b'\n_START_ARTICLE_\nMuntlig litteratur\n_START_PARAGRAPH_\nMuntlig litteratur er ulike former for litter\xc3\xa6re uttrykk ivaretatt og formidlet gjennom tale og/eller sang, ofte gjennom flere ledd. Forskjellige former for folkediktning som for eksempel sagn, eventyr og ballader, er klassiske eksempel p\xc3\xa5 muntlig litteratur. For\xc3\xb8vrig kan alle slags typer muntlig overleverte fortellinger med en viss struktur komme inn under definisjonen muntlig litteratur. Selv om det kan v\xc3\xa6re krevende \xc3\xa5 dra klare grenselinjer, er det tjenelig \xc3\xa5 skille mellom muntlig litteratur og muntlige sjangre, der sistnevnte ogs\xc3\xa5 favner for eksempel samtalen.\n_START_SECTION_\nDen kollektive bevissthet\n_START_PARAGRAPH_\nSamfunn uten skriftkultur har per definisjon ingen skriftlig litteratur, men mange har likevel en rik og variert flora av muntlige overleveringer som fortellinger og lyrikk. N\xc3\xa5r man sammenligner muntlig overlevert litteratur med skriftlig litteratur har den muntlige flere tydelige trekk for seg selv. R\xc3\xb8ttene til muntlig overlevering er dypt begravd i faste tradisjoner og riter og bevart i hukommelsen og gjentagelsen i framf\xc3\xb8relsen. Fortellingene gir uttrykk for livsvisdom og \xc3\xa5relang erfaring, gjerne over mange generasjoner. Muntlig litteratur i tradisjonell framf\xc3\xb8ring anses som en bedre projeksjon av de innerste dyp i samfunnets sosiale og kulturelle liv, dets tradisjoner, vaner, skikker, oppf\xc3\xb8rsel, riter og lignende, enn nedskrifter av den samme litteraturen._NEWLINE_Ettersom kilden for muntlig overlevering stort sett er anonym kan den samme fortellingen ofte framf\xc3\xb8res i til dels sv\xc3\xa6rt ulike versjoner ved at fortellingen renner like friskt som vannet str\xc3\xb8mmer i en elv. Fortellingen blir videref\xc3\xb8rt fra munn til munn, fra dialekt til dialekt, fra dal til dal, fra gammel til ung, og hvor alle bidrar ved \xc3\xa5 legge til eller trekke fra og dermed berike fortellingen og etablere dens kollektive basis, jamf\xc3\xb8r tradisjons\xc3\xb8kologi._NEWLINE_Her kan det tillegges at i eldre tid, og i skriftl\xc3\xb8se samfunn, var/er muntlig overlevering til dels underlagt streng kontroll. Her til lands ble for eksempel lovverket overlevert muntlig og korrekt gjennom mange generasjoner. Det ser ut til at korreksen til en viss grad ogs\xc3\xa5 gjaldt sagafortellinger og \xc3\xa6ttesoger m.m..\n_START_SECTION_\nMetoder for erindring\n_START_PARAGRAPH_\nDe fleste samfunn uten skriftkultur har hatt en tradisjon for muntlig overlevering, inkludert korte fortellinger, sagn, myter, ordspr\xc3\xa5k, g\xc3\xa5ter, \xc3\xa6ttetavler, men ogs\xc3\xa5 lengre fortellinger. Muligens var fremveksten av poesi og musikk en m\xc3\xa5te \xc3\xa5 huske lengre fortellinger utover fortellingens struktur ved hjelp av en tekstur med rytme og faste skjemaer som gjentar seg selv. Bruk av gjentagelser er eksempelvis et typisk trekk ved muntlig litteratur._NEWLINE_Oldtidens episke fortellinger, slik som det mesopotamiske verket om Gilgamesh, og den greske Odysseen, synes \xc3\xa5 ha v\xc3\xa6rt skapt, endret og til dels omformet gjennom mange hundre \xc3\xa5r f\xc3\xb8r de ble skrevet ned og dermed ble konservert i en endelig form. (Det er f\xc3\xa5 forskere som i dag mener at det er en enkeltperson som allene har st\xc3\xa5tt bak Odysseen. Diktverkene ble derimot redigert og satt sammen i den gryende antikken av en \xc2\xabHomer\xc2\xbb, etter at kvadene hadde versert muntlig i vel 400 \xc3\xa5r.) I 1928 publiserte den amerikanske forskeren Milman Parry avhandlingen om st\xc3\xa5ende epitet i den homeriske