b'\n_START_ARTICLE_\nOldtime\n_START_PARAGRAPH_\nOldtime, oldtime-musikk eller hillbillymusikk (i USA ogs\xc3\xa5 oldtimey, mountain music, Appalachian music m.fl.) brukes om folkemusikken som ble utviklet i USA, s\xc3\xa6rlig i Appalachene. Noe av oldtime-musikken fra de siste ti\xc3\xa5rene f\xc3\xb8r 1940 er dokumentert i form av plateinnspillinger og andre lydopptak. Det gjelder bl.a. innspillinger av Gid Tanner (1885\xe2\x80\x931960) and his Skillet Lickers with Riley Puckett, Charlie Poole (1892\xe2\x80\x931931) and The North Carolina Ramblers, og den kristne gruppen The Carter Family. Disse regnes ogs\xc3\xa5 blant de f\xc3\xb8rste country-gruppene; skillet mellom oldtime og \xc2\xabur-country\xc2\xbb er flytende. Samtidig ble det i 1920- og 30-\xc3\xa5rene og senere ogs\xc3\xa5 sunget og spilt mye oldtime som ikke kan kalles country._NEWLINE_Oldtime-musikken har hatt stor innflytelse p\xc3\xa5 senere tiders popul\xc3\xa6rmusikk \xe2\x80\x93 ikke bare country, gospel og bluegrass \xe2\x80\x93 men ogs\xc3\xa5 blues, rockabilly og senere former for det som h\xc3\xb8rer under sekkebegrepene rock og pop. Mange av sangene kjennes s\xc3\xa5ledes fra senere tiders musikk \xe2\x80\x93 ikke minst gjennom Bill Monroe (1911\xe2\x80\x931996), som kunne tusenvis av felel\xc3\xa5ter \xe2\x80\x93 og andre bluegrass- og country-artister og -grupper, og annen musikk under det som l\xc3\xb8st definert kalles americana og folk. Noen sanger \xe2\x80\x93 av og til bare melodiene \xe2\x80\x93 har funnet veien til helt andre sjangre, ikke sjelden barnesanger. Selv innen disco og psykedelisk musikk finner vi enkelte oldtime-melodier. Via Monroe har vi ogs\xc3\xa5 en viss id\xc3\xa9 om hva som ble sunget og spilt av musikere hvor lydopptak ikke er kjent \xe2\x80\x93 som Pendleton Vandiver (1869\xe2\x80\x931932), Monroes \xc2\xabUncle Pen\xc2\xbb \xe2\x80\x93 og Arnold Schultz (1866\xe2\x80\x931931), s\xc3\xb8nn av en frigitt slave. Ogs\xc3\xa5 felespillere som Arthur Smith (1898-1971, m\xc3\xa5 ikke forveksles med Arthur \xc2\xabGuitar Boogie\xc2\xbb Smith) og Tommy Magness (1916-72) spilte det som av og til kalles proto-bluegrass. A.P.Carter i The Carter Family og andre musikere og folkeminnegranskere \xe2\x80\x93 som John og Alan Lomax (far og s\xc3\xb8nn) \xe2\x80\x93 har samlet inn store mengder oldtime-sanger og har bidratt til at mye av denne veldige sangskatten er bevart for ettertiden.\n_START_SECTION_\nR\xc3\xb8ttene\n_START_PARAGRAPH_\nHovedkildene til oldtime-musikken \xe2\x80\x93 iallfall den nyere og dokumenterte oldtime-musikken \xe2\x80\x93 er folkemusikken til innvandrerne fra Europa (s\xc3\xa6rlig fra Skottland) \xe2\x80\x93 og musikk som slaver og tidligere slaver tok med seg etter at slaveriet ble opphevet. En del melodier ble hentet fra minstrel-showene, som var sv\xc3\xa6rt popul\xc3\xa6re i bl.a. Virginia p\xc3\xa5 1840-tallet og senere. En annen kilde er ragtime, kanskje s\xc3\xa6rlig banjoistene Vess Ossman (1868-1923) og Fred Van Eps (1878-1960), begge popul\xc3\xa6re f\xc3\xb8r 1. verdenskrig. Nettopp Van Eps er en av dem som har inspirert Charlie Poole._NEWLINE_Oldtime-musikerne spilte gjerne med tilgjengelige strenginstrumenter, selv om ogs\xc3\xa5 andre instrumenter ble brukt. Fele var sv\xc3\xa6rt popul\xc3\xa6rt \xe2\x80\x93 b\xc3\xa5de alene og i selskap med banjo, et instrument av vestafrikansk opphav. Banjoen var s\xc3\xa6rlig popul\xc3\xa6r i Nord-Carolina, hjemstaten til store banjoister innen sen oldtime og tidlig bluegrass som Daner Johnson, Charlie Poole, Snuffy Jenkins og Jenkins\' etterf\xc3\xb8lgere