Den 17. og 18. april fremstod han for riksdagen, og fastholdt og forsvarte sine skrifter. (Jeg hverken kan eller vil tilbakekalle noe, for det hverken er sikkert eller frelsebringende \xc3\xa5 gj\xc3\xb8re noe mot ens samvittighet.) Keiseren holdt neste dag ogs\xc3\xa5 en tale, der han beklaget at han hadde n\xc3\xb8lt med \xc3\xa5 ta forholdsregler mot Luther. Han bekreftet Luthers frie leide, men sa at han heretter ville betrakte ham som kjetter, og oppfordret riksstendene til \xc3\xa5 gj\xc3\xb8re det samme. (For flere detaljer, se Riksdagen i Worms). I slutten av april forlot Luther Worms, og ble \xc2\xabbortf\xc3\xb8rt\xc2\xbb av hertug Fredriks menn (avtalt p\xc3\xa5 forh\xc3\xa5nd), og bragt i tilflukt p\xc3\xa5 borgen Wartburg den 4. mai.\n_START_SECTION_\nWormser-ediktet\n_START_PARAGRAPH_\nLuther ble s\xc3\xa5 lyst fredl\xc3\xb8s ved Wormser-ediktet av keiseren. Ediktet reiste riksakt mot ham  og hans tilhengere. Det inneholdt ogs\xc3\xa5 ford\xc3\xb8mmelser av Luther og erkl\xc3\xa6rte ham som kjetter p\xc3\xa5 grunn av hans avvisning av den katolske kirkes l\xc3\xa6re s\xc3\xa6rlig om en rekke av sakramentene og av messen, og hans kritikk blant annet av paved\xc3\xb8mmet, konsilene og en rekke kirkeskikker. Augustinermunken ble videre anklaget for \xc3\xa5 oppildne til strid og \xc3\xb8deleggelser._NEWLINE_Ediktet ble ikke offentliggjort f\xc3\xb8r p\xc3\xa5 riksdagens siste dag, etter at mange stender var reist. Fors\xc3\xb8k p\xc3\xa5 \xc3\xa5 h\xc3\xa5ndheve en utlevering av Martin Luther slo feil fordi han alt var p\xc3\xa5 Wartburg. Ogs\xc3\xa5 p\xc3\xa5 lang sikt ble det vanskelig \xc3\xa5 gjennomf\xc3\xb8re ediktet. Keiser Karl, som hadde gjort gjennomf\xc3\xb8ringen av ediktet til sitt program, ble n\xc3\xa5 borte fra Tyskland i hele ni \xc3\xa5r. Imens kunne Luthers l\xc3\xa6re uhindret sl\xc3\xa5 rot.\n_START_SECTION_\nI tilflukt p\xc3\xa5 borgen Wartburg (1521\xe2\x80\x931522)\n_START_PARAGRAPH_\nLuthers nesten ett \xc3\xa5r lange opphold p\xc3\xa5 Wartburg var en ny viktig opplevelse, borte fra klosterlivets religi\xc3\xb8se rutiner og andre ytre forpliktelser. Han hadde all tid til egne prosjekter og eksistensielle og teologiske refleksjoner. Under pseudonymet \xc2\xabJunker J\xc3\xb6rg\xc2\xbb reiste han av og til rundt i omegnen for \xc3\xa5 bli bedre kjent med den vanlige tyskers omstendigheter og ikke minst spr\xc3\xa5kf\xc3\xb8ring._NEWLINE_Allerede v\xc3\xa5ren 1521 hadde en enkelt prest giftet seg. Luther hadde rost ham for det, skj\xc3\xb8nt det stred mot rikets rett. Mens Luther l\xc3\xa5 i skjul, rullet reformasjonen videre. Stadig flere ordensfolk forlot sine klostre. I januar 1522 ga ordenskapittelet for augustiner-eremittene i Weimar tillatelse til at alle medlemmer kunne tre ut av ordenen, og snart var deres tyske provins helt oppl\xc3\xb8st. N\xc3\xa5 satte det inn en regul\xc3\xa6r klosterflukt, og mange steder lukket hele klostre sine porter.\n_START_SECTION_\nLutherbibelen\n_START_PARAGRAPH_\nDet var p\xc3\xa5 Wartburg at Luther begynte sitt store oversettelsesarbeid av Bibelen p\xc3\xa5 tysk. Det var slett ikke f\xc3\xb8rste gang Bibelen ble oversatt til tysk eller ble utgitt i trykt form. Luther var heller ikke den f\xc3\xb8rste som oversatte bibelske tekster til tysk fra gresk. Men Luther var den f\xc3\xb8rste som oversatte hele Bibelen fra originalspr\xc3\xa5kene i stedet for fra latin. Med hjelp fra Melanchthon, Spalatin og andre fullf\xc3\xb8rte han sin oversettelse av Det nye testamente fra gresk til tysk i 1522 \xe2\x80\x93 det meste av arbeidet hadde han gjort p\xc3\xa5 kun elleve uker under oppholdet p\xc3\xa5 Wartburg, p\xc3\xa5 grunnlag av Erasmus' greske utgave av nytestamentet fra 1516. \xc2\xabLutherbibelens\xc2\xbb spr\xc3\xa5klige kvaliteter kom til \xc3\xa5 bety meget for normeringen av et tysk fellesspr\xc3\xa5k, og er blitt kalt \xc2\xaben spr\xc3\xa5klig genial personlig prestasjon\xc2\xbb (Josef Lortz). Den