diktningen. Parry p\xc3\xa5viste hvordan versene var bygget opp rundt faste formler og hvor hver helt hadde samme epitet. En stor del av teksten best\xc3\xa5r av formler og tilbakevendende rader eller grupper av rader som hjelper den muntlige fortelleren \xc3\xa5 erindre et langt episk dikt. I Iliaden har fortelleren 15 693 verselinjer \xc3\xa5 holde orden p\xc3\xa5. Hukommelsen f\xc3\xa5r hjelp av en rekke faste formler og gjentagelser, som \xc2\xabden rosenfingrede Eos\xc2\xbb eller den \xc2\xabH\xc3\xb8gm\xc3\xa6lte helt Agamemnon\xc2\xbb. Parrys arbeid ble senere videref\xc3\xb8rt av Albert Bates Lord.\n_START_SECTION_\nEt unntak i nord\n_START_PARAGRAPH_\nDe norr\xc3\xb8ne skaldekvadene ble ogs\xc3\xa5 framf\xc3\xb8rt, husket og videref\xc3\xb8rt av en skald, eller en rekke skalder, men \xc3\xb8yensynlig ble kvadene i liten grad endret. Et trekk ved norr\xc3\xb8n litteratur er at krigeren ogs\xc3\xa5 er en forteller, en som tar vare p\xc3\xa5 den kollektive hukommelse, og i motsetning til mange kulturer hvor fortellingen ikke bare er kollektiv, men ogs\xc3\xa5 anonym og ansiktsl\xc3\xb8s, skjelnet de gamle nordmenn sylskarpt mellom skalden og den som bringer kvadet videre._NEWLINE_"Man kjenner, ja man overdriver forfatterstoltheten og legger stor vekt p\xc3\xa5 originalitet, " skriver Arnold Hauser om de gamle nordmenn i boken Kunsten og litteraturens sosialhistorie (M\xc3\xbcnchen, 1953). \xc2\xabHer bevares forfatternes navn sammen med selve verkene: et fenomen som ikke forekommer noe annet sted, f\xc3\xb8r de geistlige forfatterne dukker opp, og som i Norden kanskje er forbundet med den prestisje som dikteren har som kriger.\xc2\xbb_NEWLINE_En stor skald som \xc3\x98yvind Finnsson, som bevisst l\xc3\xa5nte en strofe fra \xc2\xabH\xc3\xa5vam\xc3\xa5l\xc2\xbb i sitt \xc2\xabH\xc3\xa5konarm\xc3\xa5l\xc2\xbb fikk h\xc3\xb8re det i kallenavnet \xe2\x80\x98Skaldespiller\xe2\x80\x99, skj\xc3\xb8nt det neppe var ment s\xc3\xa5 nedsettende slik ettertiden synes \xc3\xa5 tro, men vitner om en ekstrem forfatterbevissthet.\n_START_SECTION_\nMuntlig litteratur etter skriftkulturens etablering\n_START_PARAGRAPH_\nSkriftkulturen ble opprinnelig til som et hjelpemiddel for \xc3\xa5 huske det talte ord, spesielt fortellinger og taler. Med tiden ble det skrevne ord tillagt st\xc3\xb8rre vekt enn det talte. Dette gjaldt ogs\xc3\xa5 l\xc3\xb8fter og bekreftelser av ulike slag. De gamle nordmenn s\xc3\xa5 i begynnelsen med skepsis p\xc3\xa5 b\xc3\xb8ker og mente at det skrevne ord ville g\xc3\xa5 ut over hukommelsen og det man var vant til \xc3\xa5 huske. En gammel Telemarksbonde som ikke kunne lese, regnet seg som en ordholden mann, og var direkte krenket over at han skulle v\xc3\xa6re n\xc3\xb8dt til \xc3\xa5 legge fram skriftlig dokumentasjon._NEWLINE_Ettersom skriftkulturen ble etablert i det vestlige samfunnet ble betydningen av den muntlige fortellingen redusert. Fortelleren \xe2\x80\x93 i motsetning til forfatteren \xe2\x80\x93 som yrke forsvant. Samtidig gikk ikke de tradisjonelle fortellermilj\xc3\xb8ene tapt med det f\xc3\xb8rste, selv om skriftspr\xc3\xa5ket tvang seg fram. I tradisjonsbevisste milj\xc3\xb8er ble en lang rekke arenaer for fortelling holdt i hevd, og mange formidlere la vekt p\xc3\xa5 \xc3\xa5 fremf\xc3\xb8re historiene sine stilrent og med spenst. Det ble sett p\xc3\xa5 som en stor kvalitet og kunne formidle historier godt. Mange tradisjonsb\xc3\xa6rere s\xc3\xb8rget for \xc3\xa5 f\xc3\xa5 stoffet sitt skrevet ned, gjerne med referanse til for eksempel en bestefar som kilde, fordi de visste det ellers ville g\xc3\xa5 tapt.