b'\n_START_ARTICLE_\nDen eldre Edda\n_START_SECTION_\nH\xc3\xa5ndskriftene\n_START_PARAGRAPH_\nI 1643 oppdaget h\xc3\xa5ndskriftsamleren Brynj\xc3\xb3lfur Sveinsson p\xc3\xa5 Island et gammelt pergament som inneholdt dikt om guder og sagnhelter, stoff som Snorres Edda var bygd p\xc3\xa5. Det nyoppdagede pergamentet fikk betegnelsen Edda Saemundar (eller S\xc3\xa6mundar Edda), det vil si \xc2\xabdiktsamling av S\xc3\xa6mund Frode\xc2\xbb fordi man feilaktig trodde teksten stammet fra ham. Bokverket fikk seinere navnet Den eldre Edda, mens Snorres versjon ble hetende Den yngre Edda. Fordi det gamle pergamentet ble innlemmet i Det kongelige biblioteks h\xc3\xa5ndskriftsamling, kalles det ogs\xc3\xa5 ofte Codex Regius (\xc2\xabDen kongelige bok\xc2\xbb) av Den eldre Edda.    _NEWLINE_Kort tid etter fant Sveinsson et annet h\xc3\xa5ndskrift som ogs\xc3\xa5 inneholdt eddadikt. Dette fant senere veien til den store islandske h\xc3\xa5ndskriftsamleren \xc3\x81rni Magn\xc3\xbasson sine samlinger, og har katalognummeret AM 748 I 4to. I tillegg finnes en versjon av Volusp\xc3\xa5 i Hauksbok, og andre enkeltdikt finnes i ulike h\xc3\xa5ndskrifter. Enkeltstrofer finnes blant annet i Volsungesagaen og alts\xc3\xa5 i Snorres Edda. Dessuten ble det nydiktet eddadikt utover p\xc3\xa5 1200-tallet som deler av fornaldersagaer.   _NEWLINE_N\xc3\xa5r og hvor eddadiktene f\xc3\xb8rste gang ble nedskrevet, vet man ikke. Codex Regius er trolig nedskrevet omkring 1270; AM 748 p\xc3\xa5 omtrent samme tid. Begge antas \xc3\xa5 v\xc3\xa6re avskrifter av eldre nedtegnelser, som ikke lenger eksisterer. Sannsynligvis ble de skrevet tidlig p\xc3\xa5 1200-tallet, kanskje p\xc3\xa5 Island, kanskje i Norge. Noks\xc3\xa5 sikkert er det at flere av diktene var kjent i muntlig form i Norge f\xc3\xb8r tusen\xc3\xa5rsskiftet, og at de ble med over til Island da utvandringen dit fant sted. Fra utgravninger p\xc3\xa5 bryggen i Bergen har man funnet en del runeinnskrifter fra 1100-tallet som inneholder strofer fra eddadiktene.\n_START_SECTION_\nDatering\n_START_PARAGRAPH_\nIngen vet hvor lenge eddadiktene kan ha levd i muntlig tradisjon f\xc3\xb8r de er blitt skrevet ned, og heller ikke n\xc3\xa5r de er blitt skrevet ned f\xc3\xb8rste gang. Et vesentlig poeng er at muntlig tradisjon ikke eksisterer i en endelig og ferdig versjon, men at hver ny gjenfortelling er en nyskaping av teksten. I middelalderens skrifttradisjon kan det samme til en viss grad sies \xc3\xa5 gjelde ogs\xc3\xa5 for skrevne tekster, idet hver nedskriver kan ha f\xc3\xb8lt seg fri til \xc3\xa5 gj\xc3\xb8re endringer i forhold til forelegget etter eget \xc3\xb8nske.   _NEWLINE_Det har v\xc3\xa6rt diskutert om eddadiktene gjengir en genuint hedensk verdensoppfatning, eller om det er kristne dikteres bilde av den hedenske verden som formidles. For eksempel kan gudene i noen av gudediktene stilles i et komisk eller lite flatterende lys. Sikkert er det at eddadiktets form har v\xc3\xa6rt kjent p\xc3\xa5 germansk omr\xc3\xa5de lenge f\xc3\xb8r kristendommen kom til Norden; det viser fragmentet av det tyske Hildebrandslied fra 800-tallet.