b"\n_START_ARTICLE_\nDet f\xc3\xb8rste korstog\n_START_SECTION_\nBakgrunn\n_START_PARAGRAPH_\nKorstogene, og spesielt det f\xc3\xb8rste, hadde sin bakgrunn i hendelser tidligere i middelalderen. Kombinasjonen av karolingerrikets sammenbrudd og stabiliteten i grenseomr\xc3\xa5dene i Europa etter kristningen av vikingene og magyarene, f\xc3\xb8rte til at krigerklassen, som hadde vokst seg stor i ufredstider, hadde lite \xc3\xa5 ta seg til utover \xc3\xa5 sl\xc3\xa5ss seg imellom og terrorisere bondebefolkningen. _NEWLINE_Flere steder kanaliserte man denne latente volden inn i felttog mot ikke-kristne. I Spania begynte Reconquista p\xc3\xa5 denne tiden, og p\xc3\xa5 Sicilia kjempet normannere mot sarasenere. Tanken om krig mot muslimene var dermed allerede kjent for mange. I 1074 oppfordret pave Gregor VII milites Christi, kristi soldater, til \xc3\xa5 komme den bysantinske keiseren til unnsetning etter hans nederlag i slaget ved Manzikert i 1071. F\xc3\xa5 fulgte denne oppfordringen, men id\xc3\xa9en var plantet. Kombinert med behovet for sikrere forhold for de mange pilegrimmene som foretok den farefulle ferden til Jerusalem, oppsto dermed den n\xc3\xb8dvendige grobunnen for at oppfordringen om \xc3\xa5 sette ut p\xc3\xa5 korstog skulle bli tatt imot. Pave Urban II utl\xc3\xb8ste dette, da han offentliggjorde sitt \xc3\xb8nske om \xc3\xa5 gjenerobre Det hellige land. Hans motto for foretagendet var Deus vult!, \xc2\xabGud vil det!\xc2\xbb.\n_START_SECTION_\nMidt\xc3\xb8sten sent i det 11. \xc3\xa5rhundret\n_START_PARAGRAPH_\nVest-Europas naboer i s\xc3\xb8r\xc3\xb8st var \xc3\x98stromerriket, kristne som lenge hadde fulgt en egen ortodoks form for kristendom. Under keiser Alexios I Komnenos var riket stort sett begrenset til Europa og den vestlige kysten av Anatolia. Det stod overfor mange fiender: Normannerne i vest og seldsjukkene i \xc3\xb8st. Anatolia, Syria, Palestina og Egypt var alle under muslimsk kontroll. Men p\xc3\xa5 tiden for det f\xc3\xb8rste korstoget var de muslimske landene politisk, og til en viss grad kulturelt, splittet. Dette bidro til korstogets suksess. _NEWLINE_Anatolia og Syria var kontrollert av seldsjukkene, som var sunnimuslimer. Tidligere var dette del av et stort imperium, men p\xc3\xa5 dette tidspunktet var de delt inn i mange mindre stater. Alp Arslan beseiret \xc3\x98stromerriket ved Manzikert i 1071 og innlemmet mye av Anatolia i seldsjukkenes rike. Dette imperiet ble splittet etter at Alp Arslan d\xc3\xb8de i 1072. Malik Shah I etterfulgte Alp Arslan og fortsatte \xc3\xa5 regjere til 1092. I denne perioden stod seldsjukkene overfor interne oppr\xc3\xb8r. I Rum-sultanatet i Anatolia ble Malik etterfulgt av Kilij Arslan I, mens hans bror Tutush I overtok i Syria. Tutushs s\xc3\xb8nner, Radwan og Duqaq, arvet henholdsvis Aleppo og Damaskus da Tutush d\xc3\xb8de i 1095. Dette delte Syria opp mellom emirer som var mer opptatt av \xc3\xa5 konsolidere egne territorier og f\xc3\xa5 kontroll over sine naboer, enn \xc3\xa5 samarbeide mot korsfarerne._NEWLINE_Artukidene i det nord\xc3\xb8stlige Syria og det nordlige Mesopotamia kontrollerte Jerusalem frem til 1098. Danishmend Gazi grunnla en stat i det \xc3\xb8stlige Anatolia og nordlige Syria. Korsfarerne hadde ikke s\xc3\xa6rlig kontakt med disse to gruppene f\xc3\xb8r etter korstoget. Assassinersekten begynte ogs\xc3\xa5 \xc3\xa5 bli viktig i syriske saker p\xc3\xa5 denne tiden. _NEWLINE_Palestina var under persisk og tidlig islamsk styre, men kristne pilegrimer til Det hellige landet ble vanligvis behandlet godt. Kalif Umar tillot kristne \xc3\xa5 utf\xc3\xb8re alle sine ritualer, med unntak av de som var pomp\xc3\xb8se. I begynnelsen av det 11. \xc3\xa5rhundret begynte imidlertid kalif Al-Hakim bi-Amr Allah \xc3\xa5 forf\xc3\xb8lge de kristne i Palestina. Han \xc3\xb8dela i 1009 de kristnes viktigste helligdom, Den hellige gravs kirke. Han lettet etter hvert p\xc3\xa5 trykket, og innf\xc3\xb8rte en avgift for kristne pilegrimer som ankom Jerusalem, fremfor \xc3\xa5 brenne og drepe. Men det verste gjenstod. En gruppe tyrkiske muslimer startet sin vei mot makten. Seldsjukkene var sv\xc3\xa6rt mektige, veldig aggressive og sv\xc3\xa6rt strenge i sin forst\xc3\xa5else av islam. De s\xc3\xa5 p\xc3\xa5 kristne pilegrimer som forurensere, og slo ned p\xc3\xa5 kristne i Palestina. Barbariske fortellinger om forf\xc3\xb8lgelser begynte \xc3\xa5 sive tilbake til den latinske kristenverdenen. Dette gjorde pilegrimsreisene til Det hellige land enda helligere og fikk ikke den \xc3\xb8nskede effekten om \xc3\xa5 avskrekke folk fra pilegrimsreiser. De kristne lot seg ikke skremme av endringen i pilegrimsfortellinger, fra undrende \xc3\xa6refrykt til barbariske forf\xc3\xb8lgelser._NEWLINE_Egypt og store deler av Palestina ble kontrollert av de arabiske sjiamuslimske fatimidene. Deres rike var betydelig mindre etter at seldsjukkene ankom. Alexios I r\xc3\xa5det korsfarerne til \xc3\xa5 samarbeide med fatimidene mot deres felles seldsjukk-fiender. Fatimidene ble p\xc3\xa5 denne tiden styrt av kalif al-Mustali, men den reelle makten l\xc3\xa5 hos visir al-Afdal Shahanshah. De mistet Jerusalem til seldsjukkene i 1076, men tok byen tilbake fra artukidene i 1098 mens korsfarerne var p\xc3\xa5 vei. Fatimidene regnet ikke korsfarerne som en trussel til \xc3\xa5 begynne med. De antok at de ble sendt av \xc3\x98stromerriket og at de ville n\xc3\xb8ye seg med \xc3\xa5 ta tilbake Syria og la Palestina v\xc3\xa6re i fred. Derfor sendte de ikke en h\xc3\xa6r mot korsfarerne f\xc3\xb8r de allerede var ved Jerusalem.