b"\n_START_ARTICLE_\nCharles L. McNary\n_START_SECTION_\nFamiliebakgrunn og yrkeskarri\xc3\xa8re\n_START_PARAGRAPH_\nCharles L. McNary ble f\xc3\xb8dt p\xc3\xa5 morfarens g\xc3\xa5rd, nord for Salem i Oregon, som s\xc3\xb8nn av Hugh Linza McNary og Mary Margaret McNary (f\xc3\xb8dt Claggett).  Han var den tredje s\xc3\xb8nnen og det niende barnet i en s\xc3\xb8skenflokk p\xc3\xa5 ti. Da foreldrene giftet seg i 1860, fikk Hugh McNary en 453 dekar (m\xc3\xa5l) stor g\xc3\xa5rd fra svigerfaren, Charles Claggett. G\xc3\xa5rden l\xc3\xa5 i et omr\xc3\xa5de som n\xc3\xa5 er nedbygd av byen Keizer. Charles L. McNarys farfar, James McNary, kom til Oregon fra Kentucky i 1845. Morfaren, som McNary var oppkalt etter, kom fra Missouri i 1852._NEWLINE_Faren deltok i g\xc3\xa5rdsarbeidet, virket i noen \xc3\xa5r som l\xc3\xa6rer, og gikk deretter tilbake til jordbruket i n\xc3\xa6rheten av Salem. Da moren d\xc3\xb8de i 1878, tok faren med familien til Salem, der han kj\xc3\xb8pte en butikk. Sviktende helse hindret ham i \xc3\xa5 drive g\xc3\xa5rden. Charles L. McNary ble foreldrel\xc3\xb8s som 9-\xc3\xa5ring i 1883, da faren ogs\xc3\xa5 d\xc3\xb8de. En eldre s\xc3\xb8ster ble familieoverhode, og andre s\xc3\xb8sken tok arbeid for \xc3\xa5 fors\xc3\xb8rge familien._NEWLINE_Som unggutt arbeidet McNary som avisbud, i en fruktplantasje og med annet g\xc3\xa5rdsarbeid. Han m\xc3\xb8tte den kommende amerikanske presidenten Herbert Hoover da denne flyttet til Salem i 1888. McNary arbeidet senere ved kontoret til broren John Hugh McNary, som fikk ansvaret for tinglysing i Marion County i 1890. En tid studerte han ved en handelsskole i Salem, hvoretter han tok forberedende kurs til college ved Willamette University. Han tok sikte p\xc3\xa5 studier ved Stanford University eller University of California. P\xc3\xa5 denne tiden m\xc3\xb8tte han sin blivende hustru, Jessie Breyman, og den senere guvern\xc3\xb8ren Oswald West.\n_START_SECTION_\nJuridisk karri\xc3\xa8re\n_START_PARAGRAPH_\nH\xc3\xb8sten 1896 flyttet McNary s\xc3\xb8rover til California for \xc3\xa5 studere ved Stanford University. Han studerte jus, \xc3\xb8konomi, naturvitenskap og historie, og arbeidet som servit\xc3\xb8r for \xc3\xa5 betale husleien. \xc3\x85ret etter ble han bedt av familien om \xc3\xa5 komme hjem til Oregon. Hjemme fortsatte han \xc3\xa5 studere jus under veiledning av broren John og Samuel L. Hayden. Han fikk advokatbevilling i 1898. Br\xc3\xb8drene praktiserte som advokater sammen i forretningen McNary & McNary i Salem, mens John ogs\xc3\xa5 var assisterende offentlig anklager i Marion County. P\xc3\xa5 denne tiden kj\xc3\xb8pte Charles L. McNary tilbake familiens gamle g\xc3\xa5rd, og holdt den i slektens eie. Han var president i handelskammeret i Salem 1909\xe2\x80\x931911, og var med p\xc3\xa5 \xc3\xa5 etablere en interesseorganisasjon for fruktb\xc3\xb8ndene i distriktet i 1909._NEWLINE_Samtidig som han praktiserte som advokat, begynte han \xc3\xa5 forelese i tingsrett ved Willamette University v\xc3\xa5ren 1899. I 1908 overtok