b"\n_START_ARTICLE_\nNorthrop Frye\n_START_SECTION_\nTidlig liv og utdannelse\n_START_PARAGRAPH_\nFrye ble f\xc3\xb8dt i Sherbrooke, Quebec, men vokste opp i Moncton, New Brunswick. Han var s\xc3\xb8nn av Herman Edward Frye og Catherine Maud Howard. Frye kom til Toronto for \xc3\xa5 delta i en nasjonal konkurranse i skrivemaskintasting i 1929. Han studerte f\xc3\xb8rst ved Victoria College ved Universitet i Toronto f\xc3\xb8r han deretter studerte teologi ved Emmanuel College (en del av Victoria). Etter et kortvarig tid som studentprest i Saskatchewan ble han innsatt i presteembete i Den forente kanadiske kirke. Han studerte deretter ved Merton College ved University of Oxford i England, f\xc3\xb8r han dro tilbake til Victoria College hvor han tilbrakte resten av sin profesjonelle karriere.\n_START_SECTION_\nAkademiske og forfatterkarriere\n_START_PARAGRAPH_\nFrye steg til internasjonal oppmerksomhet som et resultat av sin f\xc3\xb8rste bok, Fearful Symmetry, som ble utgitt i 1947. Inntil da hadde den profetisk poesien til William Blake lenge v\xc3\xa6rt d\xc3\xa5rlig forst\xc3\xa5tt, faktisk betraktet av enkelte til \xc3\xa5 v\xc3\xa6re skravling og preget av stormannsgalskap. Frye fant i den et system av metaforer som var avledet fra Bibelen og Det tapte paradis av John Milton. Hans studier av Blakes poesi var en betydelig bidrag, men Frye ga utkastet til en innovativ m\xc3\xa5te \xc3\xa5 studere litteratur p\xc3\xa5 som fikk stor betydning p\xc3\xa5 studiet av litteraturen generelt. Han hadde en betydelig innflytelse p\xc3\xa5 blant annet Harold Bloom og Margaret Atwood._NEWLINE_I 1974\xe2\x80\x931975 ble Frye Norton-professor ved Harvard University.\n_START_SECTION_\nFamilieliv\n_START_PARAGRAPH_\nFrye giftet seg med Helen Kemp, en pedagog, redakt\xc3\xb8r og kunstner, i 1937. Hun d\xc3\xb8de i Australia mens hun fulgte Frye p\xc3\xa5 en forelesningsturne. To \xc3\xa5r etter hennes d\xc3\xb8d i 1986 giftet han seg med Elizabeth Brown, men d\xc3\xb8de selv i 1991 og ble gravlagt p\xc3\xa5 gravlund Mount Pleasant Cemetery i Toronto, Ontario.\n_START_SECTION_\nBidrag til litteraturforskningen\n_START_PARAGRAPH_\nDen innsikt som han fikk fra sin forskning p\xc3\xa5 Blake staket ut Fryes litteraturteoretiske retning og formet hans bidrag til litteraturkritikk og teori. Han var den f\xc3\xb8rste litteraturforsker som postulerte en systematisk teori for analyse og tolkning av litteratur, \xc2\xab\xc3\xa5 utarbeide\xc2\xbb, i hans egne ord, \xc2\xaben samlet fortolkning p\xc3\xa5 litteraturkritikkens teori\xc2\xbb. I det formet han en litteraturkritikken som fag. Inspirert av sin arbeid med Blake utviklet og artikulerte Frye som tolkningsteori ti \xc3\xa5r etter Fearful Symmetry i det banebrytende verket Anatomy of Criticism (1957). Han beskrev dette som et fors\xc3\xb8k p\xc3\xa5 en \xc2\xabsynoptisk syn p\xc3\xa5 omfang, teori, prinsipper og teknikker i litter\xc3\xa6r kritikk\xc2\xbb. Han spurte: \xc2\xabhva om litteraturkritikk er en vitenskap like mye som det er en kunstart?\xc2\xbb. S\xc3\xa5ledes fremmet Frye en s\xc3\xb8ken som kom til \xc3\xa5 oppta ham resten av livet og som etablerte litteraturforskningen som \xc2\xabkoherent studiefelt som trener fantasien like systematisk og effektivt som vitenskap trener fornuften\xc2\xbb.