b'\n_START_ARTICLE_\nOffentlig rom\n_START_PARAGRAPH_\nEt offentlig rom er rent juridisk et fysisk territorium som alle har tilgang til. Et absolutt offentlig rom er et rom som ikke ekskluderer noen, som er \xc3\xa5pent for alle som m\xc3\xa5tte \xc3\xb8nske det._NEWLINE_Begrepet offentlig rom brukes imidlertid ogs\xc3\xa5 som metafor, og betyr da gjerne det samme som offentlighet, ordskifte eller debatt. Brukt p\xc3\xa5 denne m\xc3\xa5ten refererer ikke offentlig rom n\xc3\xb8dvendigvis til en fysisk ramme.\n_START_SECTION_\nRom for allmennheten\n_START_PARAGRAPH_\nOffentlig stammer i likhet med offentlighet fra det tyske \xc2\xaboffen\xc2\xbb, alts\xc3\xa5 \xc3\xa5pen. Den etymologiske substansen i begrepet tegner derfor et avriss som er ganske konkret. I den juridiske betydningen av offentlig rom \xe2\x80\x93 et rom eller territorium som alle har tilgang til \xe2\x80\x93 skal \xc2\xaballe\xc2\xbb forst\xc3\xa5s bokstavelig. I sin mest idealistiske forstand er et offentlig rom ogs\xc3\xa5 tilpasset brukere som normalt sett ville v\xc3\xa6rt forhindret fra \xc3\xa5 bruke det, det v\xc3\xa6re seg av fysiske, mentale, sosiale, kulturelle eller politiske \xc3\xa5rsaker. I denne forstand er for eksempel Hardangervidda et rom med stor grad av offentlighet \xe2\x80\x93 allemannsretten sikrer at allmennheten har adgang. Typiske rom som er sv\xc3\xa6rt offentlige vil derfor v\xc3\xa6re parker, torg og strender som er \xc3\xa5pne for allmennheten. Den rent juridiske forst\xc3\xa5elsen av offentlighet utelukker likevel sentrale aspekter av hva et offentlig rom kan v\xc3\xa6re._NEWLINE_Begrepet offentlig rom b\xc3\xa6rer preg av \xc3\xa5 v\xc3\xa6re en instruksjon om noe som gir plass til mennesker \xe2\x80\x93 eventuelt andre l\xc3\xb8se og bevegelige strukturer \xe2\x80\x93 og da gjerne med et form\xc3\xa5l som er knyttet til sivilsamfunnets sysler._NEWLINE_Hardangervidda er for eksempel for de aller flestes vedkommende et rom der det ikke foreg\xc3\xa5r deliberative praksiser, det er sjelden en arena for diskusjon og sosialt samv\xc3\xa6r. Et offentlig rom slik det fremtrer i samfunnsvitenskapen er for det aller meste et fysisk rom der diskusjoner og samtaler konstituerer deltagerne som deltagere i noe st\xc3\xb8rre enn denne fysiske avgrensede enheten. Et offentlig rom er i denne tradisjonen forst\xc3\xa5tt som en samfunnsbyggende enhet, som en arena for sivilsamfunnet.\n_START_SECTION_\nHistorisk bakgrunn\n_START_PARAGRAPH_\nEn vesentlig inspirasjon for begrepet offentlig rom kommer fra J\xc3\xbcrgen Habermas. I hans avhandling Borgerlig offentlighet fremmes p\xc3\xa5standen om at det har eksistert tre typer offentlighet, eller i alle fall tre typer ideell offentlighet. Den f\xc3\xb8rste var den f\xc3\xb8rmoderne offentligheten i antikken, i bystaten \xe2\x80\x93 i polis. Her diskuterte borgerne saker av interesse p\xc3\xa5 torget \xe2\x80\x93 agoraen \xe2\x80\x93 og avgjorde dem i folkeforsamlingen der de representerte seg selv, og ingen andre. Dette var en form for direktedemokrati. Den andre var den f\xc3\xb8ydale offentligheten, som var preget av at det ikke var noen forskjell mellom privat og offentlig sf\xc3\xa6re. Kongen holdt makten og representerte