b"\n_START_ARTICLE_\nKellsboken\n_START_PARAGRAPH_\nKellsboken (irsk: Leabhar Cheanannais) er en evangeliebok i form av en kodeks av illuminerte manuskript fra 700- eller 800-tallet. Den er kjent for sine mange og vakre illustrasjoner. Boken ble tidligere ogs\xc3\xa5 kalt  \xc2\xabSankt Columbas bok\xc2\xbb, etter den hellige Columba av Iona. Den inneholder de fire evangeliene fra Det nye testamente skrevet p\xc3\xa5 latin. Evangelieteksten er hovedsakelig fra Vulgata, skj\xc3\xb8nt ogs\xc3\xa5 en del tekst fra tidligere versjoner av Bibelen som Vetus Latina, den gammellatinske oversettelsen som Vulgata erstattet. I motsetning til mange evangelieb\xc3\xb8ker som var beregnet for reiser, misjon eller for egen oppbyggelse, var denne og andre store bind ment for alteret og til pryd for kirken._NEWLINE_Kellsboken er et mesterverk av irsk kunsth\xc3\xa5ndverk og kalligrafi, og representerer h\xc3\xb8ydepunktet innenfor insul\xc3\xa6re illuminerte manuskript i tidlig middelalder. Gerald av Wales mente den var et verk, \xc2\xabikke av mennesker, men av engler\xc2\xbb, og Umberto Eco kalte den for \xc2\xabproduktet til en kaldblodig hallusinasjonist.\xc2\xbb Den blir ogs\xc3\xa5 regnet som en irsk nasjonalskatt. Illustrasjonene og ornamentene i boken overg\xc3\xa5r tidligere irske evangelieb\xc3\xb8ker i prakt og kompleksitet. Dekorasjonene kombinerer tradisjonell kristen ikonografi med de snirklete, komplekse motivene som er typisk for insul\xc3\xa6r kunst. Manuskriptsidene er rikt dekorert med figurer av mennesker, dyr og mytologiske uhyrer, sammen med keltiske knuter og flettverkm\xc3\xb8nstre i stimulerende farger. Mange av de sm\xc3\xa5 dekorative elementene er gjennomsyret av kristen symbolisme, og bidrar til \xc3\xa5 ytterligere framheve temaene i de st\xc3\xb8rre illustrasjonene._NEWLINE_Boken er skrevet p\xc3\xa5 pergament av kalveskinn (vellum) og har 340 folioblader, siden 1953 har manuskriptet v\xc3\xa6rt innbundet i fire bind. Det er ti fullsideillustrasjoner, men ogs\xc3\xa5 tekstsidene er vakkert dekorert. Tekstsidene er smykket med forseggjorte forst\xc3\xb8rrede initialer og miniatyrer mellom tekstlinjene. Teksten er skrevet med insul\xc3\xa6r majuskelskrift, og synes \xc3\xa5 v\xc3\xa6re utf\xc3\xb8rt av tre, kanskje fire, forskjellige skrivere. Det er i hovedsak brukt et brunaktig jerngallusblekk, laget av knuste eiken\xc3\xb8tter og jernsulfat i en blanding med harpiks og vann, men ogs\xc3\xa5 karbonblekk er benyttet. Fargene er framstilt fra en lang rekke substanser, mange av dem importert fra fjerne land._NEWLINE_Manuskriptet har sitt navn fra klosteret Kells abbedi i Kells hvor boken ble oppbevart i \xc3\xa5rhundrer. I dag blir det oppbevart i biblioteket i Trinity College i Dublin, katalogisert som MS A. I. (58). Vanligvis blir to av de eksisterende fire bindene stilt ut, et som viser en side med illustrasjoner, og et som viser en typisk tekstside. Boken oppbevares i et lukket glasskap med kontrollert atmosf\xc3\xa6re og belysning. En maskin s\xc3\xb8rger for at den blir bladd fram daglig til neste side, slik at alle sider f\xc3\xa5r utlufting, og slik at en over tid kan studere alle sidene. Utstillingen har over 500\xc2\xa0000 bes\xc3\xb8kende hvert \xc3\xa5r.\n_START_SECTION_\nOpprinnelse\n_START_PARAGRAPH_\nKellsboken er den mest ber\xc3\xb8mte, og en av de vakreste av de insul\xc3\xa6re manuskriptene, en gruppe av middelaldermanuskripter i det som er kjent som insul\xc3\xa6r stil. Disse ble laget fra p\xc3\xa5 slutten av 500-tallet og fram til tidlig p\xc3\xa5 800-tallet i klostre i Irland, Skottland og England, og i en del klostre i fastlandseuropa som var grunnlagt av irsk-skotske eller angelsaksiske munker. Disse manuskriptene inkluderer Sankt Columbas Cathach, Ambrosiana Orosius, en fragmentert evangeliebok i Durhamkatedralen (alle fra f\xc3\xb8rste halvdel av 600-tallet) og Durrow-boken fra slutten av 600-tallet. Fra tidlig p\xc3\xa5 700-tallet kom Durham-evangeliene, Echternachevangeliene, Lindisfarne-evangeliene og Lichfieldevangeliene. Blant senere manuskripter er Sankt Gallen-boken fra sent p\xc3\xa5 700-tallet, og Armagh-boken (datert til 807-809) fra tidlig p\xc3\xa5 800-tallet. Forskere har plassert disse manuskriptene sammen basert p\xc3\xa5 likheter i kunstnerisk uttrykk, skriftsystem, og teksttradisjoner. Den fullt utviklede ornamentstilen i Kellsboken plasserer den sent i denne rekken, enten fra slutten av 700-tallet eller tidlig p\xc3\xa5 800-tallet. Kellsboken f\xc3\xb8lger mange av de ikonografiske og stilistiske tradisjonene funnet i de tidligere manuskriptene. For eksempel er formen p\xc3\xa5 de dekorative bokstavene som er funnet p\xc3\xa5 incipit-sidene (innledende tekst) i evangeliene overraskende konsistente. Sammenlign eksempelvis incipit av Evangeliet etter Matteus i Lindisfarne-evangeliene og i Kellsboken (se illustrasjon til h\xc3\xb8yre), begge har intrikate dekorative knutem\xc3\xb8nstre innenfor omrisset som er formet av forst\xc3\xb8rrende initialbokstaver i teksten._NEWLINE_Navnet Kellsboken kommer fra klosteret Kells abbedi i Kells