b"\n_START_ARTICLE_\nLeonida Bissolati\n_START_SECTION_\nBakgrunn\n_START_PARAGRAPH_\nLeonida var f\xc3\xb8dt utenfor ekteskap av Paolina Bergamaschi, en sykepleierske, og het frem til sin atten\xc3\xa5rsdag navnet Leonida Bergamaschi. Derp\xc3\xa5 ble han adoptert av sin far Stefano Bissolati (f\xc3\xb8dt 1823), en tidligere katolsk prest som hadde forlatt prestegjeringen da han var 37 \xc3\xa5r gammel og etterp\xc3\xa5 ble direkt\xc3\xb8r for Cremonas bybibliotek of ble en anerkjent akademiker. Faren hadde i 1868 giftet seg med moren, som fem \xc3\xa5r tidligere var blitt enke._NEWLINE_Bissolati studerte jus ved universitetet i Bologna og tok slutteksamen da han var tyve \xc3\xa5r gammel.\n_START_SECTION_\nEkteskap\n_START_PARAGRAPH_\nLeonida giftet seg med Ginevra Coggi, som imidlertid ikke lenge etter ble syk og d\xc3\xb8de i 1894. Senere ble hans livsledsagerske Carolina Cassola, som han til sist giftet seg med i 1913.\n_START_SECTION_\nPolitisk karriere\n_START_PARAGRAPH_\nHan ble s\xc3\xa5 byr\xc3\xa5d i hjembyen, f\xc3\xb8rst som medlem av radikalerne, men gradvis beveget han seg over til sosialistene. Han satt i byr\xc3\xa5det i 18 \xc3\xa5r, og var blant annet avsbarlig for undervisningssektoren._NEWLINE_Bissolati var av yrke opprinnelig advokat, og offentliggjorde atskillige juridiske fagartikler. Fra 1889 til 1895 initierte han et prosjekt for forbedring av landarbeidernes levek\xc3\xa5r._NEWLINE_I 1889 grunnla han avisen \xc2\xabL'eco del popolo\xc2\xbb, som s\xc3\xa5 ble det offisielle organ for Partito Socialista Italiano i Cremona. Heri offentliggjorde han oversatte utdrag av det kommunistiske manifest ov Karl Marx og Friedrich Engels._NEWLINE_Han ble i 1896 sjefredakt\xc3\xb8r for den sosialistiske avisen \xc2\xabAvanti\xc2\xbb (frem til 1903, og s\xc3\xa5 igjen fra 1908 til 1910), og i 1897 medlem av deputertkammeret. Hans vegring mot krigen i Libya tvang ham i februar 1912 til p\xc3\xa5 tre tilbake som parlamentariker. Han ble i samme forbindelse ekskludert fra Det italienske sosialdemokratiske parti ogs\xc3\xa5 fordi han var leder for den revisjonistiske bevegelse. Det var Benito Mussolini som var den drivende kraft for \xc3\xa5 f\xc3\xa5 Bissolati og andre utst\xc3\xb8tt av det parti Mussolini da tilh\xc3\xb8rte._NEWLINE_Bissolati grunnla s\xc3\xa5 i 1912 et reformsosialistisk parti, Partito Socialista Riformista Italiano, sammen med Ivanoe Bonomi og Angiolo Cabrini._NEWLINE_Under f\xc3\xb8rste verdenskrig arbeidet Bissolati for Italias deltagelse p\xc3\xa5 ententens side. Hans tidligere f\xc3\xb8lgesvenner blant sosialistene gikk inn for n\xc3\xb8ytralitet. Leonida meldte seg til tjeneste ved fronten og fikk en medalje for sin krigsinnsats. I Roma tjenestegjorde han i to regjeringer, under Paolo Boselli og s\xc3\xa5 Vittorio Emanuele Orlando. Bissolati var 1916-1917 minister uten portef\xc3\xb8lje i Bosellis ministerium, og 1917-1918 sosialminister._NEWLINE_Etter verdenskrigen gikk han inn for at landegrensene skulle trekkes p\xc3\xa5 nytt i henhold til Folkeforbundets grunnsatser og den amerikanske president Woodrow Wilsons anbefalinger, det vil si etter etniske kriterier slik at folkegruppene selv skulle f\xc3\xa5 bestemme hvor de skulle h\xc3\xb8re til. Dette gjorde nasjonalistene rasende, ettersom de kunne tenke seg \xc3\xa5 annektere store omr\xc3\xa5der hovedsakelig befolket av tysktalende og slavere i nord og i nord\xc3\xb8st. De han ikke n\xc3\xa5dde frem med sine anbefalinger og ble angrepet av statsminister Orlando og av utenriksminister Sidney Sonnino, s\xc3\xa5 \xc3\xa5 si fra alle kanter, la han ned sine embeder i desember 1918. Senere m\xc3\xb8tte han president Wilson, og da gikk han imot tanken at Italia skulle f\xc3\xa5 overf\xc3\xb8rt Fiume og Dalmatiakysten._NEWLINE_Han d\xc3\xb8de av komplikasjoner etter en medisinsk operasjon i 1920."