han stillingen som fakultetets dekanus. Han tilknyttet seg fremtredende lokale advokater og utvidet fakultetet fra fire eksamenskandidater i 1908 til 36 i 1913, hans siste \xc3\xa5r som dekanus._NEWLINE_I 1926 oppf\xc3\xb8rte McNary et nytt bolighus til 6\xc2\xa0000 dollar p\xc3\xa5 g\xc3\xa5rden. Boligen hadde en golfbane, rosehage, tennisbane, fiskevann, et arboret og mer enn 1\xc2\xa0000 dekar skog. Boligen ble beskrevet av senere senator Richard L. Neuberger som Oregons svar p\xc3\xa5 Monticello, ettersom mange kjente politikere m\xc3\xb8tte McNary her. G\xc3\xa5rden hadde 445 dekar med n\xc3\xb8tte- og fruktvekster. McNary var blant pion\xc3\xa9rene i planting av storfruktet hassel, som han brukte til produksjon av svisker.\n_START_SECTION_\nEkteskap og familie\n_START_PARAGRAPH_\nDen 19. november 1902 giftet han seg med Jessie Breyman, etter at de hadde v\xc3\xa6rt forlovet i over tre \xc3\xa5r. Hun var datter av forretningsmannen Eugene Breyman fra Salem. Ektefellen d\xc3\xb8de i en bilulykke s\xc3\xb8r for Newberg, p\xc3\xa5 vei hjem fra morens begravelse i Portland, den 3. juli 1918. Paret hadde ingen barn._NEWLINE_Den 29. desember 1923 giftet han seg med Cornelia Woodburn Morton, som han hadde m\xc3\xb8tt i et middagsselskap i hennes hjemby Washington, D.C. under den f\xc3\xb8rste verdenskrig. Hun arbeidet som hans privatsekret\xc3\xa6r f\xc3\xb8r de giftet seg. Paret fikk ingen barn, men de adopterte datteren Charlotte i 1935.\n_START_SECTION_\nPolitisk arbeid\n_START_PARAGRAPH_\nMcNarys f\xc3\xb8rste offentlig verv var som stedfortreder for den ansvarshavende for tinglysing i Marion County 1892\xe2\x80\x931896. I 1904 ledet han brorens vellykkede valgkamp for \xc3\xa5 bli offentlig anklager i Oregons 3. rettskrets. John Hugh McNary oppnevnte deretter broren som sin stedfortreder, noe han var frem til 1911._NEWLINE_McNary var en progressiv politiker, men forble i Det republikanske parti da mange progressive gikk til Det demokratiske parti for \xc3\xa5 st\xc3\xb8tte Oswald West. I den sosiale og politiske reformperioden i USA fra 1890- til 1920-\xc3\xa5rene, ofte kalt \xc2\xabden progressive tiden\xc2\xbb, st\xc3\xb8ttet han kongressrepresentant William Simon U'Rens forslag om blant annet prim\xc3\xa6rvalg og direktevalg av senatorer. McNary var ogs\xc3\xa5 tilhenger av offentlig kraftutbygging. Etter at West ble valgt til guvern\xc3\xb8r, oppnevnte han McNary som juridisk spesialr\xc3\xa5dgiver for Oregons jernbanekommisjon. Han benyttet stillingen til \xc3\xa5 arbeide for lavere passasjer- og godspriser. I mellomtiden pleide McNary sine tillitspregede b\xc3\xa5nd til b\xc3\xa5de progressive og konservative fraksjoner blant republikanerne._NEWLINE_I 1913 ble Oregons h\xc3\xb8yesterett utvidet fra fem til syv medlemmer, og guvern\xc3\xb8r West oppnevnte den 38 \xc3\xa5r gamle McNary til h\xc3\xb8yesterettsdommer. Med dette avsluttet han b\xc3\xa5de advokatpraksisen og undervisningsarbeidet. Han \xc2\xabetablerte seg raskt som en juridisk aktivist og sterk forkjemper for progressive