b"\n_START_ARTICLE_\nRenessansens litteratur\n_START_PARAGRAPH_\nRenessansens litteratur refererer til den tidsepoke i europeisk litteratur som begynte i Italia i l\xc3\xb8pet av 1400-tallet og spredte seg over hele Europa i l\xc3\xb8pet av 1500-tallet fram til begynnelsen av 1600-tallet. 1500-tallet var ogs\xc3\xa5 humanismens tid i Europa, og den preget renessansens filosofi._NEWLINE_Gjenoppdagelsen av antikken f\xc3\xb8rte til en verdsliggj\xc3\xb8ring av mennesket og menneskeverdet. Renessansen var en dyptg\xc3\xa5ende omstilling i Europas \xc3\xa5ndsliv som betydde slutten p\xc3\xa5 middelalderen og begynnelsen p\xc3\xa5 tidlig moderne tid. Epoken var preget av mange ulike bevegelser som foregikk samtidig over det meste av Europa, og som hadde ulike nedslagsfelt og betydninger. _NEWLINE_Europa var ogs\xc3\xa5 preget av dype politiske og religi\xc3\xb8se splittelser, f\xc3\xb8rst og fremst mellom nord og syd, splittet av reformasjonen. Tiden opplevde store geografisk og vitenskapelige oppdagelser. Med oppfinnelsen av trykkekunsten skjedde en spredning av litteratur og skrifter som aldri tidligere og f\xc3\xb8rte til nye litter\xc3\xa6re sjangre. Noen av menneskehetens st\xc3\xb8rste kunstnere levde i denne epoken.\n_START_SECTION_\nEn ny tid er i emning\n_START_PARAGRAPH_\nGjenoppdagelsen av antikken gjorde den klassiske litteratur tilgjengelig for Europa etter \xc3\xa5 ha v\xc3\xa6rt tapt eller utilgjengelig i \xc3\xa5rhundrer, noe som har gitt periodens navn, \xc2\xabrenessanse\xc2\xbb = gjenf\xc3\xb8delse. I \xc3\xa5r 1488 ble de homeriske epos igjen lest i Italia, og deretter oversatt til flere europeiske spr\xc3\xa5k i l\xc3\xb8pet av 1500-tallet; fransk og tysk i 1530,   italiensk i 1544, og engelsk i 1581._NEWLINE_Tiden var preget av stor sosial uro og krig, og store politiske og religi\xc3\xb8se motsetninger. \xc3\x98stromerriket gikk under for muslimenes erobring, og islam truet \xc3\x98st-Europa. Epoken var ogs\xc3\xa5 preget av kristenhetens reformasjon og motreformasjon. Epoken markerer ogs\xc3\xa5 skillet mellom gammel tid, middelalderen, og tidlig moderne tid. Tiden fikk en teknologisk framgang med nye og \xc3\xb8deleggende v\xc3\xa5pen som krutt, gev\xc3\xa6rer og kanoner. Nasjonalstaten og borgerstanden vokste fram som nye maktfaktorer._NEWLINE_Christofer Columbus' oppdagelse av den nye verden, Amerika, i 1492 f\xc3\xb8rte til at det gamle verdensbildet ble endret totalt. Johann Gutenbergs boktrykkerkunst, oppfinnelsen av en metode for \xc3\xa5 st\xc3\xb8pe l\xc3\xb8se typer og sette tekst med disse, f\xc3\xb8rte til en eksplosjon i litter\xc3\xa6re utgivelser og spredning av litteratur, noe som ogs\xc3\xa5 fremmet litteratur p\xc3\xa5 morsm\xc3\xa5let, og betydde at latin og gresk som litter\xc3\xa6re spr\xc3\xa5k begynte \xc3\xa5 ebbe ut (se latinsk litteratur)._NEWLINE_Renessansen var humanismens tid, og de to begrepene skilles fra hverandre ved at man kan betrakte \xc2\xabrenessansen\xc2\xbb som den historiske epoken som slo bro mellom middelalder og nytid, og \xc2\xabhumanismen\xc2\xbb som den dannelsesbevegelse som vokste frem under denne epoken. Selve begrepet \xc2\xabrenessanse\xc2\xbb kom sent, f\xc3\xb8rst i 1855 ble det lansert av den franske historikeren Jules Michelet, som det samme \xc3\xa5ret utga syvende bind av sin franske historie under tittelen Renaissance. Begrepet ble popularisert og fikk gjennomslagskraft via den sveitsiske kunsthistorikeren Jacob Burckhardts Die Kultur der Renaissance in Italien i 1861 _NEWLINE_Spesielt Burckhardts noe ensidige syn har preget ettertiden, og det forenklet epoken. Renessansen var langt mer komplisert og mangfoldig. Renessansen var ikke en bevegelse, men mange bevegelser som foregikk p\xc3\xa5 forskjellige steder og til forskjellig tid. Europeiske land som var overveiende katolske eller protestantiske erfarte renessansen annerledes enn land eller omr\xc3\xa5der hvor den ortodokse kirke var dominerende, tilsvarende med omr\xc3\xa5der dominert av islamsk styre. Frankrike var et kulturelt ledende sentrum innenfor filosofi og vitenskap med sterk innflytelse fra Italia. England og Flandern hadde overtatt de italienske bystatenes dominans innenfor handel. I England var fremveksten av statsadministrasjonen kommet lengst. De tyske fyrsted\xc3\xb8mmene var fortsatt preget av f\xc3\xb8ydalismen og maktkamper. Spania og Portugal hadde f\xc3\xa5tt et l\xc3\xb8ft ved oppdagelsen av den nye verden utenfor Europa. De nordiske landene var preget av \xc3\xa5 ligge i Europas ytterkant og her kom renessansen senere og i mindre omfang.\n_START_SECTION_\nBoktrykkerkunsten og spredning av kunnskap\n_START_PARAGRAPH_\nEn gang p\xc3\xa5 1450-tallet skapte tyskeren Johann Gutenberg boktrykkerkunsten, f\xc3\xb8rst l\xc3\xb8se og deretter st\xc3\xb8pte bokstavtyper som kunne settes sammen til nye ord, og ved \xc3\xa5 sverte disse kunne ordene avsettes p\xc3\xa5 papir. Etterhvert oppfant han ogs\xc3\xa5 trykkpressen, som p\xc3\xa5 f\xc3\xa5 \xc3\xa5r revolusjonerte bokproduksjonen i Europa. Med denne oppfinnelsen fikk mangfoldiggj\xc3\xb8ringen av b\xc3\xb8ker et oppsving og en spredning som var enest\xc3\xa5ende. Man kan vanskelig se for seg at den nyskapende renessanselitteraturen ville ha f\xc3\xa5tt det oppsving den fikk, om ikke boktrykkerikunsten hadde gjort den mulig. F\xc3\xb8r Gutenberg ble b\xc3\xb8ker og manuskripter mangfoldiggjort ved avskriving, m\xc3\xb8ysommelig ble bok etter bok kopiert for h\xc3\xa5nd, gjerne av munker._NEWLINE_Den f\xc3\xb8rste masseproduserte boken som ble trykket i Gutenbergs trykkeri var Bibelen p\xc3\xa5 latin (ca. 1455) \xe2\x80\x93 kjent under navn som Biblia Latina, \xc2\xabGutenberg-bibelen\xc2\xbb. Opplaget var p\xc3\xa5 200 eksemplarer, lite i v\xc3\xa5re dager, men enormt i forhold til h\xc3\xa5ndskrevne b\xc3\xb8ker som av den grunn var s\xc3\xa5 verdifulle at de stundom ble lenket fast i lesesalen. Trykkerier oppsto i stort antall, s\xc3\xa6rlig ved universiteter og ved katedralskoler, men ogs\xc3\xa5 som verdslige trykkerier i de st\xc3\xb8rre