b"\n_START_ARTICLE_\nAlternative tegneserier\n_START_PARAGRAPH_\nAlternative tegneserier er hovedsakelig et amerikansk sjangerbegrep, men blir til en viss grad ogs\xc3\xa5 brukt i andre land. I USA blir alternative tegneserier s\xc3\xa6regne serier som kom p\xc3\xa5 begynnelsen av 1980-tallet, og som avl\xc3\xb8seren til undergrunnstegneserier som dominerte ti\xc3\xa5ret f\xc3\xb8r. Alternative tegneserier fra 1980-tallet og fram til i dag representerer et alternativ til hovedstr\xc3\xb8mningen i amerikanske tegneserier som er dominert med superhelter. Alternative serier strekker seg over et mangfold av uttrykksformer, sjangrer, kunstneriske stiler og innhold._NEWLINE_Hvor alternative serier som sjangerbegrep ogs\xc3\xa5 brukes i Norge og resten av Europa er som karakteristikk av serier som ofte blir utgitt i et lite opplag for et smalt publikum. Av den grunn har andre navn v\xc3\xa6rt \xc2\xabpost-undergrunn\xc2\xbb, \xc2\xabuavhengige\xc2\xbb, \xc2\xabnew wave\xc2\xbb, \xc2\xabindie\xc2\xbb eller \xc2\xabkunstserier\xc2\xbb. Alternative serier kan v\xc3\xa6re store tegneserieromaner, og rare sm\xc3\xa5 kunstnerhefter som knapt kan kalles tegneserier. Hva som bekrefter alternative serier er at de ofte er mer kunstnerisk ambisi\xc3\xb8se b\xc3\xa5de innholdsmessig som uttrykksmessig. Typiske amerikanske eksempler er Art Spiegelmans Maus, Joe Matts selvbiografiske serier, eller Robert Crumbs ekstremt autentiske bibelgjengivelse, Genesis \xe2\x80\x93 1. mosebok. Norske eksempler er Jasons dialogl\xc3\xb8se serier, eller Steffen Kvernelands litter\xc3\xa6re prosjekter.\n_START_SECTION_\nFra undergrunn til alternative\n_START_PARAGRAPH_\nAllerede p\xc3\xa5 midten av 1970-tallet f\xc3\xb8lte amerikanske undergrunnstegnere at undergrunntegneseriene var blitt mindre kreative og at betingelsene hadde endret seg. I henhold til Art Spiegelmann: \xc2\xabHva som hadde v\xc3\xa6rt en revolusjon hadde ganske enkelt blitt redusert til en livsstil. Undergrunnstegneserier var blitt satt i b\xc3\xa5s hvor stereotypene var sex, dop og enkle opplevelser (\xc2\xabSex, Dope & Cheap Thrills\xc2\xbb). De ble stappet inn i et skap sammen med hasjpiper og kj\xc3\xa6rlighetsperler etter hvert som ting ble styggere.\xc2\xbb I et fors\xc3\xb8k p\xc3\xa5 \xc3\xa5 adressere dette begynte flere undergrunnstegnere \xc3\xa5 starte andre former for seriehefter, utgivelser som var antologier med nye og langt mer kunstnerisk ambisi\xc3\xb8se serier p\xc3\xa5 1980-tallet. RAW, et p\xc3\xa5kostet produsert magasin i stort format p\xc3\xa5 fint papir ble grunnlagt av Spiegelman og hans hustru Fran\xc3\xa7oise Mouly i 1980. \xc3\x85ret etter startet karakteristisk nok Robert Crumb, den ledende figuren innenfor undergrunnstegneserier, sitt eget magasin, Weirdo hvor etterhvert Peter Bagge ble et markant navn._NEWLINE_Begge disse magasinene reflekterte endringene fra tiden med undergrunnstegneserier. De hadde et annet format og utforming enn de tidligere seriebladene, og valget av tegnere var ogs\xc3\xa5 forskjellig. RAW hadde mange europeiske tegnere, Weirdo inkluderte fotoserier og merkelige artikler og \xc2\xaboutside art\xc2\xbb. Det stempelet som undergrunnen hadde av sex, dop og revolusjon var langt mindre p\xc3\xa5fallende. Isteden var det vektlagt \xc3\xa5 utvikle seriene som h\xc3\xa5ndverk og medium, b\xc3\xa5de i tegning og fortelling, og hvor mange tegnere hadde et m\xc3\xa5l som var langt mer subtilt og mer komplekst enn typisk for undergrunnen. Dette var tilfelle b\xc3\xa5de for de nye tegnerne som for de etablerte og kjente navnene: Art Spiegelmans grafisk roman Maus var ulikt alt annet man hadde sett i tegneserieform, og ble feiret b\xc3\xa5de innenfor tegneseriekretser og utenfor for \xc3\xa5 bringe en helt ny form for seri\xc3\xb8sitet i tegneseriene. Den ble f\xc3\xb8rst trykket som enkeltkapitler i RAW f\xc3\xb8r den ble samlet i bokform. I Norge og andre land ble den utgitt av forlag som tradisjonelt ikke var assosiert med tegneserier._NEWLINE_Mens amerikanske serielesere ogs\xc3\xa5 diskuterer den vesentligste opprinnelsen til selvpublisering i tegneserieindustrien er de fleste enige om at Dave Sim var en tidlig leder p\xc3\xa5 dette omr\xc3\xa5det. Fra 1977 skrev, tegnet og utga han tegneserien Cerebus the Aardvark, om jordsvinet Cerebus, utgitt under hans eget forlag \xc2\xabAardvark-Vanaheim Inc.