reformer\xc2\xbb. Han st\xc3\xb8ttet arbeidernes rett til \xc3\xa5 danne fagforeninger, og \xc2\xabforsvarte gjennomg\xc3\xa5ende rettighetene til skadde arbeidere, og n\xc3\xb8lte ikke med \xc3\xa5 bruke retten som et instrument for sosiale endringer\xc2\xbb, slik som \xc3\xa5tte timers normalarbeidsdag for offentlig ansatte. McNary sikret seg dermed politisk st\xc3\xb8tte fra fagforeningene. I 1912 ble flere medlemmer av et homofilt undergrunnsmilj\xc3\xb8 i Portland d\xc3\xb8mt. Saken ble viet stor oppmerksomhet i pressen. Blant dommene som ble anket, var dommen mot den kjente advokaten Edward McAllister, som ble frikjent i h\xc3\xb8yesterett. McNary motsatte seg frikjennelsen, og skrev en f\xc3\xb8lelsesladet dissens som tilkjennegav \xc2\xabet dypt, personlig ubehag overfor homofili\xc2\xbb._NEWLINE_I 1914 fors\xc3\xb8kte McNary \xc3\xa5 bli valgt for seks\xc3\xa5rsperiode som h\xc3\xb8yesterettsdommer. Embetet var politisk valgt, og han tapte kampen om \xc3\xa5 bli Det republikanske partis kandidat. Henry L. Benson ble valgt med \xc3\xa9n stemmes overvekt, etter flere gjenopptellinger og anklager mot Benson om valgfusk. Valgperioden som h\xc3\xb8yesterettsdommer utl\xc3\xb8p i 1915, hvoretter han ble valgt til formann i Oregons republikanske parti den 8. juli 1916. Dette skjedde etter flere valgomganger, der McNary ble ansett som en kompromisskandidat mellom progressive og konservative grupperinger. Han ble dermed st\xc3\xa5ende i spissen for valgkampen i Oregon for den republikanske presidentkandidaten Charles Evans Hughes ved valget i 1916. Hughes vant i Oregon, men tapte valget til den sittende presidenten Woodrow Wilson.\n_START_SECTION_\nSenator fra Oregon\n_START_PARAGRAPH_\nDen sittende senatoren Harry Lane d\xc3\xb8de den 23. mai 1917, noe som \xc3\xa5pnet en mulighet for McNary. Guvern\xc3\xb8r James Withycombe vurderte flere kandidater. Han foretrakk en senator som st\xc3\xb8ttet stemmerett for kvinner og forbud mot alkoholholdig drikke, og han delte McNarys interesse for landbrukspolitikken. McNarys tilhengere argumenterte ogs\xc3\xa5 for at b\xc3\xa5de progressive og konservative fraksjoner i Det republikanske parti ville st\xc3\xb8tte ham, noe som ville styrke deres sjanser ved neste valg. Withycombe utnevnte McNary som senator for resten av valgperioden den 29. mai._NEWLINE_Etter \xc3\xa5 ha g\xc3\xa5tt av som formann i Oregons republikanske parti, \xc3\xb8nsket han \xc3\xa5 bli valgt til Senatet for en hel periode. I det republikanske prim\xc3\xa6rvalget v\xc3\xa5ren 1918 vant han over Robert N. Stanfield, ordstyrer i Oregons lovgivende forsamling, med 52\xc2\xa0546 mot 30\xc2\xa0999 stemmer. I det endelige valget i november vant han over den tidligere demokratiske guvern\xc3\xb8ren Oswald West med 82\xc2\xa0360 mot 64\xc2\xa0303 stemmer. Valget f\xc3\xb8yde seg inn i rekken av gode mellomvalg for republikanere i hele USA. I mellomtiden vant Frederick W. Mulkey valget om \xc3\xa5 erstatte McNary og fullf\xc3\xb8re Lanes opprinnelige valgperiode, som ville utl\xc3\xb8pe