b'\n_START_ARTICLE_\nStilett\n_START_PARAGRAPH_\nStilett (fra tysk via italiensk, stilo, \xc2\xabdolk, griffel\xc2\xbb)  er et bajonettlignende blankv\xc3\xa5pen med et langt og tynt knivblad, hovedsakelig beregnet som et v\xc3\xa5pen for \xc3\xa5 stikke med. Stiletten er som oftest slank og med en klinge med et trekantet tverrsnitt, uten at sistnevnte er en n\xc3\xb8dvendighet. Stiletten har ikke knivegg slik dolker og kniver har, og er derfor ikke egnet til \xc3\xa5 kutte med. Ettersom bladet er tynt som en n\xc3\xa5l er det liten friksjon n\xc3\xa5r det stikkes inn i en motstander eller offer, noe som ogs\xc3\xa5 gj\xc3\xb8r at det kan trenge dypt inn. En stilett er tidvis omtalt som en dolk, men de fleste stiletter er ikke formgitt til \xc3\xa5 kunne skj\xc3\xa6re eller kutte med, kun stikke med. En form for sko eller st\xc3\xb8vletter for kvinner er karakterisert av en tynn stiletth\xc3\xa6l, b\xc3\xa5de for dens likhet med v\xc3\xa5penet, og den felles opprinnelse i Italia.\n_START_SECTION_\nOpprinnelse\n_START_PARAGRAPH_\nStiletten ble f\xc3\xb8rst utviklet i Italia fra slutten av 1400-tallet. Det er antatt at den var en utvikling fra en italiensk ridderdolk, misericordia, et n\xc3\xa5l-lignende, spisst v\xc3\xa5pen med smalt blad, hovedsakelig for \xc3\xa5 stikke med, men som ogs\xc3\xa5 hadde skj\xc3\xa6rekanter. Tidlige stiletter kom normalt med v\xc3\xa5pen og h\xc3\xa5ndtak st\xc3\xb8pt i et stykke, deretter smidd og formet p\xc3\xa5 en dreiebenk. Stilettens blad ble vanligvis formet ved banket med en hammer til den fikk sin s\xc3\xa6regne korslignende form og et smalt og tynn blad uten skarpe kanter, unntatt spissen._NEWLINE_Det italienske ordet \xc2\xabstiletto\xc2\xbb kommer fra latinske stilus, et tynt skriveinstrument som romerne benyttet til \xc3\xa5 risse i voks- eller leirtavler i antikken. Stiletten som v\xc3\xa5pen begynte \xc3\xa5 bli kjent i overgangen mellom senmiddelalderen og renessansen da det ble et lett, sekund\xc3\xa6rt h\xc3\xa5ndv\xc3\xa5pen for riddere. Etter opprinnelig \xc3\xa5 ha v\xc3\xa6rt formet som et rent angrepsv\xc3\xa5pen ble stiletten ogs\xc3\xa5 benyttet for \xc3\xa5 gj\xc3\xb8re ende p\xc3\xa5 en falt eller s\xc3\xa5ret pansret motstander. Det tynne v\xc3\xa5penet var smalt nok for \xc3\xa5 trenge inn gjennom smale sprekker i en rustning eller selv \xc3\xb8yensprekken p\xc3\xa5 en hjelm. En alvorlig s\xc3\xa5ret motstander som ikke var forventet \xc3\xa5 overleve kunne bli gitt et \xc2\xabn\xc3\xa5destikk\xc2\xbb, fransk: coup de gr\xc3\xa2ce, derav betegnelsen mis\xc3\xa9ricorde.\n_START_SECTION_\nAngrepsv\xc3\xa5pen\n_START_PARAGRAPH_\nStiletten ble senere tatt i bruk over hele Italia som et foretrukket angrepsv\xc3\xa5pen til \xc3\xa5 stikke med (arma manesca) for middelalderens snikmorder, og det i en slik grad at det ble jevnlig forbudt som et forr\xc3\xa6dersk v\xc3\xa5pen (arma insidiosa) av myndighetene fram til den dag i dag. Stiletten ble foretrukket av snikmordere ettersom det er et stille v\xc3\xa5pen, lett \xc3\xa5 skjule opp et erme eller innenfor jakken, og hadde et knivblad som var sterk nok til \xc3\xa5 trenge gjennom tykt l\xc3\xa6r eller klede samtidig som det p\xc3\xa5f\xc3\xb8rte et s\xc3\xa5r som var d\xc3\xb8delig, men ikke bl\xc3\xb8dde like mye som fra andre v\xc3\xa5pen._NEWLINE_I Italia begynte stiletten \xc3\xa5 bli benyttet sammen med dolken som et kampv\xc3\xa5pen; Opera Nova, en avhandling fra 1536 om dueller forfattet av fektemesteren Achille Marozzo, inneholdt en seksjon om kamp med dolker og stiletter. Under den italienske renessansen hadde betegnelsen stiletto f\xc3\xa5tt innholdet av en rekke smale og lange stikkv\xc3\xa5pen som kunne minne om den franske poignard, mange av disse hadde en konvensjonell dolklignende knivblader og skarpe kanter, men alltid med en slank profil og n\xc3\xa5l-lignende spiss.'