b'\n_START_ARTICLE_\nRomersk Asia\n_START_PARAGRAPH_\nAsia eller Asiana (gresk: \xe1\xbc\x88\xcf\x83\xce\xaf\xce\xb1 eller \xe1\xbc\x88\xcf\x83\xce\xb9\xce\xb1\xce\xbd\xce\xae; i bysantinsk tid kalt for Frygia) var en romersk provins i den senrepublikanske tid. Provinsen Asia i form av deler av Anatolia og Lilleasia ble lagt inn under Romerriket i 129 f.Kr. og styrt som en senatorisk provins av en prokonsul. Denne administrasjonen ble ikke endret f\xc3\xb8r reorganiseringen av Romerriket i 211 e.Kr.\n_START_SECTION_\nGeografi\n_START_PARAGRAPH_\nProvinsen Asia besto f\xc3\xb8rst av Mysia, Troas, Aeolis, Lydia, Jonia, Karia, og landkorridoren gjennom Pisidia til Pamfylia. De egeiske \xc3\xb8yer, unntatt Kreta, var en del av Insulae (provinsen) Asiana. Deler av Frygia ble avgitt til Mitridates VI av Pontos f\xc3\xb8r omr\xc3\xa5det ble krevet tilbake som en del av provinsen i 116 f.Kr. Lykaonia ble lagt til en gang f\xc3\xb8r 100 f.Kr. mens omr\xc3\xa5det rundt Kibyra i s\xc3\xb8rvestlige Anatolia ble lagt til i 82 f.Kr. Den s\xc3\xb8r\xc3\xb8stlige regionen av provinsen Asia ble senere lagt til provinsen Kilikia langs den s\xc3\xb8rlige kystregionen av Anatolia. Under det romerske keiserriket grenset provinsen av Bitynia i nord, Lykia i s\xc3\xb8r, og Galatia i \xc3\xb8st.\n_START_SECTION_\nBakgrunn\n_START_PARAGRAPH_\nAntiokos III den store av Selevkideriket m\xc3\xa5tte gi opp Anatolia da romerne knuste hans h\xc3\xa6r i det historiske slaget ved Magnesia i 190 f.Kr. Etter fredsavtalen i Apamea i 188 f.Kr. ble omr\xc3\xa5det overgitt til Roma og plassert under kontrollen til en klientkonge i Pergamon. Uten noen \xc3\xa5penbar arving til riket valgte Attalos III av Pergamon, som hadde en v\xc3\xa6rt en n\xc3\xa6r alliert av Roma, la sitt kongerike g\xc3\xa5 i arv til Roma. Da han d\xc3\xb8de 133 f.Kr. etablerte Manius Aquillius formelt regionen som provinsen Asia i 129 f.Kr. Arven av attalideriket til Roma f\xc3\xb8rte til alvorlige implikasjoner for naboomr\xc3\xa5dene. Det var i l\xc3\xb8pet av denne perioden av Pontos reiste seg i status under styret til kong Mitridates VI. Han kom til vise seg som en betydelig fiende av Romas framgang i provinsen Asia og bortenfor.\n_START_SECTION_\nUtnyttelse\n_START_PARAGRAPH_\nRoma hadde alltid v\xc3\xa6rt meget tilbakeholdne med \xc3\xa5 involvere seg i forholdene i \xc3\xb8st. Romerne st\xc3\xb8ttet seg vanligvis p\xc3\xa5 allierte i \xc3\xa5 mekle i konfliktsituasjoner. Meget sjelden sendte Roma selv delegasjoner til \xc3\x98sten, langt mindre hadde en sterk tilstedev\xc3\xa6relse. Denne passiviteten endret seg ikke mye selv etter arven fra Attalos III i 133 f.Kr. Faktisk ble deler av kongeriket Pergamon frivillig avgitt til ulike nasjoner; eksempelvis ble Stor-Frygia gitt til Mitridates V av Pontos._NEWLINE_Mens det romerske senatet var n\xc3\xb8lende i \xc3\xa5 involvere seg i aff\xc3\xa6rene i Asia, hadde andre ingen slike anfektelser. En lov som vedtatt av Gaius Gracchus i 123 f.Kr. ga rett til \xc3\xa5 samle inn skatt i Asia til medlemmer av den romerske samfunnsklassen equites. Privilegiet for