b'\n_START_ARTICLE_\nElektrisitet\n_START_SECTION_\nEtymologi\n_START_PARAGRAPH_\nDet nevnes i oldtidens litteratur at rav kan tiltrekke lette gjenstander, f.eks. t\xc3\xb8rre str\xc3\xa5, n\xc3\xa5r man gnir det. Det greske navnet p\xc3\xa5 rav, \xe1\xbc\xa4\xce\xbb\xce\xb5\xce\xba\xcf\x84\xcf\x81\xce\xbf\xce\xbd (elektron), ble brukt til \xc3\xa5 lage begrepet \xc2\xabelektrisk\xc2\xbb p\xc3\xa5 1600-tallet, og betyr egentlig \xc2\xabravaktig\xc2\xbb. Ordet elektrisitet er dannet senere og betegnet opprinnelig den tilstand et elektrisk legeme er i; det er senere g\xc3\xa5tt over til \xc3\xa5 betegne elektrisk ladning.\n_START_SECTION_\nHistorie\n_START_PARAGRAPH_\nTyskeren Otto von Guericke (1602\xe2\x80\x931686) fant en metode for \xc3\xa5 forsterke den elektriske virkningen. Han plasserte en jernstang med h\xc3\xa5ndtak gjennom en svovelkule. Ved \xc3\xa5 dreie p\xc3\xa5 h\xc3\xa5ndtaket roterte kula. Dersom man holdt en t\xc3\xb8rr h\xc3\xa5nd p\xc3\xa5 kulen, ble kulen elektrisk. Guericke gjorde deretter noen interessante oppdagelser: Et dun ble tiltrukket av kulen. I det dunet traff kulen, ble dunet igjen frast\xc3\xb8tt. Dermed hadde Guericke oppdaget at det ikke bare eksisterte elektrisk tiltrekning, men ogs\xc3\xa5 elektrisk frast\xc3\xb8ting. Charles du Fay (1698\xe2\x80\x931739) oppdaget i 1730-\xc3\xa5rene at dette skyldtes to typer elektrisk ladning, som oppf\xc3\xb8rte seg ganske likt de magnetiske polene: Like ladninger frast\xc3\xb8tte hverandre og ulike ladninger tiltrakk hverandre. Senere var det Benjamin Franklin (1698\xe2\x80\x931790) som ga disse ladningene navnene positive og negative ladninger.\n_START_SECTION_\nElektrisitet kan ledes og lagres\n_START_PARAGRAPH_\nEngelskmannen Stephen Gray (1670\xe2\x80\x931736) oppdaget at enkelte stoffer kunne lede elektrisitet, mens andre ikke kunne. Han valgte \xc3\xa5 kalle disse for  ledere og isolatorer. Etter hvert fant han at enkelte stoffer ledet str\xc3\xb8m bedre enn andre og at det ikke kun var snakk om ledere og isolater men om gode og d\xc3\xa5rlige ledere. Dermed kunne man tenke seg at det neppe fantes stoffer som var fullstendig ute av stand til \xc3\xa5 lede str\xc3\xb8m. _NEWLINE_Benjamin Franklin benyttet kunnskapen om at en tr\xc3\xa5d kan lede str\xc3\xb8m, da han i sitt kjente eksperiment sendte opp en drage i tordenv\xc3\xa6r. Fors\xc3\xb8ket skulle vise sammenhengen mellom lyn og elektrisitet. Dragen ble truffet av lynet og tr\xc3\xa5den ledet lynet ned i en leidnerflaske. Leidnerflasken var en oppfinnelse gjort av Peter van Musschenbroek (1692\xe2\x80\x931761), da han jobbet i Leiden i midten av 1740-\xc3\xa5rene. Leidenglasset ble den f\xc3\xb8rste kondensatoren. Kondensatorer har evnen til \xc3\xa5 lagre elektrisk str\xc3\xb8m, men er ikke like stabilt \xc3\xa5 bruke som batteriet, som kom senere. Franklin viste ogs\xc3\xa5 noe John Michell (1724\xe2\x80\x931793) hadde gjort f\xc3\xb8r han; elektrisitet kan magnetisere og avmagnitisere jernn\xc3\xa5ler.