den. Han verken ytret seg eller styrte gjennom et maktdelingsprinsipp. Han var alltid privat og alltid offentlig. Det tredje offentlighets-idealet var en borgerlig-kritisk offentlighet som vokste fram p\xc3\xa5 1700-tallet som en dynamisk sf\xc3\xa6re for det ekspanderende borgerskapet. Denne typen offentlighet var ikke orientert mot representativitet, men mot en type debatt som var preget av opplysningstidens idealer der m\xc3\xa5let var den fornuftige l\xc3\xb8sningen. Denne forst\xc3\xa5elsen av at det finnes noe som er felles, som er st\xc3\xb8rre, bedre og sannere enn enkeltmenneskers interesser, skaper grobunn for det moderne demokratiet, og en slik borgerlig-kritisk offentlighet medierer mellom den private sonen og samfunnets politiske overbyggende institusjoner._NEWLINE_I sin beskrivelse av 1700-tallet bruker Habermas kaffehusenes fremvekst i London som et eksempel p\xc3\xa5 at en borgerlig offentlighet ble f\xc3\xb8dt og fungerte. Dette var steder der mennesker m\xc3\xa5tte legge igjen sin rang og status ved inngangsd\xc3\xb8ren. Enkelte av kaffehusene hadde til og med formalisert denne idealismen, og hadde et sett av regler som instruerte gjestene til \xc3\xa5 alltid engasjere seg i debatter, og som klargjorde at andre momenter enn argumenter ikke kunne aksepteres. Rent empirisk stemmer det at en rekke kaffehus ble viktige i utviklingen mot et mer demokratisk samfunn og at debattkulturen i dem var av en slik art at begrepet om en borgerlig-kritisk offentlighet lar seg bruke ogs\xc3\xa5 som beskrivelse av en faktisk tilstand. Blant annet ble flere av dem omdannet til mer formelle institusjoner. For eksempel ble The Oxford Coffee Club etter hvert The British Royal Society. Kaffehuset Lloyd\'s \xe2\x80\x93 der skippere samlet seg \xe2\x80\x93 ble med tiden skipsfartsavisen Lloyd\'s List og forsikringsselskapet Lloyd\'s. Habermas\' forestilling om at \xc2\xabherred\xc3\xb8mmefrie dialoger\xc2\xbb ble gj\xc3\xb8dslet i disse omgivelsene stemmer, men det han unng\xc3\xa5r \xc3\xa5 bemerke er at flertallet av disse kaffehusene ikke hadde dette bumerket og var rensket for en s\xc3\xa5 elevert debattform. Imidlertid er det slik at de historiske eksemplene til J\xc3\xbcrgen Habermas har v\xc3\xa6rt vesentlige for utviklingen av teorier omkring offentlige rom. Hos ham blir ikke sjelden offentlighet noe som utspiller seg i et offentlig rom._NEWLINE_Hos Habermas er betydningen av n\xc3\xb8ytral mark ikke uvesentlig. Et territorium der ingen har noen vesentlige fortrinn gj\xc3\xb8r at tanken og talen f\xc3\xa5r frie k\xc3\xa5r fordi \xc2\xaballe\xc2\xbb blir likeverdige her. Det offentlige rommet gir denne muligheten gjennom \xc3\xa5 v\xc3\xa6re institusjonalisert som n\xc3\xb8ytral mark, "ingen" (med unntak av staten eller det offentlige) \xe2\x80\x93 alts\xc3\xa5 alle \xe2\x80\x93 eier et slikt rom. Denne kombinasjonen av at det er alles, men ogs\xc3\xa5 ingens, er dets fortrinn, og kjernen i hva det vil si \xc3\xa5 v\xc3\xa6re et offentlig rom. N\xc3\xa5 betyr ikke det at et slikt rom er rangeringsfritt og at sosiale distinksjoner forsvinner i et slikt territorium. Imidlertid er dette det beste av alle mulige steder for en herred\xc3\xb8mmefri dialog, og slik blir hos Habermas den sosiale utopien om et rangeringsfritt rom materialisert nettopp i disse offentlige romlige strukturene \xe2\x80\x93 som for eksempel kaffehuset utgj\xc3\xb8r.