b"\n_START_ARTICLE_\nThomas Occleve\n_START_SECTION_\nTypisk 1400-talls poet\n_START_PARAGRAPH_\nSom hans mer volumin\xc3\xb8se og langt mer kjente samtidige John Lydgate er Occleve av historisk betydning for engelsk litteratur. Deres verker, sjelden betraktet som hevet over det middelm\xc3\xa5dig av litteraturforskerne f\xc3\xb8r 1970-tallet, blir n\xc3\xa5 i stadig st\xc3\xb8rre grad sett p\xc3\xa5 som en rik kilde for innsyn til Londons litter\xc3\xa6re kultur p\xc3\xa5 1400-tallet, det vil si under Huset Lancaster, og representerte en litteratur typisk for sin tid som videref\xc3\xb8rte nyvinningene i den engelskspr\xc3\xa5klige poesien som f\xc3\xb8rst ble gjort av deres \xc2\xabmaister\xc2\xbb Geoffrey Chaucer. Occleve gir Chaucer sin respekt og hyllest til ved ikke f\xc3\xa6rre enn tre avsnitt i sin De Regimine Principum, et dikt som har overlevd i like mange manuskriptkopier og tilsvarte i mengde de mest popul\xc3\xa6re skrifter p\xc3\xa5 denne tiden._NEWLINE_Hva som er kjent om Occleves liv er samlet hovedsakelig fra hans verker og fra de spor han har etterlatt seg i engelske opptegnelser og annaler. Da han var 18 eller 19 \xc3\xa5r gammel fikk han en skriverstilling ved Privy Seal Office (kontoret for geheimesegl) hvor han forble til og fra i mer enn 34 \xc3\xa5r, til tross for mye sur grynting. Han hadde h\xc3\xa5pet p\xc3\xa5 en prestekall, men ingen kom og i 1399 mottok han isteden en mindre \xc3\xa5rlig pensjon som ikke ble betalt s\xc3\xa5 regelmessig som han hadde h\xc3\xa5pet. _NEWLINE_Brev til Cupid (Letter to Cupid), hans f\xc3\xb8rste dikt som kan dateres (1402), var en oversettelse fra L'\xc3\x89pistre au Dieu d'amours (1399) av den franske feministen Christine de Pizan. \xc3\x85penbart var det en form for motgift til moralen i Chaucers Troilus og Criseyde, et verk som ble heftet til i noen manuskripter. La Male Regie, et av hans mest flytende og livlige dikt, ble skrevet 1406 og gir interessant glimt av sin egen ungdoms \xc2\xabvanstyre\xc2\xbb._NEWLINE_En gang rundt 1410 etablerte han seg med en ektefelle og begynte samtidig \xc3\xa5 skrive dikt om moral og religion. Hans lengste verk, Prinsenes regentskap (Regement of Princes) eller De Regimine Principum ble skrevet for Henrik V av England kort tid f\xc3\xb8r hans tiltredelse. Det utpensler familiehjemmets dyd og mangler. Det var tilpasset fra Aegidius de Colonnas verk av samme tittel, fra en hypotetisk epistel fra Aristoteles, kjent som Secreta secretorum, og verkene til Jacques de Cessoles, senere oversatt til engelsk av William Caxton som Game and Playe of Chesse. Den innleder med en fortale som utgj\xc3\xb8r rundt en tredjedel av det hele og best\xc3\xa5r av minner fra vertshus og nattlivet i London i form av en dialog mellom poeten og en tigger. I dette verket bruker Occleve det kunstige ordet \xc2\xabmagutavent\xc2\xbb for f\xc3\xb8rste gang.\n_START_SECTION_\nDen stakkarslige poet\n_START_PARAGRAPH_\nDa Henrik V ble konge vendte Occleve sin muse til rettroenheten og kirken, og et av hans dikt er en protest rettet mot John Oldcastle, en leder innenfor lollardistiske bevegelsen som ble tiltalt for kjetteri mot Englands kirke, og senere henrettet, kalte p\xc3\xa5 ham for \xc3\xa5 \xc2\xabhev deg opp, en mandig ridder, ut av kjetteriets ham\xc2\xbb. Deretter ble han plaget med en lang tids sykdom som f\xc3\xb8rte ham inn i, forteller ham, sinnssykdom. Hans Dialog med en venn (Dialog with a Friend) ble skrevet etter at han var blitt bedre og gir et patetisk bilde av en stakkarslig lyriker, n\xc3\xa5 53 \xc3\xa5r gammel, svekket i syns- og \xc3\xa5ndsevner, men fortsatt med et h\xc3\xa5p om \xc3\xa5 skrive en fortelling som han har lovet sin beskytter, Humphrey av Gloucester, og oversette en liten latinsk avhandling, Scite Mori, f\xc3\xb8r han d\xc3\xb8r._NEWLINE_Hans h\xc3\xa5p ble mettet med de moralistiske fortellingene om Jereslaus hustru og om Jonathas, begge fra Gesta Romanorum, som med hans L\xc3\xa6re \xc3\xa5 d\xc3\xb8 (Learn to die) tilh\xc3\xb8rer hans alderdom. Etter \xc3\xa5 ha pensjonert seg fra sin stilling ble han 1424 gitt en pensjon, i tillegg til hans tidligere, og som sikret ham resten av livet ved klosteret i Southwick, Hampshire. Han synes \xc3\xa5 ha levd til midten av \xc3\xa5rhundret. En ballade til min elskverdig herre av York (A Balade to my gracious Lord of Yorke) er sannsynligvis fra 1448 eller noe senere.