\n_START_SECTION_\nKonsilet i Clermont\n_START_PARAGRAPH_\nAlexios I sendte utsendinger til konsilet i Piacenza i mars 1095, for \xc3\xa5 be pave Urban II om hjelp mot tyrkerne. Urban var positiv, i h\xc3\xa5p om \xc3\xa5 hele det store skisma 40 \xc3\xa5r tidligere og gjenforene kirken under paven som \xc2\xab\xc3\xb8verste biskop og prelat over hele verden\xc2\xbb (som han henviste til seg selv som ved Clermont), ved \xc3\xa5 hjelpe de \xc3\xb8stlige kirkene i deres n\xc3\xb8d. Steven Runciman sier at Alexios ikke mente \xc3\xa5 be om et korstog, og at han fikk en del mer \xc2\xabhjelp\xc2\xbb fra frankerne enn han forventet. Alexios' behandling av den uventede store og udisiplinerte styrken som ankom, tyder p\xc3\xa5 dette._NEWLINE_Konsilet i Piacenza styrket pavens autoritet i Italia i en periode der pavens makt var i krise, over 3\xc2\xa0000 geistlige og rundt 30\xc2\xa0000 lekmenn dukket opp, i tillegg til utsendingene fra \xc3\xb8st som oppfordret til \xc2\xabhjelp fra kristendommen mot vantro\xc2\xbb. Pave Urban IIs m\xc3\xa5lsetning om \xc3\xa5 gjeninnf\xc3\xb8re sin autoritet i Italia var fullf\xc3\xb8rt, dermed kunne han n\xc3\xa5 konsentrere seg helt og holdent om \xc3\xa5 ta seg av og stake ut kursen for et korstog, som de \xc3\xb8stlige utsendingene prim\xc3\xa6rt s\xc3\xb8kte. Urban var ogs\xc3\xa5 klar over at Italia ikke var et land som ville \xc2\xabv\xc3\xa5kne til en str\xc3\xb8m av religi\xc3\xb8s entusiasme ved pavens appel, spesielt fra en som fremdeles hadde en omstridt tittel.\xc2\xbb Hans oppfordring om \xc3\xa5 overtale \xc2\xabmange til \xc3\xa5 avlegge ed om \xc3\xa5 hjelpe keiseren s\xc3\xa5 trofast som de kunne mot hedningene\xc2\xbb strakk ikke til._NEWLINE_Ved konsilet i Clermont, som var samlet i hjertet av Frankrike den 27. november 1095, vekket Urban lidenskapen gjennom en gudstjeneste for en stor samling franske adelsmenn og geistlige. Han oppfordret mengden til \xc3\xa5 ta kontrollen over Jerusalem fra muslimenes hender. Frankrike, sa han, var overbefolket, mens Kanaan fl\xc3\xb8t av melk og honning. Han snakket om problemene som adelens vold f\xc3\xb8rte til og at l\xc3\xb8sningen var \xc3\xa5 bruke sine sverd i Guds tjeneste: \xc2\xabLa r\xc3\xb8verne bli riddere\xc2\xbb. Han snakket om bel\xc3\xb8nninger b\xc3\xa5de p\xc3\xa5 jorda og i himmelen, hvor tilgivelse av syndene ble tilbudt alle som ville d\xc3\xb8 i foretaket. Urban lovet dette gjennom Guds makt som var gitt ham. Mengden ble grepet av intens entusiasme og avbr\xc3\xb8t talen hans med rop om Deus lo volt! (\xc2\xabDet er Guds vilje\xc2\xbb)._NEWLINE_Urbans gudstjeneste er blant de viktigste talene i europeisk historie. Det er nedtegnet minst fire versjoner av talen, men alle ble skrevet etter at Jerusalem var erobret. Det er vanskelig \xc3\xa5 vite hva som egentlig ble sagt og hva som ble lagt til i etterspillet av korstogets suksess. Men det er klart at talens virkning var mye st\xc3\xb8rre enn selv paven, for ikke \xc3\xa5 snakke om Alexios, forventet. Urban spredte budskapet i Frankrike p\xc3\xa5 slutten av 1095 og begynnelsen av 1096, og oppfordret sine biskoper og legater til \xc3\xa5 forkynne i sine egne omr\xc3\xa5der andre steder i Frankrike, Tyskland og Italia. Han fors\xc3\xb8kte \xc3\xa5 forby enkelte mennesker (inkludert kvinner, munker og syke) fra \xc3\xa5 slutte seg til korstoget, men oppdaget at dette var nesten umulig. Til slutt var de fleste som aksepterte kallet ikke riddere, men b\xc3\xb8nder som ikke var velst\xc3\xa5ende og hadde liten stridsdyktighet. Men disse fant utl\xc3\xb8p for millenaristisk og apokalyptisk lengsel, som gav frihet fra deres daglige undertrykte liv i en str\xc3\xb8m av en ny f\xc3\xb8lelsesmessig og personlig fromhet som ikke lett kunne kues av de geistlige og lavadelige.\n_START_SECTION_\nFolkekorstoget\n_START_PARAGRAPH_\nUrban planla at korstoget skulle dra 15. august 1096, Jomfru Marias himmelfartsdag, men flere spontane grupper av b\xc3\xb8nder og lavadelige satte kursen for Jerusalem p\xc3\xa5 egen h\xc3\xa5nd m\xc3\xa5neder f\xc3\xb8r dette. De var ledet av en karismatisk prest som ble kalt Peter Eremitten fra Amiens. Responsen var langt st\xc3\xb8rre enn forventet. Mens Urban kunne ha forventet noen f\xc3\xa5 tusen riddere, endte han opp med en migrasjon p\xc3\xa5 opp til 40\xc2\xa0000 korsfarere. De fleste var utrente krigere, inkludert kvinner og barn._NEWLINE_De fikk raskt problemer p\xc3\xa5 grunn av manglende milit\xc3\xa6r disiplin allerede i kristent territorium i det som sannsynligvis ble oppfattet som ukjent land (\xc3\x98st-Europa). Problemet handlet b\xc3\xa5de om logistikk og kultur. Folket trengte mat, og de forventet at vertsbyene skulle gi dem mat eller i det minste selge maten til en fornuftig pris. De lokale var dessverre for korsfarerne ikke alltid enig i dette, og det f\xc3\xb8rte raskt til kamphandlinger. Peters tilhengere fulgte Donau og plyndret det omkringliggende territoriet. De ble angrepet av ungarere, bulgarere og til og med en \xc3\xb8stromersk h\xc3\xa6r n\xc3\xa6r Ni\xc5\xa1. 