b"\n_START_ARTICLE_\nJan Smuts\n_START_SECTION_\nOppvekst\n_START_PARAGRAPH_\n24. mai 1870 fikk Jacobus Smuts (1845\xe2\x80\x931914) og hans kone Catharina (1845\xe2\x80\x931901) en s\xc3\xb8nn p\xc3\xa5 familieg\xc3\xa5rden Bovenplaats i distriktet Malmesbury i Kappkolonien. Dette barnet, deres andre s\xc3\xb8nn i det som skulle bli en familie p\xc3\xa5 fire s\xc3\xb8nner og to d\xc3\xb8tre, ble d\xc3\xb8pt Jan Christiaan etter sin morfar, Jan Christiaan de Vries._NEWLINE_Familien Smuts var fremgangsrike b\xc3\xb8nder som drev en liten eiendom og som lenge hadde v\xc3\xa6rt etablert i omr\xc3\xa5det. I fire generasjoner, siden 1786, hadde de dyrket jorda i Malmesbury der de slo seg ned p\xc3\xa5 g\xc3\xa5rden Ongegund som Bovenplaats var del av, i 1818. Dette omr\xc3\xa5det l\xc3\xa5 i det s\xc3\xa5kalte Swartland, det viktigste hveteomr\xc3\xa5det i Kappkolonien._NEWLINE_Jacobus Abraham Smuts levde p\xc3\xa5 mange m\xc3\xa5ter p\xc3\xa5 samme m\xc3\xa5te som hans forfedre. Han var en hardtarbeidende bonde, st\xc3\xb8ttespiller i kirken og en som inntok en lederposisjon i de sosiale og politiske sp\xc3\xb8rsm\xc3\xa5lene i nabolaget. Han ble senere valgt som representant fra Malmesbury i Kapparlamentet. Smuts' mor, f\xc3\xb8dt Catharina Petronella de Vries, var s\xc3\xb8ster av Boudewyn Homburg de Vries, predikanten i den n\xc3\xa6rliggende byen Riebeek West rundt 5\xc2\xa0km fra Bovenplaats. Familien de Vries var opprinnelig fra omr\xc3\xa5det rundt Worcester i Kappkolonien. Catharina fulgte sin bror som hushjelp da han ble han utnevnt i Riebeek West. Der m\xc3\xb8tte hun Jacobus og giftet seg med ham i 1866. Hun hadde en betydelig utdannelse, og hun var en kulturell kvinne, i det minste i forhold til omr\xc3\xa5dets standard. Hun hadde studert musikk og fransk i Cape Town._NEWLINE_Da Jan var seks \xc3\xa5r gammel, flyttet familien i 1876 fra Bovenplaats til en ny g\xc3\xa5rd rundt 22\xc2\xa0km unna. Denne g\xc3\xa5rden, Klipfontein, hadde Jacobus Smuts arvet. Han hadde ivret etter \xc3\xa5 f\xc3\xa5 sin egen g\xc3\xa5rd fremfor \xc3\xa5 ha en under oppsynet til sin far.\n_START_SECTION_\nFamilieliv\n_START_PARAGRAPH_\nFamilien Smuts var tradisjonelle afrikander-b\xc3\xb8nder. Sp\xc3\xb8rsm\xc3\xa5l om eiendom og familiesaker var i stor grad styrt av tradisjoner. Tradisjonen dikterte at det var den eldste s\xc3\xb8nnen som det var knyttet forventninger til. Familien ville streve s\xc3\xa5 langt det lot seg gj\xc3\xb8re \xc3\xa5 gi ham den best mulige utdannelsen med m\xc3\xa5l om \xc3\xa5 br\xc3\xb8yte vei slik at han kunne f\xc3\xa5 seg en av profesjonene. De andre ble satt til \xc3\xa5 arbeide p\xc3\xa5 g\xc3\xa5rden, mens de samtidig fikk en landlig hjemmeundervisning. Som den andre s\xc3\xb8nnen var dette Jans rolle. Han ble v\xc3\xa6rende  p\xc3\xa5 g\xc3\xa5rden, mens hans bror Michiel ble sendt for \xc3\xa5 begynne p\xc3\xa5 skole i Riebeek West, forutbestemt til en fremtid som predikant i Nederlands reformerte kirke p\xc3\xa5 samme m\xc3\xa5te som hans onkel Boudewyn._NEWLINE_Arbeid p\xc3\xa5 g\xc3\xa5rden kombinert med undervisning fra hans mor var Jans liv de neste \xc3\xa5rene. I l\xc3\xb8pet av hans tidlige barndom, fremdeles for ung til \xc3\xa5 f\xc3\xa5 formelt ansvar p\xc3\xa5 g\xc3\xa5rden, arbeidet han sammen med de fargede g\xc3\xa5rdsarbeiderne. P\xc3\xa5 denne tiden var forholdet mellom herrer og tjenere definitivt ikke basert p\xc3\xa5 sosial likhet. Men p\xc3\xa5 disse g\xc3\xa5rdene i Swartland var der lite av den rigide segregasjonen som allerede dukket opp andre steder i S\xc3\xb8r-Afrika og som senere skulle f\xc3\xa5 s\xc3\xa5 alvorlige konsekvenser. Siden 1828 hadde Kapp nedskrevet i lovene prinsippet om likhet mellom rasene. I motsetning til resten av S\xc3\xb8r-Afrika, hadde alle voksne menn rett til \xc3\xa5 stemme og \xc3\xa5 stille til valg til koloniens forsamling, kun underlagt kravet til eiendom. Derfor eksisterte der en viss intimitet i disse land-distriktene mellom g\xc3\xa5rdeierne og deres arbeidere. Ved innh\xc3\xb8stingen var det vanlig \xc3\xa5 se begge grupper arbeide sammen for \xc3\xa5 sanke inn avlingen, og det var ogs\xc3\xa5 vanlig \xc3\xa5 se g\xc3\xa5rdens barn leke med hverandre, uten \xc3\xa5 ta hensyn til rase._NEWLINE_I dette relativt liberale milj\xc3\xb8et arbeidet Jan sammen med tjenerne, lyttet til deres fortellinger, l\xc3\xa6rte landsbygdas tradisjoner og fors\xc3\xb8kte \xc3\xa5 hjelpe til s\xc3\xa5 godt han kunne. Ettersom hans kunnskap og selvtillit \xc3\xb8kte, begynte Jan \xc3\xa5 dra ut i landsbygda p\xc3\xa5 egen h\xc3\xa5nd og utforsket h\xc3\xb8ydene og dalene som omgav ham. Ettersom han ble eldre ble hans viktigste ansvar dyreflokken, f\xc3\xb8rst for grisene og fj\xc3\xb8rfeet p\xc3\xa5 g\xc3\xa5rdstunet og senere kveget ute p\xc3\xa5 velden. De samme tradisjonelle lovene som bestemte Jans rolle som g\xc3\xa5rdbruker hadde ogs\xc3\xa5 sine fordeler. Boerb\xc3\xb8ndene gav etter vane sine s\xc3\xb8nner del i den naturlige \xc3\xb8kningen i dyreflokkene som de passet p\xc3\xa5. Ettersom tiden gikk, bygget Jan gradvis opp en respektabel andel av husdyrene._NEWLINE_Men hans utdannelse ble ikke fors\xc3\xb8mt av arbeidet p\xc3\xa5 g\xc3\xa5rden. P\xc3\xa5 tross av restriksjonene i den landlige hjemmeundervisningen, gav hans mors betydelige utdannelse han og hans s\xc3\xb8sken en fordel sammenlignet med andre barn i lignende omstendigheter.\n_START_SECTION_\nSkoledager\n_START_PARAGRAPH_\nTragedien rammet familien Smuts i 1882. Deres eldste s\xc3\xb8nn, Michiel, ble plutselig rammet av tyfoidfeber mens han gikk p\xc3\xa5 skole i Riebeek West. Tiden med sorg og omveltning hadde en direkte effekt p\xc3\xa5 Jan, n\xc3\xa5 var han den eldste s\xc3\xb8nnen, og vekten av familiens forventninger l\xc3\xa5 alene p\xc3\xa5 hans skuldre._NEWLINE_F\xc3\xa5 uker senere ble Jan sendt fra de kjente omgivelsene ved Klipfontein til et internathus i Riebeek West for \xc3\xa5 ta sin brors plass ved skolen til mr TC Stoffberg. Foreldrene hans hadde allerede staket ut hans fremtid, slik det tidligere ble gjort med hans bror. Jans fremtid tilh\xc3\xb8rte den nederlandske reformerte kirke, og han skulle ordineres som predikant ved avslutningen av sine studier. Dette kallet, selv om det var p\xc3\xa5lagt ham av hans foreldre, var p\xc3\xa5 ingen m\xc3\xa5te sett p\xc3\xa5 som p\xc3\xa5lagt av Jan. Han vokste opp i et milj\xc3\xb8 hvor lydighet til kirken og rene gjerninger betydde en god del. Denne oppdragelsen hadde snudd tolv \xc3\xa5r gamle Jan til en dypt religi\xc3\xb8s og alvorlig gutt. Han stod overfor et antall hindringer n\xc3\xa5 som han gikk p\xc3\xa5 skolen for f\xc3\xb8rste gang. Viktigst av disse var hans landlige forst\xc3\xa5else av engelsk i en tid da det var hovedmediet for instruksjoner og viktig for enhver afrikander som \xc3\xb8nsket \xc3\xa5 spille en rolle i det bredere Kappsamfunnet. Takket v\xc3\xa6re hans mors bestrebelser var han bedre forberedt enn de fleste barn i lignende omstendigheter, men likevel skulle han starte sin skolegang sammen med barn som var mye yngre enn ham selv med like mange \xc3\xa5rs skolegang som separerte ham fra jevnaldrende._NEWLINE_Til tross for disse ulempene viste Jan seg som en utmerket akademiker. Han passerte de andre barna b\xc3\xa5de med tanke p\xc3\xa5 medf\xc3\xb8dte evner og i hans vilje til \xc3\xa5 arbeide. Det var ikke for ingenting at hans l\xc3\xa6rer, mr Stoffberg, beskrev ham som \xc2\xaben av de mest briljante elevene han noen gang hadde undervist, og den hardest arbeidende gutten han noen gang hadde m\xc3\xb8tt\xc2\xbb. Innen tre \xc3\xa5r hadde Jan gjort nok fremgang til \xc3\xa5 ta igjen sin egen aldersgruppe, barn med opp til ti \xc3\xa5rs formell utdanning bak seg. Han fullf\xc3\xb8rte denne bemerkelsesverdige bedriften da det var tid for \xc3\xa5 ta Kappkoloniens element\xc3\xa6re eksamen i 1885. Jan ble plassert p\xc3\xa5 niendeplass i hele kolonien. \xc3\x85ret etter overgikk han til og med dette da han havnet p\xc3\xa5 andreplass i eksamineringen._NEWLINE_Hans l\xc3\xa6rer merket seg snart hans akademiske evner og gjorde alt for \xc3\xa5 skaffe ytterligere pensum til Jan. Men selv dette skulle snart vise seg \xc3\xa5 v\xc3\xa6re for lite til \xc3\xa5 slukke en nesten umettelig t\xc3\xb8rst etter kunnskap. Jan l\xc3\xa5nte stadig flere b\xc3\xb8ker fra l\xc3\xa6reren og pl\xc3\xb8yde gjennom dem, fremfor \xc3\xa5 delta i de barnslige tidsfordrivene til de andre barna, separert fra dem av sin sterke arbeidsetikk. F\xc3\xa5 uker f\xc3\xb8r den andre eksamenen hans, fikk dette sine konsekvenser. Jan ble syk, en sykdom forsterket av hans knallharde studier. Doktoren gav ham streng beskjed om fullstendig hvile med et absolutt forbud mot arbeid eller lesing. Jan ble sendt i seng. Til tross for legens ordrer, strakk Jan seg langt for \xc3\xa5 forbig\xc3\xa5 forbudet. En fortelling han forteller sier at han i l\xc3\xb8pet av denne p\xc3\xa5tvungne hviletiden brukte \xc3\xa5 involvere l\xc3\xa6rerens yngste s\xc3\xb8nn, han bestakk den fire \xc3\xa5r gamle gutten til \xc3\xa5 skaffe ham b\xc3\xb8ker fra sin fars arbeidsrom. Dette lyktes helt til l\xc3\xa6rerens kone kom p\xc3\xa5 et uannonsert bes\xc3\xb8k. I sitt enkelt m\xc3\xb8blerte rom var der f\xc3\xa5 muligheter, men Jan gjorde