spr\xc3\xa5klige kraft og oversetterens ber\xc3\xb8mmelse gjorde at den snart ble vidt utbredt. F\xc3\xb8rsteutgaven, den s\xc3\xa5kalte septemberutgaven, solgte s\xc3\xa5 raskt at en ny utgave m\xc3\xa5tte trykkes allerede i desember._NEWLINE_Selv om oversettelsen fra et filologisk synspunkt var uten sidestykke i tysk spr\xc3\xa5khistorie idet den ved ett slag skapte grunnlaget for \xc2\xabHochdeutsch\xc2\xbb (h\xc3\xb8ytysk), inneholdt den teologisk tendensi\xc3\xb8se feil som gjorde det n\xc3\xb8dvendig med senere revisjoner. Foruten \xc3\xa5 v\xc3\xa6re en bibeloversettelse var den et angrepsv\xc3\xa5pen mot den gamle kirke, den inneholdt ogs\xc3\xa5 illustrasjoner som gjorde narr av paved\xc3\xb8mmet._NEWLINE_Oversettelsen av Det gamle testamente tok lengre tid, og var ikke ferdig f\xc3\xb8r i 1534._NEWLINE_Luther valgte \xc3\xa5 utelate deler av GT som fantes i den greske Septuaginta men ikke i de hebraiske masoretiske tekster. De var riktignok med i hans tidligste oversettelser, men ble senere fjernet, likesom de nytestamentlige skriftene Jakobs brev, Judas' brev og \xc3\x85penbaringsboken, som Luther mislikte blant annet fordi de syntes \xc3\xa5 stride mot l\xc3\xa6ren om troen alene. De nytestamentlige utelatelsene ble raskt tatt inn igjen.\n_START_SECTION_\nWartburgpostillen\n_START_PARAGRAPH_\nMens han var p\xc3\xa5 Wartburg utarbeidet Luther ogs\xc3\xa5 en \xc2\xabKirkepostille\xc2\xbb, kjent som \xc2\xabWartburgpostillen\xc2\xbb. En postill er en samling prekener over alle kirke\xc3\xa5rets evangelieperikoper og epistler som prestene i n\xc3\xb8dstilfeller kunne lese opp fra prekestolen under gudstjenesten eller bruke i sitt prekenarbeid. Wartburgpostillen var en utvidet tysk utgave av den latinske postillen som han \xc3\xa5ret f\xc3\xb8r hadde utarbeidet p\xc3\xa5 oppfordring av kurfyrst Fredrik den vise, og som inneholdt prekentekster for de fire adventss\xc3\xb8ndagene. Under sitt opphold p\xc3\xa5 Wartburg ble Luther bare ferdig med prekenene til advent (Adventspostillen 1522) og jul (Julepostillen 1522). Senere kom en samling med prekener frem til og med langfredag (Fastepostillen 1525). Etter dette kom det ut en rekke forskjellige prekensamlinger, men disse var alle skrevne av Luthers medarbeidere p\xc3\xa5 grunnlag av notater fra prekener Luther holdt. Kvaliteten p\xc3\xa5 disse varierer.\n_START_SECTION_\nNye kampskrifter\n_START_PARAGRAPH_\nSamtidig forfattet han ogs\xc3\xa5 sm\xc3\xa5 leilighetsskrifter, som \xc2\xabOm munkel\xc3\xb8ftet\xc2\xbb. Med dem innledet han en lang rekke kampskrifter der han ofte p\xc3\xa5 en grotesk m\xc3\xa5te rakket ned p\xc3\xa5 katolsk l\xc3\xa6re og katolske skikker. Han svartmalte ogs\xc3\xa5 det som man skulle mene stod ham s\xc3\xa6rlig n\xc3\xa6r personlig: munkestanden, s\xc3\xb8libatet, messeofferet, den prestelige tjeneste, og s\xc3\xa5 videre Hans svar p\xc3\xa5 kritikk fra Latomus av Leuven, Hieronymus Emser og fra det teologiske fakultet ved universitetet i Paris, der han grovt karikerer og overh\xc3\xb8vler dem i ut\xc3\xb8ylet raseri. Hans kommentar til den ferskeste pavelige skj\xc3\xa6rtorsdagsbullen \xc2\xabIn coena Domini\xc2\xbb p\xc3\xa5 folkelig tysk, spiller p\xc3\xa5 humor fra nederste hylle og krysser ogs\xc3\xa5 grensene for det religi\xc3\xb8st anstendige. Den grove formen og tonen i disse skriftene, som takket v\xc3\xa6re boktrykkerkunsten fikk hurtig spredning, bidro til \xc3\xa5 forgifte den alminnelige atmosf\xc3\xa6ren.