10\xc2\xa0000 mennesker, rundt en fjerdedel av Peters tilhengere, ble drept, men resten ankom stort sett intakt til Konstantinopel i august. Det ble ytterligere uroligheter p\xc3\xa5 grunn av kulturelle og religi\xc3\xb8se forskjeller og en motvilje mot \xc3\xa5 forsyne et s\xc3\xa5 stort antall mennesker. Peters tilhengere sluttet seg snart til korsfarere fra Frankrike og Italia. Alexios visste ikke hva han skulle gj\xc3\xb8re med en s\xc3\xa5 stor folkemengde og transporterte raskt alle de 30\xc2\xa0000 korsfarerne med b\xc3\xa5ter over Bosporos._NEWLINE_Korsfarerne begynte \xc3\xa5 krangle etter at de krysset inn i Lilleasia, og h\xc3\xa6rene br\xc3\xb8t opp i to separate partier. Tyrkernes krigserfaring var overveldende, mens folkekorstoget avsl\xc3\xb8rte sin totale mangel p\xc3\xa5 praktisk kunnskap i felten, og de fleste av korsfarerne ble massakrert da de gikk inn i seldsjukkenes territorium. Peter overlevde riktignok og sluttet seg senere til korsfarernes hovedarm\xc3\xa9. En h\xc3\xa6r av b\xc3\xb8hmere og saksere klarte seg ikke forbi Ungarn f\xc3\xb8r de ble splittet opp.\n_START_SECTION_\nJ\xc3\xb8deforf\xc3\xb8lgelser\n_START_PARAGRAPH_\nDet f\xc3\xb8rste korstoget utl\xc3\xb8ste en lang tradisjon av organisert vold mot j\xc3\xb8der i europeisk kultur. Antisemittisme hadde eksistert i Europa i \xc3\xa5rhundrer, men det f\xc3\xb8rste korstoget markerte de f\xc3\xb8rste organiserte voldelighetene mot j\xc3\xb8diske samfunn. Enkelte ledere i Tyskland hadde en forst\xc3\xa5else av krigen mot hedningene som kunne overf\xc3\xb8res ikke bare p\xc3\xa5 muslimer i Det hellige land, men ogs\xc3\xa5 mot j\xc3\xb8der i deres eget land. I begynnelsen av sommeren 1096 dro en tysk arm\xc3\xa9 p\xc3\xa5 rundt 10\xc2\xa0000 korsfarere ledet av Gottschalk, Volkmar og Emicho nordover gjennom Rhindalen, bort fra Jerusalem, og startet en rekke pogromer som noen historikere kaller \xc2\xabdet f\xc3\xb8rste holocaust\xc2\xbb. Denne forst\xc3\xa5elsen av et korstog var riktignok ikke universell, og j\xc3\xb8der fant til en viss grad tilflukt i kirker. Et eksempel var erkebiskopen i K\xc3\xb6lns fors\xc3\xb8k p\xc3\xa5 \xc3\xa5 beskytte byens j\xc3\xb8der fra massakrene som ble utf\xc3\xb8rt av byens befolkning._NEWLINE_Agitasjonen rundt korstoget inspirerte til ytterligere antisemittisme. If\xc3\xb8lge noen forkynnere var j\xc3\xb8der og muslimer fiender av Kristus. Fiender skulle bekjempes eller konverteres til kristendommen. Offentligheten antok at \xc2\xabbekjempe\xc2\xbb betydde \xc2\xabbekjempe til d\xc3\xb8den\xc2\xbb eller \xc2\xabdrept\xc2\xbb. Den kristne erobringen av Jerusalem og etableringen av en kristen keiser der skulle sette i gang endetiden, hvor j\xc3\xb8dene skulle konvertere til kristendom. J\xc3\xb8der ble i deler av Frankrike og Tyskland antatt \xc3\xa5 v\xc3\xa6re ansvarlige for korsfestelsen, og de var mer synlige enn muslimene som bodde langt borte. Mange undret over hvorfor de skulle reise flere tusen kilometer for \xc3\xa5 bekjempe vantro n\xc3\xa5r de allerede fantes n\xc3\xa6r hjemmet._NEWLINE_Korsfarerne beveget seg nordover gjennom Rhindalen inn i velkjente j\xc3\xb8diske samfunn som K\xc3\xb6ln og s\xc3\xa5 s\xc3\xb8rover. J\xc3\xb8diske samfunn fikk valget mellom \xc3\xa5 konvertere til kristendom eller bli slaktet. De fleste ville ikke konvertere, og etter hvert som nyhetene om massedrapene spredte seg, valgte mange j\xc3\xb8diske samfunn masseselvmord i forferdelige scener. Tusenvis av j\xc3\xb8der ble massakrert, til tross for fors\xc3\xb8k fra lokale geistlige og sekul\xc3\xa6re autoriteter p\xc3\xa5 \xc3\xa5 skjule dem. Massakrene ble rettferdiggjort av p\xc3\xa5standen om at Urbans tale ved Clermont lovet bel\xc3\xb8nning fra Gud for \xc3\xa5 drepe ikke-kristne av alle slag, ikke bare muslimer. Paven var forskrekket over og talte mot rensingen av muslimske og j\xc3\xb8diske innbyggere under dette og fremtidige korstog, men det var tallrike angrep p\xc3\xa5 j\xc3\xb8der i kj\xc3\xb8lvannet av alle korstogsbevegelser.\n_START_SECTION_\nFyrstenes korstog\n_START_PARAGRAPH_\nFyrstenes korstog, ogs\xc3\xa5 kjent som baronenes korstog, dro ut senere i 1096 p\xc3\xa5 mer ordnet vis, ledet av forskjellige adelsmenn med grupper av riddere fra forskjellige regioner i Europa. De fire mest betydelige av disse var Raimond IV av Toulouse, som representerte ridderne fra Provence, sammen med den pavelige legat Adhemar av Le Puy, Bohemond av Taranto, som representerte normannerne i det s\xc3\xb8rlige Italia sammen med sin nev\xc3\xb8 Tancred, lorrainerne under br\xc3\xb8drene Godfred av Bouillon, Eustace og Baldwin av Boulogne og de nordlige franskmennene ledet av grev Robert II av Flandern, Robert av Normandie (eldre bror av kong William II av England), Stefan, greve av Blois og Hugh I av Vermandois (yngre bror av kong Filip I av Frankrike, som bar pavens banner. Kong Filip selv fikk ikke delta siden han var bannlyst. Hele korsfarerarm\xc3\xa9en bestod av rundt 30\xc2\xa0000-35\xc2\xa0000 korsfarere, inkludert 5\xc2\xa0000 kavalerister. Raymond IV av Toulouse hadde den st\xc3\xb8rste kontingenten med rundt 8\xc2\xa0500 infanterister og 1\xc2\xa0200 kavalerister.