b"\n_START_ARTICLE_\nDespotatet Epirus\n_START_SECTION_\nNavnets opprinnelse\n_START_PARAGRAPH_\nNavnet Epirus kommer fra gresk, \xc4\x92peiros (gresk: \xe1\xbc\xac\xcf\x80\xce\xb5\xce\xb9\xcf\x81\xce\xbf\xcf\x82, b\xc3\xa5de p\xc3\xa5 dorisk gresk og i den stedegne nordvestlige gresk  \xe1\xbc\x8d\xcf\x80\xce\xb5\xce\xb9\xcf\x81\xce\xbf\xcf\x82, \xc3\x81peiros), og har betydning \xc2\xabfastland\xc2\xbb. Det er antatt at det kommer fra det indoeuropeiske rotordet *apero-, \xc2\xabkyst\xc2\xbb, og ble opprinnelig benyttet p\xc3\xa5 fastlandet p\xc3\xa5 motsatt side av \xc3\xb8ya Korfu og De joniske \xc3\xb8yer._NEWLINE_Tittelen \xc2\xabdespot\xc2\xbb (fra gresk: \xce\xb4\xce\xb5\xcf\x83\xcf\x80\xcf\x8c\xcf\x84\xce\xb7\xcf\x82, desp\xc3\xb3t\xc4\x93s som betyr \xc2\xabherre\xc2\xbb) er kjent fra \xc3\xb8stromersk middelalder og betegnet den h\xc3\xb8yeste innen aristokratiet utenom keiseren selv. Tittelen ble normalt gitt til s\xc3\xb8nner og svigers\xc3\xb8nner av keiseren. Begrepet \xc2\xabdespotat\xc2\xbb er avledet av denne tittelen, men dette var, i likhet med begrepet \xc2\xabdet bysantinske riket\xc2\xbb, en senere navnekonstruksjon som ikke var i bruk p\xc3\xa5 det tidspunkt staten oppsto. Heller ikke herskertittelen despot ble brukt om de f\xc3\xb8rste herskerne i Epirus. Statens grunnlegger, Mikael I Komnenos Dukas brukte det ikke, og heller ikke hans etterf\xc3\xb8lger Teodoros Komnenos Dukas som ble kronet til \xc2\xabbasileios\xc2\xbb i Tessaloniki ca. 1225. Den f\xc3\xb8rste herskeren som mottok tittelen despot var Mikael II Komnenos Dukas som ble utnevnt av sin onkel Manuel Komnenos Dukas, herskeren i Tessaloniki mellom 1230 og 1237. Han ble ogs\xc3\xa5 senere utnevnt til despot av keiseren i Keiserriket Nikea, Johannes III Dukas Vatatzes som et tegn p\xc3\xa5 underkastelse under ham. Det var tidligere antatt at han ogs\xc3\xa5 var despot under \xc3\x98stromerrikets keiser Alexios III Angelos som ble avsatt av latinerne i 1203, men dette bestrides av moderne historieforskning._NEWLINE_Ogs\xc3\xa5 etter Mikael II er bruken av ordet despot formelt feil, ettersom tittelen despot ikke i utgangspunktet knyttes til en spesifikk territoriell juristiksjon og heller ikke er arvelig. Det var den h\xc3\xb8yeste rangtittelen i det bysantinske aristokratiet og byr\xc3\xa5kratiet, og ble tildelt n\xc3\xa6re slektninger av keiseren, normalt en s\xc3\xb8nn (eldste). Bortsett fra Epirus var det mest kjente tilfellet i Despotatet Morea som vanligvis ikke regnes som en egen stat. Tittelen ble ikke brukt i samtidskilder f\xc3\xb8r p\xc3\xa5 1300-tallet. F\xc3\xb8rst i Morea-kr\xc3\xb8niken fra tidlig p\xc3\xa5 1300-tallet og Tocco-kr\xc3\xb8niken fra rundt 1400 benyttes begrepet. Riket omtales derfor i nyere historieskriving oftere som \xc2\xab(Den uavhengige) staten Epirus\xc2\xbb, men riket hadde strengt tatt ikke noe offisielt navn i samtiden.\n_START_SECTION_\nHistorikk\n_START_PARAGRAPH_\nI den greske antikken var Epirus-omr\xc3\xa5det befolket av khaonierne, deretter thesprotierne, og til sist molossierne som styrte regionen p\xc3\xa5 300- og 200-tallet f.Kr. Molossierne under sin legendariske leder Pyrrhos slo blant annet romerne i flere slag i 270-\xc3\xa5rene f.Kr. Romerne ble senere for sterke og underla seg hele omr\xc3\xa5det under andre makedonerkrig rundt 200 f.Kr. og innlemmet det i den romerske provinsen Makedonia. Molossierne ble hardt rammet av nederlaget, og Epirusregionen ble satt kraftig tilbake i flere \xc3\xa5rhundrer. Det er spekulert i om omr\xc3\xa5det fikk en slavisk immigrasjon p\xc3\xa5 500- eller 600-tallet, men om det var tilfelle var immigrantene helt integrert i det greske samfunnet p\xc3\xa5 1200-tallet._NEWLINE_Da Romerriket ble delt i et \xc3\xb8strike under keiser Arcadius og et vestrike under hans bror, keiser Honorius i 395 tilfalt hele det greske fastlandet inkludert Epirus-regionen \xc3\x98stromerriket og var en del av det fram til etableringen av Despotatet i 1204.