som Earl Scruggs og Don Reno. Ogs\xc3\xa5 gitaren var sv\xc3\xa6rt popul\xc3\xa6r. Mandolin, kontrabass, cello, munnspill, jug m.fl. var i bruk. I Appalachene fantes mange temmelig isolerte fjelldaler og samfunn. Dette bidrog til at det utviklet seg forskjellige lokale stiler og tradisjoner, ikke sjelden med innslag av gospel eller iallfall kristne tekster. Oldtime utgj\xc3\xb8r et musikkmangfold med flere hundre \xc3\xa5r gamle r\xc3\xb8tter._NEWLINE_Oldtime, rettere sagt visse former for oldtime, gav opphav til den eldste country-musikken og til tradisjonell bluegrass, ofte ved artister som videreutviklet den musikken de hadde vokst opp med. Flere av disse musikerne, f.eks. bluegrassartistene Bill Monroe, Wade Mainer (1907\xe2\x80\x932011) og Monroes felemester Chubby Wise  (1911-96), forble aktive i meget h\xc3\xb8y alder. De videreutviklet musikken, men holdt i h\xc3\xb8y grad fast ved det de hadde l\xc3\xa6rt i unge \xc3\xa5r. De komponerte en del av den nye musikken selv. Vel s\xc3\xa5 ofte fremf\xc3\xb8rte de imidlertid oldtime-tekster og -melodier \xe2\x80\x93 riktignok akklimatisert til den nye stilen, men lett kjennbare for dem som husket de gamle versjonene. Disse artistene har derfor inntil ganske nylig spilt musikk som hadde mye til felles med den originale oldtime-musikken, eller iallfall visse deler av den.\n_START_SECTION_\nRenessansen\n_START_PARAGRAPH_\nI l\xc3\xb8pet av 1930-\xc3\xa5rene gikk oldtime-musikken av mote. Coon Creek Girls, med bl.a. to unge s\xc3\xb8stre fra Kentucky, slo riktignok gjennom i 1938. Men de store plateselskapene og radiostasjonene foretrakk ulike former for country (i noen grad ogs\xc3\xa5 bluegrass), som i sin tur \xe2\x80\x93 rundt 1955 \xe2\x80\x93 vek for rockabilly og andre sjangre, iallfall i massemarkedet. N\xc3\xa6rmest i selvforsvar gikk mange country-musikere, radioer og plateselskaper over til Nashville Sound, en glattere form for country hvor fele og ofte ogs\xc3\xa5 banjo ble erstattet av bl.a. trommer og elektriske instrumenter som pedal steelgitar._NEWLINE_Men oldtime d\xc3\xb8de slett ikke ut. Mange oldtime-artister og -band var fortsatt aktive, selv om de kommersielle akt\xc3\xb8rene i musikkbransjen stort sett stilte seg likegyldig til denne musikkformen._NEWLINE_Siden sist p\xc3\xa5 1950-tallet har kjente former for oldtime f\xc3\xa5tt en viss renessanse. Clarence Ashley (1895-1967) hadde begynt \xc3\xa5 opptre alt i 1911 og tok en pause fra 1943 til 1960, men kom s\xc3\xa5 tilbake og forble aktiv til sin d\xc3\xb8d. Ogs\xc3\xa5 andre opprinnelige oldtime-musikere spilte med da den gamle musikkformen fikk et nytt oppsving._NEWLINE_I dag er ogs\xc3\xa5 mye av denne veldige sangskatten tilgjengelig p\xc3\xa5 samle-CD-er, Internett osv., i tillegg til at nye versjoner av de gamle melodiene fremf\xc3\xb8res p\xc3\xa5 festivaler og konserter.\n_START_SECTION_\nGid Tanner og hans etterf\xc3\xb8lgere\n_START_PARAGRAPH_\nH\xc3\xb8yt tempo, kjapt og mesterlig felespill akkompagnert av banjo og gitar, tungegymnastikk med et glimt i \xc3\xb8yet \xe2\x80\x93 det var denne gruppens suksessoppskrift fra 1926 av. En rekke artister og band har g\xc3\xa5tt i Gid Tanners og The Skillet Lickers\' fotspor \xe2\x80\x93 bl.a. New Lost City Ramblers, stiftet 1958. Innen oldtime fantes og finnes en rekke s\xc3\xb8skenband, flere far-og-s\xc3\xb8nn(er)-band \xe2\x80\x93 og noe f\xc3\xa6rre mor-og-d\xc3\xb8tre-grupper. Men ogs\xc3\xa5 her st\xc3\xa5r Gid Tanner i s\xc3\xa6rklasse. I f\xc3\xb8rste omgang hadde han sin bror Arthur som medspiller, deretter s\xc3\xb8nnen Gordon