\n_START_SECTION_\nMarsjen til Jerusalem\n_START_PARAGRAPH_\nDe forskjellige arm\xc3\xa9ene forlot Europa rundt det planlagte tidspunktet i august, tok forskjellige veier til Konstantinopel og samlet seg utenfor bymurene mellom november 1096 og mai 1097, to m\xc3\xa5neder etter tyrkernes tilintetgj\xc3\xb8relse av folkekorstoget. Mange fattige menn (pauperes) som hadde r\xc3\xa5d til grunnleggende bekledning og kanskje et gammelt v\xc3\xa5pen, fulgte ridderne. Peter hermitten som sluttet seg til fyrstenes korstog ved Konstantinopel, fikk ansvar for deres underhold, og de var i stand til \xc3\xa5 organisere seg i sm\xc3\xa5 grupper, kanskje i likhet med milit\xc3\xa6re kompanier, som ofte var ledet av en bankerott ridder. En av de st\xc3\xb8rste av disse gruppene bestod av overlevende fra folkekorstoget, som kalte seg \xc2\xabtafurer\xc2\xbb._NEWLINE_Fyrstene ankom Konstantinopel med lite mat og forventet forsyninger og hjelp fra Alexios I. Alexios var mistenksom etter sin erfaring med folkekorstoget, men ogs\xc3\xa5 fordi ridderne inkluderte hans gamle normanniske fiende, Bohemond. Samtidig h\xc3\xa5pet Alexios at han skulle kunne ut\xc3\xb8ve kontroll over korsfarerne. Det ser ut til at han s\xc3\xa5 potensial i korsfarerne til \xc3\xa5 fungere som en bysantinsk vasallstat. I bytte for mat og forsyninger krevde Alexios at lederne skulle avlegge troskapsed til ham og love \xc3\xa5 returnere til \xc3\x98stromerriket alt land som ble tatt tilbake fra tyrkerne. De m\xc3\xa5tte til slutt avlegge eden, siden de ikke hadde mat eller forsyninger, men ikke f\xc3\xb8r begge sider gikk med p\xc3\xa5 forskjellige kompromisser, og kun etter at det nesten br\xc3\xb8t ut kamphandlinger i byen. Kun Raymond slapp \xc3\xa5 avlegge eden, han var smart nok til \xc3\xa5 avlegge eden til Alexios med den betingelse at keiseren ledet korstoget personlig. Alexios nektet, men de to ble allierte siden de hadde en felles mistro til Bohemond._NEWLINE_Alexios gikk med p\xc3\xa5 \xc3\xa5 sende ut en bysantinsk h\xc3\xa6r under Tatikios, som skulle f\xc3\xb8lge korsfarerne gjennom Lilleasia. Deres f\xc3\xb8rste m\xc3\xa5l var Nikea, en gammel bysantinsk by som n\xc3\xa5 var hovedstaden til seldsjukkenes Rum-sultanatet under Kilij Arslan I. Arslan hadde undervurdert korsfarerne og f\xc3\xb8rte felttog mot danishmendene i det sentrale Anatolia og hadde etterlatt sin skattkiste og familie. Byen ble underlagt en lengre beleiring som var noe ineffektiv, siden korsfarerne ikke kunne blokkere innsj\xc3\xb8en som byen l\xc3\xa5 ved. _NEWLINE_Arslan stormet tilbake til Nikea da han h\xc3\xb8rte om beleiringen og angrep korsfarerarm\xc3\xa9en den 23. mai, men ble drevet tilbake i et slag med store tap p\xc3\xa5 begge sider. Han s\xc3\xa5 at han ikke kunne redde byen og r\xc3\xa5det garnisonen til \xc3\xa5 overgi seg dersom byen ble umulig \xc3\xa5 holde. Alexios fryktet at korsfarerne skulle plyndre Nikea og \xc3\xb8delegge velstanden der. Han aksepterte i hemmelighet byens overgivelse. Korsfarerne v\xc3\xa5knet morgenen 19. juni 1097 og oppdaget bysantinske bannere p\xc3\xa5 bymurene. Korsfarerne fikk forbud mot \xc3\xa5 plyndre byen, og fikk heller ikke g\xc3\xa5 inn i den med unntak av sm\xc3\xa5 eskorterte grupper. Dette f\xc3\xb8rte til ytterligere spenning mellom bysantinerne og korsfarerne. Korsfarerne begynte n\xc3\xa5 p\xc3\xa5 sin reise til Jerusalem. Stefan av Blois skrev hjem til sin kone Adela der han fortalte at han trodde det ville ta fem uker. I stedet skulle reisen ta to \xc3\xa5r._NEWLINE_Korsfarerne marsjerte mot Dorylaion, fremdeles fulgt av noen bysantinske styrker under Tatikios. Der ble Bohemond stoppet av Kilij Arslan. I slaget ved Dorylaion den 1. juli br\xc3\xb8t Godfred gjennom de tyrkiske linjene, og med hjelp av styrkene ledet av legaten Adhemar som angrep tyrkerne i ryggen, beseiret de tyrkerne og plyndret leiren deres. Kilij Arslan trakk seg tilbake, og korsfarerne marsjerte nesten uten motstand gjennom Lilleasia mot Antiokia. Unntaket var et slag i september hvor de igjen beseiret tyrkerne. P\xc3\xa5 veien klarte korsfarerne \xc3\xa5 erobre et antall byer som Sozopolis, Iconium og Caesarea, men de fleste av disse gikk tapt til tyrkerne innen 1101._NEWLINE_Marsjen gjennom Asia var slitsom, det var midt p\xc3\xa5 sommeren, og korsfarerne hadde lite mat og vann. Mange menn d\xc3\xb8de i likhet med mange hester. Kristne gav dem av og til gaver i form av penger og mat, men for det meste plyndret og ranet korsfarerne der muligheten dukket opp. Individuelle ledere fortsatte \xc3\xa5 utfordre lederskapet som helhet, men ingen av dem var mektige nok til \xc3\xa5 ta kommandoen. Adhemar ble riktignok alltid regnet som den \xc3\xa5ndelige lederen. Baldwin av Boulogne dro p\xc3\xa5 egen h\xc3\xa5nd mot de armenske omr\xc3\xa5dene rundt Eufrat etter at de passerte gjennom De kilikiske portene. Tidlig i 1098 ble han i Edessa adoptert som arving av kong Thoros, en armensk gresk-ortodoks hersker som var mislikt av sine unders\xc3\xa5tter p\xc3\xa5 grunn av hans religion. Armenerne selv h\xc3\xb8rte til den armenske apostoliske kirke. Thoros ble snart myrdet, og Baldwin ble den nye herskeren. P\xc3\xa5 denne m\xc3\xa5ten opprettet han grevskapet Edessa, den f\xc3\xb8rste av korsfarerstatene.