\n_START_SECTION_\nGeografi\n_START_PARAGRAPH_\nDespotatet omfattet i sin storhetstid et mye st\xc3\xb8rre omr\xc3\xa5de enn dagens greske provins Epirus. I tillegg til omr\xc3\xa5der lenger \xc3\xb8st og s\xc3\xb8r i Hellas strakte det seg ogs\xc3\xa5 nordover inn i dagens Albania hvor det fortsatt bor en gresk minoritet. Omr\xc3\xa5det er karrig og fjellrikt, og den store fjellkjeden Pindos med fjell opp til 2 637 moh skiller Epirus fra Thessalia. I forhold til resten av Hellas er det noks\xc3\xa5 d\xc3\xa5rlige dyrkingsforhold, men den strategiske beliggenheten med kort seilingsvei over til Italia og kontroll med skipstrafikken i Adriaterhavet har gjort omr\xc3\xa5det betydningsfullt. Italienske handelsinteresser skaffet seg kontroll over strategiske brohoder langs seilingsrutene, og blant annet var De joniske \xc3\xb8yer med Korfu av stor betydning. Kontrollen over Korfu skiftet flere ganger. P\xc3\xa5 1000- og 1100-tallet var \xc3\xb8ya kontrollert av normannerne p\xc3\xa5 Sicilia (fra 1130 Konged\xc3\xb8mmet Sicilia). Fra 1197 til 1207 hadde Republikken Genova kontrollen, s\xc3\xa5 overtok Republikken Venezia inntil \xc3\xb8ya i 1214 ble innlemmet i Epirus. I 1259 overtok kong Manfred av Sicilia herred\xc3\xb8mmet, og fra 1267 kontrollerte Huset Anjou (angevinerne) omr\xc3\xa5det. Fra 1386 var \xc3\xb8ya igjen i hendene p\xc3\xa5 Republikken Venezia. \xc3\x98ya var, som flere steder langs Epirus-kysten, sterkt befestet med fort og festninger, og Korfu klarte ogs\xc3\xa5 \xc3\xa5 motst\xc3\xa5 de kraftige angrepene fra Det osmanske rike p\xc3\xa5 1400-tallet. Festningen Angelokastro p\xc3\xa5 Korfu er if\xc3\xb8lge enkelte historikere bygd av Epirus\xe2\x80\x99 f\xc3\xb8rste despot Mikael I.\n_START_SECTION_\nLatinerne og Det fjerde korstog\n_START_PARAGRAPH_\nEtter nederlaget for Det tredje korstog (1189\xe2\x80\x931192) var det liten interesse i Europa for \xc3\xa5 sende enda et korstog mot muslimene. Jerusalem var n\xc3\xa5 kontrollert av Ajjubide-dynastiet som hersket over hele Syria og Egypt, bortsett fra noen f\xc3\xa5 byer langs kysten som fortsatt var kontrollert av korsfarerkonged\xc3\xb8mmet Jerusalem, n\xc3\xa5 sentrert i Akko (Acre). Det tredje korstoget hadde ogs\xc3\xa5 etablert et konged\xc3\xb8mme p\xc3\xa5 Kypros. Pave Innocens III, som ble innsatt i 1197, anmodet om et nytt korstog for \xc3\xa5 frigj\xc3\xb8re Det hellige land._NEWLINE_Det fjerde korstog (1202\xe2\x80\x931204) hadde opprinnelig som m\xc3\xa5l \xc3\xa5 erobre det muslimske Jerusalem gjennom en invasjon via Egypt. Istedet, i april 1204, invaderte og erobret korsfarerne fra Vest-Europa det kristne (\xc3\xb8stlig-ortodokse) Konstantinopel, hovedstaden i \xc3\x98stromerriket. Dette har ofte blitt beskrevet som en av de mest l\xc3\xb8nnsomme og samtidig som den mest van\xc3\xa6rende plyndring av en by i historien. Etter erobringen undertegnet lederne av korsfarerne en avtale - Partitio terrarum imperii Romaniae - med Republikken Venezia om fordeling av det okkuperte territoriet. If\xc3\xb8lge denne avtalen skulle tre \xc3\xa5ttendedeler av riket, inkludert Epirus og mye av det greske fastland, legges under Venezia. Gjennomf\xc3\xb8ringen av denne traktaten forutsatte imidlertid at korsfarerne hadde territoriell kontroll over omr\xc3\xa5det, noe de aldri fikk.