Tanner. S\xc3\xb8nnen dannet senere sitt eget band, Junior Skillet Lickers. Enda senere ble Gids s\xc3\xb8nnes\xc3\xb8nn Phil (som ikke m\xc3\xa5 forveksles med sangeren Phil Tanner fra Wales) frontfigur i Skillet Lickers II. Ogs\xc3\xa5 hans s\xc3\xb8nn og Gids oldebarn Levi Lowrey \xe2\x80\x93 en allsidig musiker \xe2\x80\x93 har spilt i eller med dette bandet, som n\xc3\xa6rmest spilte en slags bluegrass uten kontrabass, men med improvisasjoner._NEWLINE_Tanners tidligere medspiller Clayton McMichen retirerte i 1955, men lot seg overtale til et comeback og var igjen aktiv fra 1964 og nesten til sin d\xc3\xb8d i 1970. I 1982 utgav countryartisten Merle Travis og bluegrassartisten Mac Wiseman en dobbelt-LP, The Clayton McMichen Story, til \xc3\xa6re for den gamle felemester._NEWLINE_Men Gid Tanner og hans familieforetak og tidligere medspillere er bare en liten del av de mange artistene og bandene som de siste ti\xc3\xa5rene har utfoldet seg p\xc3\xa5 oldtime-festivalene og andre steder.\n_START_SECTION_\nNoen kjente oldtime-sanger\n_START_PARAGRAPH_\nMange oldtime-sanger har ukjent opphav, noe som er typisk for folkemusikk. Andre ganger er komponisten kjent. Mange oldtime-sanger synges og spilles den dag i dag. De kan fremf\xc3\xb8res i sin opprinnelige stil, iallfall tiln\xc3\xa6rmet. Men de finnes ofte akklimatisert i country og bluegrass \xe2\x80\x93 av og til ogs\xc3\xa5 i andre sjangre. Noen ganger blir melodiene resirkulert med helt andre tekster; andre ganger er de blitt oversatt til andre spr\xc3\xa5k, ogs\xc3\xa5 norsk._NEWLINE_Dette er noen av de mest kjente og popul\xc3\xa6re oldtime-sangene:\n_START_SECTION_\nMorderballaden\n_START_PARAGRAPH_\nMatty Groves eller Little Musgrave and Lady Barnard er en typisk morderballade, med et typisk tema: En mann kommer hjem og oppdager at kona st\xc3\xa5r i med en fremmedkar \xe2\x80\x93 og dreper b\xc3\xa5de kona og fremmedkaren. I noen av de mange variantene tar han til slutt sitt eget liv. Den er kjent fra De britiske \xc3\xb8yer tilbake til 1600-tallet, og senere importert til USA. Den spilles fortsatt i gamlelandet, iallfall delvis inspirert av folk-b\xc3\xb8lgen \xe2\x80\x93 f.eks. av Fairport Convention._NEWLINE_Folques innspilling av folkevisen Skj\xc3\xb8n Jomfru minner om Matty Groves og har ogs\xc3\xa5 v\xc3\xa6rt kalt en norsk oversettelse, men Folque sier selv at den stammer fra Tresfjord selv om gruppen har v\xc3\xa6rt inspirert av Fairports innspilling.\n_START_SECTION_\nFra morderballaden til den bed\xc3\xa5rende skapning Shady Grove\n_START_PARAGRAPH_\nHvorvidt Shady Grove faktisk er avledet fra Matty Groves, er omdiskuert. Iallfall er drapene erstattet med en forelskelse, selv om jeg-persjonen iallfall i \xc3\xa9n versjon spiller og drikker bort formuen sin. \xc3\x89n versjon av Shady Grove synges i D-moll og er til forveksling lik Matty Groves. Slik er den fremf\xc3\xb8rt av bl.a. Doc Watson, The Kingston Trio, The Whipstitch Sallies og \xe2\x80\x93 i en psykedelisk versjon \xe2\x80\x93 av Quicksilver Messenger Service. Men noen har \xc3\xa5penbart ment at en mollstemt melodi ikke passer til \xc3\xa5 skildre et slikt bed\xc3\xa5rende vesen. Melodien er fremf\xc3\xb8rt i bl.a. A-dur og H-dur, under forskjellige navn og med litt forskjellig tekst, men ofte i h\xc3\xb8yt tempo. Som Fly Around My Pretty Little Miss, som skal ha opphav i North Carolina, er den iallfall kjent fra 1917. Den er innspilt minst 73 ganger. Innspillingen til Samantha Bumgarner (banjo, fele) og Eva Davis (gitar) fra 1924 regnes som den f\xc3\xb8rste med kvinnelige countryartister, visstnok