b"\n_START_ARTICLE_\nAristotelisme\n_START_PARAGRAPH_\nAristotelisme er de vitenskapssystemene som utviklet seg med utgangspunkt i tankegodset til den greske filosofen Aristoteles._NEWLINE_Til forskjell fra Platons virkelighetsfjerne rasjonalisme, vektlegger aristotelismen fornuften som metode til \xc3\xa5 oppn\xc3\xa5 kunnskap, et system som satte et markant preg p\xc3\xa5 kristen og muslimsk tenkem\xc3\xa5te fram til slutten av 1700-tallet._NEWLINE_Aristotelismen fikk avgj\xc3\xb8rende betydning for Vestens intellektuelle utvikling og tenkem\xc3\xa5te, og Vesten er fortsatt preget av Aristoteles' logiske metodikk, empiriske etterpr\xc3\xb8ving av overleverte sannheter og filosofiske vokabular._NEWLINE_Som den f\xc3\xb8rste formet Aristoteles et system for formal logikk: han utarbeidet en fullstendig teori om premiss og konklusjon (syllogisme), definisjon og bevis, og den vitenskapelige inndeling og metode. Tenkem\xc3\xa5ten fikk ogs\xc3\xa5 vidtrekkende p\xc3\xa5virking p\xc3\xa5 vokabularet, eksempler er ordpar som \xc2\xabenergi og potensial\xc2\xbb, \xc2\xabmaterie og form\xc2\xbb, \xc2\xabsubstans og vesen\xc2\xbb, \xc2\xabkvantitet og kvalitet\xc2\xbb, \xc2\xabgenus og art\xc2\xbb, \xc2\xabsubjekt og predikat\xc2\xbb. Andre eksempler er \xc2\xab\xc3\xa5rsak\xc2\xbb (causa), \xc2\xabforhold\xc2\xbb (relatio) og \xc2\xabegenskap\xc2\xbb (accidens)._NEWLINE_Aristoteles markerer slutten p\xc3\xa5 en generasjons kontinuerlige utvikling av filosofiske id\xc3\xa9er, samtidig som han representerer starten p\xc3\xa5 en ny tradisjon med erfaringsbasert vitenskap. En kan si at Aristoteles fors\xc3\xb8kte \xc3\xa5 trekke sin tids tenkere ned fra Platons luftige spekulasjoner til erfaringsvitenskapenes fruktbare lavland. Generasjonene som fulgte etter ham foretrakk stoisisme, epikurisme og platonisme, s\xc3\xa5 de f\xc3\xb8rste hundre\xc3\xa5rene etter Aristoteles' d\xc3\xb8d var l\xc3\xa6ren hans lite p\xc3\xa5aktet. Det bedret ikke p\xc3\xa5 situasjonen at \xc2\xabperipatekerne\xc2\xbb, studentene i den peripatetiske skolen som Aristoteles og Theofrast fra Eresos grunnla, etterhvert begynte \xc3\xa5 produsere uvitenskapelige retoriske skrifter i stedet for \xc3\xa5 fortsette med empiriske studier i Aristoteles' \xc3\xa5nd._NEWLINE_P\xc3\xa5 100-tallet f.Kr. ga Andronikos fra Rhodos ut den f\xc3\xb8rste p\xc3\xa5litelige utgaven av Aristoteles' verk. Dermed startet en lang tradisjon der generasjon etter generasjon av \xc2\xabaristotelikere\xc2\xbb studerte og kommenterte Aristoteles ut fra sin tids favorittemner, som oftest tungt influert av forgjengernes kommentarer. Ofte ble Aristoteles misforst\xc3\xa5tt, ikke sjelden omfortolket, i blant regelrett ford\xc3\xb8mt._NEWLINE_De f\xc3\xb8rste Aristoteles-kommentatorene virket i Hellas og i det greskspr\xc3\xa5klige omr\xc3\xa5de i hellenistisk tid, og gjennom flere hundre\xc3\xa5r var det \xc3\xb8stlige Middelhavet sentrum for aristotelestradisjonens hovedlinje. P\xc3\xa5 300-tallet e.Kr. utviklet den latinske greina seg, den blomstret opp p\xc3\xa5 nytt i Italia p\xc3\xa5 800- og p\xc3\xa5 1200-tallet. P\xc3\xa5 300-tallet utviklet det seg livskraftige avleggere i Syria og Armenia med utgangspunkt i skolene i Athen og Alexandria. Fra den syriske greina vokste det fram en omfangsrik, stort sett arabiskspr\xc3\xa5klig tradisjon under den islamske opplysningstida i det 800. \xc3\xa5rhundre, der arabere, j\xc3\xb8der, syrere, persere, senere ogs\xc3\xa5 tyrkere var aktive. P\xc3\xa5 1100-tallet startet en ny b\xc3\xb8lge i Konstantinopel og Spania som p\xc3\xa5virket Vest-Europa. Etter Konstantinopels fall i 1453 kom mange greskspr\xc3\xa5klige l\xc3\xa6rde (og dokumenter) til Vesten og p\xc3\xa5virket tenkem\xc3\xa5ten."