\n_START_SECTION_\nKraften mellom ladninger: Coulombs lov\n_START_PARAGRAPH_\nJohn Michell hadde ogs\xc3\xa5 funnet at kraften mellom to like magnetiske poler fulgte en lov der kraften var omvendt proporsjonal med kvadratet av avstanden mellom polene. Dette var i overensstemmelse med hva som var forventet da man trodde at elektriske og magnetiske krefter skulle kunne beskrives analogt med Newtons gravitasjonslov. Men dette resultatet var det ingen som tok noe s\xc3\xa6rlig notis av dette f\xc3\xb8r den franske fysikeren Charles Coulomb (1736\xe2\x80\x931806) presenterte sine mer n\xc3\xb8yaktige m\xc3\xa5leresultater. Etter en rekke fors\xc3\xb8k fant Coulomb at dersom vi har en avstand r mellom to ladninger q\xe2\x82\x81 og q\xe2\x82\x82, vil kraften p\xc3\xa5 ladningene v\xc3\xa6re F = kq\xe2\x82\x81q\xe2\x82\x82/r\xc2\xb2\xe2\x80\x89 der k er konstant. Det er dette vi i dag kaller Coulombs lov._NEWLINE_Den elektriske kraften skiller seg fra gravitasjonskraften ved at den b\xc3\xa5de kan v\xc3\xa6re tiltrekkende og frast\xc3\xb8tende. Dersom begge ladninger har likt fortegn virker kraften frast\xc3\xb8tende. Dersom ladningene har motsatt fortegn, virker ladningene tiltrekkende. P\xc3\xa5 tross av disse forskjellene st\xc3\xb8ttet likheten mellom formlene opp under en id\xc3\xa9 om at alle krefter i naturen er sentralkrefter, tiltrekkende eller frast\xc3\xb8tende._NEWLINE_Senere viste det seg at det ikke finnes noen slik lov for magnetiske krefter som Michell hadde regnet med. En fysisk magnet kan man forestille seg som en magnetisk dipol best\xc3\xa5ende av to magnetiske monopoler med motsatt ladning. Men i motsetning til elektriske ladninger som er monopoler, finnes det ikke magnetiske monopoler. M\xc3\xa5leresultatene til Michell var bare tiln\xc3\xa6rmet riktige, kanskje p\xc3\xa5virket av hva han \xc3\xb8nsket \xc3\xa5 vise.\n_START_SECTION_\nBatteriet\n_START_PARAGRAPH_\nI 1799 hadde Alessandro Volta  funnet opp et apparat, som ble kalt voltas\xc3\xb8ylen og som ble det aller f\xc3\xb8rste batteriet. Dette produserte kontinuerlig elektrisk str\xc3\xb8m i motsetningen til kondensatoren som kvittet seg med all str\xc3\xb8mmen med en gang den ble koblet til noe. Der tidligere forskere kun forsket p\xc3\xa5 statisk elektrisitet, ga den nye oppfinnelsen forskere utallig nye muligheter. N\xc3\xa5 kunne de kontrollere flyten av str\xc3\xb8m p\xc3\xa5 egen h\xc3\xa5nd. Dette gjorde at fysikerne n\xc3\xa5 oppdaget nye og uventede egenskaper ved elektrisitet, som de ikke hadde forutsett. En av disse oppdagelsene var Michael Faradays oppdagelse av elektromagnetisme. N\xc3\xa5 kunne man skape elektrisitet ved hjelp av skiftende magnetfelt.\n_START_SECTION_\nTeori\n_START_PARAGRAPH_\nMan bruker \xc3\xa5 beskrive elektrisitet med klassisk elektrodynamikk. If\xc3\xb8lge denne teorien best\xc3\xa5r elektrisitet av bevegelige ladninger, som kan v\xc3\xa6re positive eller negative. Like ladninger st\xc3\xb8ter hverandre bort, mens ulike ladninger tiltrekker seg hverandre. Om positive og negative ladninger finnes p\xc3\xa5 samme sted st\xc3\xb8ter de sammen i en elektrostatisk utladning. Ladningene p\xc3\xa5virkes ogs\xc3\xa5 av materiale - materiale deles vanligvis inn i elektriske ledere, der ladningene kan bevege seg og p\xc3\xa5 den m\xc3\xa5ten bygge en elektrisk str\xc3\xb8m, og isolatorer, som ladningene ikke kan bevege seg gjennom._NEWLINE_En elektrisk str\xc3\xb8m regnes som positiv til sin retning for en flyt av