\n_START_SECTION_\nBeleiringen av Antiokia\n_START_PARAGRAPH_\nKorsfarerarm\xc3\xa9en marsjerte videre mot Antiokia, som ligger rundt halvveis mellom Konstantinopel og Jerusalem. Den 20. oktober 1097 innledet korsfarerne en beleiring av byen som varte i nesten \xc3\xa5tte m\xc3\xa5neder. I l\xc3\xb8pet av denne tiden m\xc3\xa5tte de beseire to store unnsetningsarm\xc3\xa9er under Duqaq av Damaskus og Radwan av Aleppo. Antiokia var s\xc3\xa5 stor at korsfarerne ikke hadde nok styrker til \xc3\xa5 omringe den fullstendig. Dermed var byen i stand til \xc3\xa5 bli delvis forsynt. Etter som beleiringen skred frem, ble det klart at Bohemond \xc3\xb8nsket \xc3\xa5 beholde byen selv._NEWLINE_Kerboga av Mosul ankom Antiokia i mai 1098 for \xc3\xa5 heve beleiringen. Bohemond bestakk en armensk vakt som het Firuz til \xc3\xa5 overgi sitt t\xc3\xa5rn, og i juni gikk korsfarerne inn i byen og drepte de fleste av innbyggerne. Bare noen dager senere ankom muslimene og beleiret de tidligere beleirerne. En munk som het Peter Bartolomeus hevdet \xc3\xa5 ha funnet den hellige lanse i byen, og selv om noen var skeptiske ble dette sett p\xc3\xa5 som et tegn p\xc3\xa5 at de ville seire._NEWLINE_Korsfarerne beseiret Kerbogha p\xc3\xa5 slagmarken utenfor byen den 28. juni, da Kerboga var ute av stand til \xc3\xa5 organisere de forskjellige fraksjonene i h\xc3\xa6ren sin. Mens korsfarerne marsjerte mot muslimene, deserterte fatimidseksjonen av h\xc3\xa6ren siden de fryktet at Kerboga ville bli for mektig dersom han beseiret korsfarerne. _NEWLINE_Bohemond hevdet at Alexios hadde sviktet korstoget og dermed annullert alle dets troskapsl\xc3\xb8fter til ham. Bohemond la frem sitt krav p\xc3\xa5 Antiokia, men ikke alle var enige, s\xc3\xa6rlig Raymond av Toulouse. Korstoget ble dermed forsinket resten av \xc3\xa5ret mens adelsmennene kranglet seg i mellom. _NEWLINE_I mellomtiden br\xc3\xb8t det ut en epidemi som drepte mange, inkludert legaten Adhemar. Der var n\xc3\xa5 stadig f\xc3\xa6rre hester, og muslimske b\xc3\xb8nder nektet \xc3\xa5 gi dem mat. Den arabiske byen Maarrat al-Numan ble i desember erobret etter en beleiring som f\xc3\xb8rte til det f\xc3\xb8rste tilfellet av kannibalisme blant korsfarerne. Riddere og soldater ble rastl\xc3\xb8se og truet med \xc3\xa5 fortsette til Jerusalem uten sine kranglende ledere. I begynnelsen av 1099 fortsatte marsjen. Bohemond ble igjen som den f\xc3\xb8rste fyrsten av Antiokia.\n_START_SECTION_\nBeleiringen av Jerusalem\n_START_PARAGRAPH_\nKorsfarerne fortsatte nedover langs kysten av Middelhavet hvor de m\xc3\xb8tte lite motstand, siden lokale herskere foretrakk \xc3\xa5 slutte fred med dem og gi dem forsyninger fremfor \xc3\xa5 kjempe. Den 7. juni 1099 n\xc3\xa5dde korsfarerne Jerusalem, som hadde blitt gjenerobret fra seldsjukkene av fatimidene fra Egypt \xc3\xa5ret i forveien. Mange korsfarere gr\xc3\xa5t da de s\xc3\xa5 byen som de hadde reist s\xc3\xa5 lenge for \xc3\xa5 n\xc3\xa5._NEWLINE_Korsfarerne la byen under en lengre beleiring hvor korsfarerne selv mistet mange menn p\xc3\xa5 grunn av mangel p\xc3\xa5 mat og vann rundt Jerusalem. Da korsfarerne n\xc3\xa5dde byen, var det bare rundt 12\xc2\xa0000 menn inkludert 1\xc2\xa0500 kavalerister igjen. De stod ovenfor en tilsynelatende umulig oppgave, men motet deres steg da en prest som het Peter Desiderius hevdet \xc3\xa5 ha hatt et guddommelig syn som instruerte dem til \xc3\xa5 faste og s\xc3\xa5 marsjere i barfot prosesjon rundt bymurene. Etter dette skulle byen falle i l\xc3\xb8pet av ni dager. Synet fulgte det bibelske eksemplet til Josva i beleiringen av Jeriko. 8. juli 1099 utf\xc3\xb8rte korsfarerne prosesjonen slik Desiserius instruerte. De genovesiske styrkene ledet av kommandanten Guglielmo Embriaco hadde tidligere demontert skipene som genoveserne kom til Det hellige land med. Embriaco brukte skipenes treverk, laget noen beleiringst\xc3\xa5rn og korsfarerne klarte \xc3\xa5 avgj\xc3\xb8re beleiringen syv dager senere, den 15. juli, ved \xc3\xa5 bryte ned seksjoner av muren og g\xc3\xa5 inn i byen. Noen korsfarere gikk ogs\xc3\xa5 inn gjennom den tidligere porten til pilegrimene._NEWLINE_I l\xc3\xb8pet av den ettermiddagen, kvelden og den neste morgenen, myrdet korsfarerne nesten alle innbyggerne i Jerusalem. Muslimer, j\xc3\xb8der og til og med \xc3\xb8stlige kristne ble alle massakrert. Korsfarerne sparte f\xc3\xa5 liv, selv om mange muslimer s\xc3\xb8kte tilflukt i al-Aqsa-mosk\xc3\xa9en og j\xc3\xb8dene i deres synagoge ved klagemuren. If\xc3\xb8lge den anonyme Gesta Francorum, i det som noen mener er en overdrevet beretning av massakren som fant sted der, \xc2\xab...var slakten s\xc3\xa5 stor at v\xc3\xa5re menn vasset i blod opp til anklene...