\n_START_SECTION_\nBilledstormen i Wittenberg og bruddet med Andreas Karlstadt (1522)\n_START_PARAGRAPH_\nI desember 1521 kom det til tumulter i Wittenberg, hvor billedstormere som Andreas Karlstadt og andre p\xc3\xa5beropte seg en s\xc3\xa6rlig inspirasjon fra Den hellige \xc3\xa5nd. De bekjempet barned\xc3\xa5pen og stiftet vidtg\xc3\xa5ende uro. P\xc3\xa5 anmodning fra Melanchthon forlot Luther sitt eksil p\xc3\xa5 Wartburg i mars 1522 for \xc3\xa5 gjenopprette ro og orden. Han rettet massiv kritikk mot Karlstadt og erkl\xc3\xa6rte en rekke av reformene som ugyldige eller forhastede. Karlstadt svarte med et skarpt skrift mot Luther, og dermed var de gamle meningsforskjellighetene mellom de to (som i utgangspunktet ikke hadde v\xc3\xa6rt av teologisk, men snarere av strategisk art) vokst til noe mer ugjenkallelig. I 1523 vendte Karlstadt ryggen til Luther og Wittenberg, og i 1524 fikk Luther ham fordrevet fra Sachsen._NEWLINE_Luther fikk mye \xc3\xa5 ta seg av overfor \xc2\xabsvermerne\xc2\xbb i Wittenberg. Til dem hadde Thomas M\xc3\xbcntzer sluttet seg. Disse svermerne p\xc3\xa5beropte seg at Gud ikke bare har \xc3\xa5penbart seg ved \xc2\xabSkriften alene\xc2\xbb (Sola scriptura), men like meget gjennom det \xc2\xabindre lys\xc2\xbb, det \xc2\xab\xc3\xa5ndelige ord\xc2\xbb. Under bondekrigen ble den teologiske striden ytterligere skjerpet.\n_START_SECTION_\nToregimentsl\xc3\xa6ren\n_START_PARAGRAPH_\nLuther var kritisk til kirkens sammenblanding av politikk og religion. I teksten Om den verdslige \xc3\xb8vrighet (1523) lanserte han det som kalles toregimentsl\xc3\xa6ren. Dette er en statsteori som g\xc3\xa5r opp grensen mellom religi\xc3\xb8s og politisk makt. Dette skjedde samtidig som det foregikk statsbyggende prosesser i Tyskland. Luther talte ikke for en moderne demokratisk stat, men om en samfunnsorden innstiftet av Gud (og dermed forpliktende for menneskene) og en stat som tilh\xc3\xb8rte fyrsten som hadde rett til \xc3\xa5 regjere.\n_START_SECTION_\nBondekrigen og fyrstereformasjonen (1524\xe2\x80\x931525)\n_START_PARAGRAPH_\nBondekrigen (1524\xe2\x80\x9325) hadde prim\xc3\xa6rt \xc3\xb8konomiske og sosiale \xc3\xa5rsaker, men tidspunktet og omfanget av utbruddet var delvis en f\xc3\xb8lge av Luthers forkynnelse. Mange b\xc3\xb8nder var av den oppfatning at Luthers skarpe kritikk av kirkelig \xc3\xb8vrighet og hans forkynnelse om stendenes likeverd og frihet innebar at han ogs\xc3\xa5 st\xc3\xb8ttet angrep p\xc3\xa5 den sosiale orden, som de s\xc3\xa5 p\xc3\xa5 som urettferdig og undertrykkende og i strid med sann kristendom. En rekke av territorialfyrstene var ogs\xc3\xa5 embedsb\xc3\xa6rere for den kirken Luther angrep.\n_START_SECTION_\nKrigens forl\xc3\xb8p\n_START_PARAGRAPH_\nOppstandene br\xc3\xb8t ut sent i 1524 og grep om seg s\xc3\xa6rlig i Schwaben, Franken, Elsass og Th\xc3\xbcringen. Etterhvert som Thomas M\xc3\xbcntzer ble en fremtredende lederskikkelse, utviklet oppr\xc3\xb8ret seg til en regul\xc3\xa6r krig. Den anabaptistiske bevegelse (gjend\xc3\xb8perne, av sine motstandere kalt Svermerne) fikk dermed \xc3\xb8kt vind i seilene, men den var aldri en ensartet bevegelse. D\xc3\xa5p p\xc3\xa5 bekjennelse av tro var fra 1525 flere steder en opptakt til en seri\xc3\xb8s kirkereform \xc2\xabnedenfra\xc2\xbb, som s\xc3\xb8kte politisk akseptering, men som under bondekrigen og senere ble oppfattet som en trussel mot lov og orden og en avvisning av barned\xc3\xa5pstradisjonen. De ble effektivt forfulgt b\xc3\xa5de av lutherske, reformerte og katolske myndigheter._NEWLINE_Til \xc3\xa5 begynne med virket det som Luther st\xc3\xb8ttet b\xc3\xb8ndene, fordi han ford\xc3\xb8mte mange av de trykkende ordninger de led under. Men som krigen utviklet seg og det kom til eksesser i omr\xc3\xa5der i Luthers hjemtrakter, s\xc3\xa5 han for seg at stat, kirke, eiendom og familie stod i fare. Sm\xc3\xa5fyrstene forente n\xc3\xa5 sine krefter og Luther oppmuntret dem i deres forehavende \xc3\xa5 sl\xc3\xa5 ned oppr\xc3\xb8ret. Den 6. mai 1525 oppfordret han fyrstene i skriftet \xc2\xabMot b\xc3\xb8ndenes myrdende og r\xc3\xb8vende bander\xc2\xbb til \xc3\xa5 gj\xc3\xb8re sin plikt og sl\xc3\xa5 oppr\xc3\xb8rerne ned som gale hunder: \xc2\xabStikk, sl\xc3\xa5, drep .. D\xc3\xb8r du, s\xc3\xa5 vel deg! En saligere d\xc3\xb8d kan du aldri f\xc3\xa5, for du d\xc3\xb8r i lydighet mot Guds ord ...