byene. Oppblomstringen av universiteter og l\xc3\xa6resteder kom samtidig, spesielt i Italia og Frankrike, noe som br\xc3\xb8t teologiens ener\xc3\xa5dende posisjon innenfor akademiske studier. Filosofi og antikkens litteratur ble studert og oversatt. Ved st\xc3\xb8rre spredning av b\xc3\xb8ker og litteratur ble den ogs\xc3\xa5 i st\xc3\xb8rre grad tilgjengelig utover de tidligere skriftl\xc3\xa6rde, de som skrev og leste latin. \xc3\x98kt tilgjengelighet oppmuntret til litteratur p\xc3\xa5 morsm\xc3\xa5let._NEWLINE_Marsilio Ficino fikk p\xc3\xa5 midten av 1400-tallet oppdraget \xc3\xa5 oversette Platons dialoger fra gresk til latin, noe som ble begynnelsen til en storstilt gjenoppdagelse av antikkens litteratur. Interessen for gresk spr\xc3\xa5k, og spr\xc3\xa5k generelt, indirekte ogs\xc3\xa5 for morsm\xc3\xa5let, preget de tidlige humanister, en interesse som kan spores fram til de senere reformatorene som Jean Calvin, Erasmus av Rotterdam og Martin Luther, og som til slutt \xc3\xa5pnet for lekfolks kjennskap til Bibelens l\xc3\xa6re.\n_START_SECTION_\nReformasjonen og Bibelen p\xc3\xa5 morsm\xc3\xa5let\n_START_PARAGRAPH_\nI 1517 slo tyskeren Martin Luther opp sine nittifem teser p\xc3\xa5 kirked\xc3\xb8ra i Wittenberg og siden ble de trykt og spredt over hele Tyskland. Luther angrep avlatshandelen, men oppr\xc3\xb8ret ble snart omfattende. Luthers egne anfektelser f\xc3\xb8rte til grundig studium av Bibelen. Kirkens reaksjon ledet til at Luther gikk lengre og p\xc3\xa5 teologisk grunnlag avviste han fem av de syv sakramentene. Ogs\xc3\xa5 andre hadde tilsvarende religi\xc3\xb8se anfektelser, blant annet Erasmus av Rotterdam og Luthers st\xc3\xb8ttespiller Philipp Melanchthon. Det kom til en lang og bitter konflikt mellom katolikker og protestanter p\xc3\xa5 1500-tallet, som blant annet resulterte i tredve\xc3\xa5rskrigen._NEWLINE_Reformasjonen fikk en annen betydning enn den religi\xc3\xb8se ved at et avgj\xc3\xb8rende ledd var at Bibelen skulle oversettes til morsm\xc3\xa5let og gjort tilgjengelig for alle. Det fikk betydning for spr\xc3\xa5ket i oversettelsene. Det gjaldt Luthers egen tyske oversettelse, og tilsvarende skjedde i England, Nederland, Danmark og Sverige. Bare i Norge fikk oversettelsen en negativ effekt ved at dansk kom i veien for norsk morsm\xc3\xa5l, noe som forsinket den norske spr\xc3\xa5kutviklingen til helt opp til slutten av 1800-tallet, og selv i dag er norsk sterkt p\xc3\xa5virket av dansk. _NEWLINE_Reformasjonen som delte Europa kom som et lammende sjokk p\xc3\xa5 den katolske kirken, og f\xc3\xb8rst i 1545 kom den sammen til et kirkem\xc3\xb8te, konsilet i Trient i n\xc3\xa6rheten av Roma. Det trakk ut i 18 \xc3\xa5r med avbrytelser, men f\xc3\xb8rte til endringer i kirken. Konsilet slo blant annet fast at den religi\xc3\xb8se kunsten skulle gripe og bergta folket. Det f\xc3\xb8rte til fremveksten av barokken, i billedkunsten den stilart som avl\xc3\xb8ste renessansen, og kom til \xc3\xa5 p\xc3\xa5virke arkitektur, musikk og litteratur. En grunn til at reformasjonen ikke slo igjennom i middelhavslandene kan blant annet forklares med hangen til religi\xc3\xb8s mystikk, noe som kan visualiseres i billedkunstneren Michelangelos mektige Dommedag i det sixtinske kapell i Vatikanstaten. Hans samtid kalte kunstneren for \xc2\xabden guddommelige\xc2\xbb, men ogs\xc3\xa5 \xc2\xabden forferdelige\xc2\xbb \xe2\x80\x93 il terribile. I katolske Spania var den kristne mystikken om enn mer utpreget, og som med Juan de la Cruz' kresne kirkepoesi og som med den barokke forfatteren Lope de Vegas omfattende produksjon, var uttrykket b\xc3\xa5de intenst og innfl\xc3\xb8kt. I kontrast s\xc3\xb8kte protestantiske forfattere som Martin Luther en helt annen uttrykksform, preget av enkelhet og uten subtile omskrivninger og vanskelige bilder.\n_START_SECTION_\nHumanisme og renessansemennesket\n_START_PARAGRAPH_\nBaldassare Castiglione, en italiensk hoffmann, diplomat og en prominent renessanseforfatter, begynte i 1508 p\xc3\xa5 det verk han hovedsakelig huskes for, Hoffmannens bok (Il libro del cortegiano). Etter flere \xc3\xa5rs arbeid ble den utgitt i 1528, kort tid f\xc3\xb8r han d\xc3\xb8de. Castiglione beskrev de dannelsesidealer som en adelig person var forventet \xc3\xa5 ha; han m\xc3\xa5tte snakke flere spr\xc3\xa5k, spille et musikkinstrument, skrive poesi og videre. Michel de Montaigne (1533\xe2\x80\x931592) var en fransk renessanseforfatter som oppfylte renessansens og humanismens ideal ved sitt mangfoldige liv som godseier, borgermester, politisk r\xc3\xa5dgiver, betrodd byr\xc3\xa5krat, l\xc3\xa6rd humanist, skolert litterat og troende katolikk. I den humanistiske \xc3\xa5nd s\xc3\xb8kte han antikkens r\xc3\xb8tter, og stolte p\xc3\xa5 menneskets verdi og iboende egenskaper og p\xc3\xa5 den rasjonelle tanke. _NEWLINE_Tidlig p\xc3\xa5 1900-tallet kom begrepet \xc2\xabrenessansemenneske\xc2\xbb i anvendelse som en betegnelse p\xc3\xa5 en polyhistor (gresk \xc2\xabmegetviter\xc2\xbb), en l\xc3\xa6rd med usedvanlig brede kunnskaper innen de forskjelligste omr\xc3\xa5der innen vitenskapene. Et tilsvarende begrep er Homo universalis, det universelle menneske, ved at en forsker eller en l\xc3\xa6rd p\xc3\xa5 1500-tallet var i stand til v\xc3\xa6re innovativ og l\xc3\xa6re seg bortimot alt av et emne, noe som var mulig ved at kunnskapen var mer begrenset da enn senere. Begrepet blir brukt spesielt om en l\xc3\xa6rd som gjorde historiske eller varige bidrag til minst ett av de emner han var direkte involvert i. Renessansen frambrakte mange store navn som ved sin genialitet og mangfold kan karakteriseres som \xc2\xabrenessansemennesker\xc2\xbb, men knapt noe navn synes \xc3\xa5 fylle betegnelsen mer enn italieneren Leonardo da Vinci (1452\xe2\x80\x931519). Han var vitenskapsmann, matematiker, ingeni\xc3\xb8r, oppfinner, anatomiker, maler, billedhugger, arkitekt, musiker og forfatter._NEWLINE_Humanistiske l\xc3\xa6rde formet det intellektuelle landskapet i renessansen. De var overbevist om at de frie kunster, som  