\xc2\xbb Andre beretninger om blod som fl\xc3\xb8t opp til bisselet p\xc3\xa5 hestene minner om et vers fra Johannes \xc3\x85penbaring (14,20). Tancred gjorde krav p\xc3\xa5 tempelkvarteret til seg selv og tilb\xc3\xb8d beskyttelse til noen av muslimene der, men han klarte ikke \xc3\xa5 forhindre medkorsfarere fra \xc3\xa5 drepe dem. Fulcher av Chartres sa: \xc2\xabVirkelig, dersom du hadde v\xc3\xa6rt der, ville du ha sett v\xc3\xa5re f\xc3\xb8tter farget til anklene med blod fra de drepte. Men hva mer skal jeg berette? Ingen av dem fikk leve, hverken kvinner eller barn ble spart\xc2\xbb._NEWLINE_Gesta Francorum hevder at noen mennesker unnslapp beleiringen uskadd. Dets anonyme forfatter skrev at \xc2\xabda hedningene ble overmannet, tok v\xc3\xa5re menn store antall, b\xc3\xa5de menn og kvinner, enten drepte dem eller holdt dem fanget som de \xc3\xb8nsket\xc2\xbb. Senere er det skrevet at \xc2\xab[V\xc3\xa5re ledere] beordret ogs\xc3\xa5 at alle sarasenere som var d\xc3\xb8de skulle kastes p\xc3\xa5 utsiden p\xc3\xa5 grunn av stanken, siden hele byen var fylt av likene deres. Dermed dro de levende sarasenerne de d\xc3\xb8de foran utgangen til portene og la dem i hauger, som om de var hus. Ingen s\xc3\xa5 eller h\xc3\xb8rte aldri om en slik slakt av hedningefolk, det ble dannet begravelsesb\xc3\xa5l av dem som pyramider, og ingen vet deres antall med unntak av Gud alene\xc2\xbb._NEWLINE_Raymond av Toulouse ble tilbudt kronen i Jerusalem, men avslo. Da Godfred av Bouillon etterp\xc3\xa5 ble tilbudt \xc3\xa5 styre, aksepterte han, men nektet \xc3\xa5 bli kronet til konge. Han sa at han ikke ville b\xc3\xa6re en \xc2\xabkrone av gull\xc2\xbb hvor Kristus hadde b\xc3\xa5ret \xc2\xaben tornekrone\xc2\xbb. I stedet tok han tittelen Advocatus Sancti Sepulchri (\xc2\xabBeskytter av den hellige grav\xc2\xbb) eller rett og slett \xc2\xabfyrste\xc2\xbb. I den siste handlingen i korstoget, ledet han en h\xc3\xa6r som beseiret en invaderende fatimidarm\xc3\xa9 i slaget ved Ashkelon. Godfred d\xc3\xb8de i juli 1100 og ble etterfulgt av sin bror, Baldwin av Edessa, som tok tittelen konge av Jerusalem.\n_START_SECTION_\nKorstoget i 1101 og etableringen av konged\xc3\xb8mmet\n_START_PARAGRAPH_\nKorsfarerl\xc3\xb8ftet var med erobringen av Jerusalem og Den hellige gravs kirke oppfylt. Men mange hadde dratt hjem f\xc3\xb8r de n\xc3\xa5dde Jerusalem, og mange hadde aldri forlatt Europa i det hele tatt. Disse folkene ble h\xc3\xa5net av sine familier og truet med bannlysning av de geistlige da nyhetene om korstogets suksess ble kjent. Mange korsfarere som ble med korstoget hele veien til Jerusalem dro ogs\xc3\xa5 hjem. If\xc3\xb8lge Fulcher av Chartres var der bare igjen noen f\xc3\xa5 hundre riddere i det nylig grunnlagte konged\xc3\xb8mmet i 1100._NEWLINE_Et nytt korstog dro av sted i 1101. Dette inkluderte Stefan av Blois og Hugh av Vermandois, som begge hadde dratt hjem f\xc3\xb8r de n\xc3\xa5dde Jerusalem. Dette korstoget ble nesten fullstendig tilintetgjort i Lilleasia av seldsjukkene, men de overlevende hjalp til med \xc3\xa5 forsterke konged\xc3\xb8mmet da de ankom Jerusalem. I de f\xc3\xb8lgende \xc3\xa5rene ble det ogs\xc3\xa5 sendt hjelp fra italienske handelsmenn, som etablerte seg i de syriske havnene, og fra religi\xc3\xb8se og milit\xc3\xa6re ordener som Tempelridderordenen og Malteserordenen, som ble opprettet under Baldwin Is styre.\n_START_SECTION_\nEtterspill\n_START_PARAGRAPH_\nKorstogets suksess var uten sidestykke p\xc3\xa5 den tiden. Den nye stabiliteten i vesten etterlot et krigeraristokrati p\xc3\xa5 leting etter nye erobringer og gods, og den nye velstanden til st\xc3\xb8rre byer betydde ogs\xc3\xa5 at det var penger tilgjengelig til \xc3\xa5 utruste ekspedisjoner. De italienske maritime bystatene, s\xc3\xa6rlig Venezia og Genova, var interessert i \xc3\xa5 utvide handelen. Pavemakten s\xc3\xa5 korstoget som en mulighet til \xc3\xa5 ut\xc3\xb8ve katolsk innflytelse som en forenende styrke, med krig som et religi\xc3\xb8st oppdrag. Dette var en ny holdning til religion. Den f\xc3\xb8rte med seg at religi\xc3\xb8s disiplin, som f\xc3\xb8r kun fantes blant munker, ble overf\xc3\xb8rt til soldatene og det utviklet seg et nytt konsept med religi\xc3\xb8se krigere og en ridderkarakter._NEWLINE_Det f\xc3\xb8rste korstoget lyktes i \xc3\xa5 etablere \xc2\xabkorsfarerstatene\xc2\xbb Edessa, Antiokia, Jerusalem og Tripoli i Palestina og Syria, i tillegg til allierte stater langs korsfarerruten som det armenske konged\xc3\xb8mmet Kilikia._NEWLINE_Hjemme i Vest-Europa ble de som n\xc3\xa5dde Jerusalem behandlet som helter. Robert II av Flandern fikk kallenavnet \xc2\xabHierosolymitanus\xc2\xbb takket v\xc3\xa6re sine bedrifter. Godfred av Bouillons liv ble legendarisk selv f\xc3\xa5 \xc3\xa5r etter hans d\xc3\xb8d. I noen tilfeller ble den politiske situasjonen hjemme sterkt p\xc3\xa5virket av korsfarernes frav\xc3\xa6r. Mens Robert Curthose var borte, tok hans bror Henrik I over styret av England, og deres konflikt endte i slaget ved Tinchebray i 1106._NEWLINE_Etableringen av korsfarerstatene i \xc3\xb8st lettet trykket p\xc3\xa5 \xc3\x98stromerriket, som tok tilbake noe av sitt anatoliske territorium med hjelp fra korsfarerne. Riket opplevde en periode med relativ fred og velstand i det 12. \xc3\xa5rhundret. Effekten p\xc3\xa5 de muslimske