\n_START_SECTION_\nFryes kritisk metode\n_START_PARAGRAPH_\nFrye benytter begrepene \xc2\xabsentripetal\xc2\xbb og \xc2\xabsentrifugal\xc2\xbb for \xc3\xa5 beskrive sin kritiske metode. Litteraturkritikk er i sitt vesen sentripetal n\xc3\xa5r den beveger seg innvendig (i en stille sinn) mot strukturen i en tekst; og den er sentrifugal n\xc3\xa5r den beveger seg utover, fra teksten og mot samfunnet og den ytre verden. Lyrisk poesi som eksempelvis John Keats Ode on a Grecian Urn (Ode om en gresk urne, 1819), er dominerende sentripetal, framhever lyden og bevegelsen og billedf\xc3\xb8ringen til de ordnete ordene. Retoriske noveller, som Onkel Toms hytte, er dominerende sentrifugal, framhever den tematiske sammenhengen til fortellingene og karakterene til den sosiale orden. Keats dikt har sentrifugale tendenser, dens effekter st\xc3\xb8tter seg p\xc3\xa5 historiens elementer og keramikk og leksikale valg for skisse karakterene og etablere stemning. Men det ene dreier innover og det andre presser seg utover. Litteraturkritikken reflekterer disse bevegelsene, sentripetalt fokuserende p\xc3\xa5 litteraturens estetiske funksjon, sentrifugalt p\xc3\xa5 litteraturens sosiale funksjon._NEWLINE_Mens en del litteraturkritikere eller litteraturretninger framhever en bevegelse framfor en annen var begge bevegelser like essensielle for Frye: \xc2\xablitteraturkritikken vil alltid ha to aspekter, den ene som beveger som mot litteraturens struktur og den andre som beveger som mot andre kulturelle fenomener som former litteraturens sosiale milj\xc3\xb8\xc2\xbb. Han ville derfor si seg enig, i det minste delvis, med retningen Nykritikk i hans tid i deres sentripetale insistering p\xc3\xa5 strukturelle analyser, men for Frye var det kun en del av det hele: \xc2\xabDet er riktig\xc2\xbb, slo han fast, \xc2\xabat den f\xc3\xb8rste fors\xc3\xb8k for kritisk forst\xc3\xa5else skal ta form av en retorisk eller strukturell analyse av kunstverket. Men en ren strukturell tiln\xc3\xa6rming har samme begrensning i litteraturkritikken som den har for biologien.\xc2\xbb Den utvikler ikke \xc2\xabnoen forklaring p\xc3\xa5 hvordan strukturen kom til v\xc3\xa6re hva den var og hva dens n\xc3\xa6rmeste slektninger er. Strukturanalyse f\xc3\xb8rer retorikken tilbake til kritikken, men vi trenger ogs\xc3\xa5 en ny poetikk...\xc2\xbb.\n_START_SECTION_\nArketypisk litteraturkritikk som \xc2\xaben ny poetikk\xc2\xbb\n_START_PARAGRAPH_\nFor Frye kunne denne \xc2\xabnye poetikk\xc2\xbb bli funnet i opphavet til det mytologiske rammeverket som hadde blitt kjent som \xc2\xabarketypisk litteraturkritikk\xc2\xbb. Det er gjennom lensene til dette rammeverket som er vesentlig en sentrifugal bevegelse som st\xc3\xb8tter opp fra teksten mot arketypen hvor den sosiale funksjonen til litter\xc3\xa6r kritikk blir synlig. I alt vesentlig, \xc2\xabhva litteraturkritikk kan gj\xc3\xb8re,\xc2\xbb i henhold til Frye, \xc2\xaber \xc3\xa5 vekke studentene til suksessive niv\xc3\xa5er av v\xc3\xa5kenhet for den mytologi som ligger bak ideologien i hvor deres samfunnet indoktrinerer dem\xc2\xbb. Studiet av gjentagende strukturelle m\xc3\xb8nstre gir studentene en frigj\xc3\xb8rende distanse fra deres eget samfunn, og gir dem en visjon om en h\xc3\xb8yere menneskelig forhold \xe2\x80\x93 en Longinos' sublimitet \xe2\x80\x93 det er ikke tilgjengelig direkte gjennom deres egen erfaring, men til sist omformer og utvider deres erfaring slik at den poetiske modell blir en modell \xc3\xa5 leve etter. I hva han kaller en \xc2\xabkerygmatisk m\xc3\xa5te\xc2\xbb blir myter \xc2\xabmyter \xc3\xa5 leve etter\xc2\xbb og metaforer blir \xc2\xabmetaforer \xc3\xa5 leve etter\xc2\xbb hvor \xc2\xab...ikke bare arbeider for oss, men hele tiden utvider v\xc3\xa5r synskrets\xc2\xbb slik at \xc2\xabvi kan g\xc3\xa5 inn i verden av [kerygma eller forvandlende kraft] og gi den til andre for hva vi har funnet som er sant for oss selv\xc2\xbb._NEWLINE_P\xc3\xa5 grunn av dens viktige sosiale funksjon f\xc3\xb8lte Frye at litteraturkritikk var en vesentlig del av en frigj\xc3\xb8rende utdannelse, og arbeidet utrettelig for \xc3\xa5 kommunisere sine ideer til et vidtfavnende publikum. \xc2\xabI mange \xc3\xa5r n\xc3\xa5\xc2\xbb, skrev han i 1987, \xc2\xabhar jeg adressert hovedsakelig til meg selv, ikke andre, men til studenter og til et ordin\xc3\xa6rt publikum, innsett at uansett hvilke nye retninger som kan komme til mitt fag vil det komme fra deres behov og deres intense om enn ufokuserte visjon\xc2\xbb. Det er derfor passende at hans siste bok, utgitt posthum, skulle bli en som han beskrev for \xc3\xa5 v\xc3\xa6re \xc2\xabnoe av en kortere og mer tilgjengelig versjon av de lengre b\xc3\xb8kene, The Great Code og Words with Power,\xc2\xbb som han ba sine lesere om \xc3\xa5 lese med sympati, ikke \xc2\xabsom et saksanlegg fra en rettssak ved den endelige dommen, men fra en hvileplass p\xc3\xa5 en pilegrimsreise\xc2\xbb.\n_START_SECTION_\nP\xc3\xa5virkninger: Vico og Blake\n_START_PARAGRAPH_\nGiambattista Vico, i The New Science (Den nye vitenskap, 1725), hevdet et spr\xc3\xa5ksyn som fundamentalt figurativt, og introduserte til opplysningstidens diskurs tanken om forestillingens rolle i den skapende mening. For Vico var den poetiske diskurs forut den filosofiske diskurs; filosofi er faktisk avledet fra poesi. Frye hadde ingen problemer med \xc3\xa5 anerkjenne den gjeld han eide til Vico i utviklingen av sin litter\xc3\xa6re teori, beskrev ham som \xc2\xabden f\xc3\xb8rste moderne tenker som forsto alle de betydelige verbale strukturene har nedstammet fra poesien og mytologien\xc2\xbb._NEWLINE_Det var Blake som var Fryes \xc2\xabvirgilske ledsager\xc2\xbb som f\xc3\xb8rst vekket Frye til \xc2\xabden mytologiske ramme i v\xc3\xa5r kultur\xc2\xbb. Faktisk hevdet Frye at hans \xc2\xabandre bok [Anatomy] ble frambrakt i embryo av den f\xc3\xb8rste [Fearful Symmetry]\xc2\xbb. For det var i refleksjonen p\xc3\xa5 likhetene mellom Blake og Milton at Frye f\xc3\xb8rst snublet over \xc2\xabprinsippet om det mytologiske rammeverket\xc2\xbb, anerkjennelsen at \xc2\xabBibelen var et mytologisk rammeverk, kosmos eller et mengde fortellinger, og samfunnene som lever innenfor mytologien\xc2\xbb. Blake ledet s\xc3\xa5ledes Frye til overbevisningen at Bibelen ga de vestlige samfunnene med mytologien som informerte all vestlig litteratur. Som Hamilton forsikrer, \xc2\xabBlakes p\xc3\xa5stand at \xe2\x80\x9ddet gamle og nye testamente er \xc2\xabDen store kunstkode\xc2\xbb ble den sentrale doktrine i all litteraturkritikk (hos Frye)\xc2\xbb (39). Denne doktrinen fant sin fremste uttrykk i Fryes bok med den passende tittel The Great Code som han beskrev som \xc2\xaben forel\xc3\xb8pig unders\xc3\xb8kelse av bibelske strukturer og typologi\xc2\xbb hvis hensikt var endelig \xc3\xa5 foresl\xc3\xa5 \xc2\xabhvordan Bibelens strukturer er avsl\xc3\xb8rt av dens fortelling og billedbruk og var relatert til konvensjonene og sjangrene i den vestlige litteraturen\xe2\x80\x9d\xc2\xbb."