s\xc3\xa5 godt han kunne i \xc3\xa5 skjule sin n\xc3\xa5 betydelige samling av b\xc3\xb8ker. L\xc3\xa6rerens kone fant ham i seng som forventet. Men det s\xc3\xa5 ikke ut som gutten l\xc3\xa5 noe s\xc3\xa6rlig komfortabelt. Hun tilb\xc3\xb8d seg \xc3\xa5 re sengen for ham, noe han avslo og insisterte p\xc3\xa5 at han hadde det helt bra. Hun insisterte, og siden hun var l\xc3\xa6rerens kone, fikk hun viljen sin. Da hun satte i gang med sin gjerning ut av godhet, oppdaget hun at den reelle grunnen til Jans manglende komfort var et inderlig fors\xc3\xb8k p\xc3\xa5 \xc3\xa5 skjule en enorm stabel av forbudte b\xc3\xb8ker._NEWLINE_Denne hengivenheten til lesing og studier kunne i en annen gutt kanskje ikke ha v\xc3\xa6rt annet enn en reaksjon p\xc3\xa5 eksamenen som n\xc3\xa6rmet seg, men ikke i Jans tilfelle. Det som gjorde denne episoden avsl\xc3\xb8rende, var at b\xc3\xb8kene som ble funnet under sengekl\xc3\xa6rne hans stort sett ikke hadde noe med hans studier \xc3\xa5 gj\xc3\xb8re. I Riebeek West utviklet han en livslang vane med \xc3\xa5 lese vidt utenfor hans pensum. Han s\xc3\xb8kte kunnskap for kunnskapens skyld._NEWLINE_Jan satte i 1886, i en alder av 16 \xc3\xa5r, ut p\xc3\xa5 den neste etappen i sin utdannelse. Jan s\xc3\xb8kte p\xc3\xa5, og ble akseptert av, Victoria College i Stellenbosch, en av de mest fremtredende instituttene av h\xc3\xb8yere utdannelse i Kapp. Sent i 1886 tok han farvel med Riebeek West, klar til \xc3\xa5 dra ut p\xc3\xa5 sin nye etappe i livet.\n_START_SECTION_\nTilbake til S\xc3\xb8r-Afrika\n_START_PARAGRAPH_\nNyhetene om hans bedrifter i Cambridge hadde n\xc3\xa5dd Cape Town. Han ble hilst av lokale akademikere som et eksempel p\xc3\xa5 s\xc3\xb8rafrikansk intellektuell evne. Han returnerte selvsikker p\xc3\xa5 at hans kvalifikasjoner ville f\xc3\xb8re til en vellykket juristkarriere i Kapp, en karri\xc3\xa8re som ville gj\xc3\xb8re det mulig for ham \xc3\xa5 betale tilbake sin gjeld til professor Marais og \xc3\xa5 gifte seg._NEWLINE_Smuts etablerte sin praksis, men han fikk f\xc3\xa5 saker. Han begynte \xc3\xa5 se etter andre m\xc3\xa5ter \xc3\xa5 supplere sin inntekt. Han klarte \xc3\xa5 finne litt arbeid i \xc3\xa5 gi juridiske r\xc3\xa5d, men hans fremste tidsfordriv ble raskt journalistisk arbeid som freelancer. Han skrev om en rekke temaer, fra artikler om floraen og faunaen i Kapp til litter\xc3\xa6re anmeldelser, men han ble mest trukket mot politikkens verden._NEWLINE_Politikken i Kapp p\xc3\xa5 den tiden var dominert av to menn og en stor id\xc3\xa9. Cecil Rhodes og Jan Hendrik Hofmeyr proklamerte sammen enhetsidealet, enhet i den hvite befolkningen, briter og boere, og enhet mellom koloniene og republikkene i det s\xc3\xb8rlige Afrika.\n_START_SECTION_\nRhodes' visjon\n_START_PARAGRAPH_\nRhodes var en av de rikeste mennene i S\xc3\xb8r-Afrika. Han var styreformann b\xc3\xa5de i De Beers Consolidated Mines og Consolidated Gold Fields, henholdsvis det dominerende diamantgruveselskapet i S\xc3\xb8r-Afrika og et av de st\xc3\xb8rste gullgruveselskapene. Rhodes var ogs\xc3\xa5 styreformann i British South Africa Company som i 1889 fikk et Royal Charter med rett til \xc3\xa5 utvikle landet p\xc3\xa5 den andre siden av Limpopo, dagens Zimbabwe og Zambia. Rhodes var en inderlig britisk imperialist, fast bestemt p\xc3\xa5 \xc3\xa5 spre britisk innflytelse i verden, s\xc3\xa6rlig i Afrika. S\xc3\xb8r-Afrika var delt inn i fire separate omr\xc3\xa5der, de to britiske koloniene, Kapp og Natal, og to afrikander\xe2\x80\x93republikker, Oranjefristaten og Transvaal. Rhodes, i likhet med mange andre p\xc3\xa5 den tiden, s\xc3\xa5 denne regionen som en \xc3\xb8konomisk og sosial helhet. Han var overbevist om at fremtiden var avhengig av at en klarte \xc3\xa5 realisere denne enheten ved \xc3\xa5 etablere en union, b\xc3\xa5de politisk og \xc3\xb8konomisk._NEWLINE_Til slutt \xc3\xb8nsket han \xc3\xa5 se et forent S\xc3\xb8r-Afrika under det britiske flagget. Men han inns\xc3\xa5 at utkommet av dette ikke var noe som afrikanderne i Kapp kunne st\xc3\xb8tte, og i enda mindre grad de som bodde i Transvaal og Oranjefristaten. Han redefinerte seg derfor som kolonialist, begynte \xc3\xa5 legge vekt p\xc3\xa5 viktigheten til lokale interesser og satte dem over ideen om underleggelse under en imperiemakt. Dette gav ham st\xc3\xb8tten til Hofmeyr, partiet Afrikander Bond og en stor del av velgerne i Kapp. Rhodes ble valgt til statsminister i Kapp i 1889._NEWLINE_Afrikander Bond var det dominerende politiske partiet i Kapp. Det ble dannet i 1879 med form\xc3\xa5l om \xc3\xa5 fjerne britisk makt og innflytelse fra S\xc3\xb8r-Afrika. Under Hofmeyrs lederskap mistet det sin antibritiske brodd. Hofmeyr delte Rhodes' visjon av enhet og ledet sitt parti i st\xc3\xb8tte til Rhodes. For \xc3\xa5 opprettholde st\xc3\xb8tten til medlemmene i Bond, gikk Rhodes med p\xc3\xa5 innr\xc3\xb8mmelser overfor Hofmeyr. Rhodes introduserte lovgivning som gav juridisk likhet mellom spr\xc3\xa5kene engelsk og nederlandsk. Han innf\xc3\xb8rte ogs\xc3\xa5 en mild toll p\xc3\xa5 frukt og gr\xc3\xb8nnsaker fra landbruket, noe som gav ham godvilje fra afrikanderne i Kapp, siden majoriteten av disse var b\xc3\xb8nder.\n_START_SECTION_\nTransvaal\xe2\x80\x93sp\xc3\xb8rsm\xc3\xa5let\n_START_PARAGRAPH_\nTradisjonelt hadde Kapp v\xc3\xa6rt det \xc3\xb8konomiske og politiske hjertet av S\xc3\xb8r-Afrika. Oppdagelsen av diamanter i Kimberley i 1870 hadde forsterket denne dominansen. Men hele maktbalansen i S\xc3\xb8r-Afrika skulle endre seg i 1886 da enorme gullforekomster ble oppdaget i Transvaal, n\xc3\xa6r Witwatersrand. Nesten over natten forandret Transvaal seg fra \xc3\xa5 v\xc3\xa6re den mest landlige, tilbakeliggende og fattigste staten i S\xc3\xb8r-Afrika til \xc3\xa5 st\xc3\xa5 for 25\xc2\xa0% av verdens gull._NEWLINE_Oppdagelsen av diamanter i Kapp hadde f\xc3\xb8rt til en enorm str\xc3\xb8m av investorkapital. Jernbaner ble bygget og \xc3\xa5pnet landet og migranter str\xc3\xb8mmet til. I deres fotspor fulgte sosial og materiell utvikling. Men da dette kom til Transvaal, ble denne slags utvikling sterkt motarbeidet. President Paul Kruger, hengivent kjent som Oom Paul (onkel Paul), var en dypt konservativ mann. Han var bekymret for at Transvaals religi\xc3\xb8se og moralske karakter ville endre seg med gruvenes vekst. Byer som Johannesburg hadde allerede endret seg fra rolige landsbyer til enorme gruveleirer, fylt med prostitusjon og drukkenskap, laster som ble avskydd av de kalvinistiske afrikanderne. En felles f\xc3\xb8lelse var at \xc2\xabgruveindustrien er d\xc3\xb8dsdommen for det virkelige Transvaal i tanke og \xc3\xa5nd\xc2\xbb._NEWLINE_Disse migrantene, eller uitlanders som de var kjent som, hadde potensial til \xc3\xa5 forandre Transvaal for alltid. Den transvaalske regjeringen anslo at der i 1895 var 30\xc2\xa0000 afrikandervelgere (eller burghere som de var kjent som) mot 60\xc2\xa0000 uitlanders. Kruger gjorde alle fors\xc3\xb8k p\xc3\xa5 \xc3\xa5 beholde maktbalansen til burghernes fordel. Innledningsvis, fra gull f\xc3\xb8rst ble oppdaget til 1890, kunne uitlanders skaffe seg stemmerett etter \xc3\xa5 ha bodd i landet i fem \xc3\xa5r. Boplikten \xc3\xb8kte i 1890 til fjorten \xc3\xa5r, kombinert med at s\xc3\xb8kerne m\xc3\xa5tte v\xc3\xa6re over 40 \xc3\xa5r, etter at omfanget av immigrasjonen ble tydelig. En fors\xc3\xb8kte \xc3\xa5 kompensere ved \xc3\xa5 opprette en ny forsamling, andre Volksraad, med begrenset lovgivende mandat. Alle lover skulle ratifiseres av Volksraad. Uitlanders kunne skaffe seg stemmerett til den nye forsamlingen etter \xc3\xa5 ha bodd i landet i to \xc3\xa5r og retten til \xc3\xa5 velges etter fire \xc3\xa5r. Til tross for dette gjenstod det faktum at samtidig som gullinntektene var Transvaals viktigste inntektskilde, ble uitlanderne i realiteten nektet p\xc3\xa5virkning i styret av landet._NEWLINE_Kruger kjempet ogs\xc3\xa5 mot eksterne krefter som han s\xc3\xa5 p\xc3\xa5 som en trussel mot Transvaals uavhengighet. Kruger hadde deltatt i Great Trek som tolv \xc3\xa5r gammel gutt, og han var sv\xc3\xa6rt mistenksom overfor britenes regionale makt. Han hadde spilt en n\xc3\xb8kkelrolle i motstanden mot den britiske annekteringen i 1877. Fors\xc3\xb8kene kulminerte i Pretoriakonvensjonen i 1881 og senere Londonkonvensjonen i 1884. Disse konvensjonene garanterte Transvaals uavhengighet, kun underlagt Storbritannias rett til \xc3\xa5 ut\xc3\xb8ve kontroll over enkelte politiske omr\xc3\xa5der, f\xc3\xb8rst og fremst Transvaals utenriksrelasjoner. Kruger var fast bestemt p\xc3\xa5 \xc3\xa5 forhindre ytterligere britiske tilranelser, enten det var milit\xc3\xa6rt, \xc3\xb8konomisk eller politisk._NEWLINE_Transvaal var mistenksomme for Rhodes' motiver, nektet \xc3\xa5 vurdere en foresl\xc3\xa5tt tollunion for det s\xc3\xb8rlige Afrika og motsatte seg sterkt videre utvikling av jernbaneforbindelser til Kapp. Sp\xc3\xb8rsm\xc3\xa5lene om jernbaner og \xc3\xb8konomi var langt fra en samlende kraft og endte i en handelskrig i 1894. Det landl\xc3\xa5ste Transvaal var avhengig av havnene i Kapp og Natal p\xc3\xa5 grunn av veksten til den vitale gullindustrien, og begge havnene var under britisk kontroll. Kruger var fast bestemt p\xc3\xa5 \xc3\xa5 fjerne denne potensielle \xc3\xb8konomiske flaskehalsen. Han s\xc3\xa5 mot \xc3\xb8st og begynte \xc3\xa5 forhandle med portugisiske kolonimyndigheter. Transvaal sikret seg fra Portugal retten til \xc3\xa5 bygge en jernbanelinje til havnen i Delagoa Bay, en linje som ble fullf\xc3\xb8rt i 1894. Kruger \xc3\xb8kte s\xc3\xa5 drastisk tollratene p\xc3\xa5 lastene som gikk s\xc3\xb8rover i et fors\xc3\xb8k p\xc3\xa5 \xc3\xa5 tvinge gruveselskapene vekk fra linjene til Kapp og Natal og over p\xc3\xa5 den nye ruten. Situasjonen eskalerte raskt og kulminerte i at Transvaal forb\xc3\xb8d all import som kom via Kapp. Saken ble f\xc3\xb8rst l\xc3\xb8st da Storbritannia informerte regjeringen i Transvaal om at deres handlinger var et brudd p\xc3\xa5 Londonkonvensjonen og at om disse restriksjonene ikke ble opphevet, ville den britiske regjeringen v\xc3\xa6re forpliktet til \xc3\xa5 intervenere._NEWLINE_Der var ogs\xc3\xa5 betydelig politisk opposisjon mot Kruger i Transvaal, ikke bare fra de hovedsakelig probritiske uitlanders, men fra mange burghere, menn som uten tvil hadde patriotiske og republikanske f\xc3\xb8lelser. Men s\xc3\xa5 lenge Kruger beholdt majoriteten og forble ved makten, var der liten sjanse for n\xc3\xb8dvendige handlinger som kunne f\xc3\xb8re til deltagelse i en \xc3\xb8konomisk, for ikke \xc3\xa5 si politisk, union.