i grevskapet Meath i Irland som var bokens hjem det meste av middelalderen. Datoen og hvor boken ble produsert har v\xc3\xa6rt emne for betydelig faglig diskusjon. Tradisjonelt har det v\xc3\xa6rt antatt boken ble skapt i Columba av Ionas (521 \xe2\x80\x93 597) levetid, faktisk ogs\xc3\xa5 som et arbeid av hans egne hender. Selv p\xc3\xa5 dronning Victorias tid ble den framstilt som \xc2\xabSankt Columbas bok\xc2\xbb. Det var antagelig James Ussher som var den f\xc3\xb8rste som benyttet begrepet \xc2\xabthe books of Kelles\xc2\xbb om manuskriptet. Den tradisjonelle krediteringen av Columba har forlengst blitt avvist basert p\xc3\xa5 stilistiske og paleografiske vurderinger. De fleste bevis peker til en opprinnelse rundt \xc3\xa5r 800, lenge etter Columbas d\xc3\xb8d. Den ansl\xc3\xa5tte datering til 800-tallet sammenfaller med angrep fra norr\xc3\xb8ne vikinger p\xc3\xa5 \xc3\xb8ya Iona som begynte i \xc3\xa5r 794 og til sist f\xc3\xb8rte til at munkene og deres hellige relikvier forflyttet seg til Irland og Skottland. Det finnes en annen teori, med en viss tiltrekning blant irske forskere, om at manuskriptet ble skapt til 200 \xc3\xa5rsmarkeringen av helgenens d\xc3\xb8d. Det finnes imidlertid ingen bevis for at slike markeringer ble gjort p\xc3\xa5 denne tiden._NEWLINE_Manuskriptet ble aldri fullf\xc3\xb8rt. Det er minst fem konkurrerende teorier om hvor og n\xc3\xa5r manuskriptet ble laget. Den f\xc3\xb8rste teorien g\xc3\xa5r ut p\xc3\xa5 at boken, eller bare teksten, kan ha bli gjort p\xc3\xa5 Iona, deretter f\xc3\xb8rt til Kells hvor illuminasjonene ble lagt til, men aldri fullf\xc3\xb8rt. Den andre er at boken kan ha blitt produsert i sin helhet p\xc3\xa5 Iona. Tredje, manuskriptet kan ha blitt frambrakt i sin helhet i scriptorium p\xc3\xa5 Kells. Fjerde, det kan ha blitt produsert nord i England, kanskje ved Lindisfarne, deretter fraktet til Iona og derfra til Kells. Sist, det kan ha blitt produsert p\xc3\xa5 et ukjent kloster i piktiske Skottland, skj\xc3\xb8nt det er ingen faktiske bevis for denne teorien, s\xc3\xa6rlig i betraktning p\xc3\xa5 frav\xc3\xa6ret av noe bevart manuskript fra Piktland. Selv om sp\xc3\xb8rsm\xc3\xa5let om manuskriptets eksakte tilblivelsessted kanskje aldri vil bli besvart helt ut er det den f\xc3\xb8rste teorien, at det ble p\xc3\xa5begynt p\xc3\xa5 Iona og fullf\xc3\xb8rt p\xc3\xa5 Kells, som er mest akseptert. Uansett teori er det sikkert at Kellsboken ble frambrakt av columbianske munker i n\xc3\xa6r tilknytning til samfunnet p\xc3\xa5 Iona.\n_START_SECTION_\nMiddelalderen\n_START_PARAGRAPH_\nKells abbedi ble plyndret og herjet av vikinger mange ganger i l\xc3\xb8pet av 900-tallet, og hvordan boken i det hele tatt overlevde der er ikke kjent. Den tidligste historiske referanse til den og faktisk ogs\xc3\xa5 bokens tilstedev\xc3\xa6relse p\xc3\xa5 Kells kan bli funnet i en anf\xc3\xb8rsel for \xc3\xa5ret 1007 i Ulster-annalene som sier at \xc2\xabden store evangelieboken til Columkille, den fremste relikvie i den vestlige verden, ble ugudelig stj\xc3\xa5let i l\xc3\xb8pet av natten fra det vestlige sakristi i den store steinkirken p\xc3\xa5 Cenannas [Kells] p\xc3\xa5 grunn av dets utsmykkete skrin [cumdach].\xc2\xbb Manuskriptet ble gjenfunnet \xc2\xabto m\xc3\xa5neder og tjue dager\xc2\xbb senere \xe2\x80\x94 uten dens forgylte og besmykkede skrin \xe2\x80\x94 \xc2\xabunder en torv\xc2\xbb. _NEWLINE_Det er generelt antatt at omtalen som \xc2\xabden store evangelieboken til Columkille\xc2\xbb er Kellsboken, i s\xc3\xa5 fall var boken p\xc3\xa5 Kells i 1007. Denne episoden kan v\xc3\xa6re \xc3\xa5rsaken til at det mangler folioark i begynnelsen og i slutten av boken. Beskrivelsen i annalene som boken \xc2\xabtil Columkille\xc2\xbb, det vil si Colum Cille, gammelirsk for \xc2\xabkirkens due\xc2\xbb, et annet navn p\xc3\xa5 Columba, viser til tradisjonen om at den hadde tilh\xc3\xb8rt og kanskje ogs\xc3\xa5 var blitt skapt av helgenen. Det antyder ogs\xc3\xa5 at det var utbredt antagelse p\xc3\xa5 denne tiden at manuskriptet hadde sin opprinnelse p\xc3\xa5 nettopp Iona._NEWLINE_Boken var helt sikkert p\xc3\xa5 Kells p\xc3\xa5 1100-tallet da et charter for landomr\xc3\xa5det vedr\xc3\xb8rende Kellsklosteret ble kopiert inn p\xc3\xa5 en del av de blanke sidene i boken. Praksisen \xc3\xa5 kopiere chartere inn i viktige b\xc3\xb8ker var en utstrakt skikk i middelalderen, og slike inskripsjoner i Kellsboken er konkrete bevis for dens lokalisering p\xc3\xa5 denne tiden. Klosteret p\xc3\xa5 Kells ble oppl\xc3\xb8st p\xc3\xa5 grunn av de kirkelige reformene p\xc3\xa5 1100-tallet. Klosterkirken ble omgjort til en sognekirke og her ble Kellsboken oppbevart.