b"\n_START_ARTICLE_\nHenri Troyat\n_START_SECTION_\nLiv og virke\n_START_PARAGRAPH_\nTroyat ble f\xc3\xb8dt i 1911 som Lev Aslanovitj Tarassov (Levon Aslan Torossian, russisk: \xd0\x9b\xd0\xb5\xd0\xb2 \xd0\x90\xd1\x81\xd0\xbb\xd0\xb0\xd0\xbd\xd0\xbe\xd0\xb2\xd0\xb8\xd1\x87 \xd0\xa2\xd0\xb0\xd1\x80\xd0\xb0\xd1\x81\xd0\xbe\xd0\xb2) i Moskva av foreldre av flerkulturelt opphav, inkludert armensk, russisk, tysk og georgisk. I sin selvbiografi har han sagt at hans etternavn er armensk (\xc2\xabTorossian\xc2\xbb), mens hans bestemor p\xc3\xa5 morssiden var tysk og hans bestefar p\xc3\xa5 morssiden var b\xc3\xa5de av georgisk og armensk. Hans far var en rik teksilhandler som gjorde en formue ved \xc3\xa5 investere i jernbane og bankvirksomhet. Troyat vokste opp i et trygt og velst\xc3\xa5ende milj\xc3\xb8, inkludert med en barnepike fra Sveits som l\xc3\xa6rte ham fransk. Alt dette endret seg ved utbruddet av den russiske revolusjon i 1917. Familien trakk seg tilbake til sin eiendom i Kaukasus, men i 1920 ble det klart at motrevolusjonen ikke lyktes, m\xc3\xa5tte de forlate hjemlandet. De kom seg med den siste flyktningeb\xc3\xa5ten fra Krimhalv\xc3\xb8ya til Istanbul. Derfra gikk reisen til Venezia f\xc3\xb8r de kunne komme til det russiske milj\xc3\xb8et i Paris og bosatte seg i forstaden Neuilly. Unge Troyat begynte p\xc3\xa5 Lyc\xc3\xa9e Pasteur mens hans foreldre, som s\xc3\xa5 mange tidligere rike eksilrussere, fant livet vanskelig og havnet i gjeld. Troyat har fortalt om den tragiske flukten gjennom halve Europa i Tant que la terre durera._NEWLINE_Troyat tilpasset seg raskt til sitt nye hjemland til tross for hans senere skj\xc3\xb8nnlitter\xc3\xa6re tekster om politisk og sosial rotl\xc3\xb8shet. P\xc3\xa5 samme vis er hans litter\xc3\xa6re spr\xc3\xa5k fransk mens hans forfatterskap best\xc3\xa5r i stor grad av russiske emner. Mens han studerte jus ved Sorbonne fikk han fransk statsborgerskap i 1933 og ble utnevnt til statstjenestemann i pr\xc3\xa9fecture Seine, en posisjon han hadde fram til 1942._NEWLINE_Ogs\xc3\xa5 1933 begynte Henri Troyat en litter\xc3\xa6r karriere med en rekke korte, psykologiske romaner, preget av at han fulgte forelesninger om psykoanalyse ved H\xc3\xb4pital Sainte-Anne. Hans roman Faux Jour kom i 1935 og med den vant han \xc3\xb8yeblikkelig prisen Prix du Roman Populiste. Han var da 24 \xc3\xa5r og som 27-\xc3\xa5ring fikk han b\xc3\xa5de Max Barthou-prisen fra Acad\xc3\xa9mie fran\xc3\xa7aise og Goncourt-prisen for romanen L'Araigne (1938). Han var p\xc3\xa5 dette tidspunktet en velkjent og relativ etablert forfatter, men hans foreldres erfaring hadde l\xc3\xa6rt ham forsiktighet og han beholdt sin posisjonen i pr\xc3\xa9fecturet._NEWLINE_Han har siden utgitt mer enn hundre b\xc3\xb8ker, best\xc3\xa5ende av romaner og biografier, blant dem om over blant annet om Ivan den grusomme, Guy de Maupassant, Leo Tolstoj, Aleksandr Pusjkin, Fjodor Dostojevskij, Maksim Gorkij, Boris Pasternak, og Peter den store. Han best kjente skj\xc3\xb8nnlitter\xc3\xa6re bok er La neige en deuil (\xc2\xabSn\xc3\xb8en om morgenen\xc2\xbb, 1952) som ble filmatisert som en engelskspr\xc3\xa5klig film i 1956 under tittelen The Mountain med Spencer Tracy og Robert Wagner i hovedrollene. Romanen var inspirert av Air India Flight 245, et indisk fly som krasjet i Mont Blanc, Vest-Europas h\xc3\xb8yeste fjell, den 3. november 1950. Mannskapet p\xc3\xa5 8 og 40 passasjerer ble alle drept._NEWLINE_Umiddelbart etter suksessen med L'Araigne gikk han over til \xc3\xa5 skrive en syklus av lange romaner, og samtidig begynte han forberedelsene til en omfattende biografi om Dostojevskij. Han kom til \xc3\xa5 skrive en rekke biografier over russiske tsarer og forfattere. Den omfattende arkivforskningen ga ham verdifull erfaring i framstillingen av sine historiske romaner. Han begynte med sine egne erfaringer som landflyktig og memoarene til sine foreldre f\xc3\xb8r han henga seg til en trilogi, Tant que la Terre Durera (1947-50), om det f\xc3\xb8rrevolusjon\xc3\xa6re Russland, revolusjonen og borgerkrigen, og til sist landflyktigheten. I en oppf\xc3\xb8lgende tetralogi, Les Semailles et les Moissons (1953-58), utforsket han Frankrike fra samme perspektiv. Disse romanene ble popul\xc3\xa6re og filmatisert av fransk fjernsyn under samme tittel i 2001._NEWLINE_Litteraturkritikere har jevnlig fremmet at det er i hans noveller hvor Troyat demonstrerte st\xc3\xb8rst dyktighet og originalitet. Han er b\xc3\xa5de p\xc3\xa5virket av Nikolaj Gogol og de tyske romantikere, og blander en lett sosial satire blandet med forstyrrende f\xc3\xb8lelse av det onde og det fantastiske. Blant hans novellesamlinger er La Fosse Commune (\xc2\xabFellesgraven\xc2\xbb, 1939), Du Philanthrope \xc3\xa0 la Rouquine (\xc2\xabFra en filantrop til en r\xc3\xb8dh\xc3\xa5ret\xc2\xbb, 1945) og Le Geste d'Eve (\xc2\xabFortellingen om Eve\xc2\xbb, 1964)._NEWLINE_Etter at Troyat sluttet som statstjenestemann i 1942 har han v\xc3\xa6rt forfatter p\xc3\xa5 full tid. I 1959, 47 \xc3\xa5r gammel, ble han innvalgt i Acad\xc3\xa9mie fran\xc3\xa7aise. Ved sin d\xc3\xb8d i 2007 var han det medlem som hadde tjenestegjort i lengst tid og samtidig dets leder. Hans sete 28 ble erstattet av forfatteren og den franske ambassad\xc3\xb8ren i Senegal, Jean-Christophe Rufin. Troyats hustru fra annet ekteskap overlevde ham, og det samme gjorde hans s\xc3\xb8nn fra f\xc3\xb8rste ekteskap."