b'\n_START_ARTICLE_\nUsurpasjon\n_START_PARAGRAPH_\nUsurpasjon (latin: usurpare, \xc2\xab\xc3\xa5 p\xc3\xa5berope seg, gj\xc3\xb8re krav p\xc3\xa5\xc2\xbb) betegner ulovlig tilranelse av fremmed eiendom eller herred\xc3\xb8mme. En som usurperer kalles usurpator, og et beslektet begrep p\xc3\xa5 norsk er tronraner. En usurpator er et ulovlig eller kontroversielt krav p\xc3\xa5 makt, ofte men ikke alltid i et monarki. Med andre ord, en person som makten i et land, by eller region for seg selv med ofte uventet fysisk styrke, foruten enkeltpersoner eller organisasjon som overtar en region via politisk innflytelse og p\xc3\xa5skudd, skj\xc3\xb8nt ordet \xc2\xabusurpator\xc2\xbb betegner en enkeltperson, enten et enkeltindivid som handler alene eller som leder for en gruppe som st\xc3\xb8tter vedkommende. _NEWLINE_Usurpator er s\xc3\xa5ledes en betegnelse om en utfordrer til herskerposisjonen, ansett som illegitim/uekte tronarving. Betegnelsen forbindes gjerne med soldatkeisertiden i perioden 235\xe2\x80\x93284 i romersk historie. Eksempelvis gjorde romerske Carausius, milit\xc3\xa6r h\xc3\xa6rf\xc3\xb8rer i romersk Britannia, oppr\xc3\xb8r i 286 som usurpator, og erkl\xc3\xa6rte seg som keiser i Briannia og nordlige Gallia (Imperium Britanniarum). I Sverige fikk i sin tid hertug og riksforstander Karl IX denne betegnelsen da han tok Sveriges kongekrone i avsetningskrigen 1598\xe2\x80\x931600 mot sin onkel og den legitime kong Sigismund.'