b"\n_START_ARTICLE_\nOldtidens egyptiske religion\n_START_PARAGRAPH_\nOldtidens egyptiske religion var et komplekst system av polyteistiske trosforestillinger og ritualer som var en integrert del av oldtidens egyptiske samfunn. Det var sentrert rundt egypternes samhandling med de mange guddommene som man trodde var til stede i og i kontroll av naturens krefter og elementer. \xc3\x85 ut\xc3\xb8ve de egyptiske religi\xc3\xb8se ritualer og praksis var anstrengelser for \xc3\xa5 opprettholde forbindelsen med gudene og vinne deres gunst. Formell religi\xc3\xb8s praksis var sentrert om farao, den egyptiske kongen. Selv om han var menneskelig, ble farao forst\xc3\xa5tt som nedstammet fra gudene. Han fungerte ikke bare som et mellomledd mellom menneskene og gudene; han var antagelig i seg selv en gud. Han ledet samtidig, i samhandling med prestene, ritualer og ofringer som gjorde at gudene kunne opprettholde orden i universet. De egyptiske samfunn og dens stat dedikerte enorme ressurser til de religi\xc3\xb8se ritualene og bygging av templer._NEWLINE_Enkeltmennesker kunne samhandle med gudene for sine egne behov, p\xc3\xa5kalle gudene ved b\xc3\xb8nn for \xc3\xa5 f\xc3\xa5 deres hjelp eller overbevise dem til \xc3\xa5 handle ved magi. Disse praksisene var s\xc3\xa6rskilte fra, men ogs\xc3\xa5 n\xc3\xa6rt tilknyttet, de formelle ritualer og institusjoner. Den folkelige religi\xc3\xb8se tradisjonen vokste seg mer framtredende i l\xc3\xb8pet av Egypts historie i tider da faraos status hadde nedgang. Andre betydningsfulle aspekter var troen p\xc3\xa5 et liv etter d\xc3\xb8den og gravpraksiser. Egypterne gjorde store anstrengelser for \xc3\xa5 sikre at sjelen overlevde etter d\xc3\xb8den, ved at de framstilte utsmykkede gravanlegg, samlet skatter og gravgods, og utf\xc3\xb8rte ofringer for \xc3\xa5 bevare legemene og sjelene til de avd\xc3\xb8de._NEWLINE_Den egyptiske religionen hadde sine r\xc3\xb8tter i Egypts forhistorie og steinalder, og varte i mer enn 3000 \xc3\xa5r. Detaljene i den religi\xc3\xb8se troen endret seg over tid, etter hvert som betydningen til s\xc3\xa6rskilte guder steg eller hadde tilbakegang, og deres flokete og innviklede forhold endret seg. Ved ulike tider ble bestemte guder mer framtredende enn andre, deriblant solguden Ra, skaperguden Amon og modergudinnen Isis. For en kort periode i den avvikende teologien som ble fremmet av farao Akhnaton, ble en monoteisme opprettet rundt den enkelte guddom Aton, som erstattet den tradisjonelle gudeverdenen. Oldtidens egyptiske religion og mytologi etterlot mange skrifter og monumenter, foruten betydelig innflytelse p\xc3\xa5 oldtidens, antikkens og moderne kulturer.\n_START_SECTION_\nTeologi\n_START_PARAGRAPH_\nDe trosforestillinger og ritualer som i dag refereres til som \xc2\xaboldtidens egyptiske religion\xc2\xbb, var en integrert del innenfor alle aspekter av egyptisk kultur. Spr\xc3\xa5ket deres inneholdt ikke et bestemt begrep som tilsvarte det moderne vestlige konseptet for religion. Oldtidens egyptiske religion var ikke en monolittisk institusjon, men besto isteden av en omfattende og meget mangfoldig sett av trosforestillinger og praksiser, knyttet sammen ved deres felles fokus p\xc3\xa5 samhandling mellom den menneskelige verden og den guddommelige verden. Karaktertrekkene til gudene som befolket det guddommelige rike var uoppl\xc3\xb8selig knyttet til egypternes forst\xc3\xa5else av egenskapene til den verdenen de levde i.\n_START_SECTION_\nGuddommer\n_START_PARAGRAPH_\nEgypterne trodde at naturens fenomener var guddommelige krefter i og av dem selv. Disse guddommelige kreftene omfattet elementene, dyrs karaktertrekk eller abstrakte krefter. Egypterne trodde p\xc3\xa5 en mangfoldig gudeverden som var involvert i alle aspekter av naturen og i det menneskelige samfunn. Deres religi\xc3\xb8se praksis var anstrengelser for \xc3\xa5 opprettholde og mildne disse fenomenene og snu dem til menneskelig fordel. Dette polyteistiske systemet var meget komplekst, da enkelte guder ble forst\xc3\xa5tt som \xc3\xa5 eksistere i mange ulike manifestasjoner, og hadde tallrike mytologiske roller. Omvendt var mange naturlige krefter, slik som solen, assosiert med tallrike guddommer. Den mangfoldige gudeverdenen strakte seg fra guder med vesentlige og avgj\xc3\xb8rende roller i universet til mindre guder eller \xc2\xabdemoner\xc2\xbb med meget begrensede eller lokale funksjoner. Gudeverdenen kunne ogs\xc3\xa5 best\xc3\xa5 av guder som var blitt adoptert fra utenlandske kulturer, og tidvis ogs\xc3\xa5 mennesker: avd\xc3\xb8de faraoer ble antatt \xc3\xa5 v\xc3\xa6re guddommelige, og tidvis ble s\xc3\xa6rskilte samfunnsmennesker som eksempelvis Imhotep ogs\xc3\xa5 gjort guddommelige._NEWLINE_Framstillingen av gudene i kunsten hadde ikke til hensikt \xc3\xa5 v\xc3\xa6re en bokstavelig representasjon av hvordan gudene kunne opptre om de var synbare, da deres sanne natur var antatt \xc3\xa5 v\xc3\xa6re mystisk. Isteden ga disse framstillingene gjenkjennbare former til abstrakte guddommer ved \xc3\xa5 benytte symbolsk billedspr\xc3\xa5k for \xc3\xa5 indikere hver enkelt guds rolle i naturen. S\xc3\xa5ledes kunne eksempelvis gravguden Anubis bli framstilt som en sjakal, et dyr hvis avfallsspisende vesen truet bevarelsen av det d\xc3\xb8de legemet, og i anstrengelsen for \xc3\xa5 motst\xc3\xa5 denne trusselen ble guden anmodet om beskyttelse. Gudens svarte hud var symbolsk for fargen p\xc3\xa5 det mumifiserte kj\xc3\xb8ttet og den fruktbare svarte jorden som egypterne s\xc3\xa5 som symbolsk for gjenoppstandelse. En slik form for ikonografi var ikke fastsatt og bestemt en gang for alle, ettersom mange av gudene kunne bli avbildet i mer enn \xc3\xa9n form._NEWLINE_Mange av gudene ble assosiert med s\xc3\xa6rskilte regioner i Egypt hvor kultene deres var mest betydningsfulle enn andre steder. Imidlertid endret disse assosiasjonene seg over tid, og det betydde ikke n\xc3\xb8dvendigvis at en gud som ble assosiert med et bestemt sted, ogs\xc3\xa5 hadde sin opprinnelse der. Eksempelvis var guden Montu den opprinnelige beskyttelsen for byen Teben, men i l\xc3\xb8pet av epoken mellomriket ble han erstattet i rollen som skytsgud av Amon, som antagelig hadde sitt opphav et annet sted. Den nasjonale populariteten og betydningen av de enkelte gudene svingte og varierte p\xc3\xa5 lignende vis.\n_START_SECTION_\nTilknytninger mellom gudene\n_START_PARAGRAPH_\nDe egyptiske gudene hadde komplekse innbyrdes forhold og slektskap, noe som delvis reflekterte vekselvirkningen og samhandlingen til de krefter de representerte. Egypterne grupperte ofte gudene sammen for \xc3\xa5 avspeile disse forholdene. En del gudegrupper var av ubestemmelig st\xc3\xb8rrelse, og var knyttet sammen ved deres lignende eller beslektede funksjoner. Disse besto ofte av mindre guddommer som hadde liten individuell identitet. Andre kombinasjoner knyttet uavhengige guddommer sammen basert p\xc3\xa5 symbolsk betydning i henhold til tallenes mytologiske betydning; eksempelvis ble to guder satt sammen som par ved at de representerte dualiteten av motsatte fenomener. En av de vanligste kombinasjonene var en familietriade best\xc3\xa5ende av en far, mor og et barn som ble dyrket sammen. En del grupper hadde utstrakt betydning. En slik gruppe, enneade (\xc2\xabde ni\xc2\xbb), plasserte ni guder i et teologisk system som var involvert i de mytologiske omr\xc3\xa5dene skapelse, konged\xc3\xb8mme, og etterlivet._NEWLINE_Forholdet mellom guddommene kunne ogs\xc3\xa5 bli uttrykt i prosessen av synkretisme hvor to eller flere guder ble knyttet sammen for \xc3\xa5 danne en sammensatt guddom. Denne prosessen var en anerkjennelse av til stedev\xc3\xa6relsen av en gud \xc2\xabi\xc2\xbb en annen n\xc3\xa5r den andre guden tok en rolle som tilh\xc3\xb8rte den f\xc3\xb8rste. Disse forbindelsene mellom gudene var flytende, og representerte ikke endelig sammenblanding av to guder i \xc3\xa9n; av den grunn kunne en del guder utvikle tallrike synkretiske forbindelser. Tidvis kunne synkretisme kombinere guddommer med meget lignende karaktertrekk. Ved andre tider ble guder av meget forskjellig vesen sl\xc3\xa5tt sammen, som da Amon, guddom for de skjulte krefter, ble knyttet sammen med Ra, guddom for solen. Den resulterende guden, Amon-Ra, var s\xc3\xa5ledes de forente kreftene som l\xc3\xa5 bak alle ting med den st\xc3\xb8rste og mest synbare kraft i verden.