\n_START_SECTION_\nTeaterscene og intimitetstyranni\n_START_PARAGRAPH_\nI boka The Fall of Public Man (1974) presenterer Richard Sennett en teori om at utviklingen av det offentlige rom er et resultat av det offentlige livet som oppst\xc3\xa5r gjennom transformasjonen av det \xc3\xb8konomiske systemet p\xc3\xa5 1800-tallet._NEWLINE_Etter Sennetts syn var offentligheten i opplysningens tidsalder preget av en balanse mellom det private og det offentlige. Det var en form for orden der det offentlige livet hadde en avsondret, men ogs\xc3\xa5 konkret oppgave. Det er slik at i det offentlige kan personen omg\xc3\xa5es fremmede og forskjellighet med en form for profesjonalitet, det er som om det offentlige rommet hos Sennett er et romlig fellesskap der alle deltagerne er klar over at de er skuespillere p\xc3\xa5 en scene. De skal ikke v\xc3\xa6re autentiske og opprinnelige, de skal ikke si akkurat hva de mener. De skal delta i en samfunnshandling der m\xc3\xa5let er prosessen, der det ikke ligger et \xc3\xb8nske til grunn om \xc3\xa5 v\xc3\xa6re den man \xc2\xaber\xc2\xbb, rett og slett fordi denne sosiale konstruksjonen ikke anerkjenner det som et gyldig prinsipp utenfor den private sf\xc3\xa6re. Det er maskeraden og teateret som blir den sosiale koden ute i det territoriet som er \xc3\xa5pent \xe2\x80\x93 offentlig._NEWLINE_Fremveksten av en industriell kapitalisme, av en gryende sekularisering, endrer p\xc3\xa5 dette. Det er selve modernitetens innpass i bylivet som skaper endring. Det er den nye tids krav til enhet og autentisitet som \xc3\xb8delegger det mer frie og teatralske bylivet som 1700-tallet var preget av. Den nye \xc3\xb8konomiske ordenen bryter ned de klassiske parameterne for atferd. Den nye tiden er preget av at de \xc3\xb8konomiske strukturene tillater klassevandringer, og derfor blir det paradoksalt nok viktigere \xc3\xa5 vise hvilke klasse man tilh\xc3\xb8rer, eller i det minste streber etter \xc3\xa5 tilh\xc3\xb8re. N\xc3\xa5r graden av flytende sosiale posisjoner \xc3\xb8ker, blir behovet for \xc3\xa5 etablere en ekthet og troverdighet i forhold til sin egen posisjon viktigere for den enkelte. Den nye friheten til \xc3\xa5 endre livsl\xc3\xb8p reder grunnen for et mer stivnet sosialt liv, der individene f\xc3\xa5r sin offentlige rolle ut fra \xc3\xb8konomiske posisjoner, og der de offentlige rommene blir mer lukket. Sennett innf\xc3\xb8rer begrepet \xc2\xabintimitetstyranni\xc2\xbb for \xc3\xa5 beskrive denne utviklingen. Her er det \xc3\xa5 \xc2\xabby p\xc3\xa5 seg selv\xc2\xbb og \xc3\xa5 \xc2\xabst\xc3\xa5 fram\xc2\xbb strategier som blir konvensjonelle. Det er menneskets krav om inderlighet som smelter sammen med \xc3\xb8nsket om \xc3\xa5 predikere sannhet, som bidrar til at det private f\xc3\xa5r en rolle i det offentlige.