b'\n_START_ARTICLE_\nStavanger-Spitsbergen-ekspedisjonen i 1912\n_START_PARAGRAPH_\nStavanger-Spitsbergen-ekspedisjonen i 1912 var en kommersiell ekspedisjon til Svalbard fra 20. juni til 20. september 1912, med m\xc3\xa5lsetting \xc3\xa5 \xc2\xaboppdage og i saa fald okkupere kullfelter\xc2\xbb. Fabrikkeier Christian Bjelland og postfullmektig Carl Torjusen tok p\xc3\xa5 v\xc3\xa5ren 1912 kontakt med universitetsstipendiat geolog Adolf Hoel for \xc3\xa5 sp\xc3\xb8rre om det fantes kullf\xc3\xb8rende omr\xc3\xa5der p\xc3\xa5 Spitsbergen som var enn\xc3\xa5 ikke var okkupert. Hoel svarte at store prospektive omr\xc3\xa5der rundt Isfjorden og Bellsund-Van Mijenfjorden var uokkupert.  P\xc3\xa5 den basis ble et interessentselskap stiftet.  Deltakerene var dampskipsekspedit\xc3\xb8r og konsul Cornelius Middelthon, fabrikkeier Christian Bjelland, og infanterikaptein Harald Brynjulf Damm.  Adolf Hoel og infanterikaptein Arve Staxrud deltog ogs\xc3\xa5.  H\xc3\xb8yesterettsadvokat Harald Jentoft ble selskapets juridiske konsulent i Kristiania._NEWLINE_Selve eksepdisjonen til Spitsbergen var ledet av Kaptein Damm, og hadde 10 deltagere. Adolf Hoel og bergingeni\xc3\xb8r Hans Merckoll (Hans M\xc3\xb8rch-Olsen) utgjorde den vitenskapelige staben. Motorsk\xc3\xb8yten \xc2\xabVaarsol\xc2\xbb p\xc3\xa5 25 ton ble leiet i Troms\xc3\xb8, og la ut i juli 1912. Skipperen het Jakobsen. Kullgruvedrift hadde begynt i Adventdalen i 1908, og i 1912 var det fremdeles store uokkuperte omr\xc3\xa5der. En svensk og en tysk ekspedisjon var ogs\xc3\xa5 p\xc3\xa5 vei til Spitsbergen for \xc3\xa5 finne kull, dermed var det et kappl\xc3\xb8p._NEWLINE_Ekspedisjonen fant kullf\xc3\xb8rende lag i Green Harbour-omr\xc3\xa5det, og satte opp okkupasjonsplater 6. juli, 1912. Dette var blikkplater med navn p\xc3\xa5 ekspedisjonen og en grensebeskrivelse. Med dette kunne okkupasjonen meldes inn til Utenriksdepartementet.  I alt ble fire omr\xc3\xa5der okkupert, men et av omr\xc3\xa5dene, i Hornsund, frafalt. Etter at okkupasjonsplatene var sl\xc3\xa5tt opp, begynte letingen etter kullag. Et av de tykkeste kullagene som ble funnet hadde en mektighet p\xc3\xa5 1,5m. Etter at kartleggingen hadde p\xc3\xa5vist en ikke ubetydelig kullforekomst, ble det satt opp en arbeiderbrakke for overvintring, og to svenske (eller muligens en finsk og en russisk) arbeidere ble ansatt til \xc3\xa5 begynne pr\xc3\xb8vedrift og drive vakthold. Den ene var Knut Emil Glad fra Finland, hvis kone Anne Josefine f\xc3\xb8dte en gutt (Charles Emil Polar Glad) i brakka v\xc3\xa5ren 1913. Den andre var russeren Kronoff. Det okkuperte omr\xc3\xa5det var p\xc3\xa5 140 km2, og det ble estimert at omr\xc3\xa5det inneholdt 300 millioner tonn kull. Det ble forgjeves fors\xc3\xb8kt \xc3\xa5 finne norsk kapital til driften, men i stedet ble feltet solgt til et utenlands konsortium for 700\xc2\xa0000 kroner. Hele ekspedisjonen kostet ca.\xc2\xa0200\xc2\xa0000 kroner, s\xc3\xa5 det ble god avkastning for investorene. I 1920 ble feltet solgt videre til et hollandsk selskap for 5\xc2\xa0000\xc2\xa0000 kroner. Det hollandske selskapet kalte stedet for B\xc3\xa4rentzburg._NEWLINE_I ettertid ga Kaptein Damm lysbildeforedrag om ekspedisjonen.  To av hans manuskript (fra 1924 og 1932) er upubliserte men eksisterer fremdeles, og er i dag i privat eie.'