\n_START_SECTION_\nEn ny start\n_START_PARAGRAPH_\nSmuts etablerte sin juridiske praksis i den blomstrende gruvebyen Johannesburg. Etter de nedsl\xc3\xa5ende opplevelsene i de siste 22 m\xc3\xa5nedene i Kapp, oppdaget han til sin overraskelse at han var i stand til \xc3\xa5 f\xc3\xa5 et anstendig levebr\xc3\xb8d av jussen sin. Han fortsatte \xc3\xa5 supplere l\xc3\xb8nnen sin med litt juridisk r\xc3\xa5dgivning og journalistikk. Etter bare tre m\xc3\xa5neder i Johannesburg, f\xc3\xb8lte han seg finansielt trygg nok til \xc3\xa5 tenke p\xc3\xa5 ekteskap. Han dukket opp ved huset til Isie Krige p\xc3\xa5 et bes\xc3\xb8k i Kapp i april 1897 og fridde. Paret giftet seg f\xc3\xa5 dager senere, og det var Smuts' velgj\xc3\xb8rer fra dagene i Cambridge, professor JI Marais, som stod for vielsen. Smuts dro tilbake til Johannesburg med sin nye kone. Smuts' liv roet seg i en lykkelig rutine, paret fikk tvillinger i mars 1898, men de d\xc3\xb8de noen uker senere._NEWLINE_Johannesburg var en t\xc3\xb8ff gruveby med bare 50\xc2\xa0000 hvite, og det var f\xc3\xa5 h\xc3\xb8yt utdannede. I denne gruppen ble hver enkelt raskt kjent med sine likemenn. Smuts fikk raskt et utmerket rykte, respektert for sin fantastiske l\xc3\xa6reevne, sin evne til \xc3\xa5 argumentere en sak og for hans integritet. Han ble snart kjent med flere av de ledende mennene i Transvaal. En venn introduserte ham for Piet Grobler, president Krugers nev\xc3\xb8 og privatsekret\xc3\xa6r. Grobler introduserte Smuts for president Kruger._NEWLINE_Smuts gjorde inntrykk p\xc3\xa5 presidenten. Kruger skrev senere om sin umiddelbare tiltrekning til Smuts' makt og drivkraft. I sine memoarer beskriver han Smuts som en mann av \xc2\xabjernvilje\xc2\xbb, bestemt, dersom han ble spart, til \xc3\xa5 spille en stor rolle i S\xc3\xb8r-Afrikas historie._NEWLINE_Smuts begynte \xc3\xa5 gj\xc3\xb8re seg merkbar i en tid med store kontroverser i Transvaal. Kruger var rasende p\xc3\xa5 h\xc3\xb8yesterett i saken Brown mot Leyds og ble avvist av h\xc3\xb8yesterettsjustitiarius JG Kotz\xc3\xa9. Omstendighetene rundt hans dom er verdt \xc3\xa5 utforske siden den illustrerer den generelle tilstanden i den offentlige administrasjonen i Transvaal p\xc3\xa5 den tiden._NEWLINE_Sakens stridssp\xc3\xb8rsm\xc3\xa5l var Browns krav p\xc3\xa5 gruverettigheter til en verdi av \xc2\xa3372\xc2\xa0400 mot republikken. Dette var en betydelig sum, men saken reiste viktigere prinsipielle implikasjoner. Saken kokte ned til et fundamentalt lovprinsipp, hadde Volksraad brukt den relevante lovgivningen i samsvar med konstitusjonen? H\xc3\xb8yesterett sa i januar 1897 at dette ikke var tilfellet, gav Brown kravet og hevdet retten til \xc3\xa5 unders\xc3\xb8ke all lovgivning for \xc3\xa5 sikre dens konstitusjonelle lovlighet, de s\xc3\xa5kalte \xc2\xabtestrettighetene\xc2\xbb._NEWLINE_Roten til problemet var den sjuskete utformingen av konstitusjonen, et dokument som oppstod i et politisk kompromiss mellom krigsfraksjoner mer enn et sammenhengende lovdokument. Konstitusjonen var s\xc3\xa5 vag og dunkel p\xc3\xa5 mange omr\xc3\xa5der at den aldri hadde blitt tatt s\xc3\xa6rlig alvorlig og med respekt som et slikt dokument vanligvis har._NEWLINE_Konstitusjonen la ned en kompleks prosedyre for godkjennelse av lovgivning. Blant andre krav, m\xc3\xa5tte den foresl\xc3\xa5tte lovgivningen v\xc3\xa6re offentlig publisert tre m\xc3\xa5neder f\xc3\xb8r den ble lov. I de tidlige \xc3\xa5rene i republikken ble det vanlig at Volksraad overs\xc3\xa5 dette. I stedet for \xc3\xa5 f\xc3\xb8lge konstitusjonens prosedyre, vedtok Volksraad all lovgivning gjennom enkle majoritetsresolusjoner. Denne prosedyren var rask, enkel og hadde den fordelen at domstolene behandlet all lovgivning som om den ble lov umiddelbart. Dersom h\xc3\xb8yesterett fikk sin rett til \xc3\xa5 gjennomse all lovgivning, ville de nesten helt sikkert erkl\xc3\xa6re nesten alle lover som var vedtatt de siste f\xc3\xb8rti \xc3\xa5rene for ugyldige, fra lover om alkohol og offentlig moral til de uunnv\xc3\xa6rlige gullovene. Transvaal ville bli fratatt sitt moralske og \xc3\xb8konomiske grunnlag p\xc3\xa5 et \xc3\xb8yeblikk._NEWLINE_Det var Kotz\xc3\xa9s insistering p\xc3\xa5 \xc3\xa5 fastholde denne retten som f\xc3\xb8rte til at han ble avsatt i februar 1898. Mens den juridiske opinionen hadde v\xc3\xa6rt delt i Kotz\xc3\xa9s avgj\xc3\xb8relse i Brown mot Leyds var juridisk fornuftig, s\xc3\xa6rlig siden han ikke hadde hatt problemer med lovgivning gjennom resolusjon i hans tidligere avgj\xc3\xb8relser, var der betydelige protester mot at han ble avsatt, s\xc3\xa6rlig fra uitlandernes representanter. Krugers handling ble vidt sett p\xc3\xa5 som u\xc3\xb8nsket innblanding i domstolenes uavhengighet. Smuts st\xc3\xb8ttet sterkt Krugers handlinger, skriftlig og i diskusjoner, b\xc3\xa5de politiske og juridiske. Smuts gikk s\xc3\xa5 langt som \xc3\xa5 publisere en juridisk vurdering til presidentens st\xc3\xb8tte._NEWLINE_Situasjonen var ikke fullt s\xc3\xa5 skarpt avgrenset som diskusjonen mellom ut\xc3\xb8vende og d\xc3\xb8mmende makt kan tyde p\xc3\xa5. Kotz\xc3\xa9 var ikke bare dommer, men ogs\xc3\xa5 politiker, en politiker som i 1893 var Krugers rival i presidentvalget. Smuts var overbevist om at Kotz\xc3\xa9s handlinger var sterkt motivert av et \xc3\xb8nske om \xc3\xa5 appellere til de britiske elementene: uitlanderne, h\xc3\xb8ykommiss\xc3\xa6ren og kolonikontoret. Hver av dem hadde v\xc3\xa6rt offensive i sin kritikk av den kaotiske tilstanden i Transvaal\xe2\x80\x93administrasjonen. Smuts ford\xc3\xb8mte stekt dette fors\xc3\xb8ket p\xc3\xa5 \xc3\xa5 tilrane seg posisjonen til afrikanderne i afrikanderrepublikken.\n_START_SECTION_\nArbeidet for Oom Paul\n_START_PARAGRAPH_\nSmuts var ikke alene i sitt syn, men Kruger merket seg i stor grad hans st\xc3\xb8tte. Smuts' briljante akademiske resultater og utmerkede rykte, kombinert med hans opphav i Kapp, tiltrakk Kruger ytterligere. 8. juni 1898 fikk Smuts i en alder av 28 \xc3\xa5r et andregrads borgerskap i Transvaal, noe som gjorde at Kruger kunne utnevne ham til stillingen som statsadvokat samme dag.\n_START_SECTION_\nNederlendernes fornyelse\n_START_PARAGRAPH_\nSmuts satte i gang med sin nye jobb med voldsom nidkj\xc3\xa6rhet. Han s\xc3\xa5 elementer i den gamle nederlandske orden som f\xc3\xb8rte til korrupsjon og undertrykkelse. Disse elementene i systemet begynte han umiddelbart \xc3\xa5 arbeide for \xc3\xa5 fjerne. Smuts angrep ulovlige gullhandlere, prostituerte og bordelleiere, alkoholselgere uten lisens og forfalskere. Han drev et felttog for \xc3\xa5 forbedre standarden til lokale dommere og offentlige tjenestemenn, og med tanke p\xc3\xa5 Kotz\xc3\xa9\xe2\x80\x93saken bestrebet han seg for \xc3\xa5 f\xc3\xa5 de tilfeldige og spredte lovene i Transvaal i system._NEWLINE_Smuts f\xc3\xb8rte sin krig mot korrupsjon overalt hvor han fant det, s\xc3\xa6rlig i detektivseksjonen i Johannesburg\xe2\x80\x93politiet. Da det ble klart at offiseren med ansvar for \xc3\xa5 bekjempe prostitusjon var i forbund med bordelleierne, sparket Smuts ham og gav ordre om at han skulle tiltales. Da det ble reist beskyldninger om at sjefsdetektiven var innblandet i ulovlig gullsalg, satte Smuts i gang etterforskning, fikk sjefsdetektiven sparket og overbeviste Volksraad om \xc3\xa5 legge detektivstyrken under hans direkte kontroll. Smuts hadde n\xc3\xa5 den sentrale stillingen i kampen mot kriminalitet._NEWLINE_Alt dette gjorde han i tillegg til den vanlige driften han var forventet \xc3\xa5 gj\xc3\xb8re: gi r\xc3\xa5d til regjeringen i lovsaker, lage utkast til regjeringskontrakter, gi utkast til ny lovgivning, sette i gang kriminell tiltale og representere regjeringen i rettssalen i alle saker som den var part i._NEWLINE_I alle omr\xc3\xa5der var Smuts fast bestemt p\xc3\xa5 \xc3\xa5 gj\xc3\xb8re alt han kunne for \xc3\xa5 forbedre staten Transvaal for \xc3\xa5 gj\xc3\xb8re den verdig sin rolle som standardb\xc3\xa6rer for afrikandernasjonen i S\xc3\xb8r-Afrika og sl\xc3\xa5 tilbake den utstrakte kritikken mot styringen av staten Transvaal. Steg for steg fors\xc3\xb8kte han \xc3\xa5 bekjempe anklagene om vanstyre og korrupsjon, fra de skitne stallene til detektivavdelingen til den kaotiske organiseringen av regjeringsadministrasjonen. Men andre krefter hadde innvirkning p\xc3\xa5 S\xc3\xb8r-Afrika, krefter som Smuts ikke kunne kontrollere.