\n_START_SECTION_\nTendenser til forening\n_START_PARAGRAPH_\nMange guddommer kunne bli gitt epiteter som synes \xc3\xa5 indikere at de var st\xc3\xb8rre enn noen annen gud, og at en form for enighet l\xc3\xa5 bak de tallrike naturlige kreftene. I s\xc3\xa6rdeleshet er dette tilfellet for noen f\xc3\xa5 guder som ved ulike tider i historien var blant de aller viktigste gudene i egyptisk religion. Blant disse var den kongelige skytsgud Horus, solguden Ra, og modergudinnen Isis. I l\xc3\xb8pet av det nye rike (ca. 1550\xe2\x80\x931070 f.Kr.) hadde Amon denne posisjonen. Teologien for perioden beskrev i s\xc3\xa6rlige detaljer Amons tilstedev\xc3\xa6relse i og bestemmelse over alle ting, slik at han, mer enn noen annen guddom, legemliggjorde det guddommeliges altomfattende makt._NEWLINE_P\xc3\xa5 grunn av teologiske utsagn som dette, mente tidligere egyptologer som blant annet Siegfried Morenz at det under de polyteistiske tradisjonene i den egyptiske religionen l\xc3\xa5 en \xc3\xb8kende tro p\xc3\xa5 forening av det guddommelige, og at den dermed bevegde seg mot monoteisme. I egyptisk litteratur finnes det henvisninger til \xc2\xabgud\xc2\xbb, men uten at det spesifiseres til hvilken gud, noe som kan synes gi tyngde til denne oppfatningen. Imidlertid p\xc3\xa5pekte Erik Hornung i 1971 p\xc3\xa5 trekk for en tilsynelatende h\xc3\xb8yeste vesen kunne bli tilskrevet en rekke guder, selv i perioder hvor andre guder var mer framtredende. Hornung argumenterte ogs\xc3\xa5 at referanser til en ikke-spesifisert \xc2\xabgud\xc2\xbb var ment til \xc3\xa5 referere til enhver guds fleksibilitet. Mens en del enkeltmennesker kan ha hatt henoteistisk utvalgt gud som de dyrket, hadde den egyptiske religion som helhet ingen oppfatning om et guddommelig vesen hinsides de umiddelbare rekker av guder. Dog har denne diskusjonen ikke stoppet her; Jan Assmann og James P. Allen har siden forsikret at egypterne til en viss grad anerkjente en enkeltst\xc3\xa5ende guddommelig kraft. I Allens syn sameksisterte oppfatningen om en underliggende enhet av det guddommelige med den polyteistiske tradisjonen. Det er mulig at kun de egyptiske teologene anerkjente denne underliggende enheten, men det kan ogs\xc3\xa5 hende at vanlige egyptere identifiserte en enkeltst\xc3\xa5ende guddommelig kraft med en enkelt gud i bestemte situasjoner.\n_START_SECTION_\nAtonisme\n_START_PARAGRAPH_\nEgypterne hadde en avvikende periode p\xc3\xa5 1300-tallet f.Kr. med en utgave av monoteisme i l\xc3\xb8pet av det nye rike da farao Akhnaton forb\xc3\xb8d den offisielle dyrkelsen av andre guder til fordel for soldisken Aton. Dette oppfattes ofte som det f\xc3\xb8rste tilfellet av virkelig monoteisme i historien, men detaljene i den atonistiske teologien er fortsatt uklare. Utelukkelsen av alle unntatt \xc3\xa9n gud var et meget radikalt avvik fra egyptisk tradisjon og en del forskere har vurdert Akhnaton som en som praktiserte monolatrisk, det vil si at han dyrket \xc3\xa9n bestemt gud, men uten \xc3\xa5 benekte eksistensen av andre guder._NEWLINE_Atonisme var Egypts statsreligion i rundt tjue \xc3\xa5r. Akhnatons reformer fjernet b\xc3\xa5de det filosofiske og det \xc3\xb8konomiske grunnlaget for presteskapets makt, forb\xc3\xb8d kultene til andre guddommer, og med dem den store og lukrative industrien med ofringer og tributter som prestene kontrollerte. P\xc3\xa5 samme tid ble faraos rolle forsterket: senteret i det nye religi\xc3\xb8se hierarkiet var farao, som i seg selv var b\xc3\xa5de konge og en levende gud. Kunstframstillingen i perioden var ogs\xc3\xa5 avvikende, og ble endret fra det stiliserte til en form for naturalisme, en dyrkelse av b\xc3\xa5de menneskelig skr\xc3\xb8pelig og menneskelig skj\xc3\xb8nnhet. Etter Akhnatons d\xc3\xb8d lot hans etterf\xc3\xb8lgere \xc3\xa5 tilbakef\xc3\xb8re Egypt til den tradisjonelle religionen, og Akhnaton ble avvist som en kjetter.\n_START_SECTION_\nKosmologi\n_START_PARAGRAPH_\nDen egyptiske oppfatningen av universet var sentrert om Ma'at, et begrep som sammenfattet flere konsepter som p\xc3\xa5 norsk kan kalles for \xc2\xabsannhet\xc2\xbb, \xc2\xabrettferdighet\xc2\xbb, og \xc2\xaborden\xc2\xbb. Det var verdens fastlagte og evige orden, b\xc3\xa5de i kosmos og i det menneskelige samfunn. Det hadde eksistert siden verdens skapelse, og uten dette ville verden miste sin sammenheng. I egyptisk tro var Ma'at hele tiden truet av uordens krefter, og det var det menneskelige samfunnets plikt \xc3\xa5 opprettholde det. P\xc3\xa5 det menneskelige niv\xc3\xa5 betydde det at alle medlemmer av samfunnet m\xc3\xa5tte sameksistere og samarbeide; p\xc3\xa5 det kosmiske niv\xc3\xa5 betydde det at alle krefter i naturen \xe2\x80\x93 gudene \xe2\x80\x93 m\xc3\xa5tte fortsette \xc3\xa5 fungere i balanse. Det sistnevnte m\xc3\xa5let var det sentrale i den egyptiske religionen. Egypterne s\xc3\xb8kte \xc3\xa5 opprettholde Ma'at i kosmsos ved \xc3\xa5 holde oppe og opprettholde gudene gjennom ofringer og ved \xc3\xa5 utf\xc3\xb8re ritualer som forhindret uorden og foreviget naturens sykluser._NEWLINE_Den aller viktigste delen av det egyptiske oppfatningen av kosmos var konseptet om tid, som i stor grad hang sammen med \xc3\xa5 opprettholde og vedlikeholde Ma'at. Gjennom tidens line\xc3\xa6re passasje oppsto et syklisk m\xc3\xb8nster hvor Ma'at ble fornyet ved periodiske hendelser som var ekkoer av den opprinnelige skapelsen. Blant disse hendelsene var den \xc3\xa5rlige oversv\xc3\xb8mmelsen av Nilen og etterf\xc3\xb8lgelsen av den ene farao med den andre, men den aller viktigste var den daglige reisen til solguden Ra over himmelen._NEWLINE_N\xc3\xa5r egypterne forestilte seg formen p\xc3\xa5 kosmos, s\xc3\xa5 de jorden som en flat jordflate, personifisert av guden Geb, og over den t\xc3\xa5rnet himmelgudinnen Nut. De to var adskilt av Shu, luftens gud. Nedenfor jorden l\xc3\xa5 en parallell underverden og en underhimmel, og bortenfor himmelen l\xc3\xa5 den uendelige flaten til Nun, kaoset som hadde eksistert siden skapelsen. Egypterne trodde ogs\xc3\xa5 p\xc3\xa5 et sted som de kalte Duat, et mystisk omr\xc3\xa5de forbundet med d\xc3\xb8d og gjenf\xc3\xb8delse, og som kan ha ligget i underverdenen eller i himmelen. Hver dag reiste Ra over jorden p\xc3\xa5 undersiden av himmelen, og om natten reiste han gjennom Duat for \xc3\xa5 bli gjenf\xc3\xb8dt ved daggry._NEWLINE_Dette kosmos var i egypternes forestilling bebodd av tre typer sanselige vesener. Den ene var gudene; den andre var \xc3\xa5ndene til avd\xc3\xb8de mennesker som eksisterte i det guddommelige rike og hadde mange av gudenes egenskaper. Den tredje kategorien var levende mennesker, og den viktigste blant dem var farao, ved at han representerte broen mellom det menneskelige og det guddommelige rike.