grammatikk, retorikk, dialektikk, musikk, aritmetikk, geometri og astronomi, foruten studiet av klassiske tekster, burde bli praktisert i all sin rikdom. De trodde ogs\xc3\xa5 p\xc3\xa5 jeget, menneskeverdet og den individuelle verdighet. Denne verdien er funnet i den humanistiske tro p\xc3\xa5 at alt i livet hadde en bestemt natur, men at menneskets rett var \xc3\xa5 kunne velge sin egen natur. Framfor alt hevdet humanistene \xc2\xabmenneskets geni\xe2\x80\xa6 det unike og ekstraordin\xc3\xa6r dyktighet i den menneskelige forstand\xc2\xbb. _NEWLINE_Politiske tenkere som Niccol\xc3\xb2 Machiavelli og Thomas More bl\xc3\xa5ste nytt liv i antikke tanker og benyttet dem for \xc3\xa5 kunne gi kritikk av samtiden, og teologer som Erasmus og Martin Luther utfordret det aristoteliske status quo, og introduserte nye, radikale ideer om rettferdighet og tro._NEWLINE_I dette l\xc3\xa5 en latent konflikt med kirkens menneskesyn, likevel var de fleste humanister overbeviste troende som ikke \xc3\xb8nsket \xc3\xa5 bryte med kirken. Renessansens humanisme revurderte eller erstattet Thomas Aquinas\xe2\x80\x99 filosofi fra middelalderen, men samtidig ble det gjort fors\xc3\xb8k p\xc3\xa5 \xc3\xa5 skape en synkretisme ved \xc3\xa5 gi antikken kristne verdier, slik som hos Marsilio Ficino og Pico della Mirandola. Etikk ble l\xc3\xa6rt uavhengig av teologi, og i stedet for kirkens autoritet ble rasjonell logikk benyttet, noe som satte humanistene i stadig fare for \xc3\xa5 bli stemplet som kjettere.\n_START_SECTION_\nDet nasjonal-heroiske epos\n_START_PARAGRAPH_\nDet antikke eposet, et lengre, fortellende dikt, som oftest hadde et h\xc3\xb8yverdig emne om heroiske d\xc3\xa5der og hendelser som var betydelige for nasjonen, slik som Homers Odysseen og Iliaden, samt Vergils \xc3\x86neiden, ble fortsatt under renessansen. Med begeistring for antikken, paret med den gryende nasjonalismen, samt epokens interesse for spektakul\xc3\xa6re reiser og eventyr, var det selvsagt at renessansen s\xc3\xa5 et behov for ikke bare \xc3\xa5 fortsette det antikke eposet som litter\xc3\xa6r sjanger, men helst overg\xc3\xa5 det. I flere europeiske land var det et intenst \xc3\xb8nske om \xc3\xa5 skaffe seg sitt eget nasjonalepos, slik grekerne og romerne allerede hadde, slik at de kunne innskrives i den store tradisjonen._NEWLINE_En annen inspirasjon var middelalderens to tradisjonsrike heroiske fortellingstyper, Rolandsangen og chanson de geste (fortellinger om heltegjerninger). F\xc3\xb8rstnevnte hadde emne fra invasjonstrusselen fra maurerne, som hadde blitt snudd til seier i Spania. Den andre varianten var fortsettelsen av Arthur-romansene, med tapre riddere som h\xc3\xb8visk kjempet for kyske jomfruers dyd. Renessansens ridderepos fikk s\xc3\xa5ledes et sterkt anakronistisk preg, der historisk tid, personer og hendelser ble salig blandet. Det eldste arbeidet innenfor denne litter\xc3\xa6re tradisjonen var Matteo Maria Boiardos (1441\xe2\x80\x931494) ufullf\xc3\xb8rte Orlando Innamorato (Den forelskede Orlando), som f\xc3\xb8rst ble utgitt i 1495. Handlingen foreg\xc3\xa5r i Paris ved Karl den stores hoff, hvor to riddere, Orlando og Rindaldo, blir grensel\xc3\xb8st forelsket i en prinsesse fra Kina (!) samtidig som sarasenerne truer. Ogs\xc3\xa5 trollmannen Merlino, trylledrikker og Amors up\xc3\xa5litelige piler spiller sine respektive roller._NEWLINE_Flere forfattere fors\xc3\xb8kte \xc3\xa5 fullf\xc3\xb8re diktverket, og det var f\xc3\xb8rst med Ludovico Ariosto (1474\xe2\x80\x931533), en annen italiensk poet, at det lyktes, med hans storsl\xc3\xa5tte episke dikt Orlando furioso (Den rasende Orlando). Den tidligste versjonen kom i 1516, men ble ikke utgitt i sin fullstendige utgave f\xc3\xb8r i 1532. Verkets innflytelse p\xc3\xa5 litteraturen og kunsten i de neste 300 \xc3\xa5rene, fram til 1800-tallet, kan knapt overvurderes. Ariostos dikt er muntlig og direkte i sin form: Han \xc2\xabsynger\xc2\xbb det som om det framf\xc3\xb8res av en trubadur. Det er denne tekstformen som har blitt utviklet av over hundre operalibrettister. Der hvor Boiardos dikt slutter fortsetter Ariostos dikt med de samme hovedpersonene Orlando og Rindaldo, samt deres lengsel etter prinsessen, men nye personer og nye temaer flettes inn. Ogs\xc3\xa5 her er den ytre handlingen kampen mellom sarasenerne og Karl den store, men Ariosto bryr seg lite om historiske og geografiske n\xc3\xb8yaktighet. Diktet vandrer problemfritt fra Japan til Hebridene foruten en tur til m\xc3\xa5nen. Fantastiske vesener og magiske elementer er en del av den popul\xc3\xa6re fortellingen, som de mange bihistorier som fragmenterer hovedfortellingen. _NEWLINE_Motreformasjonens store dikter, Torquato Tasso (1544\xe2\x80\x931595) og hans epos La Gerusalemme liberata (Det befridde Jerusalem) fra 1581 er like viktig i litteraturhistorisk sammenheng. Fortellingen er klarere, mer sammenhengende og strukturert enn de to nevnte epos om Orlando, fylt av b\xc3\xa5de ironi og barokkens begynnende m\xc3\xb8rke toner, men selv om den har et visst historisk preg er handlingen fortsatt krydret med overnaturlige og fantastiske tildragelser. Ogs\xc3\xa5 her spiller kj\xc3\xa6rligheten sitt forr\xc3\xa6derske spill, hvor helten slites mellom \xc3\xa6ren og f\xc3\xb8lelsene i et trekantdrama mellom den kristne helten, en maurisk prinsesse og en maurisk kvinnelig kriger, som til slutt ender i tragedie._NEWLINE_De nasjonale epos ble viktige i l\xc3\xb8pet av 1500-tallet i flere europeiske land. Den franske poeten Pierre de Ronsard (1524\xe2\x80\x931585) s\xc3\xb8kte \xc3\xa5 hedre kong Karl IX av Frankrike i La Franciade (Frankiaden, 1572), og samtidig videref\xc3\xb8rte han de strenge gresk-romerske forbilder. Tilsvarende i Portugal skrev Lu\xc3\xads de Cam\xc3\xb5es (1524\xe2\x80\x931580) sitt store epos til nasjonen, Os Lus\xc3\xadadas, som betyr \xc2\xabLusiadere\xc2\xbb, det vil si \xc2\xabPortugiserne\xc2\xbb. Det kombinerte eventyrreisene i de antikke eposene med 1500-tallets oppdagelser, ved at diktet gj\xc3\xb8r Vasco da Gamas ferd til India til legendarisk