\n_START_SECTION_\nTidlig moderne og moderne tid\n_START_PARAGRAPH_\nKellsboken forble p\xc3\xa5 Kells fram til 1654. I det \xc3\xa5ret ble kavaleriet til Oliver Cromwell innkvartert i Kells' kirke, som da var i en slik falleferdig tilstand at den passet kun som stall. Guvern\xc3\xb8ren av byen, Charles Lambart, jarl av Cavan, fikk sendt boken avsted til Dublin for at den skulle v\xc3\xa6re trygg. Henry Jones, som senere ble biskop av Meath etter restaurasjonen i England, ga manuskriptet til Trinity College i Dublin i 1661. Det har blitt oppbevart ved dette l\xc3\xa6restedet siden da, unntatt noen korte perioder hvor det har v\xc3\xa6rt p\xc3\xa5 utl\xc3\xa5n til andre biblioteker og museer. Det har v\xc3\xa6rt p\xc3\xa5 offentlig utstilling i det gamle biblioteket p\xc3\xa5 Trinity College helt siden 1800-tallet, og er et av de mest kostbare klenodier ved l\xc3\xa6restedet._NEWLINE_I \xc3\xa5renes l\xc3\xb8p har det kommet flere tillegg til manuskriptets tekst. P\xc3\xa5 1500-tallet la en viss Gerald Plunkett fra Dublin til en rekke romerske tall for \xc3\xa5 nummerere kapitlene i evangeliene i henhold til den inndeling som ble opprettet p\xc3\xa5 1200-tallet av Stephen Langton, erkebiskopen av Canterbury. Den framtredende anglikanske geistlig James Ussher telte og nummererte sidene i 1621, kort tid etter at kong Jakob I av England hadde gjort ham til biskop av Meath. Dronning Victoria og prins Albert ble invitert til \xc3\xa5 sette sine signaturer i boken i 1849, men heldigvis signerte de kun et moderne forsatsblad som ble feilaktig antatt \xc3\xa5 ha v\xc3\xa6rt en av de opprinnelige folioene. Siden som b\xc3\xa6rer deres signaturer ble senere fjernet da boken ble gjeninnbundet i 1953._NEWLINE_I \xc3\xa5rhundrenes l\xc3\xb8p har boken blitt innbundet gjentatte ganger. I l\xc3\xb8pet av en innbinding p\xc3\xa5 1700-tallet ble sidene ganske grovt besk\xc3\xa5ret hvor mindre deler av illustrasjonene gikk tapt. Boken ble innbundet p\xc3\xa5 nytt i 1895, men denne innbindingen br\xc3\xb8t sammen ganske raskt. P\xc3\xa5 slutten av 1920-tallet hadde flere folioer l\xc3\xb8snet fullstendig og ble oppvart adskilt fra hovedbindet. I 1953 bant bokbinder Roger Powell manuskriptet inn i fire bind og strakk flere sider som hadde utviklet bulker. To av bindene kan vanligvis bli studert p\xc3\xa5 utstilling p\xc3\xa5 Trinity, en \xc3\xa5pnet p\xc3\xa5 en meget dekorativ side, og den andre \xc3\xa5pnet slik at man se to tekstsider med mindre dekorasjoner._NEWLINE_I 2000 ble det bindet som inneholdt Evangeliet etter Markus sendt til Canberra i Australia for en utstilling av illuminerte manuskripter. Dette var kun den fjerde gangen at Kellsboken hadde blitt sendt utenfor Irland for en utstilling. Beklageligvis fikk dette bindet hva som har blitt karakterisert som \xc2\xabmindre pigmentskader\xc2\xbb p\xc3\xa5 reisen til Canberra. Det er antatt at det var vibrasjonene fra flyets motorer i l\xc3\xb8pet av den lange flyturen f\xc3\xb8rte til skaden.\n_START_SECTION_\nReproduksjoner\n_START_PARAGRAPH_\nI 1951 produserte den sveitsiske utgiveren Urs Graf Verlag i Bern den f\xc3\xb8rste faksimile av Kellsboken. De fleste av sidene ble reprodusert i svart-hvitt fotografier, men denne utgaven inneholdt ogs\xc3\xa5 48 reproduksjoner i farger, inkludert samtlige av de fullsidedekorasjonene. Under lisens fra styret til Trinity College produserte det engelske forlaget Thames and Hudson en andre faksimileutgave i 1974. Denne utgaven omfattet alle fullsideillustrasjonene i manuskriptet og et representativt utvalg av ornamentene p\xc3\xa5 tekstsidene, sammen med en del forst\xc3\xb8rrede detaljer av illustrasjonene. Reproduksjonene var alle i farger, fotografert av John Kennedy, Green Studio, Dublin._NEWLINE_I 1979 fikk det sveitsiske forlaget Faksimile-Verlag Luzern tillatelse til \xc3\xa5 produsere en faksimile av boken i farger. Tillatelsen ble innledningsvis avsl\xc3\xa5tt da Trinity College mente at risikoen for \xc3\xa5 skade boken var for h\xc3\xb8y, men ved 1986 hadde forlaget utviklet en prosess som ville benytte forsiktig sug for \xc3\xa5 rette ut sidene slik at det ville bli fotografert uten behov for retusjering. Forlaget fikk s\xc3\xa5ledes tillatelse til \xc3\xa5 utgi en ny faksimileutgave. Etter at hver side hadde blitt avfotografert ble en faksimile p\xc3\xa5 enkeltsider forberedt slik at fargene kunne bli n\xc3\xb8ye sammenlignet med originalen og gjort justeringer der hvor det var n\xc3\xb8dvendig. Det komplette verket ble utgitt i 1990 i et sett p\xc3\xa5 to bind som inneholdt den komplette faksimilen og forskerkommentarer. En kopi er blitt gitt til den anglikanske kirke i Kells p\xc3\xa5 det sted hvor det opprinnelige klosteret sto._NEWLINE_Mario Kleff har ogs\xc3\xa5 reprodusert folioer fra Kellsboken og sammen med utgiveren Urs D\xc3\xbcggelin fra forlaget Faksimile-Verlag har de satt opp en utstilling av manuskriptet som inkluderte disse faksimilesidene. Disse ble skapt ved \xc3\xa5 benytte originale teknikker og ble ogs\xc3\xa5 presentert i Bispemuseet i Trier, Tysklands eldste by.