\n_START_SECTION_\nGuddommelige farao\n_START_PARAGRAPH_\nEgyptologene har lenge debattert i hvilken grad som farao ble betraktet som en gud. Det synes mest sannsynlig at egypterne vurderte den kongelige autoritet i seg selv som en guddommelig kraft. P\xc3\xa5 det vis kunne egypterne akseptere at farao var b\xc3\xa5de menneske og underlagt menneskelige svakheter, og samtidig se p\xc3\xa5 ham som en gud, ettersom kongeverdighetens guddommelige kraft var inkarnert i ham. Han fungerte derfor som mellomledd mellom Egypts folk og gudene. Han var n\xc3\xb8kkelen i \xc3\xa5 vedlikeholde Ma'at, b\xc3\xa5de ved \xc3\xa5 opprettholde lov, rettferdighet og harmoni i det menneskelige samfunn og ved \xc3\xa5 opprettholde gudene med templer og ofringer. Av disse \xc3\xa5rsaker ledet han alle statlige religi\xc3\xb8se aktiviteter. Imidlertid kunne faraos innflytelse og prestisje i det virkelige liv v\xc3\xa6re forskjellig fra hva som ble avbildet og framstilt i de offisielle skrifter og avbildninger, og p\xc3\xa5 slutten av det nye rike sank hans religi\xc3\xb8se betydning drastisk._NEWLINE_Kongen ble ogs\xc3\xa5 forbundet med mange s\xc3\xa6rskilte guddommer. Han ble direkte identifisert med Horus, som representerte kongeverdigheten i seg selv, og han ble samtidig sett p\xc3\xa5 som en s\xc3\xb8nn av Ra, som styrte og regulerte naturen slik farao styrte og regulerte samfunnet. Under det nye rike var ble ogs\xc3\xa5 assosiert med Amon, den \xc3\xb8verste kraft i kosmsos. Ved sin d\xc3\xb8d ble farao fullstendig guddommeliggjort. I denne tilstanden ble han direkte identifisert med Ra, og ble ogs\xc3\xa5 forbundet med Osiris, guden for d\xc3\xb8d og gjenf\xc3\xb8dsel, og den mytologiske faren til Horus. Mange gravtempler ble dedikert til dyrkelsen av avd\xc3\xb8de faraoer som guder.\n_START_SECTION_\nEtterlivet\n_START_PARAGRAPH_\nEgypterne hadde detaljerte forestillinger om d\xc3\xb8den og etterlivet. De trodde at mennesker hadde et ka, eller en livskraft, som forlot legemet ved d\xc3\xb8ds\xc3\xb8yeblikket. I livet fikk ka sitt opphold ved mat og drikke, slik at det etter d\xc3\xb8den fortsatt m\xc3\xa5tte f\xc3\xa5 ofringer i form av mat slik at dens \xc3\xa5ndelige essens kunne fortsette. Hver person hadde ogs\xc3\xa5 en ba, et sett med \xc3\xa5ndelige karakterstikker som var unike for hvert menneske. I motsetning ti\xc3\xb8 ka forble ba knyttet til legemet etter d\xc3\xb8den. Egyptiske gravritualer hadde til hensikt \xc3\xa5 forgj\xc3\xb8re ba fra legemet slik at det kunne bevege seg fritt og bli gjenforent med ka slik at det kunne fortsette \xc3\xa5 leve videre som et akh. Det var imidlertid ogs\xc3\xa5 viktig at legemet til den avd\xc3\xb8de ble bevart, ettersom egypterne trodde at ba vendte tilbake til sin kropp hver natt for \xc3\xa5 motta nytt liv f\xc3\xb8r det om morgenen framsto som et akh._NEWLINE_Opprinnelig trodde egypterne at kun farao hadde en ba, og at kun han kunne bli en av gudene. Vanlige folk havnet etter d\xc3\xb8den i et m\xc3\xb8rkt, nakent rike som representerte det motsatte av livet. Adelen fikk graver og ressurser for deres underhold som gaver av kongen, og deres mulighet til \xc3\xa5 komme til etterlivet ble antatt \xc3\xa5 avhenge av disse kongelige begunstningene. I tidlige tider trodde egypterne at den avd\xc3\xb8de farao steg opp til himmelen og bodde blant stjernene. I l\xc3\xb8pet av det gamle rike (ca. 2686\xe2\x80\x932181 f.Kr.) ble han imidlertid mer tettere knyttet til den daglige gjenf\xc3\xb8dselen til solguden Ra og til herskeren av underverden, Osiris, da disse guddommene ble gradvis mer og mer betydningsfulle._NEWLINE_Ved slutten av det gamle rike og f\xc3\xb8rste mellomepoke (ca. 2181\xe2\x80\x932055 f.Kr.) kom egypterne gradvis til \xc3\xa5 tro at besittelsen av en ba og muligheten til et paradisisk etterliv var noe som omfattet alle. I den fullstendig utviklede troen p\xc3\xa5 etterlivet i det nye rike ble det antatt at sjelen m\xc3\xa5tte unng\xc3\xa5 en rekke overnaturlige farer i Duat f\xc3\xb8r den gjennomgikk den endelige bed\xc3\xb8mmelsen kjent som \xc2\xabhjerteveiingen\xc2\xbb. I denne dommen sammenlignet gudene handlingene til den d\xc3\xb8de mens de var fortsatt levende (symbolisert med hjertet) til Ma'at, for \xc3\xa5 avgj\xc3\xb8re om hans eller hennes ka og ba var forent i et akh. Flere trosforestillinger sameksisterte om bestemmelsesstedet til akh. Ofte ble det sagt at den d\xc3\xb8de bodde i riket til Osiris, et frodig og behagelig sted i underverdenen. Solversjonen av etterlivet, n\xc3\xa5r den d\xc3\xb8des sjel reiste sammen med Ra p\xc3\xa5 hans daglige reise, ble fortsatt hovedsakelig assosiert med de kongelige, men kunne tidvis omfattende folk ogs\xc3\xa5. I l\xc3\xb8pet av mellomriket og det nye rike kom oppfattelsen at ogs\xc3\xa5 akh kunne reise i de levendes verden og til viss grad ha en magisk effekt p\xc3\xa5 hendelsene der.\n_START_SECTION_\nSkrifter\n_START_PARAGRAPH_\nMens egypterne ikke hadde noen samlende og enhetlig religi\xc3\xb8s hellig skrift, framstilte de samtidig mange ulike religi\xc3\xb8se skrifter. Til sammen gir de uensartede tekstene en meget omfattende, men fortsatt ufullstendig forst\xc3\xa5else av den egyptiske religi\xc3\xb8se praksiser og trosforestillinger.\n_START_SECTION_\nEgyptisk mytologi\n_START_PARAGRAPH_\nEgyptiske myter var metaforiske fortellinger som hadde til hensikt \xc3\xa5 illustrere og forklare gudenes handlinger og deres roller i naturen. Detaljene som ble fortalt, kunne endre seg til \xc3\xa5 inneholde helt forskjellige symbolske perspektiver om de mystiske og guddommelige hendelsene de beskrev. Av den grunn eksisterte mange myter i ulike og selvmotsigende versjoner. Mytiske fortellinger ble sjelden skrevet ned i sin helhet, og sv\xc3\xa6rt ofte inneholdt tekstene kun episoder fra eller allusjoner til st\xc3\xb8rre og mer omfattende myter. Kunnskap om egyptisk mytologi er derfor avledet hovedsakelig fra hymner som gir detaljer om rollene til s\xc3\xa6rskilte guddommer, fra rituelle og magiske tekster som beskriver handlinger relatert til mytiske hendelser, og fra gravtekster som nevner rollene til mange guder i etterlivet. En del informasjon er ogs\xc3\xa5 gitt ved allusjoner i sekul\xc3\xa6re tekster. Til sist har grekere og romere, som Plutark, nedtegnet en del av de bevarte mytene i senere egyptisk historie._NEWLINE_Blant de mest betydningsfulle mytene er skapelsesmyter. I henhold til disse fortellingene oppsto verden fra et t\xc3\xb8rt rom i et opprinnelig hav av kaos. Ettersom solen er vesentlig for livet p\xc3\xa5 jorden, markerte Ras f\xc3\xb8rste oppstigning denne skapelsen. Ulike utgaver av myten beskriver skapelsesprosessen p\xc3\xa5 ulikt vis: som den opphavlige guden Amons omforming til elementene som dannet verden, som den kreative talen til den intellektuelle guden Ptah, og som en handling utf\xc3\xb8rt av Amons skjulte makt. Til tross for disse variasjonene, representerte skapelseshandlingen den opprinnelige etableringen