\xc2\xbb._NEWLINE_Mange av oppr\xc3\xb8rerne betraktet Luthers ord som forr\xc3\xa6deri. Andre ga opp straks de forstod at de ikke hadde st\xc3\xb8tte hverken fra kirken eller fra kirkens hovedmotstander. I juni 1525 var oppr\xc3\xb8ret knust.\n_START_SECTION_\nFra folkebevegelse til fyrstereformasjon\n_START_PARAGRAPH_\nBondeh\xc3\xa6ren ble tilintetgjort, og dette ble ogs\xc3\xa5 et vendepunkt i reformasjonens historie. B\xc3\xb8ndene var skuffet over Luther; mange vendte tilbake til den gamle kirken eller flyktet inn i sekter eller s\xc3\xa5kalte gjend\xc3\xb8perbevegelser, selv om tortur og d\xc3\xb8dsstraff og andre former for straff og stigmatisering f\xc3\xb8rte til at \xc2\xabsvermerne\xc2\xbb forsvant, selv om de s\xc3\xa5 sent som 1530 fortsatt eksisterte som en reell faktor ogs\xc3\xa5 i lutherske omr\xc3\xa5der og som derfor ford\xc3\xb8mmes i sterke ordelag i den lutherske Augsburg-bekjennelse. Med bondekrigen mistet Luther mye av sin popularitet i folkedypet._NEWLINE_Tilknytningen til territorielle fyrster f\xc3\xb8rte imidlertid til den s\xc3\xa5kalte \xc2\xabfyrstereformasjon\xc2\xbb. Reformasjonen ble forordnet ovenfra. Den kirkelige makt ble overf\xc3\xb8rt til fyrstene. Dermed hadde man egentlig ogs\xc3\xa5 prisgitt den \xc2\xab\xc3\xa5ndelige kirke\xc2\xbb som Luther hadde kjempet for. Blant de f\xc3\xb8rste fyrstene som innf\xc3\xb8rte reformasjonen \xc2\xabovenfra\xc2\xbb p\xc3\xa5 denne m\xc3\xa5ten, var landgreve Philipp i Hessen, og Den tyske ordens stormester Albrecht av Preussen som p\xc3\xa5 Luthers r\xc3\xa5d fikk Preussen omgjort til et hertugd\xc3\xb8mme og innrettet en luthersk landskirke der._NEWLINE_Utviklingen kunne bli ganske forskjellig, etter hvilke territorier og byer det gjaldt. Den videre utbredelse av reformasjonen var f\xc3\xb8rst n\xc3\xa5 begynt, men tingene skjedde ikke lenger spontant.\n_START_SECTION_\nBruddet med Erasmus om viljens frihet (1524-1525)\n_START_PARAGRAPH_\nDisse f\xc3\xb8rste \xc3\xa5rene hadde reformasjonen endel st\xc3\xb8tte fra mange humanister, men den mest innflytelsesrike av dem, Erasmus i Rotterdam, satt p\xc3\xa5 gjerdet. Men i 1524 ble det \xc3\xa5penbart at Erasmus definitivt takket for seg. I sitt verk \xc2\xabDe libero arbitrio\xc2\xbb (1524 \xe2\x80\x93 om den frie vilje) analyserte han det han oppfattet som Luthers overdrivelser om den menneskelige frihets begrensninger. Luther tok dette ille opp og svarte med \xc2\xabDe servo arbitrio\xc2\xbb (1525, om den trellbundne vilje), der han ikke bare angrep Erasmus' verk, men ogs\xc3\xa5 Erasmus personlig.\n_START_SECTION_\nEkteskapet med Katharina von Bora (1525)\n_START_PARAGRAPH_\nDen 13. juni 1525 giftet han seg med den tidligere nonnen Katharina von Bora, som sammen med elleve andre nonner var blitt f\xc3\xb8rt fra sitt kloster Marienthron i Nimbschen s\xc3\xb8r for Leipzig i april 1523. Luther hjalp de som trengte hans hjelp, til \xc3\xa5 finne ektemenn. Den Katharina \xc3\xb8nsket \xc3\xa5 gifte seg med, kunne ikke p\xc3\xa5 grunn av motstand fra sin familie. Luther pr\xc3\xb8vde da \xc3\xa5 gifte henne bort med en mann nesten f\xc3\xb8rti \xc3\xa5r eldre enn henne, en prest omtrent 60 \xc3\xa5r gammel. Katarina nektet; dersom hun ikke fikk gifte seg enten med Nikolaus von Amsdorf (46 \xc3\xa5r) eller med Martin Luther (41 \xc3\xa5r), aktet hun \xc3\xa5 leve ugift resten av livet._NEWLINE_Ekteparet fikk seks barn: Johannes (Hans) (7. juni 1526 \xe2\x80\x93 28. oktober 1575), Elisabeth (10. desember 1527 \xe2\x80\x93 1528), Magdalene (4. mai 1529 \xe2\x80\x93 1542), Martin (9. november 1531 \xe2\x80\x93 3. mai 1565), Paul (28. januar 1533 \xe2\x80\x93 8. mars 1593) og  Margarethe (17. desember 1534 \xe2\x80\x93 1570)._NEWLINE_P\xc3\xa5standen om at Luther har norske etterkommere gjennom et tipptipptippoldebarn, Paul Schubert, som skal ha flyttet til Troms og virket som prest der, er for\xc3\xb8vrig ikke sann.