skatteinnsamling ble \xc3\xa5penbart utnyttet av individuelle romere._NEWLINE_I tilfelle et samfunn ikke var i stand til \xc3\xa5 betale skatt, l\xc3\xa5nte det midler fra romerske l\xc3\xa5negivere, men til ublu renter. Det f\xc3\xb8rte til at samfunnene ikke greide \xc3\xa5 innfri sine \xc3\xb8konomiske forpliktelser og romerske l\xc3\xa5ngivere overtok l\xc3\xa5netakernes landomr\xc3\xa5der, deres siste gjenv\xc3\xa6rende verdier. P\xc3\xa5 denne m\xc3\xa5ten og ved likefrem kj\xc3\xb8p, spredte romerne seg gjennom hele provinsen Asia.\n_START_SECTION_\nMithridates og Sulla\n_START_PARAGRAPH_\nVed 88 f.Kr. hadde Mithridates VI av Pontos erobret bortimot hele provinsen Asia. Han utnyttet hatet til det korrupte og ublu romerske praksisen og sikret seg et masseoppr\xc3\xb8r mot Roma. Han beordret ogs\xc3\xa5 drap p\xc3\xa5 alle romere i Anatolia. Samtidige beregninger hevder at antallet ofre utgjorde fra 80 000 og opp til 150 000._NEWLINE_Tre \xc3\xa5r senere greide Lucius Cornelius Sulla \xc3\xa5 beseire Mithridates i den f\xc3\xb8rste mithridatiske krig (89\xe2\x80\x9385 f.Kr.), reorganiserte provinsen inn i elleve lovbestemmende distrikter, hver av dem overordnede til en rekke mindre underlagte byer. Disse domsstolsentrene, som siden utviklet seg til romerske bisped\xc3\xb8mmer, omfattet Efesos, Pergamon, Smyrna, Adramytteion, Kyzikos, Synnada, Apameia, Miletos, og Halikarnassos. De f\xc3\xb8rste tre byene, Efesos, Pergamon og Smyrna, konkurrerte om \xc3\xa5 v\xc3\xa6re den dominerende og f\xc3\xb8rende bystaten i provinsen Asia. Gammel rivalisering fra \xc3\xa5rhundrer tilbake fortsatte \xc3\xa5 forhindre noen form for utvikling mot en enhet innenfor provinsen.\n_START_SECTION_\nMilit\xc3\xa6r tilstedev\xc3\xa6relse\n_START_PARAGRAPH_\nMed unntak av sl\xc3\xa5 ned tidvise oppr\xc3\xb8r var det minimal milit\xc3\xa6r tilstedev\xc3\xa6relse i provinsen Asia. Det endret seg da styrker ledet av Sulla gikk mot Mithridates VI. Faktisk var provinsen Asia s\xc3\xa6regen i at den var en av f\xc3\xa5 provinser i Romerriket med sv\xc3\xa6rt f\xc3\xa5 garnisoner. Samtidig var den ingen fullstendig tilstedev\xc3\xa6relse av legion\xc3\xa6rer stasjonert innenfor provinsen._NEWLINE_Det var legion\xc3\xa6rer tilstede i frygiske byene Apameia og Amorion. Reservekohorter var stasjonert i frygiske Eumeneia mens mindre soldatgrupper patruljerte jevnlig fjellregionene. St\xc3\xb8rre milit\xc3\xa6r tilstedev\xc3\xa6relse i jordbruksomr\xc3\xa5dene rundt 200-tallet e.Kr. f\xc3\xb8rte til stor sivil uro i provinsen.\n_START_SECTION_\nAugustus\n_START_PARAGRAPH_\nEtter at Augustus kom til makten i Roma etablerte han et prokonsulskap for provinsen Asia, som omfattet regionene Mysia, Lydia, Karia, og Frygia. Prokonsulen tilbrakte mye av sin \xc3\xa5rslange tid med \xc3\xa5 reise rundt i provinsen for \xc3\xa5 h\xc3\xb8re om saker og overv\xc3\xa5ke andre juridiske aff\xc3\xa6rer i hver av domsstolsentrene. Romas overgang fra republikk til det tidlige keiserrike f\xc3\xb8rte til betydelige endringer i rollen til de eksisterende provinsbyene som utviklet seg fra selvstyrte