dynastiene i \xc3\xb8st var gradvis, men viktig. Etter at Malik Shah I d\xc3\xb8de i 1092 forhindret den politiske ustabiliteten og oppdelingen av seldsjukkenes imperium, som ogs\xc3\xa5 f\xc3\xb8rte til at \xc3\x98stromerriket ba paven om hjelp, et samlet forsvar mot de aggressive og ekspansjonistiske latinske statene. Samarbeidet mellom dem forble vanskelig i mange ti\xc3\xa5r, men fra Egypt til Syria til Bagdad tok mange til orde for \xc3\xa5 kaste ut korsfarerne. Dette kulminerte i gjenerobringen av Jerusalem under Saladin senere i \xc3\xa5rhundret, da Ayyubide-dynastiet hadde forent de omkringliggende omr\xc3\xa5dene._NEWLINE_Pave Urban IIs grunner for \xc3\xa5 kalle til et korstog til Det hellige land var \xc3\xa5 ta tilbake pavemaktens \xc3\xb8verste \xc3\xa5ndelige autoritet i latinsk kristendom, mens han ekspanderte sin realpolitiske makt. Han mislyktes i \xc3\xa5 bygge bro over skillet mellom \xc3\xb8st og vest, i stedet \xc3\xb8kte skillet da Konstantinopel ble plyndret i senere korstog.\n_START_SECTION_\nPilegrimer\n_START_PARAGRAPH_\nSelv om det kalles for det f\xc3\xb8rste korstoget, var der ingen som s\xc3\xa5 p\xc3\xa5 seg selv som \xc2\xabkorsfarer\xc2\xbb. De s\xc3\xa5 heller ikke p\xc3\xa5 seg selv som de f\xc3\xb8rste, siden de ikke visste at det ville bli noen senere. De s\xc3\xa5 p\xc3\xa5 seg selv som pilegrimer (peregrinatores) p\xc3\xa5 en reise (iter) og ble referert til som dette i samtidige beretninger._NEWLINE_Det som gjorde korstoget til en offisiell pilegrimsreise, var avleggelse av en ed til kirken om \xc3\xa5 fullf\xc3\xb8re reisen, hvor straffen for \xc3\xa5 mislykkes var bannlysning. Korsfarerne m\xc3\xa5tte sverge at reisen deres ikke ville v\xc3\xa6re fullf\xc3\xb8rt f\xc3\xb8r de satte sin fot i Den hellige gravs kirke i Jerusalem. Pilegrimsreiser var \xc3\xa5pne for alle som \xc3\xb8nsket \xc3\xa5 delta. U\xc3\xb8nskede kandidater, som kvinner, eldre og uf\xc3\xb8re, ble frar\xc3\xa5det \xc3\xa5 slutte seg til, men det var ingen m\xc3\xa5te \xc3\xa5 stoppe dem.\n_START_SECTION_\nKorstogets popularitet\n_START_PARAGRAPH_\nDet f\xc3\xb8rste korstoget trakk til seg f\xc3\xb8rst og fremst b\xc3\xb8nder, og det som startet som en mindre b\xc3\xb8nn om milit\xc3\xa6r hjelp utviklet seg til en massemigrasjon av mennesker. Kallet om \xc3\xa5 dra i korstog var sv\xc3\xa6rt popul\xc3\xa6rt. To middelalderske roller, hellige krigere og pilegrimer, ble smeltet sammen til en. Som en hellig kriger i en hellig krig, ville en b\xc3\xa6re v\xc3\xa5pen og kjempe for kirken med alle dens \xc3\xa5ndelige fordeler, inkludert privilegiene avlat eller martyrdom dersom en d\xc3\xb8de i kamp._NEWLINE_En korsfarer ville dermed, i likhet med en pilegrim p\xc3\xa5 pilegrimsreise, ha rett p\xc3\xa5 gjestfrihet og personlig beskyttelse for seg selv og eiendeler fra kirken. Avlaten ble gitt dobbelt opp, b\xc3\xa5de ved \xc3\xa5 v\xc3\xa6re kriger for kirken og ved \xc3\xa5 reise som pilegrim. Avlat ville dermed bli gitt uansett om en levde eller d\xc3\xb8de. Men korstoget var ikke avlat i middelaldersk form, de ble kj\xc3\xb8pt eller solgt. Korstoget var ikke en enkelt avlat, men en form for renselseshandling fordi den ble foretatt frivillig og var en form for straff en valgte selv. Denne kritiske forskjellen skilte avlaten fra den opprinnelige ideen om korstog._NEWLINE_I tillegg var det f\xc3\xb8ydale forpliktelser, siden mange korsfarere reiste fordi deres herrer krevde det. De fattige klassene s\xc3\xb8kte r\xc3\xa5d hos den lokale adelen, og en mektig aristokrat kunne motivere andre til \xc3\xa5 slutte seg til saken ogs\xc3\xa5. Forbindelsen til en velst\xc3\xa5ende leder tillot den gjennomsnittlige bonde \xc3\xa5 bidra og ha en slags beskyttelse p\xc3\xa5 reisen, i motsetning til dem som avla l\xc3\xb8ftet alene. Det var ogs\xc3\xa5 famili\xc3\xa6re forpliktelser, mange sluttet seg til korstoget for \xc3\xa5 st\xc3\xb8tte slektninger som ogs\xc3\xa5 hadde avlagt korsfarerl\xc3\xb8ftet. Noen adelsmenn, inkludert flere konger og arvinger, hadde forbud mot \xc3\xa5 slutte seg til p\xc3\xa5 grunn av deres posisjon. Alle disse faktorene motiverte forskjellige mennesker av forskjellige \xc3\xa5rsaker og bidro til korstogets popularitet.\n_START_SECTION_\n\xc3\x85ndelige kontra materielle bel\xc3\xb8nninger\n_START_PARAGRAPH_\nKallet til korstog kom p\xc3\xa5 et tidspunkt da \xc3\xa5r med gode avlinger hadde \xc3\xb8kt befolkningen i Vest-Europa. Dette tillot st\xc3\xb8rre kristne arm\xc3\xa9er \xc3\xa5 sette i gang reconquista og dette korstoget. Tiltrekningen i \xc3\xa5 fors\xc3\xb8ke \xc3\xa5 starte et nytt liv i det langt mer vellykkede \xc3\x98sten fikk mange mennesker til \xc3\xa5 forlate sine land. Den voksende befolkningen betydde at Europa ikke var stedet for de store mulighetene lenger, og det var fristende for utallige deltagere \xc3\xa5 fors\xc3\xb8ke \xc3\xa5 skaffe seg noe, enten det var \xc3\xa5ndelig, politisk eller \xc3\xb8konomisk._NEWLINE_Eldre forskning i dette emnet g\xc3\xa5r ut fra at hoveddelen av deltagerne sannsynligvis var yngre s\xc3\xb8nner av adelsmenn, som var uten landeiendom og under innflytelse av praksisen med primogenitur, samt fattige riddere som lette