ogs\xc3\xa5 den f\xc3\xb8rste med 5-strengs banjo. Senere er sangen innspilt av bl.a. Frank Blevins and His Tar Heel Rattlers \xe2\x80\x93 en trio med fele, gitar og banjo fra North Carolina (1927), The Hillbillies (som Blue Eyed Girl) og Gid Tanner and His Skillet Lickers (1928). Den er ogs\xc3\xa5 kjent bl.a. som Pretty Little Pink._NEWLINE_Shady Grove skal opprinnelig ha v\xc3\xa6rt et stedsnavn, men ble s\xc3\xa5 navnet p\xc3\xa5 en bed\xc3\xa5rende, liten skapning. Den f\xc3\xb8rste innspillingen under navnet Shady Grove er visstnok fra 1927, med Kentucky Thorobreds. I 1933 fikk et \xc2\xabhot string band\xc2\xbb, Prairie Ramblers, utgitt en versjon av Shady Grove. Den kan v\xc3\xa6re inspirert av Kentucky Thorobreds (ogs\xc3\xa5 to av Prairie Ramblers\' medlemmer kom fra Kentucky). Men b\xc3\xa5de melodien, Charles Hurts mandolaspill og et forrykende tempo foregrep Bill Monroe and The Blue Grass Boys, som fremf\xc3\xb8rte Shady Grove en rekke ganger (f\xc3\xb8rste plateinnspilling i 1961) \xe2\x80\x93 i C-dur. Monroe spilte riktignok mandolin, og Monroes \xc2\xabHigh lonesome tenor\xc2\xbb var s\xc3\xa5 forskjellig fra forgjengernes vokalister som det g\xc3\xa5r an \xc3\xa5 bli. Monroe gav ogs\xc3\xa5 skildringen en intensitet som ingen har klart \xc3\xa5 kopiere. Andre bluegrass-artister \xe2\x80\x93 som The Darlings (= The Dillards) og Maggie Peterson, Ricky Skaggs and Kentucky Thunder, Patty Loveless, og Del McCoury Band \xe2\x80\x93 har lagt seg n\xc3\xa6rmere de eldre dur-versjonene, men er ogs\xc3\xa5 inspirert av Monroes innspilling og dynamikk._NEWLINE_Shady Grove har gitt navn til bl.a. bandet Shady Grove Ramblers og plateselskapet Grove Records, og en T-banestasjon i Washington.\n_START_SECTION_\nSoldier\'s Joy\n_START_PARAGRAPH_\nI 1785 skrev den ber\xc3\xb8mte skotske dikter Robert Burns I am a son of Mars who have been in many wars, om en veteran som hadde f\xc3\xa5tt amputert armer og ben. Melodien er trolig eldre. Den skal ha v\xc3\xa6rt kjent i 1680-\xc3\xa5rene som Logan Waters, og som Soldier\'s Joy i 1781. Den kan ogs\xc3\xa5 ha v\xc3\xa6rt kjent i de franske Alper, Newfoundland og Skandinavia. Melodien fant ogs\xc3\xa5 veien til USA. I 1864 \xe2\x80\x93 under borgerkrigen \xe2\x80\x93 dukket den opp som en felel\xc3\xa5t. Her var Soldier\'s Joy en eufemisme for en blanding av whiskey, \xc3\xb8l og morfin (et stoff som ikke var kjent i 1781) som skulle lindre smerter. I sangen hadde en soldat f\xc3\xa5tt amputert et ben og var alts\xc3\xa5 ikke fullt s\xc3\xa5 uheldig som Burns\' veteran. P\xc3\xa5 1900-tallet ble den sunget og spilt mange steder i USA \xe2\x80\x93 fra Arizona til Maine, og en rekke steder i Appalachene. N\xc3\xa5 var borgerkrigen kanskje kommet litt p\xc3\xa5 avstand. I 1929 laget iallfall Gid Tanner And His Skillet Lickers en innspilling som virket frisk og munter. Henvisningen til den s\xc3\xa5rede veteranen manglet ogs\xc3\xa5, selv om morfinen og \xc3\xb8let ble besunget i siste vers. Gruppen beholdt ogs\xc3\xa5 en kylling, som forekommer i to av versene \xe2\x80\x93 Tanner selv drev en kyllingfarm n\xc3\xa5r han ikke turnerte. Ogs\xc3\xa5 Pendleton Vandiver (1869\xe2\x80\x931832) \xe2\x80\x93 Bill Monroes kj\xc3\xa6re \xc2\xabUncle Pen\xc2\xbb \xe2\x80\x93 spilte Soldier\'s Joy, skal vi tro nev\xc3\xb8en. Ingen lydopptak av Vandiver er kjent, men han sang og spilte fele if\xc3\xb8lge nev\xc3\xb8en. Monroe selv har spilt Soldier\'s Joy en rekke ganger, med den f\xc3\xb8rste plateinnspillingen i 1960 \xe2\x80\x93 og ved en av sine siste opptredender, Grass Fall 1994. Den er ogs\xc3\xa5 spilt av Earl Scruggs, Doc Watson, Ricky Skaggs og Kentucky Thunder, Ragtime Annie, Nitty Gritty Dirt Band og sv\xc3\xa6rt mange andre innen bluegrass og andre sjangre \xe2\x80\x93 oftest som instrumental.