\n_START_SECTION_\nModernistisk arkitektur og konsekvenser for offentlig rom\n_START_PARAGRAPH_\nEt ti\xc3\xa5r f\xc3\xb8r Sennett problematiserte det fysiske offentlige rommet, lanserte Jane Jacobs sin analyse av de amerikanske byene og bylivet. I boka The Death and Life of Great American Cities fra 1961, trekker hun opp en debatt om modernismen som arkitektur og som byplanleggingsideal. Jacobs er entydig negativ til de endringene som modernismen medf\xc3\xb8rer for byutviklingen gjennom 1900-tallet. I denne sammenhengen er det spesielt relevant \xc3\xa5 henvise til hennes kritikk av hvordan nye planidealer og arkitektur \xc3\xb8delegger de offentlige rommene._NEWLINE_Jacobs\' syn p\xc3\xa5 hva offentlig rom er ligger sv\xc3\xa6rt n\xc3\xa6rt Sennetts. Hun frykter ogs\xc3\xa5 at intimitetstyranniet \xc3\xb8delegger hva et offentlig rom kan v\xc3\xa6re. Det tilbakevendende kravet om harmoni og samv\xc3\xa6r, om glede og hygge i det offentlige rommet er etter hennes syn destruktivt. Et offentlig rom m\xc3\xa5 ivareta hensynet til forskjellighet i s\xc3\xa5 vel uttrykk som \xc3\xb8konomisk og kulturell bakgrunn. Etter hennes syn er et offentlig rom som ikke \xc3\xa5pner opp for forskjellighet i realiteten ikke offentlig. Kravet om \xc3\xa5 v\xc3\xa6re ensartet vil resultere i tilbakevending til det private og til en oppgivelse av den forskjelligheten som en gatestump eller et torg kan oppvise. Jacobs er heller ikke blind for at de bakenforliggende \xc3\xb8konomiske strukturene har endret det offentlige rommets karakter. Hennes referanser er f\xc3\xb8rst og fremst USA, og det som skjer n\xc3\xa5r byene blir \xc3\xb8konomisk og teknisk rasjonelt segregert og soneinndelt._NEWLINE_Etter Jacobs\' syn er det den uformelle overv\xc3\xa5kningen av en gate \xe2\x80\x93 gjennom det sosiale livet i tilknytning til den og i den \xe2\x80\x93 som skaper et godt byrom, og slik sett gj\xc3\xb8r den til et offentlig rom. Hennes p\xc3\xa5stander har en form for selvinnlysende begrunnelser. Hun hevder at for at et byrom skal v\xc3\xa6re et velfungerende offentlig rom, m\xc3\xa5 det tilfredsstille krav: a) det foreg\xc3\xa5r en form for kontinuerlig aktivitet der, b) det er \xc2\xabeyes upon the street, eyes belonging to those we might call the natural proprietors of the street\xc2\xbb og c) et klart skille mellom hva som er offentlig og hva som er privat rom, og det m\xc3\xa5 v\xc3\xa6re en selvinnlysende grensedragning, en som ingen som er i det offentlige rommet er usikker p\xc3\xa5.\n_START_SECTION_\nShoppingsentre og kollektivknutepunkter\n_START_PARAGRAPH_\nNyere teoretikere p\xc3\xa5 feltet har fors\xc3\xb8kt \xc3\xa5 etablere sterkt normative teorier \xe2\x80\x93 i Jacobs\' tradisjon \xe2\x80\x93, men har \xc3\xa5pnet for at offentligheter ogs\xc3\xa5 kan oppst\xc3\xa5 i rom som er skapt av andre romlige konstruksjoner enn de som finnes i de klassiske byformene fra 1800-tallet. Eksempelvis har Maarten Hajer og Arnold Reijndorp i boka In Search of the New Public Domain utgitt i 2001 fremmet p\xc3\xa5standen om at offentlige rom i \xc3\xb8kende grad er steder der mennesker er i transitt \xe2\x80\x93 kollektivknutepunkter, shoppingsentre etc. Etter deres syn er det her forskjelligheten og det mellommenneskelige i daglige m\xc3\xb8ter \xc3\xa5penbarer seg. Ergo er det den fysiske utformingen av disse rommene som avgj\xc3\xb8r om det virkelig blir offentlighet ut av dem og ikke bare store menneskemengder.'