b'\n_START_ARTICLE_\nBoggibuss\n_START_PARAGRAPH_\nBoggibuss er en flerakslet buss med flere enn to aksler, det vil si tre eller fire aksler, og \xc2\xabboggi\xc2\xbb er om akslene som sitter n\xc3\xa6r hverandre under chassiset. Ved \xc3\xa5 ha flere aksler kan bussen enten redusere aksellasten eller forst\xc3\xb8rre sin nyttelastkapasitet i forhold til singelbussen, som har en enkel bakaksel. Den vanligste typen er treakslet buss med enkel foraksel og to aksler i boggi bak, som kan b\xc3\xa5de v\xc3\xa6re i normallengde (omtrent 12 meter) og stor lengde opptil 15 meter. Boggibusser i milj\xc3\xb8 med trange veger har som regel styrende bakaksel for \xc3\xb8kt fremkommelighet.\n_START_SECTION_\nBoggien\n_START_PARAGRAPH_\nDet typiske boggiarrangementet i det tjuef\xc3\xb8rste \xc3\xa5rhundret for en treakslet buss er at den forreste bakakselen er drivakselen mens bakakselen uten drift har styrende hjul. Men det har eksistert forskjellige boggialternativer gjennom historien. P\xc3\xa5 engelsk het den styrende akselen i boggibussen tag axle. I nyere tid m\xc3\xa5tte bakakselen ha en U-formet portalaksel for at kraftoverf\xc3\xb8ringen fra hekkmotoren kan komme til drivakselen._NEWLINE_Noen ganger er styreakselen ikke bak drivakselen, men foran som sett p\xc3\xa5 forskjellige bussmodeller i USA, som h\xc3\xb8ydekkbussen Eagle Model 05 fra 1968, for \xc3\xa5 kunne ha st\xc3\xb8rre bagasjerom. Noen av bussfl\xc3\xa5tekundene kunne bestille buss med ekstra styreaksel i tillegg til drivakselen som sett med General Motors P8M-4905A fra 1972. Styreakselen skjules i et kamuflert bagasjerom og kunne heves ved behov. Prototypen GX-2 utviklet av General Motors for Greyhound Lines i 1947 hadde ogs\xc3\xa5 styreakselen foran drivakselen ettersom man hadde hekkmotor. Men den ble etterfulgt av bussmodellen som ble satt i serieproduksjon, GM PD-4501 Scenicruiser, som hadde tandemdrift._NEWLINE_Tandemdrift innebar to drivaksler i boggien. Historien startet i 1920 da Goodyear Tire & Rubber Company utviklet det f\xc3\xb8rste lastekj\xc3\xb8ret\xc3\xb8yet med boggi og mindre pneumatiske hjul, som deretter var brukt i en demonstrasjonskj\xc3\xb8ring fra kyst til kyst p\xc3\xa5 det nordamerikanske kontinentet for \xc3\xa5 bevise det pneumatiske dekkhjulets p\xc3\xa5litelighet. Ingen av prototypene bygget av Goodyear i 1918-1920 kom i serieproduksjon, men ingeni\xc3\xb8r Ellis W. Templin arbeidet med \xc3\xa5 improvisere tandemdriften i hans boggioppfinnelse, og hadde i 1923 en boggi som kunne settes i serieproduksjon. Six-Wheel Company som startet i 1924, var den f\xc3\xb8rste bussprodusenten med tandemdrift i boggibuss. I Storbritannia ble tandemdrift adoptert av bussprodusenten Karrier i 1925, og B\xc3\xbcssing-NAG ble den viktigste produsenten av boggibusser p\xc3\xa5 det europeiske kontinentet. 