\n_START_SECTION_\nDen britiske faktoren\n_START_PARAGRAPH_\nDen britiske politikken i S\xc3\xb8r-Afrika i siste halvdel av det 19. \xc3\xa5rhundre hadde v\xc3\xa6rt flyktende. Der hadde v\xc3\xa6rt episoder av aggressiv ekspansjonisme, den s\xc3\xa5kalte \xc2\xabfremadrettede\xc2\xbb politikken, som s\xc3\xa5 ble fulgt av en periode av skadebegrensning. Et tilfelle var annekteringen av Transvaal i 1877. Transvaal var i 1877 konkurs, gullfeltene p\xc3\xa5 Witwatersrand tilh\xc3\xb8rte fremtiden. De var ogs\xc3\xa5 under angrep fra flere innf\xc3\xb8dte stammer, s\xc3\xa6rlig zuluene. Den britiske regjeringen vurderte det som en mulighet til \xc3\xa5 legge omr\xc3\xa5det til sitt imperium. Selve annekteringen gikk greit, og den britiske h\xc3\xa6ren klarte \xc3\xa5 knuse zuluene som milit\xc3\xa6rmakt i zulukrigen i 1879. Men boerne gjorde i 1880 oppr\xc3\xb8r under Kruger og p\xc3\xa5f\xc3\xb8rte den britiske h\xc3\xa6r et antall relativt mindre nederlag, noe som kulminerte i det britiske nederlaget ved Majuba. Slik endte det som senere ble kjent som f\xc3\xb8rste boerkrig. Storbritannias styrker i S\xc3\xb8r-Afrika var nok til \xc3\xa5 sl\xc3\xa5 ned dette oppr\xc3\xb8ret, og en unnsetningskolonne ble sendt fra Kapp, men denne gangen var det politikken som grep inn._NEWLINE_I 1880 ble den konservative regjeringen som hadde satt i gang annekteringen, blitt erstattet av en liberal administrasjon under Gladstone. Gladstone var ikke imperialist og hadde v\xc3\xa6rt en intens kritikker av annekteringen fra begynnelsen av. Han kalte tilbake unnsetningsstyrken og begynte forhandlinger med afrikanderne i Transvaal. Disse forhandlingene kulminerte i uavhengighet gjennom Pretoria\xe2\x80\x93 og London\xe2\x80\x93konvensjonene._NEWLINE_De f\xc3\xb8lgende \xc3\xa5rene var det Gladstone som styrte britenes politikk. Det ble ikke gjort noen fors\xc3\xb8k p\xc3\xa5 \xc3\xa5 utvide deres innflytelse i S\xc3\xb8r-Afrika eller \xc3\xa5 tvinge afrikanderrepublikkene i kne. Det lengste regjeringen var villig til \xc3\xa5 strekke seg, var \xc3\xa5 se til at europeiske makter var ekskludert fra omr\xc3\xa5det, den s\xc3\xa5kalte \xc2\xabviktigste makt\xc2\xbb\xe2\x80\x93politikken. Dette skulle endre seg i juni 1895. Den m\xc3\xa5neden var der et nytt regjeringsskifte og den politiske kursen ble lagt om. De konservative, under lord Salisbury, tok makten. Den nye kolonisekret\xc3\xa6ren ble Joseph Chamberlain._NEWLINE_Chamberlain satt i 1895 i en konservativ regjering, men i 1881 hadde han v\xc3\xa6rt liberal. I Gladstones regjering var han president for handelsstyret. Krangler om irsk selvstyre fikk ham til \xc3\xa5 bryte ut av partiet i 1886 og alliere seg med de konservative. Siden han n\xc3\xa5 var tilbake ved makten, var han fast bestemt p\xc3\xa5 \xc3\xa5 reversere det han regnet som en av de st\xc3\xb8rste tabbene i Gladstones styre, reverseringen av annekteringen av 1877._NEWLINE_Chamberlains rolle i Jamesonraidet var uklar for samtidige observat\xc3\xb8rer. Han hadde m\xc3\xb8tt representanter fra Rhodes, men han s\xc3\xb8rget alltid for at beskjeftigelsene ble utf\xc3\xb8rt med mellommenn. Han s\xc3\xb8rget ogs\xc3\xa5 for \xc3\xa5 unng\xc3\xa5 \xc3\xa5 bli fortalt for mye offisielt. Han klarte \xc3\xa5 overleve og beholdt sin stilling gjennom en kombinasjon av avtaler p\xc3\xa5 bakrommet og bedrag. I denne saken s\xc3\xb8rget han for \xc3\xa5 f\xc3\xa5 Rhodes til \xc3\xa5 g\xc3\xa5 med p\xc3\xa5 \xc3\xa5 holde munn, i bytte mot at Chamberlain garanterte at den kongelige kontrakten til British South Africa Company ikke skulle trekkes tilbake. Chamberlains fremste representant i utsendingen til Rhodes, sir Graham Bower, ble oppmuntret til \xc3\xa5 hevde at han hadde holdt tilbake detaljer om komplottet fra sin sjef. Foran unders\xc3\xb8kelseskommisjonen som Chamberlain faktisk ble utpekt til \xc3\xa5 sitte i, fortsatte han \xc3\xa5 benekte enhver kunnskap om raidet._NEWLINE_Chamberlain s\xc3\xa5 mot fremtiden n\xc3\xa5 som han hadde sikret sin stilling. I etterspillet til raidet steg Krugers popularitet betydelig. Viktigere var det at han n\xc3\xa5 n\xc3\xb8t st\xc3\xb8tten til den bredere afrikanderbefolkningen, b\xc3\xa5de i koloniene og republikkene. Chamberlain s\xc3\xa5 at det ville v\xc3\xa6re fatalt for Storbritannia \xc3\xa5 innlede ytterligere aksjoner mot Transvaal. Den offentlige opinionen, b\xc3\xa5de i Storbritannia og i S\xc3\xb8r-Afrika, var sterkt imot ytterligere milit\xc3\xa6re foretak. Chamberlain n\xc3\xb8yde seg med en \xc2\xabvente og se\xc2\xbb\xe2\x80\x93politikk._NEWLINE_Chamberlain utnevnte en ny h\xc3\xb8ykommiss\xc3\xa6r for S\xc3\xb8r-Afrika i mai 1897. Sir Alfred Milner ble sendt ut til S\xc3\xb8r-Afrika med strenge instruksjoner om \xc3\xa5 avst\xc3\xa5 fra ytterligere ensidige aksjoner mot Transvaal. Milner var en dedikert forkjemper for britisk imperialisme og for en \xc2\xabfremadrettet\xc2\xbb politikk. Han s\xc3\xa5 p\xc3\xa5 det som den eneste m\xc3\xa5ten \xc3\xa5 opprettholde det han mente var Storbritannias avtagende regionale innflytelse._NEWLINE_Kruger ble gjenvalgt i februar 1898 til sin fjerde periode med betydelig margin over sine reformistiske rivaler. Milner tok dette som et tegn p\xc3\xa5 at der ikke var tid \xc3\xa5 miste. Dersom en ventet noe s\xc3\xa6rlig lenger, ville resultatet bli afrikandisk dominans p\xc3\xa5 bekostning av britene, dirigert av et mektig Transvaal. Milner returnerte til London i november 1898 for konsultasjoner med Chamberlain. Han hadde observert situasjonen i de siste atten m\xc3\xa5nedene og var n\xc3\xa5 sikker p\xc3\xa5 sin strategi. Milner foreslo at den britiske regjeringen skulle fremprovosere en krise og gi dem en legitim unnskyldning for \xc3\xa5 intervenere, en unnskyldning som ville gi Storbritannia rett og Transvaal feil i folkeopinionens bed\xc3\xb8mmelse. Chamberlain gjentok sine instruksjoner til Milner om at den britiske regjeringen ikke kunne bli tatt for \xc3\xa5 true Kruger, enhver intervensjon m\xc3\xa5tte v\xc3\xa6re resultatet av at Transvaal var den skyldige. Milner returnerte til S\xc3\xb8r-Afrika som en forn\xc3\xb8yd mann, og mens den britiske regjeringen ikke ville handle, hadde ikke Chamberlain bundet hendene til embetsmennene i S\xc3\xb8r-Afrika. Milner var fast bestemt p\xc3\xa5 \xc3\xa5 tvinge frem en unnskyldning._NEWLINE_Smuts visste i juni 1898, da han inntok embetet, ingenting om de indre motivene til menn som Chamberlain og Milner. Smuts' syn var at staten og den offentlige administrasjonens natur f\xc3\xb8rte til forskjellige krangler mellom uitlanderne, den britiske regjeringen og Transvaal. Han h\xc3\xa5pet at med god tro p\xc3\xa5 alle sider, kunne forhandlinger f\xc3\xb8rte til politiske reformer som viste seg n\xc3\xb8dvendige, tilfredsstilte opinionen til uitlanderne, den britiske regjeringen og Smuts' eget \xc3\xb8nske om at Transvaal skulle omfavne den nye industrien som var i dens sentrum. Hans arbeid i det umiddelbare etterspillet etter hans utnevnelse kan sees i dette lyset. Men i de siste dagene av 1898 skulle Smuts l\xc3\xa6re p\xc3\xa5 egen h\xc3\xa5nd noe om de virkelige britiske hensiktene.\n_START_SECTION_\nKampen for fred\n_START_PARAGRAPH_\nLangt viktigere enn sm\xc3\xa5lige krangler om politikorrupsjon var den overhengende faren for krig med det britiske imperiet. Tidlig i 1897 hadde Milner overtatt som h\xc3\xb8ykommiss\xc3\xa6r og situasjonen vendte seg til det verre. Milner oppfordret den britiske regjeringen om \xc3\xa5 sende flere soldater til S\xc3\xb8r-Afrika for \xc3\xa5 opprettholde maktbalansen i regionen. Selv om mennene aldri ble sendt, tolket Kruger dette som en fiendtlig handling, ikke konserverende. I et fors\xc3\xb8k p\xc3\xa5 \xc3\xa5 kvele det han s\xc3\xa5 p\xc3\xa5 som borgerkrig, ba president Martinus Steyn i Oranjefristaten Kruger om \xc3\xa5 g\xc3\xa5 med p\xc3\xa5 en fredskonferanse i Bloemfontein._NEWLINE_P\xc3\xa5 grunn av sin lojalitet til Kruger og hans kunnskap om britenes fremgangsm\xc3\xa5te, satt Smuts med Kruger i Transvaal\xe2\x80\x93delegasjonen. Under m\xc3\xb8tet var det Smuts som f\xc3\xb8rte ordet. Som den eneste mannen i Transvaal\xe2\x80\x93delegasjonen som var flytende i engelsk, br\xc3\xb8t han inn ved hver anledning og snakket for hele landet i sitt avslag p\xc3\xa5 \xc3\xa5 gi politiske rettigheter til uitlanderne. Milner var rasende for at han ikke kunne snakke direkte til president Kruger og ignorerte Smuts som han regnet som en laverest\xc3\xa5ende og mislykket advokat. Gl\xc3\xb8dende av raseri for denne forn\xc3\xa6rmelsen mot hans intelligens, utformet Smuts et siste tilbud til Milner, men inkluderte med vilje en paragraf som han visste ikke ville bli akseptert. Rasende over denne forn\xc3\xa6rmelsen, avbl\xc3\xa5ste Milner konferansen og returnerte til Cape Town. Alle parter regnet med krig.