\n_START_SECTION_\nEn uheldig gresshoppe\n_START_PARAGRAPH_\nI en del versjoner forekommer frasen Grasshopper Sitting on a Sweet Potato Vine (eller Grasshopper a settin\' on a sweet tater vine, som det het p\xc3\xa5 dialekter i Appalachene; i tillegg passer tater bedre i rytmen enn potato), bl.a. i 2. vers hos The Skillet Lickers. Sangen forekommer ogs\xc3\xa5 med dette navnet. Den er tilskrevet felespilleren og komponisten Luther Davis (1887-1986) fra Virginia, men er antatt \xc3\xa5 ha afroamerikansk opphav. Den uheldige soldaten er erstattet av en uheldig gresshoppe. Hos The Skillet Lickers ble insektet spist av en kylling. I en annen versjon blir det offer for en edderkopp; i en tredje av en svarttrost, som i sin tur blir spist av en hauk. I likhet med Soldier\'s Joy spilles den en del i dagens bluegrass og folk, vanligvis som instrumental.\n_START_SECTION_\nDon\'t Let Your Deal Go Down Blues\n_START_PARAGRAPH_\nDenne sangen finnes med flere melodier. Den ble ber\xc3\xb8mt med innspillingen til Charlie Poole and the North Carolina Ramblers i 1925. Den solgte i over 100 000. Den ble gruppens f\xc3\xb8rste og st\xc3\xb8rste hit og kan ha v\xc3\xa6rt den f\xc3\xb8rste country-melodi som slo gjennom ogs\xc3\xa5 utenfor USAs s\xc3\xb8rstater. If\xc3\xb8lge Pooles biograf Kinney Rorrer l\xc3\xa6rte Poole sangen av en svart gitarist i 1911, men kjente melodien fra f\xc3\xb8r. Spillet i sangen er et kortspill, kanskje Cooncan (av spansk Conquian), en slags rummy. Den er i s\xc3\xa5 fall \xc3\xa9n av flere sanger om dette spillet._NEWLINE_Gruppens st\xc3\xb8rste hit ble snart \xe2\x80\x93 i forskjellige versjoner \xe2\x80\x93 innspilt av mange andre, og fremf\xc3\xb8rt av enda flere. Tidlig ute var bl.a. legendariske Fiddlin\' John Carson and his Virginia Reelers i 1927, og Gid Tanners medspiller Riley Puckett i 1929. Charlie Poole and the North Carolina Ramblers regnes ogs\xc3\xa5 blant de fremste eksponentene for det som senere ble kalt pre-bluegrass eller proto-bluegrass. Sangen ble noe av en gjenganger innen bluegrass (som regel med navnet Don\'t Let Your Deal Go Down, uten Blues) \xe2\x80\x93 hos Flatt & Scruggs, Don Reno, Doc Watson, Earls of Leicester og en rekke andre. Ogs\xc3\xa5 innen mer moderne country har den v\xc3\xa6rt popul\xc3\xa6r.\n_START_SECTION_\nThe Girl I loved in Sunny Tennessee \xe2\x80\x93 og Doc Walshs bulldog\n_START_PARAGRAPH_\nDenne t\xc3\xa5redryppende balladen (ogs\xc3\xa5 kjent som The Girl I left in Sunny Tennessee) ble skrevet av Harry Braisted (tekst) og Stanley Carter (= Frederick J. Redcliffe, ikke kjent slektskap med A.P.Carter i Carter Family), visstnok i 1899. Den skal ha blitt spilt inn av Albert Campbell samme \xc3\xa5r (ogs\xc3\xa5 datert 1898, men i s\xc3\xa5 fall er jo sangen komponert f\xc3\xb8r 1899). Andre tidlige innspillinger var bl.a. ved J.J.Fisher (1901) og Bryon G. Harlan (1902?)