materiale, komplett med hedenske guders innflytelse. Tilsvarende er et spansk epos fra \xc3\xa5rene mellom 1569 og 1589, La Araucana (Araukanernes sang), skrevet av Alonso de Ercilla (1533\xe2\x80\x931594). Her bygges og hylles imperiet ved erobringene i den nye verden Amerika._NEWLINE_Ogs\xc3\xa5 England krevde sitt nasjonale epos, og Edmund Spenser (1552\xe2\x80\x931599) skrev The Faerie Queene (Alvedronningen), f\xc3\xb8rst utgitt i tre b\xc3\xb8ker i 1590, og senere i seks b\xc3\xb8ker i 1596, skj\xc3\xb8nt inspirasjonen er ikke bundet til antikken, men til Arthurlegenden. Hyllesten rettet seg mot dronningen, Elisabeth I (i diktet billedlig som alvedronningen selv, \xc2\xabGloriana\xc2\xbb) som har gitt navn til den engelske renessanseepoken, elisabethansk tid. Diktet er en fantastisk allegori over England, dronningen og Huset Tudor, samt en feiring av kristen moral og protestantisk nasjonalisme, hvor vantro og papister er skurker, kong Arthur helten og ekteskapets renhet den h\xc3\xb8yeste dyd. Diktet smeltet sammen middelalderens allegori med det italienske romantiske epos._NEWLINE_Selv om Edmund Spenser er anerkjent som en av de fremste av tidligste engelske poeter, var det de to foreg\xc3\xa5ende poetene Thomas Wyatt (1503\xe2\x80\x931542) og Henry Howard (1517\xe2\x80\x931547) som \xc3\xa5pnet d\xc3\xb8ren for moderne engelsk poesi etter den store middelalderdikteren Geoffrey Chaucer (1343\xe2\x80\x931400): Wyatt innf\xc3\xb8rte og tilpasset den spr\xc3\xa5klig og metrisk krevende sonetten til engelsk, og Howard perfeksjonerte den og innf\xc3\xb8rte blankverset, urimet femfotet jambe, som ble engelsk dramas viktigste virkemiddel.\n_START_SECTION_\nH\xc3\xb8visk-tragiske prosafortellinger\n_START_PARAGRAPH_\nUnder renessansen var den fortellende diktningen mest fremtredende, og innenfor eposet ble det ogs\xc3\xa5 diktet i prosa. De fleste er epos om riddere og helter og var innholdsmessig like de som var p\xc3\xa5 rim. Et var Amadis de Gaula eller Amadis av Wales som ble forfattet av flere forfattere over flere \xc3\xa5r. Verket og avartene var meget popul\xc3\xa6re tidlig p\xc3\xa5 1500-tallet, og dannet grunnlaget for mange senere renessanse- og barokkdiktere. Ber\xc3\xb8mmelsen i dag skyldes ikke s\xc3\xa5 mye de litter\xc3\xa6re kvaliteter som at verket ble flittig referert og parodiert av den store spanske forfatteren Miguel de Cervantes (1547\xe2\x80\x931616) tidlig p\xc3\xa5 1600-tallet. Dennes helt Don Quijote idealiserte Amad\xc3\xads og sammenlignet ofte sin helts eventyr med sine egne. Det f\xc3\xb8rste kjente trykte utgaven av Amadis de Gaula ble utgitt i Zaragoza i 1508, men fortellinger eksisterte sannsynligvis allerede p\xc3\xa5 1300-tallet og kom fra Portugal, med opprinnelse i den sene sjangren om Arthur-legenden._NEWLINE_I l\xc3\xb8pet av 1500-tallet ble den seri\xc3\xb8se kortfortellingen utviklet videre, og det var Italia som ga formen sitt eget sjangerbegrep, novella, det vil si \xc2\xabnyhet\xc2\xbb eller \xc2\xabnoe nytt\xc2\xbb, det som har blitt v\xc3\xa5rt begrep for novelle. Sjangeren ble f\xc3\xb8rst hevdet, i den grad bifortellinger var nyskapende, hos Boccaccios Dekameronen (p\xc3\xa5begynt i 1350 og gjort ferdig i 1353) som i den ytre rammefortellingen lar de ulike hovedpersonene fortelle hver sin historie; ett hundre noveller fortalt av ti mennesker. Mange av disse og andre mindre fortellinger ble benyttet fritt som utgangspunkt for nye og st\xc3\xb8rre arbeider. Den forfatter av kortfortellinger som fikk st\xc3\xb8rst innflytelse var Matteo Bandello (1485\xe2\x80\x931561), som ble et forbilde for franske, spanske og engelske etterf\xc3\xb8lgere. Han skrev rundt 214 noveller som ble samlet i fire bind, tre i 1554 og ett i 1573. Han ble oversatt og kjent over hele Europa, og William Shakespeare baserte flere av sine stykker p\xc3\xa5 hans fortellinger, blant annet Romeo og Julie (1595\xe2\x80\x931596)._NEWLINE_Margrete av Navarra (1492\xe2\x80\x931549), dronningen til kong Henrik II av Navarra, var en stor beskytter av renessansens humanisme, men var ogs\xc3\xa5 forfatter i egen rett. Hun skrev mange dikt, skuespill og \xc3\xb8vde stor innflytelse p\xc3\xa5 \xc3\xa5 utvikle novellen til den sjangeren vi kjenner i dag. I forlengelsen av Boccaccio utga hun novellesamlingen Heptam\xc3\xa9ron som ble trykt etter hennes d\xc3\xb8d i 1559. Tittelen Heptam\xc3\xa9ron betyr bokstavelig \xc2\xabsyv dager\xc2\xbb. Mening var at samlingen skulle romme 10 ganger 10 noveller, alts\xc3\xa5 hundre til sammen, men hun rakk ikke \xc3\xa5 skrive mer enn 72 f\xc3\xb8r hun d\xc3\xb8de. I bokens noveller vektla og forsvarte hun retten til kj\xc3\xa6rlighet, selv n\xc3\xa5r kj\xc3\xa6rligheten br\xc3\xb8t med lover og konvensjoner, og kanskje til tross for at hennes eget privatliv neppe inspirerte til det samme._NEWLINE_Ogs\xc3\xa5 Cervantes skrev mer enn drama og hyrderomaner, blant annet Novelas ejemplares (M\xc3\xb8nsternoveller, 1613). Samlet sett er de av ujevn kvalitet, men Cervantes hadde nok h\xc3\xa5pet at de skulle bli for spanjolene hva Boccaccios verk hadde v\xc3\xa6rt for italienerne: noen er rene anekdoter, noen miniromanser, noen er alvorlige, og andre komiske, og alle er skrevet i en lett, muntlig stil, og en del er s\xc3\xa5 lange at de i dag ville betraktes som kortromaner.