\n_START_SECTION_\nInnhold\n_START_PARAGRAPH_\nCodex Regius ser ut til \xc3\xa5 ha v\xc3\xa6rt gjenstand for et bevisst redigeringsarbeid. F\xc3\xb8rste delen best\xc3\xa5r av 11 dikt om norr\xc3\xb8ne guder, de s\xc3\xa5kalte gudediktene. Boka \xc3\xa5pner med det store verdensdiktet Volusp\xc3\xa5. Deretter f\xc3\xb8lger tre dikt med Odin som hovedperson, hvorav det f\xc3\xb8rste er H\xc3\xa5vam\xc3\xa5l. S\xc3\xa5 f\xc3\xb8lger ett dikt om Fr\xc3\xb8y (Skirnesm\xc3\xa5l), fire om Tor og til slutt to som er vanskelig \xc3\xa5 plassere. Diktene handler om situasjoner av avgj\xc3\xb8rende betydning i gudeverdenen. Deler av disse diktene antas \xc3\xa5 h\xc3\xb8re til en st\xc3\xb8rre indoeuropeisk kulturarv.   _NEWLINE_De 12 siste diktene i Codex Regius handler om jordiske helter og deres tragedie. Heltediktene er ingen samlet fortelling, men alle knytter den til den fellesgermanske sagnhelten Sigurd F\xc3\xa5vnesbane og \xc3\xa6tten hans. Noen av personene i heltetediktene antas \xc3\xa5 v\xc3\xa6re historiske personer fra folkevandringstiden. Hunerkongen Attila (d\xc3\xb8d 453 e.kr.) m\xc3\xb8ter vi p\xc3\xa5 her under navnet Atle._NEWLINE_I gudediktene er innholdet oftest dominert av en enkelt gud: Odin, Tor, Fr\xc3\xb8y, Heimdall. Men i mange tilfeller opptrer gudene ogs\xc3\xa5 som gruppe eller samfunn. S\xc3\xa6rlig i Torsdiktene pleier hovedpersonen Tor \xc3\xa5 v\xc3\xa6re meget aktivt handlende (Trymskvadet \xc3\x9erymskvi\xc3\xb0a, Hymeskvadet Hymiskvi\xc3\xb0a). Odinsdiktene er p\xc3\xa5 den annen side oftest visdomsdiktning, hvor vi enten f\xc3\xa5r kunnskap om allheimens skjebne (Volusp\xc3\xa5 V\xc7\xablusp\xc3\xa1) eller verdens innretning (Vavtrudnesm\xc3\xa5l Vaf\xc3\xber\xc3\xba\xc3\xb0nism\xc3\xa1l, Grimnesm\xc3\xa5l Gr\xc3\xadmnism\xc3\xa1l), mens H\xc3\xa5vam\xc3\xa5l H\xc3\xa1vam\xc3\xa1l gir leveregler, praktisk livsvisdom og runekunnskap. Innholdet i gudediktene kjennes ikke fra annen litter\xc3\xa6r overlevering enn den islandske. Volundkvadet V\xc7\xablundarkvi\xc3\xb0a, som innholdsmessig st\xc3\xa5r for seg selv, er i Codex Regius plassert blant gudediktene, enda hovedpersonen ikke er en vanlig gud, men en alv. Volundssagnet var kjent ogs\xc3\xa5 utenfor Norden.\n_START_SECTION_\nKunnskapsdikt\n_START_PARAGRAPH_\nNoen av gudediktene har som hovedm\xc3\xa5l \xc3\xa5 sikre videref\xc3\xb8ring av gammel kunnskap. Det kan v\xc3\xa6re rene oppramsinger, som dvergerekka i Volusp\xc3\xa5, eller kunnskapen kan v\xc3\xa6re innst\xc3\xb8pt i ei fortelling, som ordstriden mellom jotnen Vavtrudne og Odin i Vavtrudnesm\xc3\xa5l. B\xc3\xa5de Volusp\xc3\xa5 og H\xc3\xa5vam\xc3\xa5l kan sies \xc3\xa5 v\xc3\xa6re rene kunnskapsdikt.\n_START_SECTION_\nFortellende dikt\n_START_PARAGRAPH_\nResten av dikta forteller ei historie som strekker seg over et kortere eller lengre tidsrom. Noen kan gjengi et handlingsforl\xc3\xb8p som g\xc3\xa5r over lang tid eller som formidles gjennom flere scener som f\xc3\xb8lger p\xc3\xa5 hverandre, som f.eks. Volundkvadet eller Trymskvadet. Det er sv\xc3\xa6rt vanlig at diktene har innslag av replikker eller dialog. I noen dikt har dialogen tatt helt over, slik at fortellerstemmen forsvinner og framstillinga minner om drama. Det er tilfelle i f.eks. Loketretten og i Skirnesm\xc3\xa5l. Disse diktene gjengir da gjerne bare \xc3\xa9n dramatisk situasjon._NEWLINE_Situasjonsdikt med kvinnelig hovedperson \xe2\x80\x93 som de to f\xc3\xb8rste Gudrunkvadene og Oddruns gr\xc3\xa5t \xe2\x80\x93 har gjerne preg av en klagesang over en hard skjebne.'