._NEWLINE_Ogs\xc3\xa5 denne ble ber\xc3\xb8mt f\xc3\xb8rst og fremst med innspillingen til Charlie Poole and The North Carolina Ramblers i 1925. Deres innspilling er kalt den f\xc3\xb8rste countryversjon av en sang fra 1800-tallet. N\xc3\xa5 var melodien noe endret. De skrudde dessuten opp tempoet i forhold til eldre versjoner og fikk plass til fire av de fem kjente versene \xe2\x80\x93 datidens 78-plater hadde jo begrenset spilletid. Deres versjon kan virke frisk og munter, men temaet er det motsatte \xe2\x80\x93 begge deler er vanlig i sen oldtime: Jeg-personen reiser omsider tilbake til sin kj\xc3\xa6re Mary nede i Tennessee \xe2\x80\x93 men p\xc3\xa5 stasjonen blir han m\xc3\xb8tt bare av Marys slektninger og sin egen mor, ikke av kj\xc3\xa6resten selv. Fra moren f\xc3\xa5r han vite at Mary er d\xc3\xb8d. D\xc3\xb8ds\xc3\xa5rsaken kjennes bare fra 5. vers. Mary skulle redde en liten gutt som hadde g\xc3\xa5tt gjennom isen. Hun reddet gutten, men skled selv p\xc3\xa5 isen og omkom. Fra og med Poole ble sangen fremf\xc3\xb8rt av en rekke andre oldtime- og countryband. Som mye annen oldtime ble den plukket opp og akklimatisert p\xc3\xa5 bluegrass-scenen \xe2\x80\x93 kanskje via Wade Mainer i 1951_NEWLINE_I refrenget \xe2\x80\x93 ogs\xc3\xa5 s\xc3\xa5 sent som i Wade Mainers versjon \xe2\x80\x93 fantes strofen \xc2\xabI can hear the darkies singing\xc2\xbb. \xc2\xabDarkies\xc2\xbb ble etter hvert regnet som rasistisk. Men f.eks. \xc2\xabI can hear the persons of African origin singing\xc2\xbb ville passe d\xc3\xa5rlig med rytmen. S\xc3\xa5 drastiske endringer som i f.eks. Visen om vesle Hoa er likevel ikke funnet n\xc3\xb8dvendig. I stedet er \xc2\xabdarkies\xc2\xbb endret til andre tostavelsesuttrykk som \xc2\xabchildren\xc2\xbb, \xc2\xabpeople\xc2\xbb, \xc2\xabvoices\xc2\xbb eller \xc2\xabdark trees\xc2\xbb._NEWLINE_Alt i 1925 ble den lett parodiske versjonen The Bulldog Down in Sunny Tennessee skrevet av Doc Walsh og innspilt av The Carolina Tar Heels \xe2\x80\x93 i G-dur. Innen hjerte/smerte-sjangren var den uvanlig p\xc3\xa5 flere m\xc3\xa5ter. Jeg-personens kj\xc3\xa6reste hadde r\xc3\xb8dt h\xc3\xa5r og fregner (Marys utseende er ikke beskrevet i originalen). I tillegg var tragedien ikke at kj\xc3\xa6resten d\xc3\xb8de, men at hennes far ikke \xc3\xb8nsket noe giftem\xc3\xa5l med denne elskeren. Dertil hadde han en stor bulldog (formodentlig av rasen amerikansk bulldog, som har v\xc3\xa6rt brukt bl.a. til \xc3\xa5 vokter kuer og jakte villsvin). Lydbildet der nede i s\xc3\xb8r ble dermed annerledes enn i originalen \xe2\x80\x93 hverken med \xc2\xabdarkies\xc2\xbb eller \xc2\xabdark trees\xc2\xbb, men \xc2\xabyou could hear that bulldog growling\xc2\xbb. Den mannevonde bikkja jaget jeg-personen helt ut av den solrike delstaten.\n_START_SECTION_\nWildwood Flower\n_START_PARAGRAPH_\nOriginalen, I\'ll Twine \'Mid the Ringlets, ble skrevet i 1860 (eller 1859) og utgitt i Chicago. Den ble skrevet av Maud Irving (trolig et pseudonym \xe2\x80\x93 kanskje for J. William Van Namee, et  spiritistisk medium), med melodi av M. J. P. Webster. De originale notearkene er ytterst sjeldne fordi forlagsbygningene gikk tapt ved bybrannen i 1871. I 1911 ble sangen beskrevet fra Kentucky og North Carolina som The Pale Amaranthus. Ber\xc3\xb8mt ble den i 1928 da den som Wildwood Flower, med noen endringer i teksten, ble innspilt av The Carter Family. Dermed ble den en klassiker innen folk og country \xe2\x80\x93 og er innspilt av artister og grupper fra Bob Dylan til Flatt & Scruggs. Med nye familiemedlemmer har Carter Family selv innspilt Wildwood Flower en rekke ganger.\n_START_SECTION_\nAvleggere\n_START_PARAGRAPH_\nI 1942 fikk Woody Guthrie utgitt en versjon med et tema nesten s\xc3\xa5 langt fra vakre blomster som det g\xc3\xa5r an \xc3\xa5 komme, nemlig om slagskipet Reuben James, som ble senket av tyske ub\xc3\xa5ter. Fjern fra Carter Family og sangens opprinnelige tema er ogs\xc3\xa5 Jim Staffords Wildwood Weed, hvor amarant, liljer og roser er erstattet med Cannabis sativum._NEWLINE_Wildwood Flower er ogs\xc3\xa5 tittelen p\xc3\xa5 et dikt av Simon Wright.