i januar 1919, og tiltr\xc3\xa5dte den 6. november 1918. Mulkey trakk seg den 17. desember, og McNary ble p\xc3\xa5 nytt utnevnt til senator den 12. desember. Mulkey trakk seg for \xc3\xa5 gi McNary en lengre ansiennitet enn andre nyvalgte senatorer. I 1920 vant Stanfield over den sittende senatoren George Earle Chamberlain. McNary ble p\xc3\xa5 sin side gjenvalgt i 1924, 1930, 1936 og 1942. Dette til tross for at han tok avstand fra Ku Klux Klan, som spilte en betydelig politisk rolle i Oregon i mellomkrigstiden, og i liten grad hadde noe talent for valgkamp._NEWLINE_Etter den f\xc3\xb8rste verdenskrig s\xc3\xb8kte president Woodrow Wilson st\xc3\xb8tte for Versaillestraktaten i Senatet. Idet traktaten innebar at USA skulle opprette og bli medlem av Folkeforbundet, stilte de overveiende isolasjonistiske republikanerne seg negative. McNary tilh\xc3\xb8rte en gruppe av senatorer kjent som \xc2\xabreservasjonister\xc2\xbb, og gikk imot partilinjen da han foreslo mindre endringer og st\xc3\xb8ttet et medlemskap i Folkeforbundet. Senatet ratifiserte aldri Versaillestraktaten, og USA ble aldri medlem av Folkeforbundet. I 1926 stemte han for et medlemskap i Den faste domstol for mellomfolkelig rettspleie. McNary la seg s\xc3\xa5ledes n\xc3\xa6rt opp til Wilsons idealistiske internasjonale teori, fundert p\xc3\xa5 naturretten, amerikansk eksepsjonalisme og et globalt sikkerhetsfellesskap._NEWLINE_En av Wilsons fremste motstandere var Senatets majoritetsleder, Henry Cabot Lodge. Etter at McNary demonstrerte sin dyktighet i debatten om Folkeforbundet, holdt Lodge sin h\xc3\xa5nd over ham, og det ble begynnelsen p\xc3\xa5 et livslangt vennskap mellom dem. Vennskapet med Lodge hjalp McNary til \xc3\xa5 oppn\xc3\xa5 sine foretrukne komit\xc3\xa9verv, og inkluderte ham i Senatets indre maktsirkler. Han var medlem av Senatets faste komit\xc3\xa9 for jord- og skogbruk og formann i Senatets spesialkomit\xc3\xa9 for vanning og landvinning. Teapot Dome-skandalen i 1922 gjorde at Albert B. Fall m\xc3\xa5tte fratre som USAs innenriksminister. President Warren G. Harding \xc3\xb8nsket seg McNary som Falls etterf\xc3\xb8lger, men McNary foretrakk sin plass i Senatet. Sammen med John D. Clarke forfattet han, og fikk i 1924 vedtatt, et lovforslag om skogvern gjennom offentlig oppkj\xc3\xb8p av skog og beredskap for skogbrann._NEWLINE_Under den f\xc3\xb8rste verdenskrig hadde det amerikanske jordbruket profittert p\xc3\xa5 en fallende selvforsyningsgrad i Europa, men etter krigen gav overproduksjon i USA fallende priser. I den siste halvdelen av 1920-\xc3\xa5rene fors\xc3\xb8kte senator McNary og kongressrepresentant Gilbert N. Haugen fra Iowa \xc3\xa5 fremme sitt forslag om subsidiering av det amerikanske jordbruket. De forslo offentlig oppkj\xc3\xb8p av blant annet hvete, som skulle lagres eller eksporteres med tap. Forslaget ble nedstemt i Kongressen to ganger, mens president Calvin Coolidge la ned veto to ganger. Fraksjonen kalt \xc2\xabMcNary-Haugenittene\xc2\xbb fors\xc3\xb8kte \xc3\xa5 nominere Frank