\n_START_SECTION_\nKonsolidering av reformasjonen\n_START_PARAGRAPH_\nI de f\xc3\xb8lgende \xc3\xa5r tok den nye kirke form i Sachsen. Luthers gudstjenesteordning ble innf\xc3\xb8rt i 1526 (\xc2\xabDeutsche Messe und Ordnung des Gottesdienstes\xc2\xbb). Fra oktober 1528 til januar 1530 var han engasjert ved kirkevisitasjonene som ga den saksiske kirke sin form. Han arbeidet ogs\xc3\xa5 videre p\xc3\xa5 sin bibeloversettelse og var en fremragende salmedikter.\n_START_SECTION_\nBruddet med Zwingli (1529)\n_START_PARAGRAPH_\nI 1529 kom og det endelige brudd mellom den saksiske (lutherske) reformasjon og de sveitsisk/sydtyske reformatorer. P\xc3\xa5 riksdagen i Speyer 1529 ble det endelig vedtatt \xc3\xa5 iverksette Wormser-ediktet. Da la de nytroende stendene for f\xc3\xb8rste gang inn en \xc3\xa5pen protest. De kalte seg n\xc3\xa5 \xc2\xabprotestanter\xc2\xbb. Landgreve Philipp av Hessen \xc3\xb8nsket n\xc3\xa5 \xc3\xa5 bilegge uenighetene blant reformatorene og innkalte til religionssamtalene i Marburg i oktober. Prosjektet strandet p\xc3\xa5 uenigheten mellom Luther og Zwingli om nattverden. Luther holdt fast ved Kristi reelle n\xc3\xa6rv\xc3\xa6r, mens Zwingli bare ville forst\xc3\xa5 det symbolsk. \xc2\xabDere har en annen \xc3\xa5nd enn oss\xc2\xbb, sa Luther ved bruddet.\n_START_SECTION_\nLuthers lille og store katekisme (1529\xe2\x80\x931530)\n_START_PARAGRAPH_\nP\xc3\xa5 sine reiser rundt i menighetene for \xc3\xa5 vurdere folkets religi\xc3\xb8se oppdragelse, inns\xc3\xa5 Luther at forholdene var elendige. \xc2\xabDet alminnelige folk, s\xc3\xa6rlig i landsbyene, har overhodet ingen kunnskap om kristen l\xc3\xa6re.\xc2\xbb (Forord til den lille katekisme) Dermed utarbeidet han sin lille og sin store katekisme, utgitt i 1529 og 1530.\n_START_SECTION_\nConfessio Augustana, Riksdagen i Augsburg (1530)\n_START_PARAGRAPH_\nBruddet med zwinglianerne innebar at de saksiske (lutherske) og de s\xc3\xb8rtyske stendene fremstod med hver sin bekjennelse under riksdagen i Augsburg 1530. Den saksiske var utarbeidet av Luther og s\xc3\xa6rlig hans kollega og venn Philipp Melanchthon som hadde utarbeidet: Confessio Augustana. Det ble fremf\xc3\xb8rt  p\xc3\xa5 riksdagen den 25. juni 1530, og formulerte den nye l\xc3\xa6re slik at det praktisk neppe var noen forskjell fra den gamle kirkel\xc3\xa6ren. Viktige omstridte l\xc3\xa6resp\xc3\xb8rsm\xc3\xa5l som viljens frihet, forvandlingen under messen, pavens primat, skj\xc3\xa6rsilden m.m. var blitt utelatt._NEWLINE_Melanchthon og den bannlyste Luther kunne ikke selv vise seg, de ble underveis til Augsburg geleidet fra kurfyrstens slott Coburg i Thyringen. Den ledende rolle blant sachserme i Augsburg var det kansler og Martin Luthers n\xc3\xa6re venn og velgj\xc3\xb8rer Christian Beyer som spilte med sin tre timers lange forelesning, som for f\xc3\xb8rste gang p\xc3\xa5 en riksdag var p\xc3\xa5 holdt tysk. Den avg\xc3\xa5tte kansler Gregor Br\xc3\xbcck stod klar med teksten p\xc3\xa5 latin. Den tilsynelatende offisielle ettergivenhet var ikke lett \xc3\xa5 forst\xc3\xa5 fra et teologisk synspunkt alene. Den fryktede ottomanske h\xc3\xa6r stod meget n\xc3\xa6r Wien i juni 1530 hastet det \xc3\xa5 f\xc3\xa5 en l\xc3\xb8sning p\xc3\xa5 finansiering av en h\xc3\xa6rstyrke til \xc3\xa5 nedkjempe den tyrkiske fremmarsen. Keiser Karl 5, stod gjennom sin s\xc3\xb8ster, dronningen av Danmark, famili\xc3\xa6rt n\xc3\xa6rt den wettinske fyrstefamilie i Wittenberg/Weimar. Han hadde tidlig i 1530 v\xc3\xa6rt p\xc3\xa5 reise til Wien. P\xc3\xa5 veien forteller hans referenter at han var i Sachsen og kunne selv direkte ha v\xc3\xa6rt delaktig i de p\xc3\xa5g\xc3\xa5ende forarbeidene og forberedelsene som var satt i verk som fyrstelig oppdrag p\xc3\xa5 kursfyrstens egen l\xc3\xa6reanstalt (det frie Universitetet i Wittenberg)._NEWLINE_Senere kan man forst\xc3\xa5 at det var viktig \xc3\xa5 avlede den pengepolitiske (og Karl 5s private gjeld til Fuggerne) og akutte milit\xc3\xa6re begrunnelse (som fant sin historiske l\xc3\xb8sning) og fokusere p\xc3\xa5 