\n_START_SECTION_\nEndret i skriftlig form\n_START_PARAGRAPH_\nMange oldtidsfortellinger ble ikke skrevet ned f\xc3\xb8r p\xc3\xa5 1800-tallet. Det gjelder for eksempel det finske Kalevala-diktet som ble samlet og bearbeidet i \xc3\xa5rene 1835\xe2\x80\x931849. En god del folkeeventyr, slik som de eventyrene br\xc3\xb8drene Grimm samlet i Tyskland og Asbj\xc3\xb8rnsen og Moe samlet i Norge, faller ogs\xc3\xa5 i denne kategorien. I alle de tre eksemplene ble det gjort redigeringer i.o.m. den skriftlige bearbeidelsen. Asbj\xc3\xb8rnsen la vekt p\xc3\xa5 \xc3\xa5 skape en \xc2\xabmuntlig-skriftlig\xc2\xbb fortellerstil i sin utgave, der han baserte stilen p\xc3\xa5 en essens av stilen til de beste fortellerne han hadde skrevet ned etter. Folkeeventyrene ble bevisst utvalgt, forskj\xc3\xb8nnet, utbrodert og endret av nasjonalistiske og puristiske \xc3\xa5rsaker jamf\xc3\xb8r tids\xc3\xa5nden i 1800-tallets Europa._NEWLINE_Den typen redigeringer som utgiverne gjorde p\xc3\xa5 1800-tallet baserte seg p\xc3\xa5 borgerlige ideer som \xc2\xabdie gesunkendes Kulturgut\xc2\xbb og \xc2\xabden naive bonde\xc2\xbb. Man tenkte seg at for eksempel eventyrene hadde en slags fullkommen form i en idealisert fortid, og at eventyrene var blitt forringet i \xc3\xa5renes l\xc3\xb8p. Man ans\xc3\xa5 dessuten den enkelte tradisjonsb\xc3\xa6rer kun som b\xc3\xa6rer av tradisjon og ikke som et selvstendig kulturb\xc3\xa6rende individ. Utgiverens rolle ble dermed \xc3\xa5 finne tilbake til en slags idealform uten nevnev\xc3\xa6rdig respekt for den enkelte tradisjonsb\xc3\xa6rer og dennes s\xc3\xa6regne kulturuttrykk. Denne tidens romantiske oppfatning har f\xc3\xa5 tilhengere blant dagens forskere. Opp gjennom 1900-tallet er statusen til den individuelle kulturb\xc3\xa6rer blitt langt mer verdsatt, og dermed er ogs\xc3\xa5 kravene til mest mulig korrekt skriftlig gjengivelse av den muntlige litteraturen jamf\xc3\xb8r kilden skjerpet. For \xc3\xb8vrig ser man i dag p\xc3\xa5 nedskriften, om den er aldri s\xc3\xa5 n\xc3\xb8yaktig f\xc3\xb8rt i pennen, som et endimensjonalt avtrykk av hvordan fortellingen ble formidlet der og da.\n_START_SECTION_\nMuntlig fortelling i v\xc3\xa5re dager\n_START_PARAGRAPH_\nI dagens samfunn lever fortellinger mellom mennesker p\xc3\xa5 arbeidsplasser, i pauserom, p\xc3\xa5 kaf\xc3\xa9er og p\xc3\xa5 kroer, kort sagt der folk samles. Mange av disse \xc2\xabvanlige\xc2\xbb fortellerne trenger bare den riktige inspirasjonen for \xc3\xa5 komme i gang, slik de alltid har gjort. Fortellinger av dette slaget g\xc3\xa5r \xc2\xabover bordet\xc2\xbb i et lystig lag. P\xc3\xa5 samme tid finner vi fortellere som har tatt scenen i bruk som teknisk virkemiddel. I v\xc3\xa5re dager er muntlig fortelling blitt et h\xc3\xa5ndverk som kan studeres og tilegnes p\xc3\xa5 h\xc3\xb8yskoleniv\xc3\xa5. H\xc3\xb8gskolen i Oslo gir utdannelse i muntlig fortelling hvor studentene \xc2\xabf\xc3\xa5r blant annet innblikk i hvordan du kan utvikle din evne til \xc3\xa5 kommunisere direkte med en gruppe tilh\xc3\xb8rere\xc2\xbb, noe en god forteller gj\xc3\xb8r intuitivt._NEWLINE_Forfatterne Hilde Eskild og Benedicte Hambro har utgitt boken Snikk, snakk, snute \xe2\x80\x93 En praktisk bok om muntlig fortelling. Den handler om \xc3\xa5 fortelle selv \xe2\x80\x93 om hvordan man tilegner seg en fortelling, husker den og forteller den._NEWLINE_I Norge er det ogs\xc3\xa5 en Fortellerfestival hvor mer eller mindre profesjonelle fortellere, fortellere uten grenser, som de kaller seg selv, kommer sammen og \xe2\x80\x98dyrker\xe2\x80\x99 den muntlige fortellingens gamle kunst. Fortellerhuset offisielle internettadresse er: www.fortellerhuset.no'