\n_START_SECTION_\nMikael I Komnenos Dukas og veien til Epiros\n_START_PARAGRAPH_\nDen nye, uavhengige staten Epirus ble grunnlagt i 1205 av Mikael I Komnenos Dukas Han var fetter til de to \xc3\xb8stromerske keiserne Isak II Angelos og Alexios III Angelos. Mikael var sannsynligvis f\xc3\xb8dt rundt 1170. Han var en h\xc3\xb8ytst\xc3\xa5ende aristokrat og var blant vertskapet da den tysk-romerske keiser Fredrik Barbarossa i ledelsen for det tredje korstog kom til Konstantinopel i 1189. I 1201 deltok Mikael av ukjente grunner i en oppstand mot keiser Alexios III. Oppstanden ble sl\xc3\xa5tt ned, og Mikael flyktet til sultan Suleiman II i Rum-sultanatet. To \xc3\xa5r senere ble Konstantinopel beleiret av korsfarerne i det fjerde korstog, og Mikael skal da ha v\xc3\xa6rt tilbake i byen. Etter latinernes overtakelse av makten og opprettelse av Det latinske rike var Mikael i allianse med korstogslederen Bonifatius av Montferrat da denne dro i felttog mot Thessaloniki. Bonifatius inntok denne byen, som var \xc3\x98stromerrikets nest st\xc3\xb8rste etter Konstantinopel, og opprettet i 1204 Kongeriket Tessaloniki hvor han selv ble konge. Mikael var en av Bonifatius\xe2\x80\x99 betrodde menn, men av ukjente grunner forlot Mikael Thessaloniki kort tid etter og dro til Epirus hvor han sluttet seg til en gresk opposisjon mot latinernes okkupasjon._NEWLINE_F\xc3\xb8r det fjerde korstog var Epirus en fjern og obskur region uten spesiell betydning, men da latinerne opprettet sitt katolske rike flyktet mange grekere fra b\xc3\xa5de Konstantinopel og Thessaloniki til Epirus. Mikael beskyttet flyktningene og fikk en h\xc3\xb8y status blant dem. Flyktningene, mange av dem ledende personer fra \xc3\x98stromerriket, samlet seg i stor grad i byen Ioannina, selv om Arta var hovedstaden i riket. Mikael utropte seg selv til guvern\xc3\xb8r av theme Nikopolis i Epirus og markerte opposisjon til Bonifatius.  Patriarken av Konstantinopel, Johannes X Kamateros anerkjente ikke Mikael som noe legitimt (\xc3\xb8st-)romersk overhode, men st\xc3\xb8ttet i stedet Teodoros I Laskaris som hadde flyktet \xc3\xb8stover etter okkupasjonen og utropt seg til keiser i Keiserriket Nikea. Mikael anerkjente da den katolske kirken og pave Innocens III som den epireiske kirkens overhode._NEWLINE_Henrik av Flandern som ble keiser i Det latinske riket i 1206 krevde en avtale om at Mikael skulle anerkjenne det latinske styret, men Mikael nektet. Likevel aksepterte han at hans datter skulle inng\xc3\xa5 ekteskap med Henriks yngre bror, Eustace, som n\xc3\xa5 var regent i Konged\xc3\xb8mmet Thessaloniki. Mikael fryktet ikke latinerne p\xc3\xa5 grunn av at landet var vanskelig \xc3\xa5 innta milit\xc3\xa6rt p\xc3\xa5 grunn av fjellene, og han br\xc3\xb8t snart alliansen med dem \xe2\x80\x93 om det hadde v\xc3\xa6rt noen allianse. Allianseforholdene skiftet raskt, og Mikael angrep i 1210 Thessaloniki med st\xc3\xb8tte fra Venezia. Etter \xc3\xa5 ha drept et antall latinske prester der ble han lyst i bann av paven. Bulgarerne truet imidlertid Thessaloniki fra nord, og Mikael skiftet igjen side og forsvarte latinerne mot denne trusselen. Etter dette rettet Mikael fokus s\xc3\xb8rover og erobret store omr\xc3\xa5der i Thessalia som ble innlemmet i Epirus.\n_START_SECTION_\nTeodoros Komnenos Dukas og erobringen av Tessaloniki\n_START_PARAGRAPH_\nMikael d\xc3\xb8de i et attentat i 1214 eller 1215 og ble etterfulgt av sin bror Teodoros som kom tilbake fra Nikea. Mikael hadde en mindre\xc3\xa5rig s\xc3\xb8nn, Mikael II, men han ble sendt i eksil sammen sin mor av Teodoros. Teodoros markerte seg raskt med en ekspansiv politikk. Han angrep Thessaloniki i 1216 eller 1217, og sloss underveis ogs\xc3\xa5 med bulgarerne. Henrik av Flandern dro mot ham, men d\xc3\xb8de underveis. Henriks etterf\xc3\xb8lger, Peter II av Courtenay, som var i Frankrike da han ble utnevnt til keiser i Det latinske rike, dro f\xc3\xb8rst til Roma for \xc3\xa5 f\xc3\xa5 pavens velsignelse, og deretter mot Konstantinopel. Dessverre for ham stanset han i Durr\xc3\xabs (i n\xc3\xa5v\xc3\xa6rende Albania, men den gang i Epirus) for \xc3\xa5 gjenerobre byen for latinerne. Der ble han tatt til fange av Teodoros, og sannsynligvis ble han henrettet. Det latinske riket m\xc3\xa5tte oppgi fors\xc3\xb8ket p\xc3\xa5 \xc3\xa5 forvare Thessaloniki p\xc3\xa5 grunn av den stadig p\xc3\xa5g\xc3\xa5ende trusselen fra Nikea i \xc3\xb8st. Thessaloniki ble erobret av Epirus i 1224, og Teodoros utfordret latinerne ved \xc3\xa5 la seg krone til keiser der.