\n_START_SECTION_\nBeskrivelse\n_START_PARAGRAPH_\nKellsboken best\xc3\xa5r av de fire bibelske evangeliene skrevet i svart, r\xc3\xb8dt, purpur og gult blekk i insul\xc3\xa6r majuskelskrift, f\xc3\xb8r disse er det forord, sammendrag og sammenstillinger av evangelieavsnitt. I dag best\xc3\xa5r av boken av 340 pergamentpapir eller folioer. Mesteparten av folioene er deler av st\xc3\xb8rre ark som kalles bifolioer og som er foldet til det halve for \xc3\xa5 utgj\xc3\xb8re to folioer. Bifolioene er lagt i hverandre og sydd sammen for \xc3\xa5 utgj\xc3\xb8re  samlinger (engelsk: \xc2\xabquires\xc2\xbb) av ark. Av og til er det enkle folioer som bare er satt inn i en slik samling. De bevarte folioer er organisert i 38 slike samlinger. Det er mellom fire og tolv folioer (to til seks bifolioer) per samling; folioene er vanligvis, men ikke alltid, bundet sammen i grupper av ti. En del folioer er enkeltark, slik det ofte er tilfelle med de viktige dekorerte sider. Folioene hadde hjelpelinjer trukket langs teksten, noen ganger p\xc3\xa5 begge sider, etter at bifolioene ble foldet. Merker etter prikker og hjelpelinjer kan fortsatt bli sett p\xc3\xa5 noen av sidene. Vellumpapiret er av meget h\xc3\xb8y kvalitet, selv om folioene har ulik tykkelse. Noen er s\xc3\xa5 tykke at de n\xc3\xa6rmest er l\xc3\xa6r mens andre er s\xc3\xa5 tynne at de er nesten gjennomsiktige._NEWLINE_Bokens n\xc3\xa5v\xc3\xa6rende dimensjoner er 330 x 250 mm. Opprinnelig var folioene ikke av samme st\xc3\xb8rrelse, men de ble besk\xc3\xa5ret til dagens st\xc3\xb8rrelse i l\xc3\xb8pet av en innbinding p\xc3\xa5 1700-tallet. Tekstomr\xc3\xa5det utgj\xc3\xb8r bortimot 250 x 170 mm. Hver side har mellom 16 og 18 linjer med tekst. Manuskriptet er i bemerkelsesverdig god forfatning i betraktning sin h\xc3\xb8ye alder, skj\xc3\xb8nt mange av sidene har f\xc3\xa5tt en del skader p\xc3\xa5 det fintf\xc3\xb8lende kunstarbeidet p\xc3\xa5 grunn av gnidning og slitasje. Boken m\xc3\xa5 ha v\xc3\xa6rt resultatet av et betydelig scriptoriums arbeide gjennom mange \xc3\xa5r, dog ser det ut til at den aldri ble fullf\xc3\xb8rt. En del av de planlagte dekorasjonene p\xc3\xa5 noen sider opptrer kun i omriss. Det er antatt at rundt 30 folioer av det opprinnelige manuskriptet har g\xc3\xa5tt tapt i \xc3\xa5rhundrenes l\xc3\xb8p. Ussher telte 344 folioer i 1621, men flere sider hadde g\xc3\xa5tt tapt allerede da. Den samlede beregning er basert p\xc3\xa5 hull i teksten og frav\xc3\xa6ret av bestemte n\xc3\xb8kkelillustrasjoner.\n_START_SECTION_\nInnhold\n_START_PARAGRAPH_\nDen bevarte boken inneholder innledende emner, de fullstendige tekstene til evangeliene til Matteus, Markus, Lukas og Johannes fram til 16:13. Resten av Johannesevangeliet og en ukjent mengde av innledende tekster mangler og gikk kanskje tapt i den tiden da boken var stj\xc3\xa5let p\xc3\xa5 1000-tallet. Det bevarte av innledningen best\xc3\xa5r av to fragmentariske lister av hebraiske navn fra evangeliene, Breves causae (evangeliesammendrag), Argumenta (korte biografier av evangelistene), og Eusebius av C\xc3\xa6sareas kanonske tabeller. Det er sannsynlig at Hieronymus' brev til pave Damasus opprinnelig har v\xc3\xa6rt gjengitt i innledningen, slik som det er i Lindisfarne-evangeliene, Durrow-boken, og Armagh-boken. Det er ogs\xc3\xa5 mulig, skj\xc3\xb8nt mindre sannsynlig, at det tapte materialet inkluderte brev fra Eusebius til Carpianus hvor han forklarer bruken av de kanonske tabellene. Av alle de insul\xc3\xa6re evangeliene er det kun Lindisfarne-manuskriptet som inneholder dette brevet._NEWLINE_Det f\xc3\xb8rste fragmentet med lister er fulgt av de kanoniske tabellene som har opphav som g\xc3\xa5r forut teksten til Vulgata og ble utviklet som kryssreferanse til evangeliene. Eusebius delte evangeliene inn i kapitler og skapte deretter tabeller som gjorde det mulig for leserne \xc3\xa5 finne hvor en gitt episode i Jesu liv var lokalisert i hver av evangeliene. De kanoniske tabellene ble tradisjonelt inkludert i de innledende delene i de fleste middelalderkopiene av Vulgatateksten av evangeliene. Tabellene i Kellsboken er imidlertid uvanlig ved at skriverne klemte tabellene sammen p\xc3\xa5 slik m\xc3\xa5te at de er forvirrende. I tillegg er de korresponderende kapittelnumrene aldri plassert i tekstens marger, noe som gjorde det umulig \xc3\xa5 finne de seksjoner som tabellene refererte til. Grunnen for denne utelatelsen er uklar; skriverne kan ha planlagt \xc3\xa5 legge til referansene helt til slutt, eller de kan bevisst ha utelatt dem, slik at de ikke forstyrret sidenes visuelle utseende._NEWLINE_Breves causae og Argumenta tilh\xc3\xb8rer en f\xc3\xb8r-Vulgata-tradisjon av manuskriptene. Breves causae er sammendrag av de gammellatinske oversettelsene av evangeliene og er inndelt i nummererte kapitler. Disse kapittelnumrene, som numrene p\xc3\xa5 de kanonistiske tabellene, er ikke benyttet p\xc3\xa5 tekstsidene til evangeliene. Det er usannsynlig at disse numrene ville ha blitt benyttet, selv om manuskriptet hadde blitt fullf\xc3\xb8rt ettersom kapittelnummereringene tilsvarte de gammellatinske oversettelsene og ville ha v\xc3\xa6rt vanskelig \xc3\xa5 f\xc3\xa5 til stemme overens med teksten i Vulgata. Argumenta er samlinger med legender om evangelistene. Breves causae og Argumenta er arrangert i en merkelig orden: f\xc3\xb8rst kommer Breves causae og Argumenta for Matteus, fulgt av Breves og Argumenta for Markus, og deretter ganske merkelig nok, Argumenta for b\xc3\xa5de Lukas og Johannes, fulgt av deres Breves causae. Denne avvikende orden speiler hva som er funnet i Durrow-boken, skj\xc3\xb8nt i sistnevntes tilfelle er disse seksjonene plassert helt i slutten av manuskriptet framfor som en del av kontinuerlig innledning. I andre insul\xc3\xa6re manuskripter, som eksempelvis Lindisfarne-evangeliene, Armagh-boken og Echternach-evangeliene, er hvert evangelium behandlet som et adskilt verk og har sine innledninger umiddelbart forut. Den slaviske gjentagelsen av rekkef\xc3\xb8lgen av Breves causae og Argumenta fra Durrow-boken tyder p\xc3\xa5 at den (eller en kopi av den) m\xc3\xa5 ha v\xc3\xa6rt modell for innledningsstoffet i Kellsboken.