\n_START_SECTION_\nKomisk-burleske fortellinger\n_START_PARAGRAPH_\nEposet er en h\xc3\xb8yverdig sjanger i motsetningen til den komisk-burleske prosa, som er i en folkelig, munter og sprelsk fortellerstil og som renessansen videref\xc3\xb8rte fra senmiddelalderen. Den komisk-burleske retningen vendte eposets foretrukne kvaliteter om p\xc3\xa5 vrangen, og fremmet isteden det uskj\xc3\xb8nne og det vulg\xc3\xa6re i b\xc3\xa5de handling og hos fortellingens figurer. I den komisk-burleske sjangeren finnes trekk fra fylleviser, bannskap og latterliggj\xc3\xb8ring, det vil si parodi, spesielt mot h\xc3\xb8yverdig litteratur. Oftest er det en persons livsl\xc3\xb8p som fortelles i et enkelt handlingsforl\xc3\xb8p, n\xc3\xa6rmest som l\xc3\xb8se episoder knyttet sammen._NEWLINE_Et eksempel p\xc3\xa5 det parodiske er italieneren Luigi Pulci (1432\xe2\x80\x931484) som skrev Morgante maggiore (Den veldige Morgante, 1483), et h\xc3\xb8ystemt, men bevisst parodisk epos om en kjempe som ble kristen og fulgte ridderen Orlando (Roland)._NEWLINE_Franskmannen Fran\xc3\xa7ois Rabelais (1494\xe2\x80\x931553) var ogs\xc3\xa5 tiltrukket av overdrivelsen og skrev tilsvarende om en kjempe: den store Gargantua. Rabelais var en fransikanermunk, lege, og humanist og ikke minst en av de store renessanseforfattere, og er blitt sett p\xc3\xa5 som en avantgardist innenfor fantastisk litteratur, satire, grotesk humor og lidderlige sanger. I det ene av sine to forord til Gargantua ba han sine lesere om ikke \xc3\xa5 bli st\xc3\xb8tt, at han skrev heller om latter enn gr\xc3\xa5t, \xc2\xabti latter h\xc3\xb8res mennesket til\xc2\xbb, og henviser til at under (den groteske) overflaten finnes vakre ting. Den vennlige advarselen til tross, Rabelais\xe2\x80\x99 komiske og sprelske fortelling p\xc3\xa5 et frodig fransk morsm\xc3\xa5l om Gargantua og siden s\xc3\xb8nnen Pantagruel og disses reiser i en verden preget av gr\xc3\xa5dighet, t\xc3\xa5pelighet, vold og vittigheter, ofte konsentrert om figurenes maveinntak og erotiske utskeielser, falt tungt for brystet for den katolske kirke. Rabelais\xe2\x80\x99 b\xc3\xb8ker ble bannlyste og senere plassert p\xc3\xa5 boklisten Index librorum prohibitorum (Indeks over forbudte b\xc3\xb8ker). Hans b\xc3\xb8ker er ujevne, men det har ogs\xc3\xa5 v\xc3\xa6rt deres styrke, som en overstr\xc3\xb8mmende overflod av vittigheter, ordspill, forbudte gloser og med br\xc3\xa5 sprang i fortellingene. Sentralt i fortellingene sto uansett humanisten Rabelais\xe2\x80\x99 klokkertro p\xc3\xa5 det positive i mennesket og deres muligheter._NEWLINE_Spania var preget av en underlig blanding av realisme og romantikk. Allerede rett f\xc3\xb8r 1500 fikk La Celestina, en dramatisk roman om hovedpersonenes idealistiske kj\xc3\xa6rlighet, stor europeisk utbredelse. Tilsvarende skjedde ogs\xc3\xa5 med Amadis de Gaula. Men p\xc3\xa5 midten av \xc3\xa5rhundret fikk ridderromantikken en motpol i den realistiske skjemteroman, den s\xc3\xa5kalte pikareske roman (fra spansk picaresca fra picaro = sk\xc3\xb8yer, kjeltring, vagabond), fremmet f\xc3\xb8rst i romanen Lazarillo de Tormes (1554). Denne ble skrevet av en ukjent forfatter og boken ble sjangerbestemmende._NEWLINE_Det var dette litter\xc3\xa6re landskapet som Miguel de Cervantes (1547\xe2\x80\x931616) var preget av da han i 1605 sendte ut f\xc3\xb8rste del av Don Quixote, ridder av den bedr\xc3\xb8velige skikkelse. Tidligere hadde Cervantes hatt liten suksess og til tross for omfattende forfatterskap hadde han st\xc3\xa5tt i skyggen av den popul\xc3\xa6re Lope de Vega. Med Don Quixote, selve hovedverket innenfor komisk-burlesk litteratur, ble Cervantes ber\xc3\xb8mt, men det \xc3\xb8konomiske utbyttet var magert. Andre del kom i 1615, og siden har Cervantes\xe2\x80\x99 omd\xc3\xb8mme bare steget og blitt for Spania hva Shakespeare er for England. Fortellingen er som et samtidsbibliotek med en tilh\xc3\xb8righet til det ypperste innenfor sjangre som riddereposet, romansen, og ikke minst parodiene p\xc3\xa5 disse, \xc2\xabmed rike innganger ogs\xc3\xa5 til de deler av den europeiske fortellerkunsten som ligger utenfor parodiens verden\xc2\xbb._NEWLINE_Don Quixote er en rar, gammel mann som har forlest seg p\xc3\xa5 samtidens ridderromaner, tror at han selv er en veldig ridder som m\xc3\xa5 ut i verden og \xc3\xb8ve store, edle d\xc3\xa5der. Som v\xc3\xa6pner har han med seg den lille, tykke Sancho Panza, like mye realist som Don Quixote er svermer og idealist. Det som gj\xc3\xb8r fortellingen stor er at begge er mer enn karikaturer ved at forfatteren gir dem begge menneskelighet og personlighet, om enn svakheter. S\xc3\xa5ledes gj\xc3\xb8r det fortellingen til noe langt mer enn bare et vrangbilde av ridderromansene; den frambrakte den f\xc3\xb8rste moderne, europeiske roman.\n_START_SECTION_\nPastoralromansen\n_START_PARAGRAPH_\nRomanen, den lange prosafortellingen, sto som litter\xc3\xa6r sjanger et stykke nede p\xc3\xa5 renessansens litter\xc3\xa6re hierarki, men fikk likevel stor utbredelse som s\xc3\xa5kalte folkeb\xc3\xb8ker. Hyrdediktningen, eller den pastorale romansen, var en antikk sjanger som fikk et nytt oppsving under renessansen, men istedenfor pastorale poeter som Theokrit og Vergil var det de antikke romanene til Longos, Heliodor og Akkillevs Tatios som f\xc3\xb8rst og fremst var inspirasjonen. _NEWLINE_I l\xc3\xb8pet av 1500-tallet ble det pastorale liv og stemning, det gode liv p\xc3\xa5 landet utenfor det urbane st\xc3\xb8y og mas, et kunstnerisk om enn aristokratisk emne. Som sjanger krevde hyrdediktningen hyrder og hyrdinner, og landskapet var gjerne det fruktbare, rike jordbruksomr\xc3\xa5det Arkadia (f\xc3\xb8rst fremmet av Vergil) p\xc3\xa5 Peloponnes i Hellas, men ogs\xc3\xa5 tilsvarende steder i andre land. Den pastorale diktningen i renessansen var en lengsel tilbake til urtilstanden av fred og lykke, i fortellingene truet av farlige krigere, helst med en lykkelig slutt. Ettertiden har bed\xc3\xb8mt den popul\xc3\xa6re renessansesjangeren nedlatende, som en romantisk virkelighetsflukt fjernt fra all realisme, og selv om den d\xc3\xb8de ut en gang p\xc3\xa5 1700-tallet har den som stemning funnet gjenklang i senere litteratur._NEWLINE_Den italienske humanisten og poeten Jacopo Sannazaro (1458\xe2\x80\x931530) skrev Arcadia som ble utgitt 1483. Hans elegante fortellende ramme rundt lyriske utdrag fra Vergils ekloger ble inspirasjon for en rekke andre forfattere som videref\xc3\xb8rte konseptet, spesielt den spanskskrivende, portugisiske forfatteren Jorge de Montemayor (1520\xe2\x80\x931561) som skrev den pastorale romanen Diana (1559) om den h\xc3\xb8viske kj\xc3\xa6rlighet mellom hyrden Sireno og hyrdinnen Diana som passer p\xc3\xa5 hver sin hjord. Istedenfor en gjenfortelling av antikkens hyrdeliv er det en