b"\n_START_ARTICLE_\nMaffeo Pantaleoni\n_START_SECTION_\nLiv\n_START_PARAGRAPH_\nHan var s\xc3\xb8nn av legen Diomede Pantaleoni, som ble forvist fra Pavestaten fordi han hadde samarbeidet med det nyopprettede konged\xc3\xb8mmet Italia. Derfor vokste han opp i Frankrike og Tyskland, f\xc3\xb8r han begynte \xc3\xa5 studere rettsvitenskap i Roma. Her fattet han interesse for \xc3\xb8konomi. I 1885 begynte han \xc3\xa5 undervise i \xc3\xb8konomi ved handelsh\xc3\xb8yskolen i Venezia, og fra 1886 ved handelsh\xc3\xb8yskolen i Bari. I 1889 utga han verket Principii di economia pura (\xc2\xabDen rene \xc3\xb8konomiens prinsipper\xc2\xbb), som ble rost av L\xc3\xa9on Walras. P\xc3\xa5 samme tid var han med p\xc3\xa5 \xc3\xa5 stifte det \xc3\xb8konomiske tidsskriftet Giornale degli economisti, hvor han fikk Vilfredo Pareto med som en av bidragsyterne. Tidsskriftet angrep statsminister Francesco Crispis poltikk. Disse angrepene kostet Pantaleoni stillingen som l\xc3\xa6rer i Bari._NEWLINE_I 1895 vant han konkurransen om professoratet i politisk \xc3\xb8konomi ved Universitetet i Napoli, men i 1897 ble han avsatt av undervisningsministeren fordi han hadde kritisert Crispi og kong Umberto I. Pareto skaffet ham en l\xc3\xa6restilling ved Universitetet i Gen\xc3\xa8ve. I disse \xc3\xa5rene st\xc3\xb8ttet han de folkelige protestbevegelsene i Italia og hjalp de italienske sosialistene som oppholdt seg i Sveits. I 1900 ble han valgt inn i deputertkammeret, hvor han sluttet seg til de radikale. \xc3\x85ret etter ble han utnevnt til professor i Pavia, og alt samme \xc3\xa5r fikk han Italias mest ansette professorat i \xc3\xb8konomi, ved Universitetet i Roma._NEWLINE_I \xc3\xa5rene f\xc3\xb8r f\xc3\xb8rste verdenskrig sluttet Pantaleoni seg til den italienske nasjonalismen. Han agiterte for krigen mot Tyrkia og senere for at Italia skulle g\xc3\xa5 med i f\xc3\xb8rste verdenskrig p\xc3\xa5 ententens side. Etter krigen tolket han Italias \xc2\xabvansirede seier\xc2\xbb (vittoria mutilata) som resultatet av en j\xc3\xb8disk sammensvergelse som ville beherske verden ved hjelp av bolsjevistisk propaganda og internasjonal finans. I disse angrepene p\xc3\xa5 de italienske sosialistene fant han en alliert i Giovanni Preziosi._NEWLINE_Han var finansminister i Gabriele D'Annunzios Fiume-regjering, og forsvarte senere den fascistiske regjeringen etter mordet p\xc3\xa5 Giacomo Matteotti i 1924. I 1923 utnevnte kong Vittorio Emanuele III ham til senator. Gjennom sin tidligere elev, finansminister Alberto de' Stefani, fors\xc3\xb8kte han \xc3\xa5 p\xc3\xa5virke Mussolinis regjering i retning av en liberalistisk \xc3\xb8konomisk politikk."