\n_START_SECTION_\nEn uheldig start\n_START_PARAGRAPH_\n11. oktober 1899 erkl\xc3\xa6rte de to boerrepublikkene krig mot Storbritannia. Umiddelbart marsjerte kommandoer bev\xc3\xa6pnet med tyske rifler og artilleri, trent av de beste europeiske offiserer, inn i Natal og Kappkolonien. Smuts deltok derimot ikke i tjeneste i de innledende fasene av krigen. Hans slagmark var Pretoria hvor han var president Krugers h\xc3\xb8yre h\xc3\xa5nd. Han skrev meldinger til generalene, publiserte propaganda, organiserte logistikk og opprettholdt forbindelsen med Transvaals diplomater i Europa._NEWLINE_Etter at de afrikandiske styrkene seiret over britene ved Ladysmith, Mafikeng og Paardeberg, str\xc3\xb8mmet britene over elven Oranje og inn i republikkene. Britene var afrikanderne tallmessig overlegne. Regjeringen i Transvaal flyktet fra Pretoria for \xc3\xa5 samles i Machadodorp. Dette tilbakeslaget styrket Smuts besluttsomhet. Han beordret \xc3\xb8deleggelsen av gullgruvene som han antok var  britenes eneste m\xc3\xa5l, men denne handlingen ble blokkert av en lokal dommer. Smuts reiste en h\xc3\xa6r p\xc3\xa5 500 menn s\xc3\xa5 raskt han kunne og krevde at bankene skulle t\xc3\xb8mmes og deres reserver plassert p\xc3\xa5 tog til Machadodorp. Toget som fraktet Smuts, hans soldater og hele Transvaals gullreserver var det siste toget som forlot Pretoria f\xc3\xb8r byen falt, bare timer senere, for British Army._NEWLINE_Siden hver eneste afrikandisk by var i hendene p\xc3\xa5 britene, president Kruger var i eksil i Nederland og formell motstand slutt, la britene frem et fredstilbud for afrikanderne. Smuts handlet p\xc3\xa5 vegne av Kruger, avslo betingelsene og oppfordret generalene til \xc3\xa5 fortsette kampen. Han beskrev en form for geriljakrigf\xc3\xb8ring som ville passe den enorme velden for Louis Botha. Botha, Barry Hertzog, Christiaan De Wet og Koos de la Rey ledet hver sine kommandostyrker i raid mot britiske stillinger rundt omkring i S\xc3\xb8r-Afrika._NEWLINE_Smuts tjente sammen med de la Rey og raidet britiske forsyningstog p\xc3\xa5 vei gjennom det vestlige Transvaal. Smuts viste seg snart \xc3\xa5 v\xc3\xa6re en sv\xc3\xa6rt dyktig soldat, modig, men p\xc3\xa5 en intelligent m\xc3\xa5te, og sv\xc3\xa6rt klar over begrensningene til deres lille styrke. Den lille styrken p\xc3\xa5 500 menn unngikk en h\xc3\xa6r som var 40 ganger st\xc3\xb8rre i l\xc3\xb8pet av konflikten. Mens de la Rey og Smuts hadde stor suksess i sin region, fant Botha og Hertzog som ledet de to st\xc3\xb8rste h\xc3\xa6rene, det vanskelig \xc3\xa5 kopiere taktikkene og suksessene til sine kompanjonger. Gradvis bygde britene et system av fort, konsentrasjonsleirer og bev\xc3\xa6pnede patruljer og skar landet opp med store linjer av piggtr\xc3\xa5d og skyttergraver._NEWLINE_Ettersom det ble hardere \xc3\xa5 unng\xc3\xa5 deres h\xc3\xa6rer, gikk afrikanderne tom for suksesser. Generalene m\xc3\xb8ttes i hemmelighet og diskuterte fred. Botha og Smuts slo fast at de hadde undervurdert bestemtheten til de britiske politikerne alvorlig, og de sendte et telegram til Kruger for \xc3\xa5 be om hans r\xc3\xa5d. Han svarte, uten den fulle kunnskapen om den alvorlige situasjonen som afrikanderne befant seg i, at de skulle kjempe videre. Oranjefristatens to representanter, Steyn og De Wet, h\xc3\xa5nte forslaget om fred. De bestemte seg til slutt for \xc3\xa5 sette i verk et siste angrep og snu konflikten p\xc3\xa5 hodet. Til denne operasjonen valgte de Smuts.\n_START_SECTION_\nP\xc3\xa5 egen h\xc3\xa5nd\n_START_PARAGRAPH_\nPlanen ba Smuts lede en h\xc3\xa6r p\xc3\xa5 340 menn inn i Kappkolonien uten \xc3\xa5 bli oppdaget. Derfra skulle han fors\xc3\xb8ke \xc3\xa5 trekke st\xc3\xb8tte fra afrikanderne i Kapp og starte et generelt oppr\xc3\xb8r mot den britiske styresmakten i Cape Town. For Smuts ville det bli vanskelig bare \xc3\xa5 n\xc3\xa6rme seg britisk territorium, siden den britiske generalen Herbert Kitchener nylig hadde satt i gang et betydelig felttog for \xc3\xa5 renske Oranjefristaten for kommandoer og s\xc3\xa6rlig Smuts. Han unngikk \xc3\xa5 bli tatt til fange av britene ikke mindre enn et dusin antall ganger, og hans styrker var p\xc3\xa5 grensen etter en m\xc3\xa5ned, med bare 240 menn igjen._NEWLINE_Gruppen til Smuts var avsk\xc3\xa5ret fra sitt hjemland da de f\xc3\xb8rst var i Kappkolonien. De ble jaget av briter og basutoer, og ble svekket av sykdom og sult. De som var hardest s\xc3\xa5ret eller syke ble etterlatt for \xc3\xa5 bli tatt til fange av britene. Mennene vendte seg mot Smuts, men han oppfordret dem til \xc3\xa5 fortsette, alltid optimistisk om at b\xc3\xb8lgen skulle snu. Det gjorde den da de traff p\xc3\xa5 en kavaleriskvadron som hadde sl\xc3\xa5tt leir, gjennomf\xc3\xb8rte et bakholdsangrep og tok hestene, maten, uniformene, v\xc3\xa5pnene, ammunisjonen og verdisakene deres. Med denne suksessen kom selvtilliten deres tilbake. De neste f\xc3\xa5 m\xc3\xa5nedene var raidet sv\xc3\xa6rt vellykket med \xc3\xa5 distrahere og trette ut britene._NEWLINE_M\xc3\xa5let hadde derimot aldri v\xc3\xa6rt \xc3\xa5 distrahere og trette ut britene, men \xc3\xa5 sette i gang et oppr\xc3\xb8r i befolkningen. Til tross for deres suksess, var det knapt en lokal afrikander som tok opp v\xc3\xa5pen mot britene, og Smuts realiserte at et slikt lite raid ikke kunne lykkes mot et s\xc3\xa5 stort m\xc3\xa5l. Han bestemte seg for \xc3\xa5 etablere et hovedkvarter som om han var i ledelsen for en h\xc3\xa6r. Han gjorde Hex River\xe2\x80\x93dalen til sitt hjem og sendte sine menn langt avg\xc3\xa5rde for \xc3\xa5 rekruttere og sanke forsyninger. Snart talte hans h\xc3\xa6r tre tusen menn, for det meste lokale b\xc3\xb8nder._NEWLINE_Han bestemte seg for \xc3\xa5 sette i gang et siste angrep for \xc3\xa5 f\xc3\xa5 britene tilbake til forhandlingsbordet og for \xc3\xa5 fremtvinge en fordelaktig avtale for afrikanderne. Han kastet hver eneste mann inn i et angrep p\xc3\xa5 kobbergruvesenteret Okiep. Hans styrke omringet byen, men kunne ikke angripe garnison direkte. Smuts pakket et tog med eksplosiver og fors\xc3\xb8kte \xc3\xa5 detonere det i byen. Fors\xc3\xb8ket mislyktes, men det viste at han var fast bestemt p\xc3\xa5 \xc3\xa5 kjempe med ethvert middel. Britene tilb\xc3\xb8d Smuts en fredskonferanse s\xc3\xa5 fort som mulig i Vereeniging for \xc3\xa5 diskutere en endelig fredsavtale og resolusjon. Selv om han ikke oppn\xc3\xa5dde sitt opprinnelige m\xc3\xa5l, hadde raidet v\xc3\xa6rt en overveldende suksess.\n_START_SECTION_\nVereenigingavtalen\n_START_PARAGRAPH_\nTil Vereeniging sendte den s\xc3\xb8rafrikanske republikk og Oranjefristaten tretti delegater hver for \xc3\xa5 m\xc3\xb8te britene. Mens Transvaal og Oranjefristaten var like grundig herjet av krigen, var det bare Transvaal som \xc3\xb8nsket fred. Kommandoene visste at president Steyn, general De Wet, Hertzog og de andre 27 fristatsdelegatene heller ville kjempe til d\xc3\xb8den enn \xc3\xa5 signere en overgivelse. Derfor valgte de menn som \xc3\xb8nsket fred til representanter for Transvaal og ikke krigshelter. Smuts ble ikke valgt, men Botha utnevnte ham til juridisk r\xc3\xa5dgiver for Transvaal\xe2\x80\x93delegasjonen. P\xc3\xa5 denne m\xc3\xa5ten fikk Smuts en n\xc3\xb8kkelrolle i den komplekse debatten med juridiske og semantiske argumenter._NEWLINE_I l\xc3\xb8pet av debatten brukte Smuts sin kunnskap om b\xc3\xa5de milit\xc3\xa6re og juridiske aspekter, om regjering og akademia, til \xc3\xa5 lede delegatene. Hans mestring av engelsk, afrikaans og h\xc3\xb8ynederlandsk tillot ham \xc3\xa5 snakke f\xc3\xb8r andre, og i motsetning til Bloemfontein, v\xc3\xa5get ingen \xc3\xa5 snakke over den som hadde lyktes i \xc3\xa5 angripe Kapp. Smuts' dominans ved bordet ved Vereeniging tillot duene i Transvaal\xe2\x80\x93delegasjonen \xc3\xa5 vinne. Francis William Reitz la p\xc3\xa5 bordet et kompromiss som gjorde slutt p\xc3\xa5 krigen, tillot de to republikkene begrenset suverenitet og ba om at mindre delegasjoner skulle m\xc3\xb8tes i Pretoria for \xc3\xa5 forhandle med britene. Reitz visste at britene ville avsl\xc3\xa5 forslaget, men han visste ogs\xc3\xa5 at det st\xc3\xb8rste hinderet for en resolusjon ikke var utsendinger fra London, men fra Bloemfontein. Dermed trengte Transvaal \xc3\xa5 kj\xc3\xb8pe tid og s\xc3\xb8rge for at det var mindre delegasjoner til stede n\xc3\xa5r en skulle forhandle med fristatens representanter._NEWLINE_I Pretoria ble den britiske utsendingen ledet av baron Kitchener og baron Milner som knapt kunne v\xc3\xa6rt mer forskjellige. Smuts og Kitchener hadde gjensidig profesjonell respekt og snakket sammen alene og unngikk dermed avbrytelsene til administratorer som Milner. B\xc3\xa5de Kitchener og Smuts hadde sett det meningsl\xc3\xb8se med krigen som n\xc3\xa5 minnet mer om gjensidige mord. Smuts og Kitchener forhandlet frem en avtale som ogs\xc3\xa5 passet fristatens representant, De Wet._NEWLINE_1. mai 1902 ble Vereenigingavtalen underskrevet, et dokument som for det meste var skrevet av Jan Smuts og lord Kitchener. Den ble signert av representantene fra Storbritannia, Oranjefristaten og Den s\xc3\xb8rafrikanske republikk.