\n_START_SECTION_\nPolly Wolly Doodle\n_START_PARAGRAPH_\nDette er en frisk og fengende melodi \xe2\x80\x93 med litt tungegymnastikk, og typisk for repertoaret til Gid Tanner and The Skillet Lickers. Deres innspilling er fra 1928. Sangens eldste kjente skriftlige belegg er en studentsangbok ved Harvard i 1880, men den skal ha opphav i en slavesang  og er i s\xc3\xa5 fall eldre enn 1880. Stephen Foster (1828\xe2\x80\x9364) er nevnt som forfatter, mens sangen ikke er med p\xc3\xa5 en liste som sies \xc3\xa5 v\xc3\xa6re komplett over sangene han skrev. Den stod p\xc3\xa5 minstrel-showenes repertoar. Tittelen, Polly Wolly Doodle, har visstnok ingen skjult mening. Polly var et vanlig kvinnenavn blant slaver, iallfall mot slutten av slavetiden midt p\xc3\xa5 1800-tallet. Tre personer bar navnet i romanen Onkel Toms hytte. Navnet finnes ogs\xc3\xa5 i morderballaden "Pretty Polly"._NEWLINE_I 1935 ble sangen innspilt av barnestjernen Shirley Temple (1928\xe2\x80\x932014). Dermed ble den ogs\xc3\xa5 popul\xc3\xa6r som barnesang og er senere fremf\xc3\xb8rt av en rekke sm\xc3\xa5 artister. Ellers er den innspilt eller fremf\xc3\xb8rt av Carter Family (f\xc3\xb8rste gang i 1939) og en rekke andre._NEWLINE_Melodien finnes med sm\xc3\xa5 variasjoner i teksten \xe2\x80\x93 men ogs\xc3\xa5 med helt andre tekster, og da med f\xc3\xa6rre stavelser enn i originalen. Med Boney Ms Hooray! Hooray! It\'s a Holi-Holiday fra 1979 fikk melodien s\xc3\xa5ledes innpass p\xc3\xa5 disco-scenen._NEWLINE_Lolly Wolly Doodle, en kjede som selger dame- og barnekl\xc3\xa6r, har tatt navn etter sangen.\n_START_SECTION_\nMy Grandfather\'s Clock\n_START_PARAGRAPH_\nDenne ble skrevet av Henry Clay Work i 1876. Hovedtemaet er at bestefarsklokken lever og d\xc3\xb8r med bestefaren: Den anskaffes samme dag som han blir f\xc3\xb8dt og stanser n\xc3\xa5r han d\xc3\xb8r etter 90 \xc3\xa5r. Betegnelsen Grandfather\'s clock, p\xc3\xa5 norsk bestefarsklokke, skal stamme fra denne sangen. Den er en standardmelodi blant britiske brassband og collier band. Den er ikke minst blitt popul\xc3\xa6r i bluegrass, ofte som instrumental, og ofte med h\xc3\xb8yere tempo enn i originalen. Her kan se ut til at Don Reno med sitt banjospill har dannet skole._NEWLINE_Sangen er oversatt til flere spr\xc3\xa5k. P\xc3\xa5 norsk er melodien brukt flere ganger \xe2\x80\x93 bl.a. i en kristen sang som finnes i minst to varianter, uten relasjon til bestefarsklokker eller bestefedre. Sangen har ogs\xc3\xa5 gitt opphav til diverse leket\xc3\xb8y.\n_START_SECTION_\nBury Me Under The Weeping Willow Tree\n_START_PARAGRAPH_\nDenne s\xc3\xb8rgelige balladen finnes under forskjellige navn. En vordende brud f\xc3\xa5r \xe2\x80\x93 dagen f\xc3\xb8r bryllupet \xe2\x80\x93 et bud fra en engel, som hvisker at mannen har v\xc3\xa6rt utro. Den besvikne forkynner s\xc3\xa5 at hun vil begraves under en s\xc3\xb8rgepil._NEWLINE_\xc2\xa0 \xc2\xa0 \xc2\xa0 \xc2\xa0Weeping Willow g\xc3\xa5r inn i en tradisjon hvor piletr\xc3\xa6r har v\xc3\xa6rt forbundet med tristhet og kj\xc3\xa6rlighetssorg. Mest kjent er kanskje The Willow Song \xe2\x80\x93 dokumentert fra 1583, og nylig innspilt av Susanna Wallumr\xc3\xb8d \xe2\x80\x93 men mest ber\xc3\xb8mt som Desdemonas sang i William Shakespeares skuespill Othello._NEWLINE_Weeping Willow ble f\xc3\xb8rste gang spilt inn av The Carter Family i august 1927. Av og til er A.P.Carter \xe2\x80\x93 familiens sangskattejeger \xe2\x80\x93 oppgitt som komponist. I et intervju med Charles K. Wolfe i 1970 sa Maybelle