\n_START_SECTION_\nTeodoros\xe2\x80\x99 fall. Riket splittes igjen\n_START_PARAGRAPH_\nI 1230 hadde Epirus sin st\xc3\xb8rste utstrekning og kontrollerte landomr\xc3\xa5dene helt \xc3\xb8st til Adrianopolis (Edirne). Teodoros br\xc3\xb8t n\xc3\xa5 v\xc3\xa5penhvilen som eksisterte med Bulgaria, og han h\xc3\xa5pet \xc3\xa5 kunne f\xc3\xa5 fjernet tsar Ivan Asen II for \xc3\xa5 kunne ha ryggen fri til \xc3\xa5 angripe Konstantinopel. Han ble imidlerid sl\xc3\xa5tt i kamper ved Klokotnitsa (i n\xc3\xa5v\xc3\xa6rende Bulgaria). Teodoros ble tatt til fange og blindet. Hans bror Manuel Komnenos Dukas overtok n\xc3\xa5 makten i Thessaloniki, mens Epirus innsatte Mikael I\xe2\x80\x99s s\xc3\xb8nn Mikael II til sin leder. Manuel utnevnte n\xc3\xa5 Mikael II til \xc2\xabdespot\xc2\xbb, og han var den f\xc3\xb8rste i Epirus som bar denne tittelen. For Manuel l\xc3\xa5 det i dette at Mikael var hans underordnede, men Mikael demonstrerte snart sin \xc2\xabde facto\xc2\xbb uavhengighet fra Thessaloniki ved \xc3\xa5 okkupere Korfu ca. 1236. I 1237 ble Teodoros satt fri fra bulgarsk fangenskap og han innsatte sin s\xc3\xb8nn Johannes Komnenos Dukas som hersker i Thessaloniki. Dette skjedde etter at tsar Ivan Asen II hadde giftet seg med Teodoros\xe2\x80\x99 datter Irene Komnena, og Teodoros hadde dermed sikret seg bulgarernes st\xc3\xb8tte. Manuel m\xc3\xa5tte flykte fra landet.\n_START_SECTION_\nKonflikten med Nikea\n_START_PARAGRAPH_\nThessaloniki gjenvant aldri sin tidligere maktposisjon etter slaget ved Klokotnitsa. I 1246 ble byen og kongeriket annektert av Nikea, og Mikael II av Epirus s\xc3\xa5 seg n\xc3\xb8dt til \xc3\xa5 alliere seg med latinerne for \xc3\xa5 demme opp for Nikeas fremmarsj. I 1248 m\xc3\xa5tte likevel Mikael anerkjenne Johannes III Dukas Vatatzes som keiser av Nikea, og Johannes utnevnte formelt Mikael til sin despot i Epirus. Dette ble stadfestet gjennom ekteskap mellom Johannes\xe2\x80\x99 barnebarn Maria og Mikaels s\xc3\xb8nn Mikeforos i 1456. Maria d\xc3\xb8de allerede i 1258. I 1248 hadde Mikael ogs\xc3\xa5 giftet bort sin datter Anna til Vilhelm II Villehardouin som var prins av Fyrsted\xc3\xb8mmet Achaia, en mindre korsfarerstat p\xc3\xa5 Peloponnes. Mikael, som n\xc3\xa5 var ekteskapelig alliert med b\xc3\xa5de Nikea og Achaia, valgte den siste som alliansepartner i kamp mot Nikea, men de ble sl\xc3\xa5tt i et slag ved Pelagonia i 1259. Den nye nikeiske keiser Mikael VIII Palaiologos som var blitt kronet til keiser 1. januar 1259, marsjerte videre etter seieren i Pelagonia og inntok Arta, hovedstaden i Epirus. Mikael II hadde n\xc3\xa5 i hovedsak kontroll bare med byene Ioannina og Vonitsa, men han gjenerobret Arta i 1260 mens Mikael VIII var opptatt med \xc3\xa5 samle troppene for \xc3\xa5 g\xc3\xa5 mot Konstantinopel. I 1261 klarte den nikeiske keiser \xc3\xa5 innta Konstantinopel, og de latinske korsfarerne var sl\xc3\xa5tt. Mikael VIII betraktet n\xc3\xa5 despoten i Epirus som en ren vasall, selv om Epirus stadig var alliert med b\xc3\xa5de fyrsted\xc3\xb8mmet Achaia og Hertugd\xc3\xb8mmet Athen.\n_START_SECTION_\nNikeforos og forholdet til Italia\n_START_PARAGRAPH_\nI tillegg til ekteskapsforbindelsene i Nikea og Achaia hadde ogs\xc3\xa5 Mikael s\xc3\xb8rget for \xc3\xa5 gifte bort en annen datter, Helena, til kong Manfred av Sicilia. Dette fikk konsekvenser, fordi han hadde v\xc3\xa6rt n\xc3\xb8dt til \xc3\xa5 gi fra seg Durr\xc3\xabs og Korfu i medgift til Manfred. Manfred ble drept i kamp mot den fremadstormende  Karl I av Anjou i februar 1266. Karl la under seg hele det sicilianske riket og tok ogs\xc3\xa5 Manfreds kone og barn til fange. Han mente seg n\xc3\xa5 