etter et nytt liv i det velst\xc3\xa5ende \xc3\x98sten. Mange hadde kjempet for \xc3\xa5 drive ut de muslimske arm\xc3\xa9ene i det s\xc3\xb8rlige Spania, eller hadde slektninger som hadde gjort dette. Ryktene om skatter som ble oppdaget der kan ha v\xc3\xa6rt motiverende for noen, for dersom det fantes slike skatter i Spania, m\xc3\xa5tte det v\xc3\xa6re enda mer i Jerusalem. De fleste fant ikke slike skatter, for det meste var det ubetydelige relikvier som ble oppdaget. Mens dette kan stemme for noen, kan det ikke ha v\xc3\xa6rt den eneste motivasjonen for s\xc3\xa5 mange._NEWLINE_Dagens forskning antyder at selv om Urban lovte korsfarere \xc3\xa5ndelige i tillegg til materielle fordeler, var det prim\xc3\xa6re m\xc3\xa5let for de fleste korsfarere \xc3\xa5ndelig fremfor materielt. I tillegg viser nyere forskning av Jonathan Riley-Smith at korstoget var et sv\xc3\xa6rt dyrt foretak. Det var kun riddere som var noks\xc3\xa5 velst\xc3\xa5ende som hadde r\xc3\xa5d til \xc3\xa5 delta, riddere som Hugh I av Vermandois og Robert Curthose, som var slektninger av de franske og engelske kongefamiliene, og Raimond IV av Toulouse som hersket over mye av det s\xc3\xb8rlige Frankrike. Selv da m\xc3\xa5tte disse velst\xc3\xa5ende ridderne selge mye av sitt land til slektninger eller til kirken, f\xc3\xb8r de fikk r\xc3\xa5d til \xc3\xa5 delta. Deres slektninger m\xc3\xa5tte ogs\xc3\xa5 ofte sette seg i stor gjeld for \xc3\xa5 skaffe penger til korstoget. Riley-Smith sier at \xc2\xabder er egentlig ingen bevis som st\xc3\xb8tter p\xc3\xa5standen om at korstoget var en mulighet for s\xc3\xb8nner til overs \xc3\xa5 forsvinne, slik at de skulle kunne gj\xc3\xb8re det lettere for familiens byrder\xc2\xbb._NEWLINE_Et eksempel p\xc3\xa5 \xc3\xa5ndelig fremfor materiell motivasjon er Godfred av Bouillon og hans bror Baldwin. De gjorde slutt p\xc3\xa5 tidligere krangler med kirken ved \xc3\xa5 overrekke sine land til lokale geistlige. Kontrakter som gjennomf\xc3\xb8rte disse transaksjonene ble skrevet av geistlige, ikke ridderne selv, og ser ut til \xc3\xa5 idealisere ridderne som fromme menn som kun s\xc3\xb8kte \xc3\xa5 gjennomf\xc3\xb8re pilegrimsl\xc3\xb8ftet._NEWLINE_Videre kunne fattige riddere (minores, i motsetning til st\xc3\xb8rre riddere, principes) bare reise i korstog dersom de forventet \xc3\xa5 overleve p\xc3\xa5 almisser som ble gitt, eller dersom de kunne g\xc3\xa5 i tjeneste hos en rikere ridder, slik tilfellet var med Tancred. Han gikk med p\xc3\xa5 \xc3\xa5 tjene sin onkel Bohemond. Senere korstog ville bli organisert av velst\xc3\xa5ende konger og keisere eller av spesielle korstogsskatter.\n_START_SECTION_\nNorske korstog\n_START_PARAGRAPH_\nEn st\xc3\xb8rre ekspedisjon til Jerusalem ble organisert og ledet av den norske kongen Sigurd Jorsalfare i 1108, i motsetning til andre korstog valgte nordmennene \xc3\xa5 seile hele veien. Styrken var relativt betydelig, p\xc3\xa5 6\xc2\xa0000 mann, og under ferden til Det hellige land utkjempet den flere slag mot muslimske styrker i det som i dag er Portugal og Spania. De 100 som kom tilbake returnerte over land, gjennom \xc3\x98st-Europa, etter \xc3\xa5 ha bes\xc3\xb8kt Alexios I i Konstantinopel.\n_START_SECTION_\nI kunst og litteratur\n_START_PARAGRAPH_\nKorstogets suksess inspirerte den litter\xc3\xa6re fantasien til diktere i Frankrike. I det 12. \xc3\xa5rhundret begynte disse \xc3\xa5 komponere forskjellige chansons de geste som feiret bedriftene til Godfred av Boullon og de andre korsfarerne. Noen av disse, som den kjente Chanson d'Antioche, er delvis historiske, mens andre er fullstendig innbilte og beskriver slag med drager eller forbinder Godfreds forfedre med legenden om svaneridderen. Til sammen er chansons kjent som korstogssyklusen._NEWLINE_Det f\xc3\xb8rste korstoget var ogs\xc3\xa5 inspirasjon for kunstnere i senere \xc3\xa5rhundrer. Torquato Tasso skrev i 1580 Det befridde Jerusalem, et hovedsakelig oppdiktet episk dikt om erobringen av Jersusalem. Georg Friedrich H\xc3\xa4ndel komponerte musikk basert p\xc3\xa5 Tassos dikt i sin opera Rinaldo. Dikteren Tomasso Grossi skrev ogs\xc3\xa5 et episk dikt som var grunnlaget for Giuseppe Verdis opera I Lombardi alla prima crociata. _NEWLINE_Gustave Dor\xc3\xa9 laget et antall graveringer basert p\xc3\xa5 episoder fra det f\xc3\xb8rste korstoget._NEWLINE_If\xc3\xb8lge steinmonumenter fra Ming- og Qing-dynastiene, har det eksistert et j\xc3\xb8disk samfunn i Kina siden Han-dynastiet, men flertallet av forskere mener det stammer fra det tidligere Song-dynastiet (rundt et \xc3\xa5rhundre f\xc3\xb8r det f\xc3\xb8rste korstoget). En legende som er vanlig blant dagens etterkommere av Kaifeng-j\xc3\xb8dene, hevder at de n\xc3\xa5dde Kina etter at de evakuerte Bodrum fra de invaderende korsfarerne. En seksjon av legenden sier at \xc2\xabj\xc3\xb8dene ble handelsmenn i regionen, men nye problemer dukket opp i 1090-\xc3\xa5rene. Livet ble vanskelig og farlig. De f\xc3\xb8rste d\xc3\xa5rlige nyhetene ble forkynt gjennom et ord de aldri hadde h\xc3\xb8rt f\xc3\xb8r: Korstog, den s\xc3\xa5kalte hellige krig... J\xc3\xb8der ble advart \xc2\xabkonverter til kristendom eller d\xc3\xb8!\xc2\xbb\xc2\xbb."