\n_START_SECTION_\nTeksten og skriverne\n_START_PARAGRAPH_\nKellsboken inneholder teksten til de fire evangeliene basert p\xc3\xa5 Vulgata. Den er dog ikke en ren kopi av Vulgata. Det er tallrike avvik fra denne teksten, og hvor de gammellatinske oversettelsene er benyttet istedenfor Hieronymus' tekst. Selv om disse variantene er felles for alle de insul\xc3\xa6re evangeliene synes det ikke \xc3\xa5 v\xc3\xa6re et felles og konsistent m\xc3\xb8nster mellom disse. N\xc3\xa5r skriverne skrev teksten stolte de muligens mer p\xc3\xa5 sin egen hukommelse enn p\xc3\xa5 teksteksemplar. Tatt i betraktning det omfattende arbeid som er lagt i dekoreringen av boken, er det bemerkelsesverdig at selve transkriberingen av tekst er skj\xc3\xb8desl\xc3\xb8st utf\xc3\xb8rt. B\xc3\xa5de bokstaver og hele ord er utelatt, og tekst allerede kopiert p\xc3\xa5 \xc3\xa9n side blir gjentatt p\xc3\xa5 den neste (folio 218v, 219r) _NEWLINE_Manuskriptet er hovedsakelig skrevet i skrifttypen som kalles for insul\xc3\xa6r majuskel med en del tilfeller av minuskler (sm\xc3\xa5 bokstaver), vanligvis bokstavene \xc2\xabe\xc2\xbb eller \xc2\xabs\xc2\xbb. Teksten er vanligvis skrevet i en lang linje p\xc3\xa5 tvers over siden. Fran\xc3\xa7oise Henry har identifisert minst tre skrivere i dette manuskriptet som hun har karakterisert som \xc2\xabH\xc3\xa5nd A\xc2\xbb, \xc2\xabH\xc3\xa5nd B\xc2\xbb, og \xc2\xabH\xc3\xa5nd C\xc2\xbb. H\xc3\xa5nd A er funnet p\xc3\xa5 folioene 1 til 19v, folioene 276 til 289, og folioene 307 og helt til slutten av manuskriptet. H\xc3\xa5nd A, for en stor del, skrev 18 eller 19 linjer per side i brun gallusblekk som var vanlig i vest. H\xc3\xa5nd B er funnet p\xc3\xa5 folioene 19r til 26 og folioene 124 til 128. H\xc3\xa5nd B har en noe st\xc3\xb8rre tendens til \xc3\xa5 benytte minuskler og benyttet blekk av fargene r\xc3\xb8d, purpur og sort, og har et varierende antall linjer per side. William O'Sullivan karakteriserte h\xc3\xa5nd B som en \xc2\xabbrilliant kalliograf\xc2\xbb. H\xc3\xa5nd C er funnet over det meste av teksten. H\xc3\xa5nd C har ogs\xc3\xa5 en st\xc3\xb8rre tendens til \xc3\xa5 benytte minuskler enn H\xc3\xa5nd A. H\xc3\xa5nd C benyttet det samme brune gallusblekket som H\xc3\xa5nd A og skrev bortimot alltid 17 linjer per side. Etter Henry har Bernard Meehan identifisert en fjerde skriver ved \xc3\xa5 fastsl\xc3\xa5 at to skrivere sto bak det Henry karakteriserte som H\xc3\xa5nd C, slik at han ogs\xc3\xa5 viser til en H\xc3\xa5nd D._NEWLINE_Kategoriseringen A, B, C og D f\xc3\xb8lger rekkef\xc3\xb8lgen i bokens innhold, men rekkef\xc3\xb8lgen de arbeidet i er if\xc3\xb8lge O'Sullivan en annen. De synoptiske evangeliene skrevet av C og D m\xc3\xa5 ha v\xc3\xa6rt gjort f\xc3\xb8rst, fulgt av Johannesevangeliet og begynnelsen av innledningstoffet (H\xc3\xa5nd A) og tilslutt H\xc3\xa5nd B som skulle fullf\xc3\xb8re manuskriptet. Foruten innledningstoffet er H\xc3\xa5nd B synlig i slutten av Matteusevangeliet og verso av \xc3\xa5pningsiden til Lukasevangeliet._NEWLINE_I tillegg til de fire skriverne identifiserer Bernard Mehaan tre kunstnere som har laget de store dekorerte sidene. I hvilken grad disse kunstnerne kan ha v\xc3\xa6rt de samme personene som skriverne er if\xc3\xb8lge Mehaan blant \xc2\xabubesvarte n\xc3\xb8kkelsp\xc3\xb8rsm\xc3\xa5l om manuskriptet\xc2\xbb.\n_START_SECTION_\nFeil\n_START_PARAGRAPH_\nDet er et antall av forskjeller mellom teksten og de aksepterte evangeliene. I Jesu slektsregister, som begynner ved Lukasevangeliet 3:23 har Kellsboken feilaktig navngitt en ekstra slektning. Andre steder som i Matteus 10:34b hvor det skal leses \xc2\xabJeg er ikke kommet for \xc3\xa5 bringe fred, men sverd\xc2\xbb lar manuskriptet det st\xc3\xa5 gaudium (\xc2\xabglede\xc2\xbb) der hvor det burde ha st\xc3\xa5tt gladium (\xc2\xabsverd\xc2\xbb) og oversetter det s\xc3\xa5 med \xc2\xabJeg kom ikke [bare] for sende fred, men glede.\xc2\xbb\n_START_SECTION_\nDekorasjon\n_START_PARAGRAPH_\nTeksten er fulgt av mange fullsideminatyrer med mindre malte dekorasjoner som opptrer sammen med teksten i en enest\xc3\xa5ende kvantitet. Dekorasjonene i boken er ber\xc3\xb8mt for \xc3\xa5 kombinere intrikate detaljer med dristige og kraftfulle komposisjoner. Karakteristikken av insul\xc3\xa6re manuskriptinitialer, som beskrevet av Carl Nordenfalk, har her n\xc3\xa5dd sin ekstreme realisering: \xc2\xabinitialene... er unnfanget som elastiske former, ekspanderer og kontraherende med en pulserende rytme. Den kinetisk energi fra deres konturer unnslipper til fritt tegnede tillegger, en spirallinje som i seg selv genererer nye kurvline\xc3\xa6re motiver...