av Ma'at og m\xc3\xb8nsteret for de p\xc3\xa5f\xc3\xb8lgende tidssyklusene._NEWLINE_Den viktigste av alle de egyptiske mytene var myten om Osiris og Isis. Den forteller om den guddommelige herskeren Osiris som ble myrdet av sin sjalu bror Set, en gud som ofte ble forbundet med kaos. Osiris' s\xc3\xb8ster og hustru Isis gjenoppvekket ham slik at han kunne avle en arving, Horus. Osiris dro deretter til underverdenen, hvor han ble hersker av de d\xc3\xb8de. Etter at Horus var blitt voksen, kjempet han mot og beseiret Set for selv \xc3\xa5 bli konge. Sets tilknytning til kaos, samt identifiseringen av Osiris og Horus som rettmessige herskere, ga den logiske forklaringen for faraoenes etterf\xc3\xb8lgelse og framstilte faraoene som opprettholdt orden mot kaoset. Ved samme tid ble Osiris' d\xc3\xb8d og gjenf\xc3\xb8delse relatert til den egyptiske landbrukssyklusen hvor avlingen vokste i kj\xc3\xb8lvannet av Nilens oversv\xc3\xb8mmelser, og utgjorde en mal for menneskelige sjelers oppstandelse etter d\xc3\xb8den._NEWLINE_Et annet betydningsfullt mytisk motiv var reisen til Ra gjennom Duat hver natt. I l\xc3\xb8pet av denne reisen m\xc3\xb8tte Ra Osiris, som igjen fungerte som en representant for gjenf\xc3\xb8delse slik at ogs\xc3\xa5 Ras liv ble fornyet. Han kjempet ogs\xc3\xa5 hver natt med Apep, en slangegud som representerte kaos. Nederlaget til Apep og m\xc3\xb8tet med Osiris sikret at solen steg opp den neste morgenen, en hendelse som sto for gjenf\xc3\xb8delse og seieren til orden og harmoni over kaos.\n_START_SECTION_\nRituelle og magiske tekster\n_START_PARAGRAPH_\nFramgangsm\xc3\xa5tene og prosedyrene for religi\xc3\xb8se ritualer ble jevnlig skrevet ned p\xc3\xa5 papyrus og ble benyttet som instruksjoner for \xc3\xa5 utf\xc3\xb8re ritualene. Disse rituelle tekstene ble oppbevart hovedsakelig i tempelets bibliotek. Templene i seg selv er ogs\xc3\xa5 innskrevet med slike tekster, ofte med illustrasjoner. I motsetning til rituelle papyrus hadde disse tekstene ikke til hensikt \xc3\xa5 v\xc3\xa6re instruksjoner, men var ment som en symbolsk forevigelse av ritualene, selv om de i virkeligheten ikke lenger ble utf\xc3\xb8rt. Magiske tekster beskrev likeledes ritualer, skj\xc3\xb8nt disse var en del av trolldommen som ble benyttet til ulike form\xc3\xa5l i dagliglivet. Til tross for deres verdslige hensikt hadde mange av disse tekstene ogs\xc3\xa5 sin opprinnelse i tempelbibliotekene, ble og senere utbredte blant den generelle befolkningen.\n_START_SECTION_\nHymner og b\xc3\xb8nner\n_START_PARAGRAPH_\nEgypterne skapte tallrike b\xc3\xb8nner og hymner, skrevet i poetisk form. Hymnene og b\xc3\xb8nnene fulgte en lignende struktur og utmerker seg s\xc3\xa6rlig ved den hensikt de tjente. Hymnene ble skrevet for \xc3\xa5 lovprise s\xc3\xa6rskilte guddommer. Som rituelle tekster ble de skrevet p\xc3\xa5 papyrus og p\xc3\xa5 tempelvegger, og de ble antagelig sitert som en de av de ritualer de fulgte i tempelinskripsjonene. De fleste er strukturert i henhold til et sett av litter\xc3\xa6re formler, formet for \xc3\xa5 forklare naturen, egenskapene, aspektene og de mytologiske funksjonene til en gitt guddom. De tenderte til \xc3\xa5 snakke mer uttrykkelig om grunnleggene teologi enn andre egyptiske religi\xc3\xb8se skrifter, og ble s\xc3\xa6rlig viktige i det nye kongerike, en periode som var s\xc3\xa6rlig aktiv i teologisk diskusjon. B\xc3\xb8nner fulgte det samme generelle m\xc3\xb8nsteret som hymner, men henvendte seg til den relevante gudene p\xc3\xa5 et mer personlig vis, ba om velsignelser, hjelp, og tilgivelse for urett. Slike b\xc3\xb8nner er sjeldne f\xc3\xb8r det nye rike, noe som indikerer at i tidligere tider var slik direkte henvendelser til guddommen ikke tenkt som mulig, eller i det minste mindre sannsynlig uttrykt i skriftlig form. De er kjent hovedsakelig fra inskripsjoner p\xc3\xa5 statuer og steler etterlatt p\xc3\xa5 hellige steder som votivofringer.\n_START_SECTION_\nGravtekster\n_START_PARAGRAPH_\nBlant de mest betydningsfulle og omfattende bevarte egyptiske skriftene er gravtekster formet for \xc3\xa5 sikre at de avd\xc3\xb8des sjeler n\xc3\xa5dde et behagelig etterliv. De tidligste av disse er pyramidetekster. De er l\xc3\xb8se samlinger av hundrevis av trolldomstekster, magiske fortryllelser, skrevet inn p\xc3\xa5 veggene av kongelige pyramider i l\xc3\xb8pet av det gamle rike. Hensikten var p\xc3\xa5 magisk vis \xc3\xa5 s\xc3\xb8rge for at kongen fikk de midler han trengte for \xc3\xa5 komme seg til gudene i etterlivet. Trolldommen er satt opp i ulike arrangementer og kombinasjoner, og noen f\xc3\xa5 av dem opptrer p\xc3\xa5 alle pyramider._NEWLINE_Mot slutten av det gamle rike dukket det opp en ny gruppe eller sjangre av gravtrolldom som ogs\xc3\xa5 inkluderte tekster fra pyramidetekstene. De dukket opp p\xc3\xa5 gravene, skrevet inn hovedsakelig p\xc3\xa5 kistene. Denne samlingen av skrifter er kjent som sarkofagtekster, og var ikke utelukkende forbeholdt de kongelige, men ble ogs\xc3\xa5 benyttet p\xc3\xa5 myndighetspersoner. I det nye rike ble det skapt mange nye gravtekster, hvorav de mest kjente finnes i D\xc3\xb8deboken. I motsetningen til tidligere b\xc3\xb8ker eller samlinger, inneholdt disse omfattende illustrasjoner eller vignetter. Boken ble kopiert p\xc3\xa5 papyrus og solgt til folk flest slik at de kunne legge dem i sine graver._NEWLINE_Sarkofagtekster inkluderte seksjoner med detaljerte beskrivelser av underverden og instruksjoner om hvordan man skulle overkomme farene. I det nye rike ga dette materialet opphavet til flere \xc2\xabb\xc3\xb8ker om underverden\xc2\xbb, inkludert Boken om portene, Boken om kaverne, og Amduat. I motsetning til de l\xc3\xb8se samlingene med trolldomstekster, er disse b\xc3\xb8kene om underverden strukturerte beskrivelser av Ras passasje gjennom Duat, og ved analogi, reisen til de d\xc3\xb8des sjeler gjennom de d\xc3\xb8des rike. De ble opprinnelig begrenset til faraoenes graver, men i tredje mellomepoke ble de brukt mer omfattende.\n_START_SECTION_\nTempler\n_START_PARAGRAPH_\nTempler har eksistert fra begynnelsen av egyptisk historie, og ved h\xc3\xb8yden av sivilisasjonen var de prominent til stede i de fleste av byene. De omfattet b\xc3\xa5de gravtempler som tjente \xc3\xa5ndene til avd\xc3\xb8de faraoer og templer dedikert til bestemte skytsguder, skj\xc3\xb8nt sondringen mellom disse var uklare, ettersom guddommelighet og kongeverdighet var s\xc3\xa5 n\xc3\xa6rt sammenflettet. Templene var ikke hovedsakelig et sted hvor den generelle befolkningen kunne vise sin andakt eller dyrke sin religion, og folk flest hadde heller et komplekst sett av egne religi\xc3\xb8se praksiser. Isteden fungerte de statlige templene som hus for gudene hvor de fysiske avbildningene fungerte som mellomledd og som ble dyrket og ofret til. Denne tjenesten ble forst\xc3\xa5tt som n\xc3\xb8dvendig for \xc3\xa5 opprettholde gudene slik at de kunne opprettholde universet. Templene var s\xc3\xa5ledes sentrale i de egyptiske samfunnet, og enorme ressurser ble avsatt for \xc3\xa5 opprettholde dem, inkludert donasjoner fra monarkiet, og de hadde ogs\xc3\xa5 egne store eiendommer. Faraoene utvidet ofte templene som en del av deres forpliktelser for \xc3\xa5 \xc3\xa6re gudene, og mange av templene vokste til enorme st\xc3\xb8rrelser. Imidlertid hadde ikke alle gudene egne templer. Mange av