bystater til keiserlige administrative sentre._NEWLINE_Begynnelsen p\xc3\xa5 styret til Augustus signaliserte ogs\xc3\xa5 framveksten av nye byer i Mysia, Lydia og Frygia. Provinsen vokste til \xc3\xa5 bli et detaljert system av selvstyrte byer, hver ansvarlig for egen \xc3\xb8konomi, skatter og lov i sine omr\xc3\xa5der. Styret til Augustus f\xc3\xb8rte videre til begynnelsen p\xc3\xa5 en urbanisering av provinsen Asia da offentlige byggeprogrammer ble hva som definerte en bys karaktertrekk.\n_START_SECTION_\nKeiserdyrkelse\n_START_PARAGRAPH_\nKeiserdyrkelse var alminnelig i provinsens samfunn i l\xc3\xb8pet av romersk tid. Kort tid etter at Augustus kom til makten ble det reist templer til hans \xc3\xa6re over hele provinsen Asia. Etableringen av provinssentre med keiserdyrkelse f\xc3\xb8rte til lokale kulter. Disse stedene tjente som modeller som ble fulgt av andre provinser over hele Romerriket._NEWLINE_Keiserdyrkelse fungerte ogs\xc3\xa5 som en m\xc3\xa5te for befolkningen i provinsen Asia til \xc3\xa5 komme til ordning med keiserstyret innenfor rammeverket av deres samfunn. Religi\xc3\xb8s praksis var i h\xc3\xb8yeste grad en offentlig aff\xc3\xa6re og involverte borgerne i alle anliggender, inkludert b\xc3\xb8nn, ofringer og prosesjoner. Ritualer som ble holdt til \xc3\xa6re for en s\xc3\xa6rskilt keiser kom til \xc3\xa5 overg\xc3\xa5 dyrkelsen av andre guder. Ingen annen kult kunne overkomme keiserkultene i henhold til utbredelse og for folk flest.\n_START_SECTION_\nNedgang\n_START_PARAGRAPH_\nSlutten av 200-tallet e.Kr. markerte en alvorlig nedgang i provinsen Asia, delvis fra epidemiske sykdommer som begynte med Antoninus-pesten (165-180 e.Kr.); delvis grunnet udisiplinerte lokale soldater; og delvis grunnet sviktende tilfeller av frivillige sivil sjener\xc3\xb8sitet. De gotiske invasjoner p\xc3\xa5 250- og 260-tallet, delvis grunnet det politiske kaoset som kalles for krisen i det tredje \xc3\xa5rhundret, bidro til minsket f\xc3\xb8lelse av sikkerhet og trygghet for befolkningen. Da det politiske og strategiske fokuset skiftet fra provinsen Asia tapte den samtidig mye av sin tidligere framst\xc3\xa5enhet._NEWLINE_P\xc3\xa5 300-tallet delte keiser Diokletian provinsen inn i sju mindre provinser. I l\xc3\xb8pet av 400-tallet og fram til midten av 500-tallet opplevde byene og provinsene i vestlige Anatolia en \xc3\xb8konomisk renessanse, men etter den justinianske pesten som br\xc3\xb8t ut i 541, var det mange byer i det indre av Anatolia som fikk en tilbakegang til det punkt hvor de ikke var til \xc3\xa5 skjelnes fra vanlige landsbyer p\xc3\xa5 den tiden da persiske og arabiske invasjoner kom p\xc3\xa5 600-tallet. P\xc3\xa5 den annen side var det flere ledende byer fra det tidligere riket, blant annet Efesos, Sardis og Afrodisias, beholdt mye av deres tidligere storhet og kom til \xc3\xa5 fungere som nye provinsielle hovedsteder. Det som hadde v\xc3\xa6rt provinsen Asia forble et senter for romersk og gresk kultur i \xc3\xb8st i \xc3\xa5rhundrene etter og omr\xc3\xa5det forble en del av Det bysantinske rike fram til slutten av 1200-tallet.'