98\xc2\xa0% av alle boggibussene i Tyskland og 50\xc2\xa0% annetsteds p\xc3\xa5 1920-tallet var B\xc3\xbcssing-busser._NEWLINE_Tandemdrift var ikke alltid et foretrukket valg for bussoperat\xc3\xb8ren som bare \xc3\xb8nsket \xc3\xa5 forst\xc3\xb8rre passasjerkapasiteten p\xc3\xa5 eksisterende bussmodeller, og flere valgte en rammeforlengelse med en ekstra bakaksel. Den danske bussprodusenten Triangel kunne tilby s\xc3\xa5kalt \xc2\xablongframe\xc2\xbb chassisforlengelse basert p\xc3\xa5 boggisystemet oppfunnet av Steffen M\xc3\xb8l og hans eldre bror Hakon M\xc3\xb8hl fra Longframe Six-Wheeler Company i K\xc3\xb8benhavn fra 1924.\n_START_SECTION_\nNorge\n_START_PARAGRAPH_\nDen f\xc3\xb8rste boggibussen i Norge var en danskbygget buss av type Triangel L 2,5 med Longframe-chassis som i 1926 var solgt til Johansen & Arnesen i Oslo som overlot den til karosseribyggeren O. S\xc3\xb8rensens Vogn - og Karosserifabrikk som var bedre kjent for \xc3\xa5 ha lagd kroningsvognen for kroningen i Trondheim i 1906. Siden ble bussen, som var en av de st\xc3\xb8rste bussene p\xc3\xa5 norsk grunn i sin tid, tatt i bruk av rutebilselskapet De Bl\xc3\xa5 Omnibusser for ruten Oslo-Lillestr\xc3\xb8m. Triangel kunne p\xc3\xa5 midten av 1920-tallet tilby forskjellige bussmodeller med ekstra ramme for en forlengelse, kalt \xc2\xablong-frame\xc2\xbb, som enten kan ha lang eller kort akselavstand mellom midthjulet og bakhjulet. S\xc3\xb8rensen-bussen, som var s\xc3\xa5 stor at det var sv\xc3\xa6rt vanskelig \xc3\xa5 f\xc3\xa5 ut den fra S\xc3\xb8rensens g\xc3\xa5rdsplass i M\xc3\xb8llergata 34, var karosseribyggerens meste kjente buss med en nyttelast p\xc3\xa5 2,8 tonn med kapasitet p\xc3\xa5 36 passasjerer fordelt i to kupeer, den ene for r\xc3\xb8ykerne. Som en Triangel longframe-buss var bakhjulet styrende i likhet med forhjulet._NEWLINE_To britiskbygde busser av type Karrier WL6 ble levert til NSB Hardangers Karm\xc3\xb8yruta i august 1929 p\xc3\xa5 Karm\xc3\xb8y. Boggibuss med tandemboggi (tandemdrift med to drivaksler) ble introdusert for det britiske bussmarkedet av bussprodusenten Karrier i 1925 som WL6, som var i produksjon fram til 1930-\xc3\xa5rene, 160 busser ble bygget._NEWLINE_Det var norskbygde boggibusser ogs\xc3\xa5, blant annet flaggskipet hos Bergen Hardanger Voss Billag A/S, en Scania BR116 med Repstad karosseri (det var bestilt to eksempler) som turbuss i 1981, med 51 sitteplasser i et 12,4 meter langt busskj\xc3\xb8ret\xc3\xb8y. Repstad hadde spesialisert seg i boggibuss i \xc3\xa5rene etter 1976, og levert den f\xc3\xb8rste moderne boggibuss basert p\xc3\xa5 Scania BR145 til Ottadalen kommunale Billag (OKB) i 1976, som har blitt bevart som veteranbuss.