berettiget til Helenas medgift og sendte tropper som okkuperte  Korfu og deler av Epirus i 1267. Mikael II selv d\xc3\xb8de en gang rundt 1267, og hans s\xc3\xb8nn Nikeforos I overtok som despot i Epirus. Etter at Karl I ogs\xc3\xa5 hadde okkupert Durr\xc3\xabs i 1271 m\xc3\xa5tte Nikeforos inng\xc3\xa5 en fredsavtale med ham. I 1279 ble dette utviklet til en allianse mellom Epirus og Sicilia hvor Nikeforos akspeterte \xc3\xa5 bli Karls vasall. Karl I d\xc3\xb8de i januar 1286 etter \xc3\xa5 ha hatt store problemer med en oppstand p\xc3\xa5 Sicilia, og keiser Mikael VIII okkuperte store omr\xc3\xa5der nord i Epirus (i dagens Albania). Karl I\xe2\x80\x99s store plan om gjenerobring av Det latinske riket (hvor hans svigers\xc3\xb8nn Filip av Courtenay var titul\xc3\xa6r keiser) ble skrinlagt. Det latinske riket var for alltid falt etter Mikael VIII\xe2\x80\x99s og Nikeas gjenerobring av Konstantinopel i 1261.\n_START_SECTION_\nDespotatet vakler videre\n_START_PARAGRAPH_\nUnder den nye \xc3\xb8stromerske keiser Andronikos II Palaiologos (s\xc3\xb8nn av Mikael VIII) ble det inng\xc3\xa5tt en ny allianse mellom \xc3\x98stromerriket og Epirus som heller ikke holdt s\xc3\xa6rlig lenge. Nikeforos ble i 1292 overtalt til \xc3\xa5 inng\xc3\xa5 allianse med Karl II av Napoli. Denne alliansen ble som vanlig beseglet med en ekteskapspakt, denne gang mellom Nikeforos\xe2\x80\x99 datter Thamar Angelina Komnene og Karl II\xe2\x80\x99s s\xc3\xb8nn Filip I av Toronto. Finansene i Epirus var d\xc3\xa5rlige, og Nikeforos var n\xc3\xb8dt til \xc3\xa5 selge mye av sine eiendommer og territorier til italienerne. Da Nikeforos d\xc3\xb8de i 1297 \xc3\xb8kte igjen den \xc3\xb8stromerske innflytelsen mens enken Anna Palaiologina Kantakouzene var regent for parets mindre\xc3\xa5rige s\xc3\xb8nn Thomas. Det kom til konflikt mellom Anna og Filip I. Anna hevdet at alliansen mellom dem var brutt i og med at datteren Thamar var blitt tvunget til \xc3\xa5 konvertere til katolisismen da hun giftet seg med Filip. Anna s\xc3\xb8rget i stedet for at tronarvingen Thomas ble gift med Anna Palaiologina, datter til den \xc3\xb8stromerske medkeiser Mikael II Palaiologos og keiserens barnebarn. Hun sikret seg derfor \xc3\xb8stromersk st\xc3\xb8tte mot det mektige Anjou-dynastiet (angevinerne)._NEWLINE_Karl II sendte rundt 1304-1305 styrker mot Epirus, men ble sl\xc3\xa5tt. Forsvarerne klarte \xc3\xa5 invadere noen av Karls besittelser lenger nord, Butrint og Nafpaktos. Et nytt invasjonsfors\xc3\xb8k fra Karl II og Filip I i 1307 endte med et forlik hvor angevinerne fikk tilbake disse okkuperte omr\xc3\xa5dene._NEWLINE_Filip skilte seg etter hvert fra Thamar (i 1309) og oppga kravet p\xc3\xa5 Epirus p\xc3\xa5 hennes vegne. Han giftet seg i stedet med Katarina II av Valois og fikk dermed arveretten til tittelen keiser i Det latinske riket. Denne tittelen var rent proforma, de angevinske aristokratene ble aldri i stand til \xc3\xa5 gjenopprette dette latinerriket.\n_START_SECTION_\nDynastiets fall\n_START_PARAGRAPH_\nI 1318 dukket en ny akt\xc3\xb8r opp i Epirus, Nikolas Orsini. Nikolas var greve i Kefallinia, en av de joniske \xc3\xb8yer lenger syd som var en del av Kongeriket Napoli (hvor Karl II var konge). Nikolas var ikke uten forbindelser til Epiros. Hans far Johannes I Orsini ble i 1292 gift med en av despoten Nikeforos\xe2\x80\x99 d\xc3\xb8tre, Maria \xe2\x80\x93 s\xc3\xb8ster til Thamar \xe2\x80\x93 og Nikolas var et av deres fire barn. Han var dermed despotens s\xc3\xb8skenbarn. Johannes I d\xc3\xb8de i 1317 og overlot grevskapet til ham, men Nikolas viste raskt st\xc3\xb8rre interesse for \xc3\xa5 herske i Epirus. Han skaffet seg en viss st\xc3\xb8tte i Arta hvor n\xc3\xa5 aristokratiet \xc3\xb8nsket en n\xc3\xa6rmere forbindelse med \xc3\x98stromerriket. Thomas og hans st\xc3\xb8ttespillere i Ioannina \xc3\xb8nsket i stedet \xc3\xa5 alliere seg med Filip av Toronto og angevinerne. I 1318 sto Nikolas bak et attentat hvor despoten Thomas ble drept. Nikolas giftet seg raskt med Thomas\xe2\x80\x99 enke og utropte seg selv til despot av Epirus. Han \xc3\xb8nsket \xc3\xa5 gjenerobre hele det greske fastlandet for sitt rike, men i realiteten styrte han bare den s\xc3\xb8rlige delen av Epirus._NEWLINE_I 1323 gjennomf\xc3\xb8rte Nikolas\xe2\x80\x99 bror Johannes II Orsini et attentat hvor broren Nikolas ble drept. Johannes innsatte seg selv som despot og fors\xc3\xb8kte \xc3\xa5 balansere \xc3\x98stromerrikets overherred\xc3\xb8mme mot angevinerne i Kongeriket Napoli. I 1335 ble han tatt av dage av sin kone Anna Palaiologina. Anna overtok som regent for parets s\xc3\xb8nn Nikeforos II Orsini. \xc3\x98stromerske styrker kom i 1337 til det nordlige Epiros hvor de f\xc3\xb8rst tok kontroll over Thessalia og deretter nedkjempet motstanden fra albanske klanledere som truet riket fra nord. Den \xc3\xb8stromerske keiser Andronikos III Palaiologos som selv ledet h\xc3\xa6ren vendte seg s\xc3\xa5 mot Epiros og tvang Anna og den mindre\xc3\xa5rige despot Nikeforos II til full underkastelse. Han innsatte ogs\xc3\xa5 en av sine egne, Teodoros Synadenos, som guvern\xc3\xb8r._NEWLINE_Keiseren hadde ogs\xc3\xa5 krevd at Nikeforos II skulle forlove seg med en av d\xc3\xb8trene til general Johannes VI Kantakouzenos, keiserens h\xc3\xb8yre h\xc3\xa5nd. Da forlovelsen skulle inng\xc3\xa5s hadde imidlertid Nikeforos flyktet til Italia med hjelp av epireiske st\xc3\xb8ttespillere i aristokratiet. Han oppholdt seg i Toronto, hos Katarina II av Valois som n\xc3\xa5 ogs\xc3\xa5 var titul\xc3\xa6r keiserinne av Det latinske rike._NEWLINE_I 1339 startet et oppr\xc3\xb8r initiert av Katarina av Valois som n\xc3\xa5 var i Peloponnes, og Nikeforos var kommet tilbake til Epirus og hadde etablert en base i fortet Thomokastron i Preveza. Keiseren sendte p\xc3\xa5 nytt h\xc3\xa6ren mot Epirus, og i 1340 kom han selv og Johannes Kantakouzenos til omr\xc3\xa5det. Det ble inng\xc3\xa5tt forlik med Nikeforos, han m\xc3\xa5tte overgi Thomokastron og det planlagte ekteskapet med Maria Kantakouzene ble gjennomf\xc3\xb8rt.\n_START_SECTION_\nSerbia og borgerkrigen i \xc3\x98stromerriket\n_START_PARAGRAPH_\nKeiser Andronikos III Palaiologos d\xc3\xb8de i 1341 og hans ni \xc3\xa5r gamle s\xc3\xb8nn Johannes V Palaiologos ble ny keiser. Straks oppsto det en intens maktkamp mellom p\xc3\xa5 den ene siden hans regent og mor Anna av Savoia som hadde st\xc3\xb8tte fra patriarken Johannes XIV Kalekas og megas doux Alexios Apokaukos. Imot disse sto den mektige generalen Johannes VI Kantakouzenos. Konflikten utviklet seg til regelrett borgerkrig som varte fra 1341 til 1347. Kongeriket Serbia under kong Stefan Du\xc5\xa1an fulgte begivenhetene n\xc3\xb8ye. Selv om Serbia og den bulgarske kong Ivan Alexander valgte hver sin side i striden, s\xc3\xa5 utnyttet de situasjonen hver p\xc3\xa5 sin kant uten \xc3\xa5 v\xc3\xa6re i konflikt med hverandre. I 1342 startet serberne en offensiv s\xc3\xb8rover og underla seg store deler av Balkan og deler av Hellas, inkludert Epiros, Thessalia og Makedonia. I 1346 lot Stefan seg krone til keiser (tsar) av serberne og romerne. Han utnevnte sin halvbror Simeon Uro\xc5\xa1 Palaiologos til despot i Epirus og Thessalia. Han benyttet seg n\xc3\xa5 av bysantinske titler, i tillegg til despot utnevnte han ogs\xc3\xa5 sebastokrator og caesar. Han utnevnte ogs\xc3\xa5 en egen patriark, og det er liten tvil om at hans m\xc3\xa5l var \xc3\xa5 overta hele \xc3\x98stromerriket. Stefans serbiske rike var i 1350-\xc3\xa5rene langt st\xc3\xb8rre enn det \xc3\xb8stromerske i utstrekning._NEWLINE_Despoten Simeon pr\xc3\xb8vde \xc3\xa5 konsolidere sin posisjon hos det lokale aristokratiet ved \xc3\xa5 gifte seg med Nikeforos II\xe2\x80\x99s s\xc3\xb8ster Tomais Orsini. I 1355 d\xc3\xb8de den sebiske tsar Stefan, og dette svekket Simeons stilling i Epirus. Nikeforos II kom tilbake fra eksil i 1356 og tvang Simeon til \xc3\xa5 flykte. Han ble gjeninnsatt som despot, mens Simeon rivaliserte med sin nev\xc3\xb8 om makten i Serbia. I mellomtiden hadde albanske klaner tatt kontroll over store deler av landsbygda i Epirus. De hadde stor st\xc3\xb8tte blant befolkningen og Nikeforos ble i 1359 drept i kamper mot dem ved Arta.