\n_START_SECTION_\nUte av deres hender\n_START_PARAGRAPH_\nDen andre boerkrigen hadde for alltid endret ansiktet til S\xc3\xb8r-Afrika, men for Smuts var det tilbake til det vanlige arbeidet. Mens Christiaan De Wet, Koos de la Rey og Louis Botha reiste rundt i Europa og ble hilst som erobrende helter, returnerte Smuts til sin tidligere jobb som middelm\xc3\xa5dig advokat, Smuts var like rastl\xc3\xb8s i denne jobben som alltid og lengtet etter \xc3\xa5 delta i politikken igjen. Men den britiske dominansen over S\xc3\xb8r-Afrika siden Vereeniging gjorde det ogs\xc3\xa5 umulig for en afrikander \xc3\xa5 bryte gjennom, uansett hvor godt han behersket det engelske spr\xc3\xa5k eller britisk tankegang. Mer bekymringsfullt var det for Smuts at mange boere var misforn\xc3\xb8yd med hans og andres lederskap under krigen. Noen \xc3\xb8nsket \xc3\xa5 kjempe til d\xc3\xb8den, mens noen hadde \xc3\xb8nsket at krigen skulle ta slutt etter Pretorias fall._NEWLINE_Etter \xc3\xa5 ha sett gener\xc3\xb8siteten til HM Treasury i London, konkluderte Botha med at et samlet S\xc3\xb8r-Afrika innenfor det britiske imperiet ville tjene b\xc3\xa5de briter og afrikandere godt. Men baron Milner var afrikandernes fiende, og han opprettet et britisk monopol p\xc3\xa5 stillinger i embetsverket (kalt Milners barnehage). Han s\xc3\xa5 ikke rom for nederlandsk\xe2\x80\x93spr\xc3\xa5klige i styret av S\xc3\xb8r-Afrika. Som svar p\xc3\xa5 dette og for \xc3\xa5 forene afrikanderne, dannet de tidligere generalene i den transvaalske h\xc3\xa6r, inkludert Smuts, Het Volk\xe2\x80\x93partiet i januar 1905. M\xc3\xa5lsetningen til dette partiet var selvstyre og opprettelsen av en forent s\xc3\xb8rafrikansk stat._NEWLINE_Milners periode som h\xc3\xb8ykommiss\xc3\xa6r var over i 1905, og for Smuts kunne det ikke kommet ett minutt for tidlig. Milner ble erstattet av en mer forsonende mann, lord Selborne, som hadde dyp beundring for Smuts. Selborne var ivrig etter \xc3\xa5 diskutere enhver sak om den konstitusjonelle ordningen, men uten st\xc3\xb8tte fra den konservative regjeringen i London, kunne ikke Selborne gj\xc3\xb8re mer fremskritt enn det Smuts kunne. Den konservative regjeringen var selvsagt avhengig av st\xc3\xb8tten til det britiske folk, og den t\xc3\xb8rket snart opp._NEWLINE_Senere samme \xc3\xa5r gikk den konservative regjeringen av og ble erstattet av en liberal regjering under Henry Campbell-Bannerman som senere ble bekreftet i et valg i februar 1906. Den nye regjeringen var ledet av noen av de mer aktive anti\xe2\x80\x93imperialistene i parlamentet, inkludert noen f\xc3\xa5 som sympatiserte med boerrepublikkene i den s\xc3\xb8rafrikanske krigen. Smuts s\xc3\xa5 denne muligheten og dro til London s\xc3\xa5 snart han h\xc3\xb8rte nyhetene. Da han ankom, ble han lamsl\xc3\xa5tt over \xc3\xa5 finne s\xc3\xa5 mye opposisjon til de konservatives politikk i S\xc3\xb8r-Afrika._NEWLINE_Smuts forhandlet for fullt selvstyre for Transvaal innenfor det britiske S\xc3\xb8r-Afrika. Mens dette ble avsl\xc3\xa5tt av de konservative som urealistisk og bakstreversk, s\xc3\xa5 de fleste liberale politikerne tingene p\xc3\xa5 Smuts' m\xc3\xa5te. Campbell-Bannerman klarte ikke \xc3\xa5 forst\xc3\xa5 afrikandernes aversjon mot \xc3\xa5 jobbe med Milner. Likevel var han tvunget til \xc3\xa5 g\xc3\xa5 med p\xc3\xa5 dette. Den liberale regjeringen ble delvis valgt p\xc3\xa5 grunnlag av opposisjon mot kinesiske kontraktstjenere som hadde reddet gullgruvene. Campbell\xe2\x80\x93Bannerman inns\xc3\xa5 at de kinesiske arbeiderne ikke kunne fjernes, for det ville legge \xc3\xb8konomien i grus, og han visste at afrikanderne aldri kunne bli britene tallmessig underlegne i S\xc3\xb8r-Afrika. Derfor bestemte han seg for \xc3\xa5 legge skylden p\xc3\xa5 afrikanderne som ville f\xc3\xa5 ansvaret for gruvene i et selvstyre. Han overtalte regjeringen til \xc3\xa5 akseptere Smuts' krav.\n_START_SECTION_\nTilbake i ledelsen\n_START_PARAGRAPH_\nDet ble lagt frem et forslag til ny konstitusjon for Transvaal i desember 1906 som sa at et umiddelbart valg skulle velge en styresmakt. Dette gav Het Volk to fordeler. For det f\xc3\xb8rste f\xc3\xb8rte partiet en valgkamp i henhold til en konstitusjon som det selv hadde skrevet. For det andre f\xc3\xb8rte det en valgkamp p\xc3\xa5 et tidspunkt hvor det var den ledende maktfaktoren i transvaalsk politikk. Men hverken Botha eller Smuts tok lett p\xc3\xa5 oppgaven._NEWLINE_De reiste p\xc3\xa5 kryss og tvers av Transvaal og pisket opp folkelig st\xc3\xb8tte for deres sak og deres kandidater. Botha var den f\xc3\xb8dte politiker, og folkemengdene elsket ham. Mindre popul\xc3\xa6r var den skye og fjerne Smuts. Til tross for hans rolige natur og kontroversene i boerkrigen, ble Smuts valgt med god margin i valgkretsen Wonderboom n\xc3\xa6r Pretoria. Het Volk hadde vunnet en massiv seier. Botha ble statsminister og dannet sin regjering eksklusivt fra Het Volk. Fremst blant hans ministere var Smuts som ble kolonisekret\xc3\xa6r og utdanningssekret\xc3\xa6r, to av toppstillingene._NEWLINE_Botha satte i gang med en diplomatisk rundreise i Europa, hvor han dro fordel av sin kjendisstatus. Smuts satt imens med ansvaret for Transvaal. Han begynte \xc3\xa5 mislike byr\xc3\xa5kratiet, diskusjonene og kompromissene til regjeringen. Han s\xc3\xa5 p\xc3\xa5 handling som den beste responsen til kriser. Krisene kom snart i form av Nederlands reformerte kirke. Kalvinistenes bevegelse presset Smuts til \xc3\xa5 dra fordel av selvstyret ved \xc3\xa5 gj\xc3\xb8re afrikaans og kalvinisme obligatoriske for skolebarn. Selv om Smuts var kalvinist selv, hadde han vokst ut av sin nidkj\xc3\xa6rhet og funnet ut at han ikke var enig i deres m\xc3\xa5l. Han \xc3\xb8nsket en sekul\xc3\xa6r stat, og han \xc3\xb8nsket at den neste generasjonen skulle v\xc3\xa6re godt oppl\xc3\xa6rt i det engelske spr\xc3\xa5ket, ikke afrikaans._NEWLINE_Smuts ble beskyldt for \xc3\xa5 v\xc3\xa6re likegyldig til religion, eller til og med blasfemisk, og pastorene i den nederlandske reformerte kirke f\xc3\xb8rte en tung kampanje mot administrasjonen i Cape Town. Smuts visste at dersom der var en ting afrikanderne kunne, var det \xc3\xa5 v\xc3\xa6re misforn\xc3\xb8yde. Den reformerte kirke representerte tre fjerdedeler av afrikanderne og kunne ut\xc3\xb8ve stor politisk makt._NEWLINE_Transvaals blomstring var ubestridt utenfor De britiske \xc3\xb8yer, og dette f\xc3\xb8rte et stort antall immigranter fra andre deler av imperiet til S\xc3\xb8r-Afrika. De to st\xc3\xb8rste gruppene var malaysiere og s\xc3\xb8rasiater. For afrikanderne var dette et problem. De var en trussel mot det europeiske l\xc3\xb8nnsniv\xc3\xa5et og til \xc3\xa5 ta en del av velstanden som ble skapt av gruvene. Smuts fors\xc3\xb8kte \xc3\xa5 bremse str\xc3\xb8mmen av innvandrere ved enhver metode som var mulig. Han angrep gjengene som smuglet dem inn i landet, begrenset indiske arbeidsgiverrettigheter og fikk hver utenlandsk arbeider registrert hos myndighetene. Smuts fikk motstand fra en indisk advokat som het Mohandas Gandhi._NEWLINE_Gandhi svarte p\xc3\xa5 Transvaals restriksjoner med ikkevoldelig motstand som han senere skulle gj\xc3\xb8re i India senere. Smuts fengslet de mest lydh\xc3\xb8re motstanderne i den asiatiske befolkningen, inkludert Gandhi. Pressen var rasende og karikerte Smuts som en ny Paul Kruger: Grusom, intens og urokkelig. Smuts gav etter for Gandhis passive motstand og lot inderne g\xc3\xa5, men tilb\xc3\xb8d ikke Gandhi noe definitivt l\xc3\xb8fte om innr\xc3\xb8mmelser._NEWLINE_Det var langt mellom slike hendelser. Smuts' kamp med den nederlandske reformerte kirke var mer representativ for hans styre. Han visste \xc3\xa5 bekjempe ild med ild, men Gandhi trengte gjennom Smuts' forsvar uten s\xc3\xa5 mye som \xc3\xa5 reise knyttneven. Sett bort fra de indiske sakene hadde Smuts i 1909 skapt en sv\xc3\xa6rt sterk styresmakt st\xc3\xb8ttet av en blomstrende \xc3\xb8konomi. Men saken om union var like viktig som alltid.\n_START_SECTION_\nEt land blir f\xc3\xb8dt\n_START_PARAGRAPH_\nSlik det alltid hadde v\xc3\xa6rt utviklet og \xc3\xb8kte friksjonen mellom de forskjellige delene av S\xc3\xb8r-Afrika. Vereeniging var et kompromiss som ble inng\xc3\xa5tt p\xc3\xa5 harmonisering av jernbanen og handelsunion, men n\xc3\xa5 var dens arkitekt, lord Milner, ute av bildet. Derfor m\xc3\xa5tte en ny avtale inng\xc3\xa5s. Selv om den politisk ble behandlet som deler av en helhet, kunne ikke Transvaal og de tre andre koloniene v\xc3\xa6rt mer ulike. Hele S\xc3\xb8r-Afrikas velstand kom fra Transvaal, mens de tre andre hadde v\xc3\xa6rt hjelpel\xc3\xb8se uten Transvaals behov for st\xc3\xb8ttetjenester. Botha og Smuts holdt alle kortene._NEWLINE_Smuts hevdet at der ikke kunne v\xc3\xa6re noe S\xc3\xb8r-Afrika uten fullstendig politisk union. I l\xc3\xb8pet av krigen hadde Smuts begynt \xc3\xa5 avsky fiendskapet mellom briter og boere, og han inns\xc3\xa5 meningsl\xc3\xb8sheten i de s\xc3\xb8rafrikanske kranglene. Smuts ba det transvaalske parlamentet lidenskapelig: \xc2\xabDer er bare en vei til frelse, veien til union og til en s\xc3\xb8rafrikansk nasjon\xc2\xbb._NEWLINE_For Smuts betydde union enhet. Han hadde unders\xc3\xb8kt feilene til det amerikanske f\xc3\xb8derale systemet og var skuffet over dets treghet og deres store misforhold. Ikke alle parter var enige. Smuts stolte p\xc3\xa5 sitt intellekt og retorikk og kalte sammen en konvensjon