gudene som var viktige i den offisielle teologien, fikk minimalt med oppmerksomhet, og mange husguder var fokus for folkelig dyrkelse framfor tempelritualene._NEWLINE_De tidligste egyptiske templene var sm\xc3\xa5, midlertidige bygg, men gjennom det gamle rike og mellomriket vokste deres form og utsmykning stadig mer og de ble i \xc3\xb8kende grad bygd i stein. I det nye rike hadde en grunnleggende tempelarkitektur blitt fastsatt, basert p\xc3\xa5 felles elementer fra templene i det gamle rike og mellomriket. Med variasjoner var denne utformingen benyttet for de fleste templer som deretter ble bygget. I denne formgivningen ble templene bygd langs en sentral prosesjonsvei som f\xc3\xb8rte til en rekke av g\xc3\xa5rdsplasser og haller og videre til selve helligdommen som inneholdt en statue av tempelets gud. Tilgang til denne aller helligste delen av tempelet var begrenset til farao og til prestene av h\xc3\xb8yeste rang. Reisen fra tempelets inngang og til helligdommen ble sett p\xc3\xa5 som en reise fra den menneskelige verden og til det guddommelige rike, et punkt framhevet av den komplekse, mytologiske symbolisme presentert i tempelarkitekturen. Godt bortenfor tempelets hovedbygning var det ytre muren. I dette rommet mellom de to l\xc3\xa5 mange tilleggsbygninger, inkludert verksteder og lagerrom for tempelets behov, foruten ogs\xc3\xa5 bibliotek for tempelets hellige skrifter og verdslige nedtegnelser. De fungerte ogs\xc3\xa5 som et l\xc3\xa6rested i en rekke emner._NEWLINE_Teoretisk var det faraos plikt \xc3\xa5 utf\xc3\xb8re tempelritualene, ettersom han var landets offisielle representant for gudene. I virkeligheten ble imidlertid disse pliktene bortimot alltid utf\xc3\xb8rt av prestene. I l\xc3\xb8pet av det gamle rike og mellomriket var det ingen adskilt samfunnsklasse av prester. Isteden var det mange av faraos myndighetspersoner som fungerte i denne tjenesten i flere m\xc3\xa5neder av \xc3\xa5ret f\xc3\xb8r de vendte tilbake til sine mer verdslige tjenester. F\xc3\xb8rst i det nye rike begynte et profesjonelt presteskap \xc3\xa5 bli utstrakt, skj\xc3\xb8nt de fleste prester av lavere rang fungerte fortsatt kun p\xc3\xa5 deltid. Alle var fortsatt ansatt av staten, og farao hadde siste ord i deres utnevnelser. Etter hvert som templenes eiendommer og rikdommer vokste, \xc3\xb8kte imidlertid ogs\xc3\xa5 presteskapets makt og innflytelse, helt til de faktisk ble rivaliserende for faraos makt. I den politiske fragmenteringen under tredje mellomepoke (ca. 1070\xe2\x80\x93664 f.Kr.), var det yppersteprestene av Amontempelet i Karnak som var de virkelige herskerne av \xc3\x98vre Egypt. Tempelstaben omfattet ogs\xc3\xa5 mange andre mennesker enn prester. Disse var musikere og sangere i tempelprosesjonene og ritualene. Utenfor tempelet var det kunstnere, h\xc3\xa5ndverkere og andre arbeidere som sto til disposisjon for tempelets behov, i tillegg til landbruksarbeidere som arbeidet p\xc3\xa5 tempelets eiendommer. Alle ble betalt med en andel av tempelets inntekter. Store templer ble s\xc3\xa5ledes en stat i staten, og ble meget betydningsfulle sentre for \xc3\xb8konomisk aktivitet, en drivkraft i det urbane liv, og tidvis engasjerte tusenvis av mennesker.\n_START_SECTION_\nOffisielle ritualer og festivaler\n_START_PARAGRAPH_\nStatens religi\xc3\xb8se praksis omfattet b\xc3\xa5de tempelritualer for gudens kult, og seremonier knyttet til den guddommelige kongeverdighet. Blant det sistnevnte var kroningsseremonier og Sedfestivalen, et jevnlig ritual som feiret faraos fortsatte regjering og hans styrke. Et mindre formelt navn for denne festivalen var \xc2\xabHalens h\xc3\xb8ytid\xc2\xbb, avledet fra den dyrehalen som tradisjonelt var festet p\xc3\xa5 baksiden av faraos hodekledning i de tidligste periodene._NEWLINE_Det var tallrike tempelritualer, deriblant riter som skjedde over hele landet og riter som var begrenset for enkelte templer eller til templer for en enkelt gud. En del ble utf\xc3\xb8rt daglig, mens andre skjedde \xc3\xa5rlig eller ved sjeldne anledninger. Det vanligste tempelritualet var seremonien for ofringen om morgenen, utf\xc3\xb8rt hver dag i alle templer. En framst\xc3\xa5ende prest, eller tidvis farao, vasket, salvet og kledde p\xc3\xa5 en guds statue f\xc3\xb8r den ble gitt ofringer. Deretter, n\xc3\xa5r guden hadde konsumert de \xc3\xa5ndelige essensen (duften) av ofringene, ble gjenstandene tatt vekk for \xc3\xa5 bli fordelt blant prestene._NEWLINE_Mindre hyppige tempelritualer eller festivaler var ogs\xc3\xa5 tallrike med dusinvis anledninger hvert \xc3\xa5r. Disse festivalene medf\xc3\xb8rte ofte handlinger utover enkel ofringer til gudene, slik som framf\xc3\xb8ring av s\xc3\xa6rskilte myter eller symbolske \xc3\xb8deleggelser av kaosets krefter. De fleste av disse hendelsene ble antagelig feiret kun av prestene og skjedde bare p\xc3\xa5 innsiden av tempelet. Den aller viktigste tempelfestivalen derimot, slik som Opetfestivalen ved Karnak, involverte en prosesjon som fraktet gudens bilde ut av helligdommen i modell av en nilb\xc3\xa5t for \xc3\xa5 bes\xc3\xb8ke andre betydelige steder, slik som tempelet til en beslektet guddom. Vanlige folk samlet seg for \xc3\xa5 se p\xc3\xa5 prosesjonen og mottok tidvis andeler av de uvanlig store ofringene som ble gitt til gudene ved disse anledningene.\n_START_SECTION_\nDyrekulter\n_START_PARAGRAPH_\nVed mange hellige steder dyrket egypterne individuelle dyr som de mente var manifestasjoner av s\xc3\xa6rskilte guder. Disse dyrene ble valgt basert p\xc3\xa5 deres s\xc3\xa6rskilte hellige markeringer som man mente indikerte deres symbolske rolle. En del av disse kultdyrene beholdt deres posisjoner resten av livet, slik som med Apisoksen, dyrket ved Memfis som en manifestasjon av Ptah. Andre dyr ble utvalgt for langt kortere perioder. Disse kultene vokste mer popul\xc3\xa6re i senere tid og mange templer holdt flokker av slik dyr som man kunne velge en ny guddommelige manifestasjon fra. En adskilt praksis utviklede seg under dynasti da folk begynte \xc3\xa5 mumifisere ethvert medlem av en s\xc3\xa6rskilt dyrerase som en ofring til guden som dette dyret representerte. Millioner av mumifiserte katter, fugler og andre dyr ble gravlagt ved templene for \xc3\xa5 \xc3\xa6re egyptiske guddommer. De som deltok i disse religi\xc3\xb8se \xc3\xb8velsene, betalte prestene av en bestemt gud for \xc3\xa5 ta imot og mumifisere et dyr assosiert med guddommen, og mumien ble plassert p\xc3\xa5 gravsted i n\xc3\xa6rheten av gudens kultsenter.\n_START_SECTION_\nOrakler\n_START_PARAGRAPH_\nEgypterne benyttet orakler for \xc3\xa5 be gudene om kunnskap eller rettledning. Egyptiske orakler er kjent hovedsakelig fra det nye rike og senere, skj\xc3\xb8nt de ble antagelig etablert langt tidligere. Folk av alle samfunnsklasser, inkludert farao, stilte sp\xc3\xb8rsm\xc3\xa5l til oraklene, og s\xc3\xa6rlig mot slutten av epoken under det nye rike kunne svarene bli benyttet for \xc3\xa5 avgj\xc3\xb8re juridiske strider eller avgj\xc3\xb8re kongelige beslutninger. De vanligste m\xc3\xa5tene \xc3\xa5 konsultere et orakel p\xc3\xa5 var \xc3\xa5 stille et sp\xc3\xb8rsm\xc3\xa5l til gudebildet mens det ble fraktet i festvalprosesjon, og tolke svaret fra nilb\xc3\xa5tens bevegelser. Andre metoder var \xc3\xa5 tolke oppf\xc3\xb8relsen til kultdyrene, kaste lodd, eller konsultere statuene via en prest som uttalte svaret. Midlene for \xc3\xa5 skjelne hva som var gudens vilje, ga stor betydning og makt til prestene som tolket og uttalte gudens budskap.