positivt ladede partikler fra et punkt med h\xc3\xb8yere elektrisk potensial (spenning) til et punkt med lavere elektrisk potensial. Str\xc3\xb8mstyrke kan bestemmes av potensialforskjellen mellom punktene (spenningsfall som regnes i volt) og motstanden mellom dem (resistans om str\xc3\xb8mmen er likestr\xc3\xb8m, men impedans om str\xc3\xb8mmen er vekselstr\xc3\xb8m). Ved likestr\xc3\xb8m kan str\xc3\xb8mstyrken regnes ut med formelen  (der I er str\xc3\xb8m, U spenning og R resistans). Om str\xc3\xb8mmen periodisk skifter retning (vekselstr\xc3\xb8m) blir formelen  (der Z er impedans).\n_START_SECTION_\nElektrisk ladning\n_START_PARAGRAPH_\nElektrisk ladning (Q, q) er den fysiske enheten som p\xc3\xa5virkes av elektromagnetisk vekselvirkning, en av de fire fundamentale kreftene. I Coulombs lov har ladning samme rolle som masse i Newtons gravitasjonslov, men forskjellen er at ladning forekommer i to varianter, positiv og negativ. _NEWLINE_At det fins to og bare to typer av statisk elektrisitet har v\xc3\xa6rt kjent siden 1700-tallet. Ladninger av samme type frast\xc3\xb8ter hverandre, mens vekselvirkning mellom ladninger av ulike typer er tiltrekkende. Benjamin Franklin oppdaget at man kunne betrakte disse som positive og negative ladninger hvor de algebraiske summene er bevart. Dette betyr at den totale ladningen hverken kan fornyes eller forringes, noe som gj\xc3\xb8r den til en av de element\xc3\xa6re egenskaper materie besitter._NEWLINE_Elektrisk ladning kvantifiseres til negative eller positive multipler av element\xc3\xa6rladningen e.\n_START_SECTION_\nElektrisk str\xc3\xb8m\n_START_PARAGRAPH_\nElektrisk str\xc3\xb8m oppst\xc3\xa5r n\xc3\xa5r en elektrisk ladning forflyttes. Str\xc3\xb8m defineres som ladning per tidsenhet. De ladede partiklene er vanligvis elektroner, men kan ogs\xc3\xa5 v\xc3\xa6re ioner. I en elektrisk krets sier man av historiske \xc3\xa5rsaker at str\xc3\xb8mmen g\xc3\xa5r fra h\xc3\xb8yere til lavere potensial selv om elektronene beveger seg i motsatt retning.\n_START_SECTION_\nElektrisk felt\n_START_PARAGRAPH_\nEt elektrisk felt er et vektorfelt som beskriver forskjeller i det elektriske potensialet i rommet. Det kan beskrives med "piler" i rommet, som peker fra positive ladninger til negative. Elektriske felt p\xc3\xa5virker andre ladninger med en kraft. Man kan ogs\xc3\xa5, kanskje mer korrekt, si at det elektriske feltet medierer kraftp\xc3\xa5virkning mellom ladede objekter. Konseptet elektrisk felt ble introdusert av Michael Faraday._NEWLINE_Den elektriske feltstyrken er en vektor med SI-enheten newton per coulomb (N C\xe2\x81\xbb\xc2\xb9), eller om man vil (og helt ekvivalent), volt per meter (V m\xe2\x81\xbb\xc2\xb9). Retningen for feltet i et gitt punkt defineres som retningen p\xc3\xa5 den kraften som f\xc3\xa5s p\xc3\xa5 en positiv testladning i punktet. St\xc3\xb8rrelsen av feltet defineres som kvoten mellom kraftmengden og ladningens st\xc3\xb8rrelse. Et elektrisk felt inneholder elektrisk energi, med en energitetthet proporsjonell mot kvadratet av feltstyrken. I en ofte brukt analogi mellom elektriske og mekaniske st\xc3\xb8rrelser kan man si at det elektriske feltet er for ladning hva akselerasjon er for masse og krafttetthet er for