b'\n_START_ARTICLE_\nMaurice Duverger\n_START_SECTION_\nBakgrunn\n_START_PARAGRAPH_\nDuverger studerte juss ved Universitetet i Bordeaux der han fordypet seg i offentlig rett og tok eksamen i 1937. I 1941 avla han juridisk doktorgrad p\xc3\xa5 en avhandling med tittelen L\xe2\x80\x99affectation des immeubles domaniaux aux services publics.\n_START_SECTION_\nStatsvitenskapelige bidrag\n_START_PARAGRAPH_\nDuverger startet sin karriere som jurist, f\xc3\xb8rst i Poitiers i \xc3\xa5rene 1942\xe2\x80\x931943, deretter som professor ved Universitetet i Bordeaux fram til 1955. I \xc3\xb8kende grad ble Duverger engasjert i statsvitenskapelige problemstillinger og han skulle bli en pioner i etableringen av statsvitenskap som egen disiplin i Frankrike. _NEWLINE_I 1946 grunnla han i Bordeaux Institut d\xe2\x80\x99Etudes Politiques, Economiques et Sociales, som to \xc3\xa5r senere ble til Institut d\xe2\x80\x99Etudes Politiques, det f\xc3\xb8rste fakultet for statsvitenskap i Frankrike.  Duverger var fra 1948 til 1955 instituttets direkt\xc3\xb8r. Duverger ble i 1955 professor i Paris, en stilling han beholdt inntil pensjonsalderen i 1985. Ved Sorbonne bidro Duverger i 1969 til \xc3\xa5 grunnlegge universitetets institutt for statsvitenskap. Han var videre tilknyttet Fondation Nationale des Sciences Politiques. _NEWLINE_Tidlig i sin akademiske karriere arbeidet Duverger mest med offentlige finanser og offentligrettslige problemstillinger. Etter den annen verdenskrig fordypet han seg ogs\xc3\xa5 i statsrettslige sp\xc3\xb8rsm\xc3\xa5l og analyser av Frankrikes politiske institusjoner. Boken Droit constitutionnel et institutions politiques ble et standardverk der bindet som omhandlet Frankrikes politiske system kom i hele 21 utgaver. Tyngdepunktet i hans forskning skiftet etter hvert i retning statsvitenskap der Duverger var s\xc3\xa6rlig opptatt av institusjoner, regimer og politiske partier. I 1948 kom boken Les r\xc3\xa9gimes politiques og i Les partis politiques. Duvergers arbeider ble ogs\xc3\xa5 oversatt fra fransk til andre spr\xc3\xa5k, og fikk derigjennom internasjonal utbredelse, noe som var sv\xc3\xa6rt uvanlig for franske samfunnsvitere av hans generasjon. Arbeidet om politiske partier ble st\xc3\xa5ende som en klassiker og fikk internasjonal utbredelse, ikke minst gjennom oversettelsen til engelsk som kom i 1954, da med tittelen Political Parties, their Organization and Activity in the Modern State. Andre arbeider omfatter M\xc3\xa9thodes des sciences sociales (1961), Introduction \xc3\xa0 la politique (1964), Sociologie politique (1966), La d\xc3\xa9mocratie sans le peuple (1967), Janus, les deux faces de l\xe2\x80\x99Occident (1972), La monarchie r\xc3\xa9publicaine (1974), alle verker som ble oversatt til andre spr\xc3\xa5k._NEWLINE_I sitt statsvitenskapelige arbeid har Duverger s\xc3\xa6rlig beskjeftiget seg med utviklingen av politiske systemer og variasjonen i politiske institusjoner landene imellom, basert p\xc3\xa5 empiriske heller enn normative studier. Han har derigjennom v\xc3\xa6rt en sentral bidragsyter til feltet sammenlignende politikk. Unders\xc3\xb8kelser av presidentembetet i Frankrike under den femte republikk ledet Duverger til \xc3\xa5 skape betegnelsen semipresidentsystem._NEWLINE_Det mest ber\xc3\xb8mte bidraget Duverger har gitt statsvitenskapen stammer fra en studie av sammenhengen mellom valgsystemer og partisystemer, publisert i L\'Influence des syst\xc3\xa8mes \xc3\xa9lectoraux sur la vie politique i 1950, der han observerte en samvariasjon mellom valgystsemer som opererer med fletallsvalg i enmannskretser og topartisystem. Hypotesen om at "en ordning med simpelt flertall i \xc3\xa9n valgomgang tenderer mot utviklingen av et to-partisystem" har f\xc3\xa5tt betegnelsen Duvergers lov._NEWLINE_Ved siden av sitt akademiske virke var Duverger ogs\xc3\xa5 en aktiv spaltist i aviser som Le Monde, Nouvel Observateur og L\xe2\x80\x99Express, og ogs\xc3\xa5 i utenlandske aviser som Corriere della Sera, la Repubblica og El Pa\xc3\xads._NEWLINE_Duverger har mottatt en rekke priser og utmerkelser for sitt arbeid. Han ble i 1962 medlem av American Academy of Arts and Sciences, et vitnem\xc3\xa5l om hans betydning og innflytelse i amerikansk statsvitenskap. Duverger er videre utnevnt til \xc3\xa6resdoktor ved Universitetet i Athen, Universitat Autonoma de Barcelona, Universitetet i Gen\xc3\xa8ve, Universitetet i Milano,   Karlsuniversitetet i Praha, Rutgersuniversitetet, Universitetet i Siena, Universitetet i Sofia og  Universitetet i Warszawa.\n_START_SECTION_\nPolitisk engasjement\n_START_PARAGRAPH_\nDuvergers politiske engasjement, da s\xc3\xa6rlig i unge \xc3\xa5r og under okkupasjonen av Frankrike under den andre verdenskrig, har v\xc3\xa6rt gjenstand for kontroverser. I \xc3\xa5rene f\xc3\xb8r krigen var Duverger tilknyttet den ytre h\xc3\xb8yresiden, blant annet i Jeunesses Patriotes. Han gikk i 1936 med i det fascistiske Parti Populaire fran\xc3\xa7ais, men la politisk aktivitet til side etter et par \xc3\xa5r. P\xc3\xa5 grunnlag av sine holdninger og skrifter under krigen er Duverger anklaget for \xc3\xa5 ha st\xc3\xb8ttet Vichy-regimet og for \xc3\xa5 ha stilt seg positiv til dets antisemittiske lovgivning. _NEWLINE_I \xc3\xa5rene etter den andre verdenskrig var Duverger ikke politisk aktiv f\xc3\xb8r han i 1989 igjen engasjerte seg politisk, denne gang for ytre venstre. Han stilte da for  Det italienske kommunistpartiet i valget til Europaparlamentet, ble innvalgt og satt som medlem til 1994.'