allegori over samtidsadelens innfl\xc3\xb8kte kj\xc3\xa6rlighetsregler. Forfatteren selv ble drept etter en angivelig kj\xc3\xa6rlighetsaff\xc3\xa6re kort tid etter._NEWLINE_I England skrev Philip Sidney Arcadia (1590), som ogs\xc3\xa5 faktisk har handlingen plassert i Arkadia, i motsetningen til Sannazaro og Montemayor, men det er bare tilsynelatende for \xc3\xa5 beskrive det engelske samtidssamfunnet. I Frankrike skrev Honor\xc3\xa9 d'Urf\xc3\xa9 romanen L\xe2\x80\x99Astr\xc3\xa9e (Astreas historie, utgitt i \xc3\xa5rene 1607\xe2\x80\x931627), og som ble et omfattende verk, tolv b\xc3\xb8ker i fem bind. Her er handlingen lagt til et landskap utenfor Lyon der kj\xc3\xa6rlighetsparet m\xc3\xa5 lide flere atskillelser, preget av Amors luner. Romanen er blitt betraktet som h\xc3\xb8ydepunktet innenfor renessansens pastorale roman._NEWLINE_Ogs\xc3\xa5 Miguel de Cervantes bedrev hyrdediktning med La Galatea (Galateas historie) fra 1585 med emne hentet fra nettopp Theokrit, men plassert ved Tajo, den lengste elva p\xc3\xa5 Den iberiske halv\xc3\xb8y. I den kjente bokb\xc3\xa5lscenen i Don Quijote, hvor han i stor grad parodierte hyrde- og ridderromaner, lar han smilende akkurat denne boken slippe unna flammenes rov.\n_START_SECTION_\nEssayet og den personlige refleksjon\n_START_PARAGRAPH_\nI den grad essayet var en ny sjanger, beslektet med dagboken, brevsamtalen og den personlige refleksjon, var det, fra fransk essai, \xc2\xabfors\xc3\xb8k\xc2\xbb, en nyskapende og karakteristisk humanistisk renessansesjanger, skj\xc3\xb8nt det kan historisk sett ses p\xc3\xa5 som en videreutvikling av antikkens prosaepistler._NEWLINE_Det ble fremmet f\xc3\xb8rst av franskmannen Michel de Montaigne (1533\xe2\x80\x931592) i hans massive bok Les Essais, som utkom f\xc3\xb8rste gang i 1580 og siden revidert et antall ganger. Den best\xc3\xa5r av to deler, f\xc3\xb8rste er en meditasjon over klassiske sitater, mens andre del diskuterer sakskomplekser, eksempelvis om vennskap og oppdragelsen av barn, men ikke minst handler tekstene om ham selv og hans psykologiske selvinnsikt._NEWLINE_Essayet, som Montaigne populariserte, er \xc2\xaben kort avhandling i god sakprosa med spr\xc3\xa5klig gjennomtenkte virkemidler av retorisk eller stilistisk vellykket karakter, om et for stort eller for lite emne, som verken behandles for lite eller systematisk, men uavsluttet og fragmentarisk i sprang og digresjoner, og likevel slik at et helt livssyn eller samfunnssyn blir tydelig\xe2\x80\xa6\xc2\xbb, for \xc3\xa5 bruke et utdrag av Georg Johannesens definisjon. \xc3\x85 avgrense en sjanger som essayet synes vanskelig, vag og individualistisk som den er, preget av et hvilket som helst emne. Karakteristisk for renessansen er at Montaigne er i tr\xc3\xa5d med tiden ved \xc3\xa5 vektlegge det enkelte menneskets individuelle syn, og det er etter ham sjangeren har f\xc3\xa5tt sitt navn. _NEWLINE_Montaignes skrifter har blitt karakterisert som det informale essay i motsetning til det formale essay som engelskmannen Francis Bacon (1561\xe2\x80\x931626) sto for, mer preget av struktur og vitenskapelig syn som pekte framover mot opplysningstiden.\n_START_SECTION_\nFra folketeater til elisabethansk teater\n_START_PARAGRAPH_\nReligi\xc3\xb8st teater_NEWLINE_Antagelig fortsatte det romerske komedieteateret i Italia og deler av Europa, og selv om dokumentasjonen er svak er det indikasjoner p\xc3\xa5 at det i senmiddelalderen var sceneframf\xc3\xb8relser, comedia erudita (l\xc3\xa6rd komedie), ved katedralskoler og universiteter. Aristokrater inviterte omreisende trubadurer, gj\xc3\xb8glere og skuespillere som oppf\xc3\xb8rte forestillinger. I kirken fantes det dramatiseringer i kirkerommet, eller p\xc3\xa5 plassen foran kirken eller i tilknytning til kirkelige prosesjoner som \xc3\xa5rvisse h\xc3\xb8ytider og festivaler. Den f\xc3\xb8rste teaterforestilling vi kjenner til i Norge, foregikk p\xc3\xa5 Domkirkeplassen i Bergen i 1562. I Spania var det fargerike teaterfremf\xc3\xb8ringer ved Corpus Christi-festene p\xc3\xa5 1500-tallet. Disse ble snart folkelige ved at lauger tok h\xc3\xa5nd om oppsetningen og videref\xc3\xb8rte det religi\xc3\xb8se innholdet i en mer folkelig utgave. Pasjonsspill, mysteriespill og mirakelspill ble popul\xc3\xa6re utend\xc3\xb8rsforestillinger i senmiddelalderen. Helt mot slutten av 1500-tallet flyttet det religi\xc3\xb8se teater tilbake til kirken i oratoriet, og besto av kristen resitasjon til musikk, som igjen ga impulser til operaen._NEWLINE_Teateret flytter innend\xc3\xb8rs_NEWLINE_P\xc3\xa5 1500-tallet flyttet den verdslige teaterscenen innend\xc3\xb8rs. F\xc3\xb8rst ble stykkene framf\xc3\xb8rt p\xc3\xa5 torv, deretter i vertshusg\xc3\xa5rden, senere med sirkelrunde vegger rundt, lik antikkens amfiteater, av gresk amfi og theatron, som betyr egentlig \xc2\xabteater p\xc3\xa5 begge sider\xc2\xbb. F\xc3\xb8r 1576 var det ingen formelle teatre for folk flest i London, det f\xc3\xb8rste teateret i London ble bygd av James Burbage, deretter kom en rekke i rask rekkef\xc3\xb8lge: the Curtain, Rose, Swan, Hope, Fortune, og det viktigste, the Globe, som \xc3\xa5pnet i 1599, med Julius Caesar som en av de f\xc3\xb8rste oppsetningene. _NEWLINE_Teaterhusene ble bygd som egne sirkelrunde eller sekskantede bygg med \xc3\xa5pne tak. Det var sparsomt med kulisser, men selve det framskutte scenerommet var oppfinnsomt utnyttet. Deretter fikk teaterrommet tak, og ble senere snarere avlangt enn rundt. N\xc3\xa5r man under den engelske renessansen betegner \xc2\xaboffentlig\xc2\xbb teater menes det utend\xc3\xb8rs mens \xc2\xabprivat\xc2\xbb var innend\xc3\xb8rs. Samtlige elisabethanske teaterstykker, inkludert Shakespeares, hadde menn eller gutter i kvinnerollene, ikke p\xc3\xa5 grunn av en vedtatt lov, men p\xc3\xa5 grunn av at kvinner ble betraktet som \xc2\xabutenkelige\xc2\xbb. De f\xc3\xb8rste kvinnelige skuespillere opptr\xc3\xa5dte i 1629, med en fransk teatergruppe, og kvinnene ble buet ned fra scenen. Et av de f\xc3\xb8rste rene innend\xc3\xb8rs teaterbygg i Europa er