den teologisk/filosofisk diskusjon som foregikk i bakgrunnen. S\xc3\xa6rlig mellom den wittenbergske (saksiske) og den sveitsiske forst\xc3\xa5else av hva som skulle skille protestanter og katolikkene._NEWLINE_Jeg liker slett ikke at vi forhandler om enhet i l\xc3\xa6ren, for det er umulig s\xc3\xa5 lenge paven ikke vil gi avkall p\xc3\xa5 sitt paved\xc3\xb8mme ... Hva h\xc3\xa5per vi n\xc3\xa5, \xc3\xa5 omvende paven til sannheten?, skrev han til den saksiske kurfyrsten som var i Augsburg. Men etter \xc3\xa5 f\xc3\xa5tt n\xc3\xa6rmere underretning om forhandlingenes vanskelighet ber\xc3\xb8mmet han den saksiske delegasjon med kurfyrst Johan og hans kansleri selv for det som var oppn\xc3\xa5dd. Luther skriver den 15. juni 1530:_NEWLINE_Det er oppn\xc3\xa5dd mer enn man kunne h\xc3\xa5pe. Dere har gitt keiseren, hva keiserens er, og Gud hva Guds er (Matt 22,21) Keiseren ..fullkommen lydighet ved at dere har innfunnet dere under s\xc3\xa5 stor bekostning, m\xc3\xb8ye og besv\xc3\xa6r. Den 4. oktober 1530 forlot Luther Coburg slottet sammen med delegasjonen fra Augsburg i kurfyrstens f\xc3\xb8lge (kilde: brev til Justus Jonas 20.9.1530)_NEWLINE_Videre i brev til kurfyrst Johann: Jeg gleder meg over at deres kurfyrstlige n\xc3\xa5de har sluppet ut av helvetet i Augsburg. I de Schmalkaldiske skrifter ber\xc3\xb8mmer han sin studievenn fra Erfurt og fadder Christian Beyer for det som tross alt ble oppn\xc3\xa5dd f\xc3\xb8r det massive pavelige motangrepet som kom noen \xc3\xa5r senere._NEWLINE_Landgreve Philipp av Hessen hadde forlatt Augsburg i protest;  Forhandlingene br\xc3\xb8t sammen. Riksdagen ble avsluttet 23. september 1530 med et skriv hvor man krevde at protestantene innen 15. april 1531 m\xc3\xa5tte gi sin tilslutning til den katolske l\xc3\xa6re p\xc3\xa5 de punkter som fremdeles stod \xc3\xa5pne. De protestantiske stender ledet av wettinerne og den brandenburgske kurfyrster kjempet for en annen l\xc3\xb8sning og la med dette grunnlaget for  Schmalkaldenforbundet, som siktet mot b\xc3\xa5de en endelig politisk og religi\xc3\xb8s frigj\xc3\xb8ring fra b\xc3\xa5de pavekirken og det tysk-romerske riket.\n_START_SECTION_\nMelanchthon og Luther p\xc3\xa5 forskjellig kurs\n_START_PARAGRAPH_\nDe f\xc3\xb8lgende \xc3\xa5rene drev de saksiske reformatorene gjennom langs to akser: Melanchthon var dialogvillig og smidig. Luther holdt igjen og fryktet at \xc2\xabettergivenhet\xc2\xbb truet den evangeliske frihets fremtid. I denne \xc3\xa5nd forfattet han i 1537 de schmalkaldiske artikler (etter Schmalkalden-forbundet, et forsvarsforbund opprettet av protestantiske fyrster og byer i 1531), i 1541 avviste han formidlingsforslagene fra Regensburg, og i 1545 protestantisk deltagelse p\xc3\xa5 Tridentinerkonsilet.\n_START_SECTION_\nPhilipp av Hessens \xc2\xabdobbeltekteskap\xc2\xbb\n_START_PARAGRAPH_\nAt Luther var seg bevisst betydningen av \xc3\xa5 holde seg inne med de reformatoriske territorialfyrster, viser hans h\xc3\xa5ndtering av Philipp av Hessens \xc3\xb8nske om \xc3\xa5 inng\xc3\xa5 et bigam\xc3\xb8st ekteskap. I 1539 ga han i en uttalelse landgreven ryggdekning for \xc3\xa5 gifte seg med sin elskerinne. Det ville v\xc3\xa6re bedre enn hor. Han forklarte at selv om bigami ikke burde v\xc3\xa6re lovlig eller en generell ordning, var det tillatt i Moseloven og ikke uttrykkelig forbudt i evangeliene. Ekteskapet fant sted i mars 1540._NEWLINE_Her viser Luther seg fra en meget svak side moralteologisk. Om ikke det var nok: I Eisenach (Eisenacher Konferenz 1540) m\xc3\xb8tte han Philipp som n\xc3\xa5 motsatte seg \xc3\xa5 holde dette \xc2\xabdobbeltekteskapet\xc2\xbb hemmelig. Luther r\xc3\xa5det ham ikke bare til hemmelighold, men til \xc3\xa5 lyve om saken med en \xc2\xabsterk l\xc3\xb8gn\xc2\xbb (stark zu lugen): \xc2\xab\xc3\x85 beg\xc3\xa5 en liten l\xc3\xb8gn ville v\xc3\xa6re bedre enn \xc3\xa5 utsette seg for s\xc3\xa5 meget markskrikersk\xc2\xbb for \xc2\xab\xc3\xa5 beg\xc3\xa5 en n\xc3\xb8dl\xc3\xb8gn, en nyttel\xc3\xb8gn, en hjelpel\xc3\xb8gn ville ikke v\xc3\xa6re imot Gud\xc2\xbb (\xc2\xabein geringe lugen zu thun, wer besser dan sovil mortgeschrei auf sich zu laden\xc2\xbb, for \xc2\xabein notlugen, ein nutzlugen, hilflugen zu thun, wer nicht widder Gott.