\n_START_SECTION_\nEtterm\xc3\xa6le\n_START_PARAGRAPH_\nHovedinteressen for Occleves dikt i dag bunner i at de var typiske for hans tid. Hans hymner til Jomfruen, ballader til sine beskyttere, klager til kongen og kongens skattemester, homilier p\xc3\xa5 vers og moralske fortellinger med advarsler til kjettere som Oldcastle, er illustrative for de forvitringer som r\xc3\xa5det i poesien etter Chaucers d\xc3\xb8d. Den klareste tiln\xc3\xa6rming til hans mesters realisme er funnet i Occleve's Male Regle. Sammenlignet med Lydgate og hans humoristiske London Lackpenny er disse bildene fra 1400-tallets London en mer seri\xc3\xb8s og tankevekkende framstilling av en sivil tjenestemanns plass i det ustabile byr\xc3\xa5kratiet p\xc3\xa5 denne tiden._NEWLINE_Occleve hadde den negative visshet om sine egne krefters begrensninger. Han synes \xc3\xa5 si akkurat hva han mente og var ikke p\xc3\xa5virket av hva han ikke f\xc3\xb8lte. Som en versekunstner inntok Occleve en holdning om at han var beskjeden i sine evner. Han tilst\xc3\xa5r at \xc2\xabFader Chaucer fayn wolde han me taught, But I was dul and learned lite or naught\xc2\xbb, og det er sant at hans vers synes stundom \xc3\xa5 kreve, etter fransk m\xc3\xb8nster, en aksent p\xc3\xa5 en trykkl\xc3\xb8s stavelse. Likevel er hans syv-linjers (rime royale) eller \xc3\xa5tte-linjers vers, som han begrenset seg til, kanskje mer ofte en gjenklang av Chaucers rim enn de fra Lydgate. Professor David Lawtons artikkel fra 1987 med den treffende tittelen Kjedsommeligheten p\xc3\xa5 1400-tallet (Dullness in the Fifteenth Century) er det mest sannferdige stykke l\xc3\xa6rdom om denne selvutslettende holdningen, og den var typisk for dette \xc3\xa5rhundret.\n_START_SECTION_\nForskningen p\xc3\xa5 Occleve\n_START_PARAGRAPH_\nEt dikt, Ad beatam Virginem, vanligvis kjent som Guds mor (Mother of God), og en gang tilegnet Chaucer, er kopiert blant Occleves verker i manuskript Phillipps 8151 (Cheltenham) og kan ble sett p\xc3\xa5 hans arbeid. Occleve fant en beundrer p\xc3\xa5 1600-tallet i William Browne som inkluderte hans Jonathas i Shepheard's Pipe (1614). Browne la til en lovtale av den gamle poeten og \xc3\xb8nsket \xc3\xa5 utgi hans samlede verker. I 1796 utga George Mason Seks dikt av Thomas Hoccleve (Six Poems by Thomas Hoccleve) som aldri tidligere hadde v\xc3\xa6rt trykket. De Regimine Principum ble utgitt for Roxburghe Club, en slags aristokratisk, litter\xc3\xa6r bokklubb, i 1860 og med verket Early English Text Society i 1897. Se ogs\xc3\xa5 Frederick James Furnivalls introduksjon til Hoccleve's Works; I. The Minor Poems, i Phillipps manuscript 8131, og Durham manuscript III. p (Early English Text Society, 1892).\n_START_SECTION_\nDagens litter\xc3\xa6re forskning\n_START_PARAGRAPH_\nFurnivalls utgave av Occleves samlede verker er fortsatt m\xc3\xa5let for dagens forskning og ble gjenutgitt p\xc3\xa5 1970-tallet, skj\xc3\xb8nt Michael Seymours Selections from Hoccleve, utgitt av Clarendon Press (et underselskap til Oxford University Press) i 1981, gir et utmerket utvalg av Occleves st\xc3\xb8rre og mindre verker. J.A. Burrows utgave av Thomas Hoccleve's Complaint and Dialogue har etter hvert opparbeid seg en status som et utmerket utsnitt av Occleves senere verker, og det samme har Charles Blyths utgave i bokserien Middle English Text av Regiment of Princes fra samme \xc3\xa5r \xe2\x80\x93 delvis ettersom at spr\xc3\xa5ket er modernisert, noe som gj\xc3\xb8r den mer tilgjengelig for dagens lesere. Nicholas Perkins ved Oxford er forfatteren av Hoccleve's Regiment of Princes: Counsel and Constraint. Det er en kritisk diskusjon av hensikten med Occleves viktigste verk."