\n_START_SECTION_\nFolkelig religion\n_START_PARAGRAPH_\nMens statskultene hadde til hensikt \xc3\xa5 bevare stabiliteten i den egyptiske verden, var folkets egne religi\xc3\xb8se behov langt mer knyttet til dagliglivet. Folkets religi\xc3\xb8se uttrykk har etterlatt seg langt f\xc3\xa6rre spor enn de offisielle kultene, og de sporene som er etterlatt, ble framskapt av de rikeste medlemmene av samfunnet. Det er derfor usikkert i hvilken grad de var gjeldende for befolkningen som helhet._NEWLINE_Folkelige religi\xc3\xb8se uttrykk omfattet seremonier som markerte viktige overganger i livet. Disse var f\xc3\xb8dsel, s\xc3\xa6rlig ettersom det var fare involvert for b\xc3\xa5de mor og barn, og navngivning (d\xc3\xa5p), fordi navnet ble betraktet som en kritisk del av en persons identitet. De aller viktigste var de seremonier som angikk d\xc3\xb8den, ettersom de sikret sjelens overlevelse hinsides d\xc3\xb8den. Andre religi\xc3\xb8se uttrykk s\xc3\xb8kte \xc3\xa5 skjelne gudenes vilje eller s\xc3\xb8ke deres kunnskap. Det omfattet tydninger eller tolkninger av dr\xc3\xb8mmer som ble sett p\xc3\xa5 som uklare, men direkte budskap fra det guddommelige rike. Likeledes var det \xc3\xa5 sp\xc3\xb8rre oraklene viktig. Folk s\xc3\xb8kte ogs\xc3\xa5 \xc3\xa5 p\xc3\xa5virke gudene til deres egen fordel via b\xc3\xb8nn eller magiske ritualer._NEWLINE_Folk ba ofte til gudene og ga private ofringer. Bevis p\xc3\xa5 denne formen for personlig fromhet er knappe f\xc3\xb8r det nye rike. Det er antagelig grunnet kulturelle restriksjoner for ikke-kongelige religi\xc3\xb8s aktivitet, noe som ble langt mer avslappet i l\xc3\xb8pet av mellomriket og det nye rike. Personlig fromhet ble langt mer framtredende i slutten av det nye rike, da det ble antatt at gudene blandet seg direkte inn i livene til de enkelte, h\xc3\xb8ye som lave i samfunnet, straffet urett og reddet de fromme fra ulykker. Offisielle templer var viktige steder for private b\xc3\xb8nner og ofringer, selv om deres sentrale aktiviteter for stengt for vanlige folk. Egypterne donerte hyppig varer som ble gitt til tempelguddommen og objekter som hadde b\xc3\xb8nner skrevet p\xc3\xa5 dem. Disse ble plassert ved tempelets g\xc3\xa5rdsplass. Folk ba direkte foran statuene eller i helligdommer s\xc3\xa6rskilt for dette. I tillegg til templene hadde befolkningen ogs\xc3\xa5 adskilte lokale kapeller; mindre, men langt mer tilgjengelige enn de formelle templene. Disse kapellene var meget tallrike, og antagelig var det lokalbefolkningen selv som s\xc3\xb8rget for dem. Ogs\xc3\xa5 i husholdningene i folks hjem var det sm\xc3\xa5 helligdommer for tilbe gudene eller avd\xc3\xb8de slektninger._NEWLINE_Gudene ble p\xc3\xa5kalt i situasjoner som adskilte seg fra de i de statlige kultene. Mange av de viktige folkelige gudene, som fruktbarhetsgudinnene Taweret og hjemmenes beskytter Bes, hadde ingen egne templer. Mange andre guder, inkludert Amon og Osiris, var viktige b\xc3\xa5de i den folkelige som i den offisielle religionen. En del individer kunne v\xc3\xa6re s\xc3\xa6rskilt hengitt til en bestemt gud, og ofte favoriserte de guder tilknyttet deres lokale region eller deres rolle i livet. Eksempelvis var guden Ptah spesielt viktig i hans kultsenter i Memfis, men som skytsgud for h\xc3\xa5ndverkerne ble han dyrket over hele Egypt i den egenskapen.\n_START_SECTION_\nMagi\n_START_PARAGRAPH_\nBegrepet \xc2\xabmagi\xc2\xbb blir benyttet for \xc3\xa5 oversette det egyptiske begrepet heka, som betyr, slik forskeren og egyptologen James P. Allen uttrykte det, \xc2\xabmuligheten til f\xc3\xa5 ting til \xc3\xa5 skje p\xc3\xa5 indirekte vis\xc2\xbb. Heka ble forst\xc3\xa5tt som et naturlig fenomen, en kraft som ble benyttet for \xc3\xa5 skape universet og som gudene benyttet i henhold til deres vilje. Imidlertid kunne ogs\xc3\xa5 mennesker benytte seg av det, og magisk praksis var tett sammenfiltret med religionen. Faktisk ble de faste ritualene i templene betraktet som magiske. Enkeltindivider benyttet seg ogs\xc3\xa5 hyppig av magiske teknikker for personlig bruk. Selv om disse kunne v\xc3\xa6re skadelige for andre mennesker, ble ingen former for magi betraktet som skadelige i seg selv. Isteden ble magi sett p\xc3\xa5 som en m\xc3\xa5te som mennesker kunne forhindre eller overvinne negative hendelser._NEWLINE_Magi var n\xc3\xa6rt tilknyttet presteskapet. Ettersom tempelbibliotekene inneholdt tallrike magiske tekster, ble stor kunnskap om magi og trolldom tilskrevet de l\xc3\xa6rde prestene som studerte disse tekstene. Disse prestene arbeidet ogs\xc3\xa5 utenfor templene, leide ut deres magiske tjenester til folk flest. Andre profesjoner benyttet seg ogs\xc3\xa5 av magi som en del av deres arbeid, blant annet leger, skorpion-trollmenn, og de som framstilte magiske amuletter. Det er ogs\xc3\xa5 sannsynlig at b\xc3\xb8ndene benyttet seg av enkel magi for deres hensikter. Ettersom denne kunnskapen og dens utbredelse ble spredt muntlig, er det begrenset kunnskap om den._NEWLINE_Spr\xc3\xa5ket var tett tilknyttet med heka og i en slik grad at det tidvis ble sagt at Tot, guden for visdom og skrivekunsten, var oppfinneren av heka. Av den grunn involverte magi ofte skrevet eller uttalte magiske besvergelser, skj\xc3\xb8nt disse var vanligvis fulgt av rituelle handlinger. Ofte p\xc3\xa5kalte disse ritualene kraften til en egnet guddom for \xc3\xa5 utf\xc3\xb8re de \xc3\xb8nskede handlinger ved \xc3\xa5 benytte makten til heka for tvinge guden til \xc3\xa5 handle. Tidvis medf\xc3\xb8rte dette \xc3\xa5 framstille emnet i et ritual i rollen av en mytologisk figur, og s\xc3\xa5ledes tvinge guden til \xc3\xa5 handle mot den personen som den hadde gjort det i myten. Ritualer benyttet ogs\xc3\xa5 medf\xc3\xb8lende magi ved \xc3\xa5 benytte objekter som man mente hadde en magisk betydning som minnet om ritualets emne. Egypterne benyttet ogs\xc3\xa5 objekter som de mente var gjennomtrengt av deres egen heka, slik som magisk beskyttende amuletter som sv\xc3\xa6rt mange vanlige egyptere bar p\xc3\xa5 seg.\n_START_SECTION_\nGravskikker\n_START_PARAGRAPH_\nEttersom det ble betraktet som n\xc3\xb8dvendig for \xc3\xa5 bevare sjelen, var bevaring av det d\xc3\xb8de legemet en vesentlig del av egyptisk gravskikker. Opprinnelig gravla egypterne sine d\xc3\xb8de i \xc3\xb8rkenen, hvor de t\xc3\xb8rre forholdene naturlig mumifiserte legemene. I tidlig dynastisk tid begynte de \xc3\xa5 benytte seg av graver for bedre beskyttelse, og legemet ble isolert fra den \xc3\xb8nskede effekten av sanden og utsatt for naturlig forfall og forr\xc3\xa5tning. Egypterne utviklet en detaljert og omfattende balsameringspraksis hvor liket ble t\xc3\xb8rket og inntullet for \xc3\xa5 bli lagt i en kiste. Kvaliteten p\xc3\xa5 prosessen varierte; den omfattende behandlingen av liket var ogs\xc3\xa5 en kostnadssp\xc3\xb8rsm\xc3\xa5l, og de som ikke hadde r\xc3\xa5d til balsamering brukte fremdeles \xc3\xb8rkengraver._NEWLINE_Straks mumifiseringen var fullf\xc3\xb8rt, ble mumien fraktet fra den d\xc3\xb8des hus til graven i en prosesjon med venner, familie og rekke prester. F\xc3\xb8r gravleggelsen utf\xc3\xb8rte prestene en rekke ritualer, inkludert seremonien med \xc3\xa5 \xc3\xa5pne munnen som hadde til hensikt \xc3\xa5 