volum. _NEWLINE_En ladning i bevegelse omgir seg ikke bare med et elektrisk felt, men ogs\xc3\xa5 med et magnetisk felt, og i en mer generell teori er disse to feltene ikke lengre separate fenomener \xe2\x80\x93 det en observat\xc3\xb8r oppfatter som et elektrisk felt kan en observat\xc3\xb8r i et annet referansesystem oppfatte som en blanding av elektriske og magnetiske felter. Derfor snakker man innen fysikken ofte om \xc2\xabelektromagnetisme\xc2\xbb og \xc2\xabelektromagnetiske felt\xc2\xbb. Innen kvanteelektrodynamikken benevnes det elektromagnetiske feltkvantaet foton, en element\xc3\xa6rpartikkel med kvantifisert energi.\n_START_SECTION_\nElektrisk spenning\n_START_PARAGRAPH_\nElektrisk spenning er en forskjell i elektrisk potensial mellom to punkter. Om punktene skulle komme i kontakt med hverandre gjennom en elektrisk leder som for eksempel en metalltr\xc3\xa5d eller resistor, oppst\xc3\xa5r en elektrisk str\xc3\xb8m som fors\xc3\xb8ker \xc3\xa5 utjevne potensialforskjellen mellom punktene. Str\xc3\xb8mmen best\xc3\xa5r av en forflytning av ladede partikler, vanligvis elektroner. En sammenkobling som praktisk talt mangler motstand kalles kortslutning._NEWLINE_Elektrisk spenning m\xc3\xa5les i SI-enheten volt som forkortes V. Ettersom 1 V = 1 J/As er elektrisk spenning den energien som ladningen 1 As avgir eller opptar n\xc3\xa5r den beveger seg gjennom et elektrisk felt. Enheten volt er ingen grunnenhet i SI, men defineres som den spenningen som kreves over for eksempel en resistans for at str\xc3\xb8mstyrken 1 A skal generere effekten 1 W if\xc3\xb8lge effektformelen effekt = spenning\xc2\xa0\xe2\x80\xa2\xc2\xa0str\xc3\xb8m. En st\xc3\xb8rrelse som angir den elektriske spenningen mellom to punkter betegnes gjerne U (av tysk Unterschied som betyr \xc2\xabdifferens\xc2\xbb eller \xc2\xabforskjell\xc2\xbb). Et eksempel er Ohms lov U = R\xc2\xa0\xe2\x80\xa2\xc2\xa0I som gir oss sammenhengen mellom spenningen, resistansen i sammenkoblingen og styrken p\xc3\xa5 str\xc3\xb8mmen som dermed oppst\xc3\xa5r.\n_START_SECTION_\nElektromagnetisme\n_START_PARAGRAPH_\nHvert elektrisk ladede objekt omgis av et elektrisk felt. I hvert punkt har feltet en viss styrke, og en viss retning. N\xc3\xa5r et elektrisk ladet objekt plasseres i et elektrisk felt, p\xc3\xa5virkes det av en elektrisk kraft, som er proporsjonell dels mot styrken av feltet, dels mot den egne ladningen. N\xc3\xa5r et elektrisk ladet objekt beveger seg gjennom et elektrisk felt, p\xc3\xa5virkes det av en magnetisk kraft._NEWLINE_Elektrisk ladning og magnetisme er to sider av samme kraft, elektromagnetisme. Enkelt uttrykt er elektromagnetisme det som oppst\xc3\xa5r ved at et foton vekselvirker med en ladet partikkel. Hver bevegelse av elektriske ladninger gir opphav til et magnetfelt, og hvert magnetfelt p\xc3\xa5virker elektriske ladninger til \xc3\xa5 bevege seg. Den fundamentale kraften formidles av fotoner og vekselvirker med alle ladede partikler. Den elektromagnetiske kraften ligger i prinsippet bak alle fenomener i v\xc3\xa5r hverdag som ikke skyldes gravitasjonen. Den skaper blant annet kjemiske bindinger, normalkrefter (som hindrer objekter fra \xc3\xa5 flyte inn i hverandre), friksjon og overflatespenning.'