\n_START_SECTION_\nChinese Six\n_START_PARAGRAPH_\n\xc2\xabChinese Six\xc2\xbb er det britiske begrepet p\xc3\xa5 et unik hjularrangement p\xc3\xa5 lastekj\xc3\xb8ret\xc3\xb8y/busskj\xc3\xb8ret\xc3\xb8y med boggi foran, det vil si to styreaksler med servostyring, og en enslig bakaksel. P\xc3\xa5 de britiske \xc3\xb8yene hersket noen av de strengeste vektrestriksjoner for motorkj\xc3\xb8ret\xc3\xb8yer med s\xc3\xa5 lav aksellast som mulig, og s\xc3\xa5kalte rigide kj\xc3\xb8ret\xc3\xb8yer kunne ikke v\xc3\xa6re lengre enn 60 fot. For st\xc3\xb8rre lastekapasitet var ekstra aksler n\xc3\xb8dvendig. Forskjellige hjularrangementer ble utpr\xc3\xb8vd i mellomkrigstiden, et av disse er 6 x 2 Twin-Steer som utsprang fra 8 x 4 arrangementet ved \xc3\xa5 ta bort en av bakakslene, og ha to styreaksler i en boggi._NEWLINE_Den meste kjente bussen med dette hjularrangementet er Bedford VAL som vakt stor oppsikt da den ble offentliggjort under Earls Court Show h\xc3\xb8sten 1962. Bedford hadde tidlig bygget busser p\xc3\xa5 chassis med mange komponenter fra lastebilproduksjonen, f\xc3\xb8r man tok skrittet ut til fullstendig bussproduksjon med det nye chassiset for VAL. Hjul med mindre hjuldiameter var valgt for \xc3\xa5 ha bedre kj\xc3\xb8reegenskaper og lavere bussgulv i forholdet til bakken. Bussmodellen oppn\xc3\xa5dde suksess p\xc3\xa5 hjemmemarkedet og som eksportvare til andre land, deriblant Norge i l\xc3\xb8pet av 1960-tallet fram til produksjonen ble nedlagt i 1972. _NEWLINE_Det er flere bussmodeller som ogs\xc3\xa5 hadde dette hjularrangementet, blant annet som dobbeltdekkerbuss. Leyland hadde i 1938 to forskjellige modeller, \xc2\xabGnu\xc2\xbb og \xc2\xabPanda\xc2\xbb, den siste hadde undergulvmotor med litt h\xc3\xb8yere gulvh\xc3\xb8yde. Gnu-modellen hadde betegnelse TEP1 eller TEC2, alle fem eksempler av den siste ble levert til City Coach Co. i London. I september 1939 ble en trolleybuss basert p\xc3\xa5 Gnu-modellen, men som toetasjes buss, solgt til busselskapet LPTB (London Passenger Transport Board)._NEWLINE_Nye dobbeltdekkerbusser med dette hjularrangementet ble tatt i tjeneste i Sydney fra 2012, hvor vektrestriksjoner i den australske storbyen tvang dette fram; 6,5 tonn per aksel var tillatt. Denne bussmodellen het Bustech CDi, med 12,5 meter langt busskarosseri med kapasitet for 96 passasjerer p\xc3\xa5 et understell med tre aksler. Den har blitt en uventet suksess som blant annet f\xc3\xb8rte til \xc3\xb8kt ettersp\xc3\xb8rsel etter dobbeltdekkerbusser fra andre bussprodusenter\n_START_SECTION_\nNorge\n_START_PARAGRAPH_\nFlere Bedford VAL busschassis ble solgt til Norge, hvor karosseribyggerne reiste karosseri p\xc3\xa5 disse for det skandinaviske turbussmarkedet. I 1963 fikk den norske turbusselskapet Vaglen Tours i Halden en Bedford VAL-buss med karosseri fra F\xc3\xb8reland Karosserifabrikk A/S i Vest-Agder. Bussen hadde amerikanskinspirert frontparti med \xc2\xabStars and Stripes\xc2\xbb-griller, et kjennetegn for karosseribyggeren som likte vertikale blanke ribber og to eller tre stjerner plassert mellom frontrute og grill. Bussen var s\xc3\xa5 uvanlig at den ble omtalt i Dagsrevyen. Et annet Bedford VAL-kj\xc3\xb8ret\xc3\xb8y ble levert i 1965 fra Larvik Karosseri A/S til Liding\xc3\xb6 Omnibusbolag i Stockholmsomr\xc3\xa5det, hvor den ble benyttet som turbuss, blant annet for visningsreiser i den svenske hovedstaden.