gjenoppvekke den d\xc3\xb8des sanser og gi vedkommende muligheten til \xc3\xa5 motta ofringer. Deretter ble mumien gravlagt og graven forseglet. Etterp\xc3\xa5 ga slektningene eller de innleide prestene ofringer til den avd\xc3\xb8de i et n\xc3\xa6rliggende gravkapell med jevne mellomrom. Over tid ville ofringene avta, og de fleste gravkulter varte kun i en eller to generasjoner. S\xc3\xa5 lenge kulten varte kunne slektningene skrive brev hvor de ba de avd\xc3\xb8de slektningene om hjelp, i den tro at den d\xc3\xb8de kunne p\xc3\xa5virke verden til de levende slik som gudene kunne._NEWLINE_De f\xc3\xb8rste egyptiske gravene var mastabaer, regul\xc3\xa6re bygninger gjort av murstein hvor faraoene og adelen ble gravlagt. Hver av dem inneholdt et gravkammer under jorden og et adskilt kapell over for gravritualene. I det gamle rike begynte strukturen p\xc3\xa5 mastabagravene \xc3\xa5 utvikle seg til pyramideformer, noe som blant annet symboliserte den opphavlige jordhaug i egyptisk mytologi. Pyramidene var reservert kun for de kongelige, og ble ledsaget av store gravtempler ved siden av. Faraoene i mellomriket fortsatte \xc3\xa5 bygge templer, mens mastabaenes popularitet dalte. I \xc3\xb8kende grad begynte vanlige folk med n\xc3\xb8dvendige midler \xc3\xa5 gravlegge sine d\xc3\xb8de i graver som var hogd ut av fjellet med adskilte gravkapeller rett ved, en tiln\xc3\xa6rming som var mindre utsatt for gravplyndring. Ved begynnelsen av det nye rike begynte ogs\xc3\xa5 faraoene bli gravlagt i slike berggraver, og de fortsatte med denne praksisene helt til den egyptiske religionen fikk tilbakegang._NEWLINE_Gravene kunne inneholde mye gravgods, blant annet statuer av den avd\xc3\xb8de som tjente som erstatning for legemet om det ble \xc3\xb8delagt. Ettersom det var antatt at den avd\xc3\xb8de m\xc3\xa5tte arbeide i etterlivet, akkurat som livet, ble det gitt utstyr i graven; kl\xc3\xa6r og redskaper, og andre hverdagsgjenstander, foruten amuletter og annet som skulle gi magisk beskyttelse mot farer i etterlivet. Ytterligere beskyttelse ble gitt ved gravtekster som fulgte med i graven. Gravens vegger var ogs\xc3\xa5 preget av kunstverker, blant annet bilder av den avd\xc3\xb8de som spiste mat, noe som var antatt \xc3\xa5 gj\xc3\xb8re det mulig for ham eller henne p\xc3\xa5 magisk vis \xc3\xa5 ta til seg n\xc3\xa6ring selv etter at gravofringene hadde opph\xc3\xb8rt.\n_START_SECTION_\nF\xc3\xb8rdynastiske og tidlige dynastiske perioder\n_START_PARAGRAPH_\nOpphavet til egyptisk religion ligger i dens forhistorie, men kunnskapen om opphavet er begrenset til noen f\xc3\xa5 og tvetydige arkeologiske kilder. Omsorgsfulle begravelser i l\xc3\xb8pet av f\xc3\xb8rdynastisk tid antyder at folket i denne epoken trodde p\xc3\xa5 en form for etterliv. P\xc3\xa5 samme tid ble dyr rituelt begravd, en praksis som kan reflektere den senere utviklingen av zoomorfistiske (kunst som avbilder mennesker som ikke-menneskelige dyr) guder. Bevisene er mindre klare for guder i menneskeform, og denne typen guddommer kan ha oppst\xc3\xa5tt langt langsommere enn de i dyreform. Hver region i Egypt hadde opprinnelig sin egen beskyttende guddom, men det er sannsynlig at n\xc3\xa5r disse sm\xc3\xa5 samfunnene erobret eller ble integrert med hverandre, ble guden for det underlagte omr\xc3\xa5det enten lagt inn i den andre gudens mytologi, eller helt og holdent underordnet av den. Det resulterte i et kompleks gudeverden hvor en del guddommer forble viktige kun i enkelte regioner, mens andre utviklet seg til \xc3\xa5 f\xc3\xa5 universell betydning over hele Egypt. P\xc3\xa5 samme tid endret rikene seg under det gamle rike, mellomriket, og det nye rike, vanligvis slik at religionen forble innenfor de enkelte omr\xc3\xa5dene._NEWLINE_Samlingen av Egypt begynte i tidlig dynastisk tid rundt 3000 f.Kr. Dette omformet den egyptiske religionen; en del guddommer vokste til \xc3\xa5 f\xc3\xa5 nasjonal betydning, og kulten om den guddommelige farao ble det sentrale fokuset for den religi\xc3\xb8se aktiviteten. Horus ble identifisert med kongen, og hans kultsenter l\xc3\xa5 i byen Nekhen i \xc3\x98vre Egypt, som ble det viktigste religi\xc3\xb8se stedet. Et annet viktig senter var Abydos, hvor de tidligste herskerne bygde store gravkomplekser.\n_START_SECTION_\nDet gamle og mellomriket\n_START_PARAGRAPH_\nUnder det gamle riket fors\xc3\xb8kte presteskapet ved de store guddommene \xc3\xa5 organisere en komplisert nasjonal gudeverden inn i grupper knyttet til deres mytologi og dyrkelse i et enkelt kultsenter, slik som enneaden i Heliopolis. Den forente sentrale guddommer som Atum, Ra, Osiris og Set i en samlende skapelsesmyte. I mellomtiden erstattet pyramider sammen med store gravtempler de tidligere mastabagravene som gravsteder for faraoene. I kontrast til de enorme st\xc3\xb8rrelsene til pyramidekompleksene forble gudenes templer relativt sm\xc3\xa5, noe som antyder at den offisielle religionen i denne perioden framhevet kulten til den guddommelige kongen mer enn direkte dyrkelse av guddommene. Gravritualene og arkitekturen p\xc3\xa5 denne tiden p\xc3\xa5virket i st\xc3\xb8r grad til mer detaljert dekorerte templer og ritualer som ble benyttet for dyrkelsen av gudene i senere perioder._NEWLINE_Tidlig i det gamle rike fikk Ra \xc3\xb8kt innflytelse, og hans kultsenter ved Heliopolis ble Egypts viktigste religi\xc3\xb8se sted. Ved det femte dynasti var Ra den mest prominente guden i Egypt, og var knyttet til kongeverdigheten og etterlivet p\xc3\xa5 en m\xc3\xa5te som ble varig for resten av den egyptiske historie. P\xc3\xa5 rundt samme tid ble Osiris den viktigste guden for etterlivet. Pyramidetekstene, skrevet for f\xc3\xb8rste gang p\xc3\xa5 denne tiden, reflekterte hvor viktig Osiris var blitt for etterlivet, skj\xc3\xb8nt disse tekstene inneholdt ogs\xc3\xa5 levninger fra eldre tradisjoner. Tekstene er ogs\xc3\xa5 meget viktig kilde for \xc3\xa5 forst\xc3\xa5 tidligegyptiske teologisk tankegang._NEWLINE_P\xc3\xa5 2100-tallet f.Kr. falt det gamle riket sammen og ble avl\xc3\xb8st av f\xc3\xb8rste mellomepoke, noe som fikk betydelige konsekvenser for egyptisk religion. Det gamle rikets myndighetspersoner hadde allerede begynt \xc3\xa5 ta i bruk gravritualer som opprinnelig var forbeholdt de kongelige, men n\xc3\xa5, da det var mindre rigide avgrensninger mellom samfunnsklassene, begynte denne religi\xc3\xb8se praksisen utvidet til gradvis v\xc3\xa6re gjeldende for alle egyptere, en prosess som har blitt karakterisert som \xc2\xabdemokratiseringen av etterlivet\xc2\xbb. Osiriskonseptet for etterlivet hadde stor tiltrekning for vanlig folk, og s\xc3\xa5ledes ble Osiris en av de aller viktigste gudene._NEWLINE_Til sist klarte herskere i Teben \xc3\xa5 gjenforene \xc3\x98vre og Nedre Egypt i mellomepoken (ca. 2055\xe2\x80\x931650 f.Kr.). Disse faraoene i Teben \xc3\xb8nsket \xc3\xa5 gi sin skytsgud Monthu en nasjonal betydning, men i l\xc3\xb8pet av epoken ble han overg\xc3\xa5tt av den voksende populariteten til Amon. I denne nye egyptiske staten ble personlig fromhet stadig viktigere og ble uttrykt langt mer fritt i skriftene, en trend som fortsatte i det nye rike.