Teatro Olimpico i Venezia._NEWLINE_Italia: Commedia dell'arte_NEWLINE_I Italia oppsto et komisk drama p\xc3\xa5 1560-tallet, kalt Commedia dell'arte, som ble h\xc3\xb8yt verdsatt av aristokratiet. Teaterets r\xc3\xb8tter er noe uklare, men det avvek fra konvensjonelt teater ved at det var hverken var profesjonelt eller \xc3\xa5pent for allmennheten. Spillene besto ikke av ferdige skrevne stykker, men av et l\xc3\xb8st rammeverk som dannet situasjoner og komplikasjoner, og hvor skuespillerne improviserte det meste av dialogen. Spillene var gjerne basert rundt noen faste figurer, som elskere, herrer og tjenere. Nordmannen Ludvig Holberg trakk senere inspirasjon fra Commedia dell'artes faste handlingsskjema og gjennomgangsskikkelser i sine komedier._NEWLINE_Spanias gullalder_NEWLINE_I Spania hadde teateret sin gullalder i \xc3\xa5rene 1550 til 1700 hvor tre typer var popul\xc3\xa6re: de religi\xc3\xb8se enaktere, autos sacramentales; den verdslige komedie, comedias nuevas; og en form for musikal, zarzuelas. Kvinner fikk i begynnelsen lov til \xc3\xa5 spille i religi\xc3\xb8se spill og ble senere ogs\xc3\xa5 deltagere i verdslige skuespill. Samtidens katolske kirke motsatte seg verdslige skuespill, spesielt kvinnelige skuespillere som kirken betraktet som prostituerte. De spanske myndighetene fremmet flere lover om kj\xc3\xb8nn og teater. I 1587 kom en lov som gjorde det lovlig for kvinner \xc3\xa5 spille teater og samtidig ulovlig for gutter \xc3\xa5 spille kvinner, men i 1596 ble kvinnelige skuespillere igjen forbudt og i 1598 ble teatrene stengt. Allerede \xc3\xa5ret etter, 1599, ble teatrene igjen \xc3\xa5pnet og kvinner tillatt p\xc3\xa5 scenen._NEWLINE_Den st\xc3\xb8rste spanske dramatikeren var Lope de Vega (1562\xe2\x80\x931635). Han skrev i de fleste sjangere, epos, romaner, sonetter (rundt 3 000), og han skal ha skrevet rundt 1800 komedier og rundt 400 autos (alvorlig drama), hvorav henholdsvis kun 426 og 42 har blitt bevart, mer eller mindre fullstendige. Antagelig var det store flertallet av hans stykker ikke originaler, men hastige omskrivninger i varierende kvalitet, noe han selv har hentydet i et ironisk skrift fra 1609, El arte nuevo de hacer comedias en este tiempo (V\xc3\xa5r tids nye m\xc3\xa5te \xc3\xa5 dreie komedier p\xc3\xa5). Vega skilte ikke skarpt mellom sjangrene, og er nesten moderne i s\xc3\xa5 m\xc3\xa5te ved \xc3\xa5 v\xc3\xa6re en tidlig representant for tragikomedien: hans komedier var ikke n\xc3\xb8dvendigvis hverken morsomme eller hadde en lykkelig slutt. Likeledes priset han kongehuset opp og ned, samtidig som han ogs\xc3\xa5 var folkets talsmann._NEWLINE_I Italia fornyet Gian Giorgio Trissino (1478\xe2\x80\x931550) det europeiske tragedieidealet, og det ble videref\xc3\xb8rt i Frankrike av \xc3\x89tienne Jodelle, (1532\xe2\x80\x931573) med Cl\xc3\xa9opatre captive (Den fangede Kleopatra, 1552). I Spania fors\xc3\xb8kte ogs\xc3\xa5 Cervantes med El cerco de Numancia (Numantias beleiring) p\xc3\xa5 midten av 1580-tallet._NEWLINE_Tyskland_NEWLINE_De tyske statene var fortsatt preget av middelalderens tradisjoner. Hans Sachs (1494\xe2\x80\x931576) var den mest framtredende dramatikeren. Hans lavkomiske farser var popul\xc3\xa6re, og han var den f\xc3\xb8rste som etter klassisk m\xc3\xb8nster innf\xc3\xb8rte aktinndeling og benyttet betegnelsen tragedie, men det han skrev var stort sett gjenfortellinger fra Bibelen og kr\xc3\xb8niker p\xc3\xa5 rim av begrenset litter\xc3\xa6r verdi. Det latinske skoledramaet fikk derimot en betydning for morm\xc3\xa5lsdiktningen, og moralitetsdramaer, inspirert fra Nederland,  som Enhver fikk stor utbredelse. Den \xc3\xb8vrige dramatikken forble underkastet reformasjonens tjeneste._NEWLINE_England_NEWLINE_Det elisabethanske Englands st\xc3\xb8rste bidrag til litteraturen var dramaet, og selv om det er likheter mellom dramaets utvikling i Spania og England, var ikke det engelske drama ensidig folkelig, men beholdt kontakten med den dannede klasse og renessansens former i en lykkelig allianse mellom h\xc3\xb8y og lav stil. De f\xc3\xb8rste dramatiske forestillinger var derimot preget av blodige sjokkeffekter, som den f\xc3\xb8rste kjente tragedien i England skrevet av Thomas Norton (1532\xe2\x80\x931584) og Thomas Sackville (1536\xe2\x80\x931608), Gorboduc fra 1562, med tema fra engelsk oldtidshistorie. \xc3\x85ret etter kom Den spanske tragedie (1585) av Thomas Kyd (1558\xe2\x80\x931594), og selv om stykket var popul\xc3\xa6rt og betydde mye for utviklingen av det elisabethanske teater, ble dens melodramatiske handling med tallrike mord siden parodiert, blant annet av senere dramatikere. _NEWLINE_De to viktigste engelske renessanseforfatterne var uten sidestykke Christopher Marlowe (1564\xe2\x80\x931593) og William Shakespeare (1564\xe2\x80\x931616). Marlowe d\xc3\xb8de ung under uklare omstendigheter. N\xc3\xa5r det gjelder Shakespeare er hans liv og biografi i stor grad ukjent, til tross for hans store produksjon og status som verdens mest kjente dramatiker. En tredje engelsk dramatiker var Ben Jonson (1572\xe2\x80\x931637), som bekjente seg til Aristoteles' regler, men som likevel var en typisk elisabethansk dramatiker._NEWLINE_Marlowe var en br\xc3\xa5moden oppr\xc3\xb8rer med solid klassisk utdannelse. Han bekjente en religionskritisk holdning, muligens ogs\xc3\xa5 ateisme, foruten katolisisme, og p\xc3\xa5 noen f\xc3\xa5 \xc3\xa5r skrev han en rekke store tragedier, lyrikk og oversatte antikkens diktere f\xc3\xb8r han d\xc3\xb8de, enn\xc3\xa5 ikke tredve \xc3\xa5r i en uklar sl\xc3\xa5sskamp p\xc3\xa5 et vertshus. Allerede i hans f\xc3\xb8rste stykke (trykt 1590), Tamburlaine den store, uttrykte han selvbevisst i prologen en forakt for hva samtiden fikk bydd p\xc3\xa5 i teateret; enfoldige gj\xc3\xb8glerier og apestreker. Marlowes eget spr\xc3\xa5k, p\xc3\xa5 klingende blankvers, var ikke bare dramatisk tekst, men ogs\xc3\xa5 rytmisk ordmusikk._NEWLINE_Hans mest kjente drama er Den tragiske fortellingen om doktor Faustus, basert p\xc3\xa5 en nylig utgitt tysk folkebok, og