b'\n_START_ARTICLE_\nVan de Graaff-generator\n_START_SECTION_\nVirkem\xc3\xa5te\n_START_PARAGRAPH_\nVan de Graaff-generatoren er bygd opp av et ringformet b\xc3\xa5nd eller belte av gummi, silke eller et annet materiale som ikke leder str\xc3\xb8m, som blir spent over to tromler (ruller) der den ene trommelen er plassert i en hul metallkule eller kuppel av metall-gitter. N\xc3\xa5r b\xc3\xa5ndet sveives rundt tromlene, blir kula ladet med positive ladninger p\xc3\xa5 grunn av friksjonen mellom b\xc3\xa5ndet og en elektrode, formet som en metall-kam, som er koplet til kula. En annen elektrode er koplet til den andre trommelen (gjerne av akrylplast), og n\xc3\xa5r den statiske oppladningen blir stor nok, skjer det et overslag fra den positivt ladde kula i form av et lyn.\n_START_SECTION_\nUtvikling\n_START_PARAGRAPH_\nVan de Graaff-generatoren ble utviklet av den amerikanske fysikeren Robert Van de Graaff (1901\xe2\x80\x931967). Den ble vist for f\xc3\xb8rste gang i oktober 1929\xc2\xa0p\xc3\xa5 Princeton-universitet. I l\xc3\xb8pet av noen \xc3\xa5r ble det bygd en generator som kunne produsere spenninger opp til \xc3\xa9n million volt (1 megavolt). Den var 180 cm h\xc3\xb8y og hadde to metallkuler som hver hadde en diameter p\xc3\xa5 60 cm.\n_START_SECTION_\nBruksomr\xc3\xa5der\n_START_PARAGRAPH_\nGeneratoren gj\xc3\xb8r det mulig \xc3\xa5 eksperimentere med h\xc3\xb8yspenning ved hjelp av forholdsvis lav elektrisk str\xc3\xb8m. Den er vanlig i fysikkundervisningen i mange skoler og brukes i tilpassede versjoner ogs\xc3\xa5 i forskning p\xc3\xa5 for eksempel torden og Isolatorer.'