\n_START_SECTION_\nDespotatet Morea\n_START_PARAGRAPH_\nEtter borgerkrigen \xc3\xb8nsket keiser Johannes VI, som n\xc3\xa5 hadde avansert fra general til keiser, \xc3\xa5 reorganisere riket. Han etablerte i 1349 Morea som en egen provins \xe2\x80\x93 et despotat \xe2\x80\x93 og utnevnte sin egen s\xc3\xb8nn Manuel Kantakouzenos til despot. Despotatet l\xc3\xa5 p\xc3\xa5 Peloponnes, der det tidligere Fyrsted\xc3\xb8mmet Akhaia hadde ligget. Morea, og s\xc3\xa6rlig provinshovedstaden Mistr\xc3\xa1 ble i l\xc3\xb8pet av det neste \xc3\xa5rhundret et kulturelt sentrum i den bysantinske verden og et samlingspunkt for kirkelige ledere, teologer og filosofer.\n_START_SECTION_\nDespotatet Arta\n_START_PARAGRAPH_\nAlbanerne hadde n\xc3\xa5 full kontroll over Arta. Despotatet Arta ble etablert som en egen stat i 1359 og omfattet omr\xc3\xa5det rundt byen Arta i Epirus. Etableringen skjedde etter at den albanske klanlederen og aristokraten Peter Losha slo Nikeforos ved Akheloos. Peter Losha etablerte etter seieren et eget \xc2\xabdespotat\xc2\xbb og kalte seg Despot av Arta. Da Losha d\xc3\xb8de i 1374 ble territoriet sl\xc3\xa5tt sammen med territoriet Angelokastro under ledelse av en annen albansk klanleder, Johannes Spata (Gjin Bua Shpata) som ogs\xc3\xa5 titulerte seg som despot. Despot-tittelen hadde han f\xc3\xa5tt av den serbisk-innsatte keiser Simeon Uro\xc5\xa1 Palaiologos. Riket eksisterte til 1416 da styrker fra det italienske Tocco-dynastiet nedkjempet den albanske Spata-klanen.\n_START_SECTION_\nBuondelmonti-dynastiet\n_START_PARAGRAPH_\nI restene av despotatet Epirus hersket n\xc3\xa5 igjen Simeon Uro\xc5\xa1 til han d\xc3\xb8de i 1366. Deretter gikk makten til hans svigers\xc3\xb8nn Thomas II Preljubovi\xc4\x87 og etter hans d\xc3\xb8d i 1384, til datteren Maria Angelina Dukaina Palaiologina (Thomas II's enke)._NEWLINE_Enken Maria giftet seg p\xc3\xa5 nytt med den italienske adelsmannen Esau de' Buondelmonti. Han hadde sittet i fengsel i Epirus siden 1379 etter en konfrontasjon med despoten Thomas II Preljubovi\xc4\x87. Han ble l\xc3\xb8slatt da Thomas II d\xc3\xb8de og ble ganske raskt gift med enken. Han fikk st\xc3\xb8tte for sin kamp mot albanerne fra keiser Johannes V Palaiologos som selv kom til Ioannina og utnevnte Esau til despot. Da hans kone Maria d\xc3\xb8de i 1394 blusset kampene mot albanerne opp igjen. Esau klarte \xc3\xa5 forhandle frem en l\xc3\xb8sning, og siden han n\xc3\xa5 ikke var gift kunne han besegle en avtale med \xc3\xa5 gifte seg med Irene Bua Spata, datter til den albanske klanlederen Johannes Spata._NEWLINE_I 1399 ble Esau tatt til fange av den albanske klanlederen Gjon Zenebishi (Johannes Zenevisi) som hadde kontroll i et omr\xc3\xa5de ved Gjirokast\xc3\xabr (Argyrokastro). Etter at familien hadde betalt en stor l\xc3\xb8sesum kom han tilbake som despot i 1400 og regjerte under ganske rolige forhold fram til sin d\xc3\xb8d i 1411. Hans tredje kone Jevdokija (Eudokia) Bal\xc5\xa1i\xc4\x87 ble n\xc3\xa5 regent for parets mindre\xc3\xa5rige s\xc3\xb8nn Giorgio de\xe2\x80\x99 Buondelmonti. Da det ble kjent at den serbiske Jevdokija hadde planer om \xc3\xa5 gifte seg med en serbisk aristokrat ble dette d\xc3\xa5rlig mottatt i det lokale aristokratiet. Giorgio og moren ble regelrett avsatt etter 20 dager.