i Durban hvor briter og afrikandere kunne overtales av hans ambisjon._NEWLINE_Sommeren 1908\xe2\x80\x9309 var stekende varm i Durban. Delegater fra hele S\xc3\xb8r-Afrika trosset varmen og fuktigheten i oktober 1908 for \xc3\xa5 delta p\xc3\xa5 Smuts' konvensjon. Han hadde planlagt n\xc3\xb8ye strategien sin og skreddersydd den for alle behov og krav til hver delegat, og han var sikker p\xc3\xa5 at han ville lykkes. Han visste at det var umulig med kompromiss i alle saker, derfor fokuserte han p\xc3\xa5 de generelle prinsippene og planla \xc3\xa5 overlate de mer tekniske og mindre betydelige sakene til det fremtidige s\xc3\xb8rafrikanske parlamentet._NEWLINE_Delegatene voktet sine egne interesser, og der var tallrike krangler: Makten til de provinsielle forsamlingene, utvidelse av stemmeretten, hovedstadens plassering, offisielle spr\xc3\xa5k i unionen og til og med bredden p\xc3\xa5 jernbanesporene. Smuts l\xc3\xb8ste disse sakene med n\xc3\xb8ye planlagt ordlegging, vage l\xc3\xb8fter og kompromisser._NEWLINE_De hardeste slagene var mellom Smuts og delegatene fra Oranjefristaten. Steyn og Hertzog var urokkelige og ivrige etter ikke \xc3\xa5 la Transvaal diktere det generelle budskapet til afrikanderfolket. Smuts var villig til \xc3\xa5 inng\xc3\xa5 kompromiss for \xc3\xa5 n\xc3\xa5 enighet. Han gikk med p\xc3\xa5 \xc3\xa5 etablere tre separate hovedsteder, i Cape Town, Pretoria og Bloemfontein. Han gikk med p\xc3\xa5 \xc3\xa5 gi nederlandsk lik status med engelsk i konstitusjonen. Men Smuts kunne ikke vike p\xc3\xa5 sine mer grunnleggende punkter i unionen. Steyn og Hertzog motsatte seg enhver union som ville redusere makten til de provinsielle parlamentene._NEWLINE_Mens Steyn og Hertzog ikke kunne akseptere en slik konklusjon, hadde de andre delegatene allerede akseptert den. Gradvis ble Oranjedelegatenes faste besluttsomhet brutt ned. Sommeren n\xc3\xa6rmet seg slutten, og livsgrunnlaget for forsoning bedret seg. Smuts la ut sine forslag i en siste tale som trakk fra konstitusjoner fra et dusin antall nasjoner og argumenterte til fordel for sitt ideal. Til slutt var Oranjedelegatene tvunget til \xc3\xa5 g\xc3\xa5 med p\xc3\xa5 forslaget. De hadde ikke r\xc3\xa5d til at Oranjekolonien ble en fotnote i S\xc3\xb8r-Afrika, isolert fra Smuts' storhetsambisjoner. Dessuten hadde Steyn og Hertzog sikret seg mange innr\xc3\xb8mmelser som ville kompensere for tapet av suverenitet._NEWLINE_Smuts trakk opp et siste utkast som alle delegatene gikk med p\xc3\xa5. Konstitusjonen ble ratifisert av parlamentene i Kappkolonien, Orange River Colony og Transvaal. Natal holdt til og med en folkeavstemning, forslaget fikk et massivt flertall blant de hvite velgerne. Smuts og Botha tok konstitusjonen til London for at den kunne vedtas av det britiske parlament. Med hjelp fra flere lidenskapelige taler fra Smuts, ble unionsvedtaket godkjent. Det ble gitt gjennom kongelig sanksjon av kong Edward VII i desember 1909. Unionen S\xc3\xb8r-Afrika var f\xc3\xb8dt.\n_START_SECTION_\nKampen om posisjonene\n_START_PARAGRAPH_\nEn ny nasjon krevde en ny statsminister. Smuts visste at han ikke var aktuell, han var for ung og ble fort varm i hodet. P\xc3\xa5 den andre siden var Botha aktuell og brukte sin tid med lobbyvirksomhet blant politikere. Dette gav Smuts tr\xc3\xb8st. Selv om unionsvedtaket var underskrevet, hadde Transvaal fremdeles seks m\xc3\xa5neder med uavhengighet, og siden Botha konsentrerte seg om kampen om posisjonen, gjorde Smuts det beste ut av situasjonen._NEWLINE_Takket v\xc3\xa6re Transvaals fantastiske velstand fl\xc3\xb8t skattekisten over. Smuts ambisjon for Pretoria som eneste hovedstad i S\xc3\xb8r-Afrika var hindret, men han s\xc3\xb8rget for at byen ikke skulle komme d\xc3\xa5rlig ut. Han beordret konstruksjonen av unionsbygningene h\xc3\xb8yt over Pretoria. De skulle fungere som nervesentrum for den s\xc3\xb8rafrikanske administrasjonen. Det totale budsjettet ble satt til \xc2\xa31,5 millioner, en formue som tilsvarte \xc2\xa3700 millioner i 2005._NEWLINE_Imens bygget den nye generalguvern\xc3\xb8ren for S\xc3\xb8r-Afrika, lord Gladstone, sin regjering. Opinionen p\xc3\xa5 den tiden dikterte at Gladstone hadde to muligheter for statsminister, Louis Botha og John X. Merriman, statsminister i Kappkolonien. Smuts stolte p\xc3\xa5 at hans gamle allierte, Botha, kunne danne en fornuftig regjering, men noen gjorde ikke dette. De gamle fiendene fra Bloemfontein, Steyn, Hertzog og de Wet, st\xc3\xb8ttet alle Merriman i frykt for at en usympatisk afrikander ville bli verre enn en usympatisk brite. Til slutt var det Smuts' st\xc3\xb8tte som sikret seieren, og Gladstone utnevnte Botha til statsminister._NEWLINE_Dette gav Botha frie t\xc3\xb8yler til \xc3\xa5 sette sammen sin regjering. Smuts var den klare favoritten til \xc3\xa5 f\xc3\xa5 en av toppjobbene, men Botha hadde andre ideer. Av de ni regjeringspostene tilb\xc3\xb8d Botha Smuts tre n\xc3\xb8kkelposisjoner: innenriksminister, gruveminister og forsvarsminister. Dette gav Smuts kontroll over nesten alle omr\xc3\xa5dene i regjeringen, Botha og Smuts hersket n\xc3\xa5 sammen over hele S\xc3\xb8r-Afrika._NEWLINE_Denne regjeringen var fremdeles bare konstruert av den britiske elite og representerte ikke folket. Smuts visste at selv om personene i regjeringen var de rette for jobben, kunne ikke den gamle partistrukturen overleve inn i en ny epoke. Lederskapet til Het Volk arrangerte et m\xc3\xb8te med representanter for de andre afrikandske partiene i et fors\xc3\xb8k p\xc3\xa5 \xc3\xa5 forene dem til en politisk blokk. Fra Kapp kom Afrikander Bond og fra Oranje kom Orangia Unie. Smuts overtalte dem alle til \xc3\xa5 slutte seg sammen med Het Volk under et partilederskap, til \xc3\xa5 s\xc3\xb8ke de samme m\xc3\xa5lene i det nye parlamentet. For f\xc3\xb8rste gang var Steyn og Botha, Hertzog og Smuts enige. Akkurat tidsnok for det f\xc3\xb8rste valget, ble South African Party (SAP) opprettet._NEWLINE_I valget i september 1910 vant det nye partiet flertall i det s\xc3\xb8rafrikanske parlamentet med 67 av de 130 representantene. Mer lovende var det at opposisjonen, Unionist Party, var enige i mange av SAPs m\xc3\xa5l. Partiet utnevnte Botha til leder og Smuts som hans nestleder og bekreftet deres regjering.\n_START_SECTION_\nSmuts og Botha tar kontroll\n_START_PARAGRAPH_\nGamle motsetninger slet tungt p\xc3\xa5 regjeringen. Med Botha som statsminister, Henry Charles Hull som finansminister og Smuts med ansvaret for s\xc3\xa5 mange departementer som han kunne klare, dominerte eliten fra Transvaal regjeringen, til irritasjon for noen og til skade for det nasjonale samholdet. Selv om han var en veteran fra Johannesburg, gjorde det at Hull var britisk ham til det prim\xc3\xa6re m\xc3\xa5let for sterk kritikk fra administrasjonens fiender. Videre betydde det at han var britisk at han hadde andre meninger i viktige \xc3\xb8konomiske saker._NEWLINE_En krangel i regjeringen over jernbanene gav Botha den perfekte unnskyldningen for \xc3\xa5 kvitte seg med Hull. Tapet av et regjeringsmedlem f\xc3\xb8rte til en grundig omm\xc3\xb8blering. Smuts forble forsvarsminister, gav opp sine roller som gruveminister og innenriksminister og fikk Hulls tidligere stilling. Selv om forretningssamfunnene i S\xc3\xb8r-Afrika var glad for \xc3\xa5 se at rollene ble delt jevnere ut, likte de ikke ideen om at Smuts skulle v\xc3\xa6re ansvarlig for finansdepartementet. Han hadde ingen erfaring i forretninger eller i handel, og hans juridiske praksis hadde knapt v\xc3\xa6rt en stormende suksess._NEWLINE_Viktigere var det at de mislikte sammenblanding av ministerpostene for finanser og forsvar. Disse to ministrene var vanligvis i hverandres struper over finansiering og n\xc3\xb8dvendighet. Frykten var at Smuts skulle ta alle midler som han mente var n\xc3\xb8dvendig, og som tidligere soldat, ville de midlene v\xc3\xa6re enorme. Mange siterte MP\xe2\x80\x93enes bruk av Transvaals skattekiste i sine siste dager som eksempel. For \xc3\xa5 stagge Smuts, kastet nasjonalforsamlingen mye av hans finansielle politikk, uten at de avslo hans budsjett. Til tross for kranglene over utnevningen av Smuts, fortsatte han med sin politikk, ignorerte kritikken som han alltid hadde gjort. Smuts' stahet ble til vitser, noen av dem beskrev S\xc3\xb8r-Afrika som \xc2\xabet demokrati, med unnskyldninger til Jan Smuts\xc2\xbb.