\xc2\xbb Illustrasjonene omfatter en bred rekke av farger hvor purpur, lilla, lyser\xc3\xb8d, gr\xc3\xb8nn og gul er de som oftest er benyttet. Tidligere manuskripter tenderte til \xc3\xa5 benytte en smalere palett: Durrow-boken som eksempel benyttet kun fire farger. Slik som det er vanlig med insul\xc3\xa6re verker er det ikke benyttet gullblader eller s\xc3\xb8lvblader i manuskriptet. Pigmentene i illustrasjonene, som inkluderte r\xc3\xb8d og gul oker, gr\xc3\xb8nn kobberpigment (tidvis kalt for verdigris), indigo (bl\xc3\xa5tt) og lasurstein, ville ha blitt importert fra regionen rundt Middelhavet, og i tilfellet med lasurstein. fra nord\xc3\xb8stlige Afghanistan._NEWLINE_Det overd\xc3\xa5dige illuminasjonsprogrammet er langt st\xc3\xb8rre enn noe annet bevart insul\xc3\xa6r evangeliebok. Det er ti bevarte fullsideilluminasjoner, inkludert evangelistportretter, tre sider med fire evangelistportretter, en teppeside, en miniatyr av jomfru Maria med Jesusbarnet, en miniatyr av Kristus p\xc3\xa5 tronen, og miniatyrer Kristus' arrest og Jesu fristelse. Det er tretten bevarte fullsider med dekorert tekst, inkludert sider for de f\xc3\xb8rste ordene til hver av evangeliene. \xc3\x85tte av de ti sidene med kanoniske tabeller har omfattende dekorasjoner. Det er meget sannsynlig at det var andre sider med miniatyrer og dekorert tekst som har g\xc3\xa5tt tapt. I tillegg til disse betydelige sidene var det en rekke mindre dekorasjoner og dekorerte initialer  gjennom hele teksten, faktisk er det kun to sider som ikke har noen form for dekorasjon._NEWLINE_De bevarte folioer av manuskriptet begynner med fragmentet av glossaret med hebraiske navn. Dette fragmentet opptar venstreh\xc3\xa5ndskolonnen av folio 1r. En miniatyr av de fire evangelistsymbolene, i dag ganske nedslitt, utgj\xc3\xb8r h\xc3\xb8yreh\xc3\xa5ndskolonnen. Miniatyrene er orientert slik at bindet m\xc3\xa5 bli snudd nitti grader for \xc3\xa5 kunne se dem skikkelig. De fire evangelistsymbolene er et visuelt tema som g\xc3\xa5r fortl\xc3\xb8pende gjennom hele boken. De er bortimot alltid vist sammen for \xc3\xa5 framheve l\xc3\xa6ren om de fire evangelienes forente budskap._NEWLINE_Evangelienes enhet er ytterligere framhevet ved dekorasjonen av de eusebianske kanonistiske tabellene. Tabellene er seg selv en illustrasjon p\xc3\xa5 evangelienes forente budskap ved at de organiserer de korresponderende avsnittene fra disse. Tabellene krever normalt tolv sider. I Kellsboken har det blitt planlagt tolv sider, fra folioene 1v til 7r, men av ukjente grunner er de blitt sammentrykt til ti sider, noe som har etterlatt folioene 6v og 7r blanke. Denne fortettingen har gjort tabellene ubrukelig i deres opprinnelige hensikt. Dekorasjonen av de \xc3\xa5tte f\xc3\xb8rste sidene av tabellene er meget p\xc3\xa5virket av tidlige evangelieb\xc3\xb8ker fra Middelhavet hvor det var tradisjon \xc3\xa5 ramme tabellene innenfor en arkade. Kellsmanuskriptet presenterer dette motivet i en insul\xc3\xa6r \xc3\xa5nd hvor arkadene er ikke sett p\xc3\xa5 som arkitektoniske elementer, men heller blitt stiliserte geometriske m\xc3\xb8nstre med insul\xc3\xa6re ornamentikk. De fire evangelistsymbolene okkuperer plassen under og over arkadene. De to siste kanonistiske tabellene er presentert innenfor et gitter. Denne presentasjonen er begrenset til insul\xc3\xa6re manuskripter og ble f\xc3\xb8rste gang sett av de bevarte manuskriptene i Durrow-boken._NEWLINE_Resten av boken er brutt opp i seksjoner med inndelinger som ogs\xc3\xa5 er satt av til miniatyrer og fullsider med dekorert tekst._NEWLINE_De innledende emnene er introdusert av et ikonisk bilde av jomfru Maria og Jesubarnet (folio 7v). Denne miniatyren er den f\xc3\xb8rste representasjonen av jomfru Maria i et vestlig manuskript. Maria er vist i en merkelig blanding av frontal og trekvart positur. Denne miniatyren b\xc3\xa6rer ogs\xc3\xa5 en stilistisk likhet med det utsk\xc3\xa5rne bildet p\xc3\xa5 lokket av den hellige Cuthberts kiste i Durhamkatedralen fra 698. Ikonografien av miniatyren kan v\xc3\xa6re avledet fra et \xc3\xb8stlig eller koptisk ikon._NEWLINE_Miniatyren av jomfru Maria og Jesusbarnet m\xc3\xb8ter den f\xc3\xb8rste siden med tekst og er derfor en egnet innledning til begynnelsen av Matteus' Breves Causae, som begynner med Nativitas Christi i Betlehem (Kristus' f\xc3\xb8dsel i Betlehem). Den f\xc3\xb8rste siden av teksten til Breves Causae (folio 8r) er dekorert og har innholdet innenfor en detaljert ramme. Miniatyren og teksten er spredd utover to sider og utgj\xc3\xb8r en livlig innledende konstatering for det innledende materialet. \xc3\x85pningslinjen av hver av seksjonene til de innledende emnene er forst\xc3\xb8rret og dekorert (se over Lukas' Breves causae), men ingen andre seksjoner av de innledende emnene er gitt samme niv\xc3\xa5 av omsorg og behandling som begynnelsen av Matteus' Breves Causae._NEWLINE_Boken er formgitt slik at hver av evangeliene ville ha en forseggjort innledende dekorativt program. Hver av evangeliene hadde opprinnelig en innledende fullsideminiatyr som inneholdt evangelistsymbolene, fulgt av en blank side. Deretter kom et portrett av evangelisten som var vendt mot \xc3\xa5pningsteksten av evangeliet som ogs\xc3\xa5 var gitt en detaljert dekorativ behandling.  