\n_START_SECTION_\nDet nye rike\n_START_PARAGRAPH_\nDa mellomriket til sist falt sammen, ble det avl\xc3\xb8st av andre mellomepoke (ca. 1650\xe2\x80\x931550 f.Kr.), men riket ble igjen forent av herskere fra Teben som da ble de f\xc3\xb8rste faraoer i det nye rike. Under det nye rike ble Amon den fremste gud for den egyptiske staten. Han ble synkretisert med Ra, den lenge etablerte skytsgud for kongeverdigheten, og hans tempel i Karnak ved Teben ble Egypts viktigste religi\xc3\xb8se senter. Opph\xc3\xb8yelsen av Amon skyldes dels tilknytningen til Teben, men ogs\xc3\xa5 et \xc3\xb8kende profesjonelt presteskap. Deres teologiske diskusjoner inneholdt detaljerte beskrivelser av Amons universelle makt._NEWLINE_\xc3\x98kende kontakt med folkeslag og sivilisasjoner utenfor Egypt i denne perioden f\xc3\xb8rte til at mange guddommer i Midt\xc3\xb8sten ble tilpasset den egyptiske gudeverden. P\xc3\xa5 samme tid tok Egypts n\xc3\xa6rmeste naboer i s\xc3\xb8r, Nubia (delvis underlagt, delvis handelspartner), til seg store deler av de egyptiske religi\xc3\xb8se trosforestillinger, og i s\xc3\xa6rdeleshet tok de Amon til seg som sin egen gud._NEWLINE_Den religi\xc3\xb8se orden i det nye rike ble avbrutt da Akhnaton ble farao p\xc3\xa5 1300-tallet f.Kr. Han erstattet Amon med Aton som statens gud. Til sist avsluttet han og forb\xc3\xb8d dyrkelsen av de fleste andre guder og flyttet Egypts hovedstad til en ny by ved Amarna. I denne delen av Egypts historie, Amarnaperioden, krevde Akhnaton en enest\xc3\xa5ende status hvor kun han kunne dyrke Aton, og befolkningen ble p\xc3\xa5lagt \xc3\xa5 dyrke ham. Akhnatons atonistiske system manglet et velutbygget mytologi og forestillinger om etterlivet, og Aton synes altfor fjern og upersonlig til at guden kunne appellere til de ordin\xc3\xa6re egyptere. Mange fortsatte antagelig \xc3\xa5 dyrke de tradisjonelle gudene i det private. N\xc3\xa5r statens st\xc3\xb8tte til andre guder avtok, ble det tidligere presteskapet mindre viktig. Ved Akhnatons d\xc3\xb8d gjeninnf\xc3\xb8rte hans etterf\xc3\xb8lgere det tradisjonelle religi\xc3\xb8se systemet. Akhnatons revolusjon\xc3\xa6re atonistisme ble et kortvarig eksperiment, og med tiden ble alle monumenter fra Amarnaperioden revet._NEWLINE_F\xc3\xb8r Amarnaperioden hadde den folkelige religionen g\xc3\xa5tt mot stadig mer personlig forhold med gudene. Akhnatons endringer snudde denne trenden, men straks den tradisjonelle religion ble gjeninnf\xc3\xb8rt, kom det en tilbakegang. Folket begynte \xc3\xa5 tro at gudene var langt mer direkte involvert i deres daglige liv. Amon, den \xc3\xb8verste gud, ble i \xc3\xb8kende grad oppfattet som den endelige mellomledd for menneskers skjebne og den sanne hersker av Egypt. Farao ble tilsvarende oppfattet som mer menneskelig og mindre guddommelig. Oraklenes betydning som et virkemiddel for \xc3\xa5 ta rett beslutning vokste, og det samme gjorde rikdommen og innflytelsen til de som tolket oraklene, presteskapet. Disse utviklingstrendene underminerte den tradisjonelle strukturen i samfunnet og bidro til \xc3\xa5 bryte ned det nye rike.\n_START_SECTION_\nSenere perioder\n_START_PARAGRAPH_\nP\xc3\xa5 1000-tallet f.Kr. var Egypt betydelig svakere enn i eldre tider, og i flere perioder hadde utlendinger erobret landet og tatt posisjonen som farao. Betydningen av farao fortsatte \xc3\xa5 svekkes, og vektleggingen p\xc3\xa5 folkelig fromhet fortsatte \xc3\xa5 \xc3\xb8ke. Dyrekulter, en karakteristisk egyptisk form for dyrkelse, ble mindre popul\xc3\xa6re i denne perioden, muligens som en reaksjon p\xc3\xa5 usikkerhet og utenlandsk innflytelse i tiden. Isis vokste seg mer popul\xc3\xa6r som en gudinne for beskyttelse, magi og personlig frelse, og ble den viktigste gudinnen i Egypt._NEWLINE_P\xc3\xa5 300-tallet f.Kr. ble Egypt et hellenistisk konged\xc3\xb8mme under ptolemeerdynastiet (305\xe2\x80\x9330 f.Kr.), som tok faraos rolle. De opprettholdt den tradisjonelle religionen og fortsatte bygging eller restaureringen av templer. Det ptolemeiske konged\xc3\xb8mmets greske herskerklasse identifisert mange av de egyptiske guddommene med sine egne. Fra denne krysskulturelle synkretisme oppsto Serapis, en gud som kombinerte Osiris og Apis med karaktertrekk fra greske guddommer, og som ble meget popul\xc3\xa6r blant den greske befolkningen i Egypt. Uansett forble de to trossystemer i stor grad adskilt, og egyptiske guddommer forble egyptiske._NEWLINE_Det ptolemeiske tidsalders trosforestillinger endret seg lite etter at Egypt ble en romersk provins under Romerriket i \xc3\xa5r 30 f.Kr. og hvor det ptolemeiske kongene i Alexandria ble erstattet med fjerne romerske keisere i Roma. Kulten til Isis appellerte ogs\xc3\xa5 til grekere og romere utenfor Egypt, og i hellenistisk form spredte den seg over hele riket. I Egypt selv, da Romerriket ble svekket, forfalt de offisielle templene og uten deres religi\xc3\xb8se innflytelse fra sentralt hold ble religion fragmentert og lokalisert. I mellomtiden spredte kristendommen seg over Egypt. P\xc3\xa5 200- og 300-tallet e.Kr. s\xc3\xb8rget p\xc3\xa5bud fra kristne keisere og ikonoklasme fra lokale kristne til ytterligere svekkelse av tradisjonelle trosforestillinger. Mens den beholdt sitt grep blant trofaste egyptere for en tid, begynte egyptisk religion langsomt \xc3\xa5 svinne hen.\n_START_SECTION_\nI ettertid\n_START_PARAGRAPH_\nEgyptisk religion frambrakte templer og graver som er oldtidens Egypts mest gripende og varige monumenter, men den p\xc3\xa5virket ogs\xc3\xa5 andre kulturer. I faraoenes tid ble mange egyptiske symboler, slik som sfinksen og den bevingede soldisken, tatt opp av andre kulturer og sivilisasjoner over hele Middelhavet og i \xc3\xb8stlige Asia, og det samme med en del av dens guddommer, som eksempelvis Bes. En del av disse forbindelser er vanskelige \xc3\xa5 etterspore. Grekernes konsept om Elysium kan ha hatt sitt opphav i den egyptiske visjonen om etterlivet. I senantikken ble det kristne oppfatningen av helvete meget sannsynlig p\xc3\xa5virket av den del visuelle framstillinger av Duat. Bibelske fortellinger om Jesus og jomfru Maria kan ha blitt p\xc3\xa5virket av Isis og Orisis. Selve kristendommens symbol, korset, kan ha v\xc3\xa6rt avledet eller inspirert av det egyptiske ankh eller hankekors som var det allestedsn\xc3\xa6rv\xc3\xa6rende egyptiske symbol p\xc3\xa5 \xc3\xa5ndelig liv. I kontrast til de fleste hellige bilder var ankh-korset et rent abstrakt symbol p\xc3\xa5 helligdom. Ankh-symbolet ble holdt som et septer av mange egyptiske guddommer, spesielt Atum._NEWLINE_Egyptiske trosforestillinger p\xc3\xa5virket eller ga vekst til flere esoteriske trossystemer utviklet av grekere og romerne, som betraktet Egypt som en kilde for mystisk visdom. Hermetisme er eksempelvis avledet fra tradisjonen om hemmelig magisk kunnskap assosiert med Tot._NEWLINE_Spor av oldtidens trosforestillinger vedvarte i egyptiske folkelige tradisjoner fram til moderne tid. P\xc3\xa5virkningen p\xc3\xa5 det internasjonale, moderne samfunn \xc3\xb8kte etter den franske invasjonen av Egypt og Syria (1798\xe2\x80\x931801) da franskmennene fikk egne inntrykk av Egypts monumenter og bilder. Som et resultat begynte forskere fra Vesten \xc3\xa5 studere egyptisk tro ved \xc3\xa5 reise til Egypt, og egyptiske religi\xc3\xb8se motiver ble tilpasset vestlig kunst. Egyptisk tro har siden hatt en betydelig p\xc3\xa5virkning p\xc3\xa5 vestlig popul\xc3\xa6rkultur. Interessen for Egypt har f\xc3\xb8rt til at flere nye religi\xc3\xb8se grupper p\xc3\xa5 slutten av 1900-tallet har rekonstruert oldtidens egyptiske religion."