\n_START_SECTION_\nFireakslet boggibuss\n_START_PARAGRAPH_\nFireakslede boggibusser har tandemboggi i begge ender av busskj\xc3\xb8ret\xc3\xb8yet. Dette hjularrangementet ble popul\xc3\xa6rt for de tyngste turbussene, som h\xc3\xb8ydekkbuss og superh\xc3\xb8ydekkbusser, spesielt i 1990-\xc3\xa5rene. _NEWLINE_Dette hjularrangementet for buss ble sett for f\xc3\xb8rste gang i 1921 da bussbyggeren Rollie B. Fageol presenterte den s\xc3\xa5kalte 8-wheeled motor bus, men dette var han ikke alene om. Goodyear Tire Company hadde ogs\xc3\xa5 et liknende busskj\xc3\xb8ret\xc3\xb8y med karosseri tatt fra en Peter Witt-gatesporvogn. Fageol solgte rettighetene til kj\xc3\xb8ret\xc3\xb8ybyggeren American Highway Transportation Company i San Francisco, som gikk over i Eight Wheel Motor Vehicle Company, som bygget tre forskjellige prototyper._NEWLINE_Da de tyske autobahn-motorvegene ble \xc3\xa5pnet p\xc3\xa5 1930-tallet begynte bussprodusenter med utviklingen av en ny busstype for meget rask mellombybusstrafikk og langdistanseruter, som ble popul\xc3\xa6rt kalt stromlinienomnibusse (str\xc3\xb8mlinjede busser) eller schellreiseautobusse (raske reisebusser). B\xc3\xbcssing-NAG, Daimler-Benz, MAN og VOMAG valgte \xc3\xa5 starte bussprosjekter for \xc3\xa5 produsere 120 km/t passasjerbusser med tilstrekkelig kapasitet, og den som kom n\xc3\xa6rmeste var VOMAG Kontinent-Expre\xc3\x9f i 1938, som skulle ha fire aksler oppstilt i to boggier, med en meget kraftig hekkmotor. Ingen av disse prosjektene kom videre fra tegnebrettet._NEWLINE_En halvannendekker hadde ogs\xc3\xa5 fire aksler, Sultana TM 40 SP som ble bygget i Monterrey, Mexico under sterk inspirasjon av den amerikanske Greyhound-bussen Sceniccruiser og rivalen Flexible VL-100. Den var i produksjon fra 1963 til slutten av 1970-\xc3\xa5rene, stort sett var amerikanskbygde motorer som GM 8V71 tatt i bruk. De ble benyttet p\xc3\xa5 langdistanseruter, blant annet fra Mexico by til Acapulco, en reise som tok ti timer p\xc3\xa5 1970-tallet.\n_START_SECTION_\nTreakslet Longframe\n_START_PARAGRAPH_\nBoggibussens innf\xc3\xb8ring kom samtidig med innf\xc3\xb8ringen av store pneumatiske hjul, noe som muliggjorde en \xc3\xb8kning i kapasitet og st\xc3\xb8rrelse for ordin\xc3\xa6re busser. Men den vanlige boggiteknikken for buss i mellomkrigstiden var tandemboggien med to drivaksler, noe som for\xc3\xa5rsaket en del bekymringer, blant annet at det var dyrt og tungt. Flere bussprodusenter, blant annet Triangel i Danmark, hadde derfor utviklet en egen busstype med kun en drivaksel og styrbare bakhjul. Allerede p\xc3\xa5 1910-tallet hadde busspioneren Rollie B. Fageol utviklet fram en slik \xc2\xabLongframe\xc2\xbb-boggi med b\xc3\xb8yelig understell slik at kj\xc3\xb8ret\xc3\xb8yet kunne forsere hindringer, som en stor dump, ved \xc3\xa5 dele understellet