Matteusevangeliet inneholder b\xc3\xa5de dets evangelistportrett (folio 28v) og dens side med evangelistsymbol (folio 27r, se over). Markusevangeliet mangler evangelistsymbolet, men har beholdt siden med evangelistportrettet (folio 129v). Lukasevangeliet mangler b\xc3\xa5de sidene med evangelistportrettet og evangelistsymbolet. Johannesevangeliet, som med Matteusevangeliet, har beholdt b\xc3\xa5de portrettet (folio 291v, se over til h\xc3\xb8yre) og dets side med symboler (folio 290v). Det blir antatt at portrettene for Markus og Lukas og symbolsiden for Lukas p\xc3\xa5 en tid har eksistert, men siden g\xc3\xa5tt tapt. Bruken av alle fire evangelistsymbolene foran hver av evangeliene er p\xc3\xa5fallende og hadde som hensikt \xc3\xa5 styrke budskapet om evangelienes enhet._NEWLINE_Dekorasjonen av \xc3\xa5pningsordene for hver av evangeliene var overd\xc3\xa5dige. Disse sidene var effektivt omgjort til teppesider. Dekorasjonen av disse tekstene var s\xc3\xa5 detaljerte at teksten i seg selv ble bortimot uleselig. \xc3\x85pningssiden  (folio 28r) av Matteus kan st\xc3\xa5 som eksempel. (Se illustrasjonen til venstre). Siden best\xc3\xa5r av kun to ord: Liber generationis (\xc2\xabGenerasjonenes bok\xc2\xbb). \xc2\xabLib\xc2\xbb i Liber er omgjort til et voldsomt monogram som dominerer hele siden. Resten, \xc2\xaber\xc2\xbb i Liber, er presentert som et sammenslynget ornament innenfor \xc2\xabb\xc2\xbb i lib-monogrammet. Generationis er brutt ned til tre linjer og holdt innenfor detaljert dekorert ramme i nedre h\xc3\xb8yre kvadrant av siden. Hele monteringen er holdt innenfor en dekorert ramme._NEWLINE_ _NEWLINE_Rammen og bokstavene i seg selv er ytterligere dekorert med snirklete spiraler og keltiske knuter, mange av dem zoomorfiske. \xc3\x85pningsordene for Markus, Initium evangelii (\xc2\xabBegynnelsen p\xc3\xa5 evangeliet\xc2\xbb), Lukas, Quoniam quidem multi, og Johannes, In principio erat verbum (\xc2\xabI begynnelsen var ordet\xc2\xbb), er alle gitt tilsvarende behandling. Selv om dekorasjonen av disse sidene var blant de mest omfattende i hele manuskriptet, er disse sidene ogs\xc3\xa5 dekorert i alle andre insul\xc3\xa6re evangelieb\xc3\xb8ker._NEWLINE_Matteusevangeliet begynner med Jesu slektsregister. Ved Matteus 1:18 begynner den faktiske fortellingen om Kristus' liv. Denne \xc2\xabandre begynnelsen\xc2\xbb i Matteus ble framhevet i mange av tidlige evangelieb\xc3\xb8ker slik at ofte ble de to seksjonene behandlet som adskilte verker. Den andre begynnelsen begynner med ordet \xc2\xabKristus\xc2\xbb. De greske bokstavene khi og rho ble ofte benyttet i middelaldermanuskripter for \xc3\xa5 forkorte ordet \xc2\xabKristus\xc2\xbb. I insul\xc3\xa6re evangelieb\xc3\xb8ker ble initialene Khi og Rho benyttet som et monogram og gitt forst\xc3\xb8rret og dekorativ form. I Kellsboken er denne andre begynnelsen gitt et dekorativ program tilsvarende til de i forordene til de enkelte evangeliene. Folio 32 har en miniatyr av Kristus p\xc3\xa5 tronen. (Det har blitt argumentert at denne miniatyren er en av de tapte evangelistportrettene, men ikonografien er imidlertid ganske forskjellige fra de bevarte portrettene.) Ansikt mot denne miniatyren, p\xc3\xa5 folio 33 recto, er den eneste teppesiden i Kellsboken, noe som er ganske uregelmessig. Eksempelvis har Lindisfarne-evangeliene fem bevarte teppesider og Durrow-boken har seks. Det blanke verso av folio 33 er vendt mot den enkeltst\xc3\xa5ende mest forseggjorte miniatyren i tidlig middelalder, Kellsbokens Khi og Rho-monogram som tjener som incipit til fortellingen om livet til Jesus._NEWLINE_I Kellsboken har Khi og Rho-monogrammet vokst slik at det har opptatt hele siden. Bokstaven khi dominerer siden med en arm som svinger over det meste av siden. Bokstaven rho er lagt lunt under armene p\xc3\xa5 khi. Begge bokstavene er delt i felter som er \xc3\xb8dslig dekorert med knuter og andre m\xc3\xb8nstre. Bakgrunnen er likeledes overskyllet i en dekorativ masse av buer og knuter. Innenfor denne dekorasjonmengden er det skjulte dyr og insekter. Tre engler stiger opp fra en av korsarmene til khi. Denne miniatyren er den st\xc3\xb8rste og med de mest overd\xc3\xa5dige bevarte Khi og Rho-monogram i noen annen insul\xc3\xa6r evangeliebok og er kulminasjon og toppen av en tradisjon som begynte med Durrow-boken._NEWLINE_Kellsboken inneholder to andre fullsideminiatyrer som illustrerer episoder fra pasjonsfortellingen, Arma Christi, Teksten til Matteus er illustrert med en fullsideillumasjon av Kristus' arrest. (folio 114r). Jesus er vist nedenfor en stilisert arkade mens han blir holdt av to langt mindre figurer. I  teksten til Lukas er det et