Orren Lowden fra Illinois som republikansk presidentkandidat i 1928, men tapte for Herbert Hoover, som ogs\xc3\xa5 ble president. Roosevelts landbruksminister og visepresident, Henry A. Wallace, s\xc3\xb8nn av Coolidges landbruksminister, var en sterk tilhenger av McNary og Haugens forslag. Elementer fra McNary og Haugens forslag ble derfor inkorporert i landbrukprogrammene som inngikk i New Deal._NEWLINE_S\xc3\xa5 tidlig som i 1920-\xc3\xa5rene st\xc3\xb8ttet McNary f\xc3\xb8derale initiativ til utbygging av kraftforsyningen. I 1933 fremmet han et forslag om \xc3\xa5 gj\xc3\xb8re byggingen av Grand Coulee- og Bonneville-demningene i Columbia som offentlige prosjekter._NEWLINE_Under den store depresjonen mistet republikanerne sitt flertall i Senatet, og McNary ble valgt til minoritetsleder i 1933. Han satt som minoritetsleder frem til sin d\xc3\xb8d, men i slutten av 1930-\xc3\xa5rene fremstod Arthur H. Vandenberg fra Michigan i st\xc3\xb8rre grad som republikanernes reelle leder. McNary stod ikke p\xc3\xa5 Vandenbergs isolasjonistiske linje eller opposisjon til New Deal, men hans pragmatiske holdning sikret ham den n\xc3\xb8dvendige st\xc3\xb8tten i egne rekker. Han var motstander av \xc3\xa5 sanksjonere overfor republikanske senatorer som st\xc3\xb8ttet president Roosevelt. Selv st\xc3\xb8ttet han mange New Deal-programmer i begynnelsen av Roosevelts presidentperiode. I 1938 tok han til orde for et uttalt progressivt program i Det republikanske parti. I opptakten til den andre verdenskrig \xc3\xb8nsket han \xc3\xa5 beholde v\xc3\xa5penembargoen, men stemte for gjenopplivingen av Selective Service System i 1940 og for lend-lease av v\xc3\xa5pen overfor Storbritannia i 1941.\n_START_SECTION_\nVisepresidentkandidat\n_START_PARAGRAPH_\nForh\xc3\xa5ndsfavoritter som Thomas E. Dewey, Robert Taft og Arthur H. Vandenberg lyktes ikke \xc3\xa5 vinne flertall for sine kandidatur p\xc3\xa5 Det republikanske partis landsm\xc3\xb8te i Philadelphia i 1940. Landsm\xc3\xb8tet ble preget av en lang rekke voteringer, der den forholdsvis liberale forretningsmannen Wendell Willkie fra Indiana vant stigende tilslutning og endelig et flertall. Willkie st\xc3\xb8ttet store deler av New Deal og en internasjonalistisk tiln\xc3\xa6rming til utenrikspolitikken, og hadde m\xc3\xb8tt p\xc3\xa5 Det demokratiske partis landsm\xc3\xb8te i 1932 som Roosevelt-tilhenger. Willkie hentet f\xc3\xb8rst og fremst sin st\xc3\xb8tte blant republikanere i det nord\xc3\xb8stlige USA og ledende pressefolk. Vendepunktet kom da delegater fra delstater som Michigan, Pennsylvania og New York gikk fra Dewey og Vandenberg og over til Willkie. McNary ledet en svertekampanje mot Willkie under landsm\xc3\xb8tet._NEWLINE_Willkie hadde ingen klar formening om hvem han foretrakk som visepresidentkandidat, og overlot beslutningen til lederskapet i Det republikanske parti. Kongressrepresentant og minoritetsleder Joseph W. Martin jr. fra Massachusetts foreslo McNary, som aksepterte nominasjonen. Willkie og McNary var uenige i mange sp\xc3\xb8rsm\xc3\xa5l, men