Carter at sangen \xe2\x80\x93 som hun kalte "Bury Me Beneath The Willow" \xe2\x80\x93 var kjent i familien s\xc3\xa5 langt tilbake hun kunne huske. S\xc3\xb8rgepil h\xc3\xb8rer hjemme i Eurasia, men er et popul\xc3\xa6rt parktre i \xc3\xb8stre deler av USA._NEWLINE_Weeping Willow ble en av The Carter Familiy mest popul\xc3\xa6re innspillinger. Tidlig i 1937 kom en innspilling med Monroe Brothers (Charlie og Bill Monroe), med et tidlig eksempel p\xc3\xa5 Bill Monroe som virtuos p\xc3\xa5 mandolin. Den er ogs\xc3\xa5 innspilt og fremf\xc3\xb8rt av en mengde artister og grupper innen country, folk og bluegrass som Delmore Brothers, The Stanley Brothers, Flatt & Scruggs & The Foggy Mountain Boys (instrumental), Reno & Smiley og Ricky Skaggs (hvor jeg-personen er en mann). Den er ikke minst popul\xc3\xa6re blant kvinnelige artister: Emmylou Harris, Dolly Parton, Loose Strings Band og en rekke andre. Ved Rounder Records\' 20-\xc3\xa5rsjubileum i 1990 ble den fremf\xc3\xb8rt av en veritabel supergruppe \xe2\x80\x93 med Alison Krauss, det nye stjerneskuddet innen bluegrass, som vokalist, akkompagnert av Tony Rice, David Grisman, J.D. Crowe og Mark Schatz. Den er ogs\xc3\xa5 innspilt flere ganger av The Carter Familys etterkommere.\n_START_SECTION_\nRed River Valley\n_START_PARAGRAPH_\nDenne melodien er blitt um\xc3\xa5telig popul\xc3\xa6r og er \xe2\x80\x93 under forskjellige navn og til dels sv\xc3\xa6rt ulike tekster \xe2\x80\x93 innspilt mange ganger, og fremf\xc3\xb8rt enda flere. Vi finner den innen country, folk, bluegrass, rock, p\xc3\xa5 fotballstadion \xe2\x80\x93 og som barnesang. Sangens refreng gj\xc3\xb8r den lett kjennelig._NEWLINE_\xc2\xa0 \xc2\xa0 \xc2\xa0 \xc2\xa0Som med mange folkeviser, er opphavet ikke kjent. Den har v\xc3\xa6rt knyttet til tiden for Wolseley-ekspedisionen til nordlige Red River Valley i Manitoba, Canada, i 1870. Denne versjonen uttrykker sorg over en lokal jente eller kvinne (muligens en mestis) idet en soldat/elsker forbereder seg p\xc3\xa5 \xc3\xa5 vende tilbake til Ontario. Mange andre versjoner har tilsvarende tema, uten \xc3\xa5 vise til andre geografiske navn enn Red River Valley. Melodien finnes ogs\xc3\xa5 som instrumental._NEWLINE_Det tidligst skrevne manuskriptet til teksten med tittelen Red River Valley b\xc3\xa6rer anmerkningene 1879 og 1885 i lokaliseringene Nemha og Harlan i vestlige Iowa, s\xc3\xa5 den daterer seg sannsynligvis i det minste til den perioden. Andre mener den stammer fra s\xc3\xb8rstatene, som ogs\xc3\xa5 har sin Red River Valley.\n_START_SECTION_\nPopul\xc3\xa6r i s\xc3\xb8rstatene\n_START_PARAGRAPH_\nOm opprinnelsen er usikker, ble sangen sv\xc3\xa6rt popul\xc3\xa6r i s\xc3\xb8rstatene p\xc3\xa5 1920-tallet. 27. juli 1925 ble den innspilt med en helt annen tekst, som \xc2\xabCan I sleep in your Barn tonight, Mister?\xc2\xbb med Charlie Poole and the North Carolina Ramblers. 5. august 1925 ble den innspilt av den syngende cowboy Carl T. Sprague fra Texas, som \xc2\xabCowboy Love Song\xc2\xbb (Victor 20067). 9. juni 1926 ble den innspilt av Kelly Harrell fra Virginia som \xc2\xabBright Sherman Valley\xc2\xbb (Victor 20527), \xc3\xa5ret f\xc3\xb8r  Riley Puckett, Hugh Cross og Clayton McMichen (Columbia 15206 D) 3. november laget den f\xc3\xb8rste innspillingen som Red River Valley (Columbia 15206 D). Denne innspillingen ble sv\xc3\xa6rt popul\xc3\xa6r. Det samme ble texaneren Texas Jules Verne Allens versjon, innspilt 28. mars 1929 som \xc2\xabCowboy\'s Love Song\xc2\xbb (Victor 40167). Allen selv trodde sangen var fra Pennsylvania, kanskje brakt over fra Europa.'