var den f\xc3\xb8rste dramatiske versjonen av Faustlegenden om en l\xc3\xa6rd manns pakt med djevelen. Stykket ble utgitt i 1604, 11 \xc3\xa5r etter Marlowes d\xc3\xb8d, og minst 12 \xc3\xa5r etter den f\xc3\xb8rste oppsettelsen av stykket._NEWLINE_Knapt noe navn i litteraturen skinner s\xc3\xa5 klart som William Shakespeares, noe som bunner i at han behersket de fleste dramatiske sjangere, lyrikk, komedier og tragedier, og kanskje ogs\xc3\xa5 i at han selv begynte som skuespiller slik at hans stykker er organisk og levende teater, selv i dag. De stykkene han skrev, rundt 33 og ytterligere noen hvor opphavet fortsatt diskuteres, ble meget popul\xc3\xa6re, gjorde ham velholden og adlet i 1598. Shakespeare var dyktig til \xc3\xa5 balansere tidens smak med inspirasjon fra klassikerne og fra middelalderen. Det er dog ikke hans valg av motiver som er enest\xc3\xa5ende, men hans evne til \xc3\xa5 skildre menneskets komplekse mangfoldighet; i ondskap og n\xc3\xb8d, i overmot og glede, i forfall, lidenskap og i d\xc3\xb8dsangst. Samtidig har hans figurer og stykker ogs\xc3\xa5 balansert pathos, humor og sunn sans._NEWLINE_Shakespeare skrev mektige dramaer over historiske emner som Kong Richard II (1595), Kong Johan (1594\xe2\x80\x931596), og Richard IIIs liv og d\xc3\xb8d (1592\xe2\x80\x931593); storsl\xc3\xa5tte tragedier som Romeo og Julie (1595\xe2\x80\x931596), Julius C\xc3\xa6sar (1599), Hamlet (1601\xe2\x80\x931602), Kong Lear (1605), og Macbeth (1606); lystige komedier som En midtsommernattsdr\xc3\xb8m (1595\xe2\x80\x931596), Kj\xc3\xb8pmannen i Venedig (1596\xe2\x80\x931597), Stor st\xc3\xa5hei for ingenting (1598\xe2\x80\x931599), og Som dere vil ha det (1599). Hans verker gjorde et evigvarende inntrykk p\xc3\xa5 all senere teater og litteratur, spesielt utvidet han det dramatiske potensial i henhold til karakterisering, handlingsgang, spr\xc3\xa5k og sjanger.\n_START_SECTION_\nRenessansens litteratur i Norden\n_START_PARAGRAPH_\nNorden l\xc3\xa5 i utkanten av Europa og den begynnende humanismen ble fortrengt av reformasjonen. I Danmark og Sverige ble reformasjonen l\xc3\xb8ftet frem fra folkedypet og virket inspirerende p\xc3\xa5 litteraturen, s\xc3\xa5vel p\xc3\xa5 morsm\xc3\xa5let som i nylatinen. Annerledes var det i Norge, der reformasjonen ikke hadde noe st\xc3\xb8tte i folket og ble p\xc3\xa5tvunget ovenfra og utenfra. Mens Bibelen p\xc3\xa5 svensk og dansk stimulerte morsm\xc3\xa5lene i begge nasjoner, fjernet reformasjonen den siste rest av politisk og spr\xc3\xa5klig selvstendighet i Norge.\n_START_SECTION_\nSverige\n_START_PARAGRAPH_\nOlaus Petri (1493\xe2\x80\x931552) ble reformasjonens svenske leder, mens hans bror Laurentius Petri (1499\xe2\x80\x931573) ble den f\xc3\xb8rste protestantiske erkebiskop. Olaus Petri hadde et omfattende forfatterskap; prekener, kampskrifter, kr\xc3\xb8niker, salmer og drama, men viktigst var hans svenske oversettelse av Bibelen, som han gjorde sammen med sin bror. _NEWLINE_Han ble ogs\xc3\xa5 en pioner innenfor dramatikken da han skrev Tobie Comedia (1550), det f\xc3\xb8rste virkelige drama i Sverige. Karakteristisk nok for reformasjonens forkjempere var handlingen didaktisk tatt fra Bibelen, men huskes i ettertid ikke som stor diktning.\n_START_SECTION_\nDanmark\n_START_PARAGRAPH_\nChristiern Pedersen (1480\xe2\x80\x931554) hadde en omfattende virksomhet som utgiver bak seg, blant annet av Saxos verker, og skrev katolske oppbyggende skrifter, som Ludvig Holberg senere drev gj\xc3\xb8n med, f\xc3\xb8r Pedersen ble protestant og oversatte Bibelen til dansk. Den f\xc3\xb8rste danske salmebok ble utgitt i 1529 av Claus Mortensen T\xc3\xb8ndebinder (1499\xe2\x80\x931575), men den store salmedikteren var Hans Christensen Sthen (1544\xe2\x80\x931610) som skrev sine salmer til melodi fra popul\xc3\xa6re folkeviser. _NEWLINE_Drama besto stort sett av oversettelser fra Tyskland, spesielt skoledrama over bibelske emner, men med Hieronimus Justesen Ranch (1539\xe2\x80\x931607) fikk Danmark en egen dramatiker. Hans mest popul\xc3\xa6re stykke var komedien Karrig Niding. Den fineste latinske lyrikeren var kanskje likevel vitenskapsmannen Tycho Brahe (1546\xe2\x80\x931601).\n_START_SECTION_\nNorge\n_START_PARAGRAPH_\nDen karrige situasjonen i Norge innb\xc3\xb8d ikke til forfatterskap, og en livsbetingelse for litteratur er et trykkeri, noe Norge f\xc3\xb8rst fikk i 1644. Likevel ble det forfattet litteratur. Hamarkr\xc3\xb8niken fra midten av 1550-tallet, skrevet av en ukjent forfatter, har tidvis uts\xc3\xb8kte kvaliteter. Norges viktigste sentrum var handelsbyen Bergen, der presten og humanisten Absalon Pedersson Beyer (1528\xe2\x80\x931575) lot oppf\xc3\xb8re teater p\xc3\xa5 latinskolen. Han skrev selv to verker, Absalon Pederss\xc3\xb8ns dagbok 1552\xe2\x80\x931572 p\xc3\xa5 latin (den kalles ogs\xc3\xa5 noe misvisende for Bergens Kapitelsbok) og Om Norgis Rige, som ble lest over hele landet i avskrifter (f\xc3\xb8rst trykt i 1780). I det sistnevnte uttrykte han en sterk nasjonalf\xc3\xb8lelse, men ogs\xc3\xa5 mismot: Norge \xc2\xabgaar paa krykker og stylter og vil snart falde omkuld\xc2\xbb, skj\xc3\xb8nt \xc2\xabudi folket er endnu noget af den gamle dyd, manddom og styrke\xc2\xbb._NEWLINE_I Stavanger skrev presten og historikeren Peder Clauss\xc3\xb8n Friis (1545\xe2\x80\x931614) Norriges Beskrivelse, foruten hans noe kraftfulle om enn frie oversettelse av Snorres kongesagaer, som knyttet b\xc3\xa5nd tilbake til Norges uavhengighet. Nevnes kan ogs\xc3\xa5 Hallvard Gunnarss\xc3\xb8n (d\xc3\xb8d 1608), som oversatte fra b\xc3\xa5de Bibelen, sagaene om de norske kongene og fra latinske vers, foruten \xc3\xa5 ha forfattet det f\xc3\xb8rste norske hyrdediktet, Akrostichis._NEWLINE_Dikterpresten p\xc3\xa5 Alstahaug, Petter Dass (1646\xe2\x80\x931707), har tradisjonelt blitt regnet som en barokkdikter, men i nyere tid har litteraturforskningen argumentert for at han stilistisk sett var en dikter innenfor senrenessansen, ved at han var en l\xc3\xa6rd europeer som stod midt i den europeiske litteraturen."