som en bondef\xc3\xb8rer fra det vestlige USA kunne McNary balansere kandidaturet. McNary vant med stemmetallene 848\xe2\x80\x93108 mot kongressrepresentant Dewey Short fra Missouri._NEWLINE_I valgkampen konsentrerte McNary seg om landbrukspolitikk, og kritiserte handelsavtaler som hadde \xc2\xabstengt europeiske markeder for v\xc3\xa5rt korn, kj\xc3\xb8tt, frukt og tekstiler\xc2\xbb. Kort tid f\xc3\xb8r valget skrev Richard L. Neuberger i Life at \xc2\xabselv ikke som visepresident i USA kan Charles McNary fortsette \xc3\xa5 st\xc3\xb8tte offentlige kraftprosjekter, isolasjon, h\xc3\xb8ye tollsatser og store tilskudd til jordbruket under en president som mener at ingen av disse tingene b\xc3\xb8r forekomme\xc2\xbb. Neuberger skrev i The Nation samme h\xc3\xb8st at McNary trolig var \xc2\xabdet mest progressive mennesket p\xc3\xa5 en republikansk stemmeseddel i et presidentvalg siden Theodore Roosevelt\xc2\xbb. McNary hadde ofte beklaget seg over, skrev Neuberger, at ledelsen i partiet var \xc2\xabi hendene p\xc3\xa5 menn som hadde styrt det vekk fra sosiale og politiske reformer krevet av massene\xc2\xbb._NEWLINE_Willkie og McNary tapte valget mot Franklin D. Roosevelt og Henry A. Wallace, med 449 mot 82 valgmannsstemmer. Willkie fikk likefullt over 22,3 millioner stemmer, flere enn noen tidligere republikansk presidentkandidat. Willkie og McNary fikk st\xc3\xb8rst tilslutning i Midtvesten, ved de store sj\xc3\xb8er og p\xc3\xa5 nord\xc3\xb8stkysten. De fikk 45,6\xc2\xa0% av stemmene i Oregon, og tapte s\xc3\xa5ledes McNarys hjemstat til Roosevelt.\n_START_SECTION_\nD\xc3\xb8d og etterm\xc3\xa6le\n_START_PARAGRAPH_\nEtter \xc3\xa5 ha v\xc3\xa6rt plaget av hodepine og taleforstyrrelser tidlig i 1943, dro han den 8. november til National Naval Medical Center i Maryland, der legene konstaterte en hjernesvulst. Svulsten ble operert vekk samme uke, og McNary ble utskrevet fra sykehuset den 2. desember, men kreftsykdommen hadde allerede spredt seg til andre deler av kroppen. McNary tilbragte vinteren sammen med familien i Fort Lauderdale i Florida. Da han ble gjenvalgt som republikanernes leder i Senatet den 24. februar 1944, l\xc3\xa5 han i koma. McNary d\xc3\xb8de dagen etter i Fort Lauderdale, og ble gravlagt ved Belcrest minnekirkeg\xc3\xa5rd i Salem. Delstaten Oregon bekostet en statsbegravelse, der han l\xc3\xa5 p\xc3\xa5 lit de parade i bygningen til Oregons lovgivende forsamling. Ved sin d\xc3\xb8d var McNary sin delstats lengstsittende senator noensinne, med 9\xc2\xa0726 dager. Mark Hatfield slo McNarys rekord i 1993._NEWLINE_McNary var medlem av baptistkirken. Ved sin d\xc3\xb8d var han medlem av en frimurerlosje og organisasjoner som Odd Fellow, Benevolent and Protective Order of Elks og The National Grange of the Order of Patrons of Husbandry._NEWLINE_McNary-demningen i elven Columbia mellom delstatene Oregon og Washington er oppkalt etter ham. Det samme er flyplassen McNary Field i Salem, McNary High School i Keizer og McNary Residence Hall ved Oregon State University."