fullsideminiatyr av Jesu fristelse (folio 202v). Kristus er vist fra midjen og opp p\xc3\xa5 toppen av tempelet. Til h\xc3\xb8yre for ham er en menneskegruppe, kanskje en representasjon av hans disipler. Til venstre for ham og nedenfor en svart figur av Satan. Over ham svever to engler._NEWLINE_Verso (venstresiden) av den folio som handler om arrestasjonen av Jesus best\xc3\xa5r av en fullside med dekorert tekst som begynner med \xc2\xabTunc dicit illis\xc2\xbb. Vendt mot den miniatyren som har Jesu fristelse er en annen fullside med dekorert tekst, folio 203r \xc2\xabIesus autem plenus\xc2\xbb. I tillegg til denne siden er det ogs\xc3\xa5 fem andre fullsider med omfattende detaljerte figurer. I Matteus er det ytterligere en fullside, folio 124r, \xc2\xabTunc crucifixerant Xpi cum eo duos latrones\xc2\xbb. I Markusevangeliet er det to sider med dekorert tekst, folio 183r, \xc2\xabErat autem hora tercia\xc2\xbb, og folio 187v, \xc2\xab[Et Dominus] quidem [Iesus] postquam\xc2\xbb. Lukasevangeliet inneholder to sider med dekorert tekst, folio 188v, \xc2\xabFuit in diebus Herodis\xc2\xbb, og folio 285r, \xc2\xabUna autem sabbati valde\xc2\xbb. Selv om disse tekstene ikke har miniatyrer knyttet til seg, er det sannsynlig at det var planlagt at miniatyrer skulle f\xc3\xb8lge hver av disse tekstene og at disse har enten g\xc3\xa5tt tapt eller ble aldri fullf\xc3\xb8rt. Det er ikke bevart en fullside med tekst i Johannesevangeliet, annet enn incipit. Imidlertid er det i de andre tre evangeliene fullsider med dekorert tekst, unntatt for folio 188c, som begynner med fortellingen om Jesu f\xc3\xb8dsel som skjer innenfor fortellingen om pasjonen. Siden de manglende folioene til Johannes inneholder pasjonsfortellingen, er det sannsynlig at Johannes evangelium inneholdt fullsider med dekorert tekst som har g\xc3\xa5tt tapt._NEWLINE_Dekorasjonene i boken er begrenset til de viktigste sidene. Spredt rundt i teksten er det dekorerte initialer og sm\xc3\xa5 figurer av dyr og mennesker som vridd og knyttet til komplekse knuter. Mange betydningsfulle tekster som Pater Noster (Fader v\xc3\xa5r) har dekorerte initialer. Siden som inneholder teksten Saligprisningene i Matteus (folio 40v) har en stor miniatyr langs den venstre margen av siden hvor bokstaven \xc2\xabB\xc2\xbb som begynner langs hver linje er knyttet til en utsmykket lenke. Jesu slektsregister er funnet i Lukasevangeliet, folio 200r, inneholder en tilsvarende miniatyr hvor ordet \xc2\xabqui\xc2\xbb er gjentatt lenket langs den venstre margen. Mange av de sm\xc3\xa5 dyrene er spredt over hele teksten for \xc3\xa5 markere en \xc2\xabvend-i-sporet\xc2\xbb, det er et sted hvor linjen er avsluttet p\xc3\xa5 en plass over eller under den opprinnelige linjen. Mange andre dyr tjener til \xc3\xa5 fylle plassen etterlatt i hver linje. Ikke to av disse formgivningene er lik den andre. Intet annet bevart manuskript har denne massive mengden med dekorasjon._NEWLINE_Dekorasjonene er alle av meget h\xc3\xb8y kvalitet og ofte meget komplekse. I en dekorasjon, som opptar en plass p\xc3\xa5 rundt 2,5 cm kvadrat p\xc3\xa5 en side, er det hele 158 komplekse sammenflettinger av hvite b\xc3\xa5nd med en svart ramme p\xc3\xa5 begge sider. En del dekorasjoner kan bare bli sett med forst\xc3\xb8rrelsesglass, og linser av tilfredsstillende styrke eksisterte ikke f\xc3\xb8r flere hundre \xc3\xa5r etter at boken ble fullf\xc3\xb8rt. Kompliserte knuter og flettverk som er funnet i Kellsboken og i andre tilsvarende manuskripter har mange paralleller i metallarbeid og steinutskj\xc3\xa6ringer fra denne perioden. Etter at de ble gradvis gjenoppdaget fra og med 1800-tallet og framover, har disse formgivningene ogs\xc3\xa5 f\xc3\xa5tt en \xc3\xb8kende interesse. Faktisk er det mange av disse motivene som er benyttet i dag i moderne bokkunst, utsmykninger, gullsmedarbeider og tatoveringer.\n_START_SECTION_\nForm\xc3\xa5l\n_START_PARAGRAPH_\nBoken hadde en sakral hensikt, ikke misjonshensikt, som var vanlig for denne type b\xc3\xb8ker. En stor, overd\xc3\xa5dig evangeliebok, slik som Kellsboken, ville ha blitt plassert til venstre for kirkens h\xc3\xb8yalter og l\xc3\xb8ftet opp for kun \xc3\xa5 lese fra evangeliene i l\xc3\xb8pet av messen. Imidlertid er det sannsynlig at leseren ikke ville egentlig lese fra bokens tekst, men resitere fra hukommelsen. Det er betydningsfullt og bemerkelsesverdig at Ulster-annalene hevder at boken ble stj\xc3\xa5let fra sakristiet hvor sk\xc3\xa5ler og andre gjenstander for messen blir oppbevart framfor i klosterbiblioteket. _NEWLINE_Bokens formgivning synes \xc3\xa5 ha denne hensikten i minnet; det vil si at boken ble produsert med utseende som tok praktisk hensyn f\xc3\xb8rst. Det er tallrike ukorrigerte feil i teksten. Linjer ble ofte fullf\xc3\xb8rt p\xc3\xa5 en blank plass i linjen over. Kapitteloverskriftene som var n\xc3\xb8dvendig for \xc3\xa5 gj\xc3\xb8re de kanoniske tabellene ble ikke satt inn i sidenes marger. Generelt ble det ikke gjort noe som ville forstyrre sidenes estetiske opplegg: estetikk hadde forrang framfor praktisk anvendelighet."