\xc2\xbb og uttalte samtidig at hans m\xc3\xa5l var \xc3\xa5 utgi hele 300 hefter av serien i sammenheng, noe som var uh\xc3\xb8rt for et hefte man utga selv. Sim er kjent for sitt engasjement for opphavsmannens rettigheter og er en framtreden talsmann for dette i tegneserieindustrien. Sim benyttet ofte baksiden av sine hefter for \xc3\xa5 komme med \xc2\xabbudskap fra presidenten\xc2\xbb, hvor det tidvis var redaksjonelle ledere om serieindustrien og selvpublisering._NEWLINE_En venn av Dave Sim, Jeff Smith, gjorde seg ogs\xc3\xa5 bemerket innen selvpubliserte serier med sin figur Bone. Denne tittelen kom i 55 uregelmessig utgitte hefter fra 1991 til 2004._NEWLINE_Forlagshuset Fantagraphics utga tegneseriene til en ny generasjon av tegnere (foruten ogs\xc3\xa5 de eldre undergrunnstegnerne), eksempelvis tittelen Love and Rockets med br\xc3\xb8drene Jaime, Gilbert og Mario Hernandez._NEWLINE_Alternative serier har i \xc3\xb8kende grad etablert seg selv innenfor en st\xc3\xb8rre kultur, som med suksess av spillefilmen Ghost World fra 2001 i regi av Terry Zwigoff. Ghost World er basert p\xc3\xa5 Daniel Clowes' seriealbum med samme navn. Filmen ble nominert til Oscar for beste manus basert p\xc3\xa5 de tidligere utgitte tegneseriene som ble trykket serieheftet Eightball. Jimmy Corrigan, the Smartest Kid on Earth av Chris Ware, en seriefortelling som gikk i Acme Novelty Library mellom 1995 og 2000, var en sjangerkryssende suksess. Den grafiske romanen inneholdt tallrike tilbakeskuende scener og parallelle fortellinger. Mange av sidene besto av ren tekst og inneholdt komplekse ikoniske diagrammer. Mange tilbakevendende motiver i Jimmy Corrigan innbefattet en robot, en fugl, en fersken, en minatyrhest, og en mislykket superheltfigur._NEWLINE_To amerikanske forlag som utmerket seg s\xc3\xa6rlig med sine alternative serier er Image Comics og Dark Horse Comics. Noen av de tidligere undergrunnsforlagene ble ogs\xc3\xa5 assosiert med alternative titler, eksempelvis Last Gasp. Det som karakteriserer disse titlene fra de nevnte forlagene er ikke sjangrene i seg selv; de utgir thrillere, romantiske fortellinger, realistiske drama og humor, men unng\xc3\xa5r \xc3\xa5 utgi \xc2\xabmainstream\xc2\xbb, best\xc3\xa5ende av superhelter, fantasy og science fiction, om ikke skaperne har behandlet emnet fra en uvanlig vinkel._NEWLINE_I Norge og i de \xc3\xb8vrige nordiske navnene er begrepet alternativ ikke like mye anvendt. Her snakket man mer om nasjonale serier, men p\xc3\xa5 midten av 1980-tallet var det i Norge ikke bare en ny tegneseriegenerasjon som hadde en utvidet litter\xc3\xa6r referanseramme ved at de hadde tatt til seg ny impulser fra kontinentet, de var ogs\xc3\xa5 tilsynelatende teknisk og h\xc3\xa5ndverksmessige dyktigere enn generasjonen f\xc3\xb8r. Den spede tidligere norske tegneserietradisjonen med de tradisjonelle titlene Bustenskjold og Stumperud ble helt og holdent avvist, og samtidig var undergrunnstegneserienes tiltrekning av \xc2\xabvoksne\xc2\xbb temaer allerede blitt for trange. Allerede i undergrunnstegneseriebladet Brage, fra dets andre inkarnasjon, dukket de f\xc3\xb8rste nye navnene opp og som kom til \xc3\xa5 dominere de nye tegneseriene \xc3\xa5rene framover: Knut N\xc3\xa6rum, Steffen Kverneland, og siden ogs\xc3\xa5 Jason. I Sverige og Danmark var den samme tendensen enda tydeligere da antallet utgivelser var flere. S\xc3\xa6rlig Danmark var inngangsporten for mange norsk interesserte til b\xc3\xa5de s\xc3\xa6regne danske serietegnere og til storsl\xc3\xa5tte franske serieromaner i dansk oversettelse."