\n_START_SECTION_\nSivil uro\n_START_PARAGRAPH_\nVed siden av interne partistridigheter m\xc3\xa5tte Smuts ta seg av trusler mot hans og regjeringens autoritet fra den offentligheten. Sosialistisk rastl\xc3\xb8shet hadde spredt seg fra Europa, og splittelsen innenfor det afrikandiske lederskapet og krangelen over billig asiatisk arbeid f\xc3\xb8rte til stor sosial uro blant afrikandiske gruvearbeidere. En gruveleders beslutning om \xc3\xa5 sette et l\xc3\xb8nnstak i gruven hans f\xc3\xb8rte til streik. Smuts fors\xc3\xb8kte \xc3\xa5 opprettholde en n\xc3\xb8ytralitetspolitikk, men krangelen kom snart ut av kontroll med gjensidige beskyldninger fra begge sider._NEWLINE_Generalguvern\xc3\xb8r Gladstone krevde slutt p\xc3\xa5 Smuts' manglende innblanding og beordret ham til \xc3\xa5 mekle. Selv om Smuts foretrakk \xc3\xa5 la v\xc3\xa6re i frykt for at hans innblanding ville gj\xc3\xb8re saken verre, aksepterte han n\xc3\xb8lende ordren. Han beordret arrestasjonen av fagforeningens ledere slik Gladstone ba om, men problemene eskalerte ytterligere._NEWLINE_Det var planlagt et massem\xc3\xb8te den 4. juli i Johannesburg, men i siste liten nektet Smuts \xc3\xa5 tillate det. M\xc3\xb8tet ble satt i gang under tett overv\xc3\xa5kning fra politiet, og streiken utviklet seg raskt til oppt\xc3\xb8yer. Smuts hadde ikke forutsett en slik voldelig reaksjon og svarte med \xc3\xa5 sende h\xc3\xa6ren inn, selv uten Gladstones tillatelse. Den natten utviklet oppt\xc3\xb8yene seg til l\xc3\xb8pende slag med politiet og h\xc3\xa6ren. Det spisset seg til utenfor Rand Club idet en sint folkemengde nektet \xc3\xa5 spre seg, og soldatene \xc3\xa5pnet ild. 21 demonstranter ble drept og 51 ble s\xc3\xa5ret._NEWLINE_Da rapportene om hendelsen ved Rand Club n\xc3\xa5dde Pretoria via telegraf, valgte Smuts \xc3\xa5 handle personlig. Han og Botha satte seg i en bil og kj\xc3\xb8rte til Johannesburg uten f\xc3\xb8lge eller livvakt. De kj\xc3\xb8rte sakte og stille til sentrum av Johannesburg, s\xc3\xa5 godt de kunne uten \xc3\xa5 bli sett. Det ble arrangert et m\xc3\xb8te med streikekomiteen, men det som Smuts og Botha hadde regnet med ville bli et profesjonelt m\xc3\xb8te, lignet mer p\xc3\xa5 en gisselsituasjon, siden de to ble truet med v\xc3\xa5pen mens de ble diktert fagforeningens betingelser. Mens myndighetene fikk bank i gatene i Johannesburg, sympatistreiker br\xc3\xb8t ut over hele S\xc3\xb8r-Afrika og v\xc3\xa5pen bokstavelig talt ble rettet mot deres hoder, var Smuts og Botha tvunget til \xc3\xa5 godta de streikendes krav._NEWLINE_Smuts og Botha kommuniserte betingelsene til gruvemagnatene som befant seg p\xc3\xa5 den andre siden av Johannesburg, men p\xc3\xa5 vei tilbake til fagforeningens ledere, ble de konfrontert med en gruppe bev\xc3\xa6pnede streikende. Folkemengden som ikke var klar over meklingen de to var del av, \xc3\xb8nsket blod. Akkurat idet enden s\xc3\xa5 ut til \xc3\xa5 v\xc3\xa6re n\xc3\xa6r, stod Botha opp og erkl\xc3\xa6rte sin intensjon tydelig og i klartekst mens han fortrengte sitt sinne og krigerinstinkt. Blodlysten dempet seg, og de fikk fortsette. Hele tiden var Smuts rolig. Hans instinkt var \xc3\xa5 kjempe, og han m\xc3\xa5tte holde sine instinkter under kontroll._NEWLINE_Slutten p\xc3\xa5 oppt\xc3\xb8yene i Johannesburg betydde p\xc3\xa5 ingen m\xc3\xa5ter slutten p\xc3\xa5 S\xc3\xb8r-Afrikas sivile uro. I de f\xc3\xb8rste dagene av 1914, da nasjonalisering av de s\xc3\xb8rafrikanske jernbanene f\xc3\xb8rte til kutt i antall arbeidsplasser, protesterte Amalgamated Society of Railwaymen and Harbour Workers og gikk ut i streik, ledet av afrikanderen Hessel Poutsma. Som finansminister overtok Smuts ansvaret fra jernbaneministeren og karakteristisk nok nektet han \xc3\xa5 blande seg inn. I respons ba Poutsma Transvaal Federation of Trades Unions om \xc3\xa5 intervenere. Dette gjorde de 13. januar ved \xc3\xa5 erkl\xc3\xa6re generalstreik._NEWLINE_GTUC bygget raskt opp en effektiv organisasjon, komplett med milit\xc3\xa6r struktur, distribuerte skytev\xc3\xa5pen og gav ut propaganda som oppfordret til \xc3\xa5 kaste den s\xc3\xb8rafrikanske regjeringen. Med sitt nederlag for gruvearbeiderne friskt i minne, nektet Smuts \xc3\xa5 gi etter for kravene. Som forsvarsminister tilkalte Smuts 10\xc2\xa0000 reservister, innf\xc3\xb8rte unntakstilstand og tok de viktigste \xc3\xb8konomiske verdiene, jernbanene og gruvene. Videre sendte Smuts en infanteriavdeling, bev\xc3\xa6pnet med artilleri under Koos de la Rey for \xc3\xa5 omringe streikelederne i Johannesburg. De la Rey n\xc3\xa5dde sin stilling den 18. januar, og siden fagforeningens ledere ikke hadde noen midler til \xc3\xa5 forsvare seg med, overgav de seg._NEWLINE_Smuts hentet ni av lederne fra fengselet den 27. januar og beordret deres deportasjon uten arrestordre eller rettssak. Dampskipet Umgeni skulle forlate Durban med kurs for London morgenen den 30., og Smuts var fast bestemt p\xc3\xa5 at den skulle ta med seg de ni passasjerene. Kapteinen p\xc3\xa5 Umgeni nektet \xc3\xa5 samarbeide i det som han mente var en ulovlig handling som han kunne stilles til ansvar for. Smuts beskyttet ryggen p\xc3\xa5 kapteinen og hans besetning for enhver potensiell ulovlighet, tok hele ansvaret selv og lot fagforeningens ledere, inkludert Poutsma, bli deportert uten ytterligere forsinkelser._NEWLINE_Smuts ble ford\xc3\xb8mt fra nesten alle kanter. Domstolene, fagforeningene, arbeiderpartiet og de gamle boerne klaget, men Smuts kunne fremdeles stole p\xc3\xa5 st\xc3\xb8tte fra sitt eget parti. Med flertall i parlamentet, presenterte Smuts et lovforslag, Indemnity and Undesirables Special Importation Bill, som ville ha tilbakevirkende kraft som ville gj\xc3\xb8re hans handlinger lovlige og frikjenne Smuts og regjeringen for ulovligheter. Til tross for skriket av protester fra de to viktigste opposisjonspartiene ble dette forslaget vedtatt. Med Smuts egne ord, \xc2\xabet knusende slag m\xc3\xa5tte rettes mot syndikalismen i S\xc3\xb8r-Afrika. Jeg gav dem det slaget.\xc2\xbb Det var dette kraftfulle angrepet p\xc3\xa5 fagforeningene som smeltet de gamle boerne, unionistene og arbeiderpartiet sammen som en forent front mot det de s\xc3\xa5 p\xc3\xa5 som forr\xc3\xa6deri og tyranni.\n_START_SECTION_\nAndre verdenskrig\n_START_PARAGRAPH_\nEtter ni \xc3\xa5r i opposisjon og akademia, returnerte Smuts som visestatsminister i en storkoalisjonsregjering under Barry Hertzog. Da Hertzog talte for n\xc3\xb8ytralitet overfor Nazi-Tyskland i 1939, ble han avsatt av et partim\xc3\xb8te, og Smuts ble statsminister for andre gang. Han tjente sammen med Winston Churchill i f\xc3\xb8rste verdenskrig og hadde utviklet en personlig og profesjonell forst\xc3\xa5else med ham. Smuts ble invitert til Imperiets krigskabinett i 1939 som den fremste s\xc3\xb8rafrikanske krigslederen. 28. mai 1941 ble Smuts utnevnt til feltmarskalk i British Army, den f\xc3\xb8rste s\xc3\xb8rafrikaner som hadde denne graden._NEWLINE_Smuts' viktighet for imperiets krigsforetak viste seg gjennom en sv\xc3\xa6rt dristig plan som ble foresl\xc3\xa5tt s\xc3\xa5 tidlig som i 1940, om \xc3\xa5 utnevne Smuts til statsminister i Storbritannia dersom Churchill d\xc3\xb8de eller p\xc3\xa5 annet vis ikke kunne utf\xc3\xb8re sine plikter i krigen. Denne ideen ble lagt frem av sir John Colville, Churchills privatsekret\xc3\xa6r, for dronning Mary og s\xc3\xa5 til George VI, begge lot tanken modnes. Siden Churchill levde i ytterligere 25 \xc3\xa5r ble planen aldri satt i verk og dens lovlighet ble aldri testet. Denne n\xc3\xa6rheten til det britiske etablissementet, til kongen og til Churchill gjorde Smuts sv\xc3\xa6rt upopul\xc3\xa6r blant afrikanderne, noe som f\xc3\xb8rte til hans endelige fall._NEWLINE_Han representerte S\xc3\xb8r-Afrika i San Francisco i mai 1945 da utkastet til De forente nasjoners pakt ble skrevet. Akkurat som han gjorde i 1919, oppfordret Smuts delegatene til \xc3\xa5 skape en mektig internasjonal organisasjon som kunne opprettholde freden. Han var fast bestemt p\xc3\xa5 at i motsetning til Folkeforbundet, m\xc3\xa5tte FN ha tenner. Smuts signerte Paristraktatene som f\xc3\xb8rte til fred i Europa, og han ble dermed den eneste som signerte begge avtalene som gjorde slutt p\xc3\xa5 f\xc3\xb8rste og andre verdenskrig.\n_START_SECTION_\nEtter krigen\n_START_PARAGRAPH_\nHans opptatthet med krigen hadde alvorlige politiske f\xc3\xb8lger i S\xc3\xb8r-Afrika. Smuts' krigsst\xc3\xb8tte og hans st\xc3\xb8tte for Fagankommisjonen gjorde ham upopul\xc3\xa6r blant afrikanderne, og Daniel Fran\xc3\xa7ois Malans proapartheidiske standpunkt gjorde at National Party vant valget i 1948. Selv om dette nederlaget var forventet, viste Smuts' politiske kl\xc3\xb8kt seg gjennom det faktum at han bare s\xc3\xa5vidt tapte (faktisk vant han i absolutt antall stemmer). Smuts som hadde v\xc3\xa6rt selvsikker p\xc3\xa5 \xc3\xa5 vinne, mistet sitt eget representantskap og pensjonerte seg fra politikken. Han h\xc3\xa5pet fremdeles at den nasjonalistiske regjeringen ville falle, men den forble ved makten til 1994._NEWLINE_Smuts' innsettelse som chancellor ved Cambridge University kort tid etter valget gjenopprettet hans moral, men hans eldste s\xc3\xb8nn Japies plutselige og uventede d\xc3\xb8d i oktober 1948 f\xc3\xb8rte ham inn i fortvilelsens dyp. I de siste to \xc3\xa5rene av sitt liv, n\xc3\xa5 tydelig gammel, fortsatte Smuts \xc3\xa5 kommentere klarsynt om verdenspolitikken. Han var fortsatt mest opptatt av Europa og Samveldet. Han beklaget at Den irske republikken trakk seg ut av Samveldet, men var misforn\xc3\xb8yd da republikken India forble i den. Han fryktet at eksempelet dette ville sette, ville oppmuntre S\xc3\xb8r-Afrikas nasjonalister. Hans utmerkede bidrag som verdensstatsmann ble anerkjent i tallrike \xc3\xa6resbevisninger og medaljer. Hjemme var hans rykte mer blandet._NEWLINE_En uke etter den offentlige feiringen av hans 80-\xc3\xa5rsdag i Johannesburg og Pretoria, 29. mai 1950, ble han rammet av hjerteattakk. Han d\xc3\xb8de av et p\xc3\xa5f\xc3\xb8lgende hjerteattakk p\xc3\xa5 familieg\xc3\xa5rden Doornkloof, Irene n\xc3\xa6r Pretoria, den 11. september 1950 og ble gravlagt i Pretoria den 16. september."