\n_START_SECTION_\nTocco-dynastiet\n_START_PARAGRAPH_\nAristokratiet tilb\xc3\xb8d straks herskertittelen til Carlo I Tocco, greve av Kefallinia og Zakynthos og nev\xc3\xb8 av den tidligere despoten Esau de' Buondelmonti. Han ble ogs\xc3\xa5 formelt utnevnt til despot av keiseren i 1415. Carlo arvet de store problemene med de albanske klanene som hadde kontroll p\xc3\xa5 store deler av Epirus, men han klarte etter hvert \xc3\xa5 bekjempe dem. I 1416 inntok han Arta som var Spata-klanens hovedsete under lederen Yaqub Spata._NEWLINE_Carlo I d\xc3\xb8de i 1429 og makten gikk da til hans nev\xc3\xb8 Carlo II Tocco fordi Carlo I ikke hadde noen ektef\xc3\xb8dte s\xc3\xb8nner. Uekte s\xc3\xb8nner hadde han imidlertid flere av, og disse allierte seg med osmanene for \xc3\xa5 overta makten i Epirus. Sultan Murad II sendte en styrke til Epirus som innledet forhandlinger med de anti-latinske kreftene i Ioannina. Etter \xc3\xa5 ha garantert for aristokratiets sikkerhet inntok osmanene byen i oktober 1430. Carlo II styrte fra n\xc3\xa5 av en del av Epiros fra Arta, mens Carlo I\xe2\x80\x99s illegitime s\xc3\xb8nner styrte i Ioannina. Begge parter var erkl\xc3\xa6rte vasaller under sultan Murad II. \xc3\x98stromerriket var p\xc3\xa5 denne tiden ikke til noen hjelp ettersom de hadde nok med \xc3\xa5 forsvare seg selv mot osmanene._NEWLINE_Carlo II levde til 1448, og etter hans d\xc3\xb8d fikk hans s\xc3\xb8nn Leonardo III Tocco tittelen despot av Epirus. Den osmanske milit\xc3\xa6rmakten rykket imidlertid stadig framover. I 1449 inntok osmanene byen Arta. I 1460 falt festningen Angelokastro, og som latinernes siste skanse falt festningen Vonitsa i 1479. Da var ogs\xc3\xa5 hele \xc3\x98stromerriket inntatt og innlemmet i Det osmanske riket.\n_START_SECTION_\nKultur og kirke\n_START_PARAGRAPH_\nKirkearkitekturen i Epirus viste en betydelig utvikling under despoten Mikael II fra ca. 1230 og fram til Nikeforos\xe2\x80\x99 d\xc3\xb8d i 1296. Det ble bygd et betydelig antall kirker, arkitektonisk inspirert fra det s\xc3\xb8rlige Hellas og Peloponnes. Etter Komnenos-Dukas-dynastiets fall i 1318 er det ikke p\xc3\xa5vist noen nevneverdige byggverk i Epirus._NEWLINE_Ogs\xc3\xa5 festningsverkene ble utbygd p\xc3\xa5 1200-tallet, blant annet p\xc3\xa5 Korfu og i Arta._NEWLINE_\xc3\x98stromerriket tilh\xc3\xb8rte den ortodokse kirke og hadde, etter det store skisma i 1054 patriarken i Konstantinopel som sitt religi\xc3\xb8se overhode. Etter at patriarken hadde nektet \xc3\xa5 anerkjenne Mikael I som romersk keiser br\xc3\xb8t Mikael forbindelsen til patriarken, tilsluttet seg den katolske kirke og anerkjente pave Innocens III som den epireiske kirkens overhode. Under despoten Teodoros ble det igangsatt forf\xc3\xb8lgelser av j\xc3\xb8der i riket. Befolkningen var imidlertid ortodokse kristne og denne formelle overgangen fikk ingen praktisk betydning.\n_START_SECTION_\nI ettertid\n_START_PARAGRAPH_\nEtter \xc3\xb8stromerrikets fall var Epirus, i likhet med hele regionen, i fem \xc3\xa5rhundrer kontrollert av Det osmanske rike. Da det muslimske riket ble sl\xc3\xa5tt i den f\xc3\xb8rste balkankrig i 1912-1913 ble Epirus delt. Den s\xc3\xb8rlige delen tilfalt Hellas og utgj\xc3\xb8r i dag provinsen Epirus i det nordvestlige Hellas._NEWLINE_Den nordlige delen, vesentlig provinsen Argyrokastron, ble lagt under den nyopprettede staten Albania. Den greske befolkningen i omr\xc3\xa5det var misforn\xc3\xb8yd med at Hellas ga opp sitt krav p\xc3\xa5 omr\xc3\xa5det, og den 28. februar 1914 erkl\xc3\xa6rte de Den autonome republikken Nord-Epirus for opprettet. Republikken ble formelt anerkjent av Albania i Korfu-protokollen av 17. mai 1914. Republikken opph\xc3\xb8rte etter gresk okkupasjon i oktober 1914. I 1921 ble omr\xc3\xa5det formelt innlemmet i Albania igjen._NEWLINE_Albanske kilder oppgir at det bor ca 25 000 grekere i Albania (2011). Andre kilder oppgir et langt h\xc3\xb8yere antall. 200 000 har v\xc3\xa6rt ansl\xc3\xa5tt."