b"\n_START_ARTICLE_\nMagnificat (Bach)\n_START_PARAGRAPH_\nMagnificat (BWV 243 og 243a) er Johann Sebastian Bachs eneste tonesetting av Marias lovsang. Verket stammer fra \xc3\xa5ret 1723 og ble sannsynligvis oppf\xc3\xb8rt f\xc3\xb8rste gang p\xc3\xa5 Maria bes\xc3\xb8kelsesdag, 2. juli 1723.\n_START_SECTION_\nTilblivelse\n_START_PARAGRAPH_\nBach komponerte den f\xc3\xb8rste versjonen, BWV 243a i Ess-dur, i 1723.  25. desember 1723 i Leipzig ble det oppf\xc3\xb8rt en juleversjon med av verket med fire nye julerelaterte satser plassert inn mellom de opprinnelige satsene. Den fjerde av disse er bare fragmentarisk overlevert, men siden den er parodiert i femte sats av kantate Unser Mund sei voll Lachens BWV 110 er det mulig \xc3\xa5 rekonstruere den. _NEWLINE_Omtrent sju \xc3\xa5r senere fjernet Bach disse fire satsene, transponerte verket til D-dur, endret instrumentbesetningen og avdempet harmoniene noe i forhold til den litt harmonisk r\xc3\xb8ffere versjonen fra 1723.\n_START_SECTION_\nBesetning\n_START_PARAGRAPH_\nSangstemmer: sopran I/II, alt, tenor, bass_NEWLINE_Instrumenter: tromba I-III, pauker, flauto traverso I/II, obo hhv. oboe d'amore I/II, Strykere, basso continuo\n_START_SECTION_\nBetydning\n_START_PARAGRAPH_\nBachs Magnificat er hans eneste tonesetting av denne teksten. De enkelte satsene er uvanlig korte. Et bemerkelsesverdig trekk er at Bach bare sjelden bruker femstemmige vokalbesetninger; Magnificat har alts\xc3\xa5 ikke bare den latinske teksten, men ogs\xc3\xa5 en n\xc3\xa6r besetningsst\xc3\xb8rrelse til felles med Messe i h-moll,"