i to med drivakselen som midtaksel. _NEWLINE_Triangel introduserte sin modell kalt Long-Frame 6-hjulet Chassis p\xc3\xa5 landsutstillingen for dansk Automobil og Motorcycle-Industri, Tivoli i 1924, hvor den vakte stor sensasjon. Den typiske bussen med et slikt chassis ble solgt til busselskapet Auto i Kowno, Litauen, med plass til 36 passasjerer. Den var basert p\xc3\xa5 den ordin\xc3\xa6re L 3,5 modellen som var enkelt forlenget ved \xc3\xa5 montere en ekstra ramme utenp\xc3\xa5 chassisrammen, med 3,05 meter i akselavstand mellom forhjul, drivhjul og bakhjul. Triangel hadde store forh\xc3\xa5pninger, og sendte ut pr\xc3\xb8vebussen blant annet til K\xc3\xb8benhavn. Mens hjemmemarkedet var lunkent, hadde man suksess i eksporten til Storbritannia med over 100 longframe-chassis i \xc3\xa5ret 1927 alene, for b\xc3\xa5de lastebil og buss. Den danske boggien kom ogs\xc3\xa5 til Sverige etter at Volvo inngikk avtale med oppfinneren Steffen M\xc3\xb8hl i 1930. Treakslede varianter av LV 66, LV 67, LV 181 og LV 193 ble tilbudt i tiden fram til 1943._NEWLINE_Forlengelse av eksisterende modeller ved montering av boggiramme hendte i flere land, deriblant Nederland hvor Ford T/TT var meget popul\xc3\xa6rt som busskj\xc3\xb8ret\xc3\xb8y p\xc3\xa5 1920-tallet. American Import Comp. i Amsterdam importerte et chassis som var meget lik det danske Triangel-chassiset, med ledd i busschassiset slik at understellet ble b\xc3\xb8yelig som p\xc3\xa5 et leddbuss, bare i vertikale bevegelser. De mange kanalbroene i flere nederlandske byer var en utfordring for ordin\xc3\xa6re kj\xc3\xb8ret\xc3\xb8yer, spesielt de med stor akselavstand. Bare noen f\xc3\xa5 eksempler med Ford T/TT chassis ble solgt i 1924-25. 3 franskbygde Latil busser ble ombygget ved \xc3\xa5 ha den samme forlengelse som Ford T/TT bussene i Amsterdam, men ble retirert i 1926 etter to \xc3\xa5rs tjeneste. Disse bussene, som p\xc3\xa5 folkemunne het doorgezaagde weesmeisje (sagde kvinne i to), var ogs\xc3\xa5 b\xc3\xb8yelig i karosseriet n\xc3\xa5r de skulle forsere broene._NEWLINE_Det var ogs\xc3\xa5 et eksempel i Tyskland bygget av VOMAG i 1924. Det var VOMAG C 3 A med plass for 75 passasjerer i et 10 meter langt kj\xc3\xb8ret\xc3\xb8y som hvilte p\xc3\xa5 tre aksler._NEWLINE_I den franske hovedstaden Paris introduserte STCRP (Soci\xc3\xa9t\xc3\xa9 des transports en commun de la r\xc3\xa9gion parisienne) en ny bussmodell i mai 1923 som svar p\xc3\xa5 behovet for \xc3\xb8kt passasjerkapasitet. Det var ikke annet enn en forlengelse av Schneider H-modellen som hadde 32 sitteplasser, den nye modellen, H6, hadde 48 sitteplasser og 40 st\xc3\xa5plasser. H6-bussen var 10,43 meter langt og 2,23 meter bredt med en tjenestevekt p\xc3\xa5 10,6 tonn. Midtakselen var drivakselen mens det var styring i for- og bakaksel for \xc3\xa5 tillate god fremkommelighet i smale gater. 51 buss ble bygget og levert, de var utrangert f\xc3\xb8rst i \xc3\xa5ret 1938.'