\xc2\xbb) I et brev til landgreven erkl\xc3\xa6rte han seg beredt til selv \xc3\xa5 betjene seg av n\xc3\xb8dl\xc3\xb8gn, for ogs\xc3\xa5 Jesus hadde jo sagt at S\xc3\xb8nnen kjenner ikke timen, og at han ville benytte seg av sin status som skriftefar siden det er forbudt \xc3\xa5 avdekke hva som er sagt under skriftem\xc3\xa5lets segl.\n_START_SECTION_\nKampskriftene fra Wittenberg blir mer groteske\n_START_PARAGRAPH_\nBortsett fra kortere reiser, s\xc3\xa6rlig til kurfyrstens hoff i Torgau og i 1539 til Leipzig der hertug Henrik innf\xc3\xb8rte reformasjonen, holdt Luther seg for det meste i Wittenberg der han ble opps\xc3\xb8kt og r\xc3\xa5dspurt av tusener. Samtidig ble hans fysiske plager mer og mer p\xc3\xa5trengende: forstoppelse, dysenteri, nyresten, hals- og \xc3\xb8reverk, hjerteproblemer, leddgikt, verkes\xc3\xa5r p\xc3\xa5 bena. Han tynges ogs\xc3\xa5 av depresjoner, og under et pestutbrudd i omr\xc3\xa5det har han sterke endetidsforventninger. (Eldre antiluthersk historieskrivning har antydet eller p\xc3\xa5st\xc3\xa5tt at malum Franciae, det vil si syfilis, skulle ha v\xc3\xa6rt blant Luthers lidelser. Men senere lutherforskning etterlyser vederheftige holdepunkter for en slik antagelse.)_NEWLINE_Til tross for sine lidelser fortsatte Luther \xc3\xa5 preke, forfatte traktater og skrifter, og vant seg selv en plass som en av Tysklands mest popul\xc3\xa6re og produktive forfattere. Forfatterskapet vitner om store hum\xc3\xb8rsvingninger. Hans polemikk mot Henrik VIII av England og senere mot Heinrich von Braunschweig er blant det skarpeste han har skrevet. I disse \xc3\xa5rene blir spr\xc3\xa5ket hans ofte sv\xc3\xa6rt grovt og til tider sv\xc3\xa6rt vulg\xc3\xa6rt._NEWLINE_Luthers utfall var ikke avgrenset til personer som \xc3\xa5penbart stod reformasjonen fjernt; han kunne ytre seg sv\xc3\xa6rt intolerant b\xc3\xa5de om \xc2\xabsakramentarianere\xc2\xbb (et navn han ga tilhengerne av Zwingli) og \xc2\xabsvermere\xc2\xbb (gjend\xc3\xb8pere som reformatoren Thomas M\xc3\xbcntzer). \xc2\xabJeg vil trampe dem alle under fot\xc2\xbb.\n_START_SECTION_\nLuther, j\xc3\xb8dene og de tilbakest\xc3\xa5ende\n_START_PARAGRAPH_\nLuthers antij\xc3\xb8diske innstilling er noe som fremst\xc3\xa5r i full styrke i den senere fasen av hans liv. Den m\xc3\xa5 ikke oppfattes som antisemittisme, som er rasemessig fundert. Den korrekte betegnelsen vil v\xc3\xa6re anti-judaisme, som er religi\xc3\xb8st motivert._NEWLINE_Den tidlige Luther la ikke slike holdninger for dagen. I 1523 la han i skriftet Da\xc3\x9f Jesus ein Geborner Jude Sei vekt p\xc3\xa5 at Jesus tilh\xc3\xb8rte det j\xc3\xb8diske folk, avviste vold mot j\xc3\xb8dene og skrev at den sosiale isolasjon de var p\xc3\xa5tvunget, var et hinder mot at de \xc2\xabforbedrer\xc2\xbb seg. Det vil si tok den kristne tro. Han h\xc3\xa5pet at den kirkelige reform ville bevege dem til omvendelse._NEWLINE_Etter at det ikke skjedde, ble han en brutal og innbitt j\xc3\xb8defiende og forfattet tre hemningsl\xc3\xb8se kampskrifter mot dem: Brief wider die Sabbather an einen guten Freund (\xc2\xabBrev mot sabbaterne til en god venn\xc2\xbb) (1538), Von den J\xc3\xbcden und ihren L\xc3\xbcgen (\xc2\xabOm j\xc3\xb8dene og deres l\xc3\xb8gner\xc2\xbb, 1543) og Vom Schem Hamphoras und vom Geschlecht Christi (\xc2\xabOm Schem Hamphoras (egentlig Hellige, unevnelige navn, det vil si j\xc3\xb8denes Gud) og Kristi \xc3\xa6tt\xc2\xbb, 1544). I den f\xc3\xb8rste boka var han \xc3\xa5pen for \xc3\xa5 omvende j\xc3\xb8dene til kristendommen, men  fremstilte siden j\xc3\xb8dene og djevelen som kristendommens argeste fiender. Luther kom blant annet med utfall som dette: \xc2\xabHvis jeg kunne, ville jeg stukket dem (j\xc3\xb8dene) ned og i mitt raseri gjennombore dem med mitt sverd\xc2\xbb. Det finnes en rekke slike utsagn._NEWLINE_Andre protestantiske reformatorer var gjennomg\xc3\xa5ende ille ber\xc3\xb8rt av den eldre Luthers utfall mot j\xc3\xb8dene, og noen steder der den lutherske reformasjon var innf\xc3\xb8rt ble disse skriftene direkte undersl\xc3\xa5tt slik at folket ikke skulle la seg oppildne._NEWLINE_Ettersom han ogs\xc3\xa5 anf\xc3\xb8rte en rekke resonnementer for denne j\xc3\xb8defiendtligheten, er det ikke \xc3\xa5 undre seg over at nasjonalsosialistiske ideologer senere skulle betjene seg av luthersitater, - uten \xc3\xa5 nevne at han i sin siste preken sa at det var j\xc3\xb8denes omvendelse og ikke utryddelse han oppfordret til. S\xc3\xa6rlig notorisk er den nazistiske lutherske biskop Martin Sasses utgivelse i 1938 av Luthers antij\xc3\xb8diske skrift Von den Juden und ihren L\xc3\xbcgen. I forordet gj\xc3\xb8r han rosende et poeng ut de tyske synagoger brant p\xc3\xa5 Luthers f\xc3\xb8dselsdag - Krystallnatten var natten mellom 9. og 10. november._NEWLINE_Nazistene betjente seg noks\xc3\xa5 fritt ogs\xc3\xa5 fra andre kanskje ikke s\xc3\xa5 skj\xc3\xb8nne sider av Luthers omfattende litter\xc3\xa6re etterlatenskaper: Den protestantiske naziteologen Wolfgang Stroothenke viste til Luther i et verk (\xc2\xabErbpflege und Christentum\xc2\xbb, Leipzig, 1940) for \xc3\xa5 styrke de nazistiske holdninger til avliving av \xc2\xablivsuverdig liv\xc2\xbb (eutanasiprogrammet Aktion T4). Han gjengir Luthers m\xc3\xb8te med et tolv\xc3\xa5rig \xc3\xa5ndssvakt barn og sier at Luther var av den mening at det beste ville v\xc3\xa6re \xc3\xa5 drukne det. \xc2\xabSlike vesen er bare et stykke kj\xc3\xb8tt og har ingen riktig sjel\xc2\xbb.\n_START_SECTION_\nLuther og hekseforf\xc3\xb8lgelsene\n_START_PARAGRAPH_\nB\xc3\xa5de Martin Luther og den sveitsiske reformatoren Jean Calvin engasjerte seg som predikanter mot hekser og trolldom. En forf\xc3\xb8lgelse av heksene s\xc3\xa5 de som Guds vilje og anf\xc3\xb8rte 2.Mos 22,18: \xc2\xabEn trollkvinne skal du ikke la leve\xc2\xbb.\n_START_SECTION_\nEt siste angrep p\xc3\xa5 paved\xc3\xb8mmet\n_START_PARAGRAPH_\nI februar 1537, da han hadde s\xc3\xa5 store nyresteinssmerter at han trodde seg d\xc3\xb8den n\xc3\xa6r, skrev han n\xc3\xa6rmest som et siste \xc3\xb8nske til de protestantiske fyrster at de m\xc3\xa5tte v\xc3\xa6re standhaftige i sitt hat mot paven. Blant b\xc3\xb8nner og d\xc3\xb8dslengsel skrev han p\xc3\xa5 vers \xc2\xabPestis eram vivus, moriens ero mors tua, papa\xc2\xbb. Han h\xc3\xa5pet bare p\xc3\xa5 et liv til pinse s\xc3\xa5 han skulle rekke \xc3\xa5 f\xc3\xa5 ferdig et nytt skrift mot paven._NEWLINE_Men han skulle leve nesten ti \xc3\xa5r til, og i 1545 ble han ferdig med dette sitt kraftigste antipavelige skriv: \xc2\xabWider das Papsttum vom Teufel gestiftet\xc2\xbb (\xc2\xabMot paved\xc3\xb8mmet innstiftet av djevelen\xc2\xbb). Spr\xc3\xa5ket er av det mest voldsomme Luther har prestert. Han fikk Lucas Cranach til \xc3\xa5 dekorere skriftet med skatologiske politiske tegninger mot Roma og paven.\n_START_SECTION_\nLuthers d\xc3\xb8d (1546)\n_START_PARAGRAPH_\nDet siste Luther utrettet f\xc3\xb8r sin d\xc3\xb8d var et forsoningsverk. Det gjaldt en strid mellom de to grevene i Mansfeld, Albrecht og Gebhard. I den hensikt la han ut (23. januar 1546) for \xc3\xa5 bes\xc3\xb8ke ham. P\xc3\xa5 reisen ble han syk og var svak da han ble innlagt p\xc3\xa5 herberget i Eisleben. Til tross for sin svekkelse holdt han fire prekener. Den 17. februar ble han i sengen. Den 18. februar 1546 d\xc3\xb8de han, i sin f\xc3\xb8deby._NEWLINE_B\xc3\xa5ren ble bragt tilbake til Wittenberg den 20. februar, og begravelsen fant sted i slottskirken. Johannes Bugenhagen holdt gravtalen. Som det st\xc3\xa5r p\xc3\xa5 stenen over hans grav, ble han 63 \xc3\xa5r, to m\xc3\xa5neder og ti dager gammel."