b"\n_START_ARTICLE_\nRegjeringsforandringen 14. april 1784\n_START_PARAGRAPH_\nRegjeringsforandringen 14. april 1784 er betegnelsen for den palassrevolusjonen som kronprins Frederik av Danmark-Norge foretok mot Guldberg-styret p\xc3\xa5 denne datoen.\n_START_SECTION_\nBakgrunn\n_START_PARAGRAPH_\nKong Christian VII led av en sinnssykdom som gjorde han viljel\xc3\xb8s og ute av stand til \xc3\xa5 regjere. Derfor utviklet det seg snart hoffklikker rundt kongen med det form\xc3\xa5l \xc3\xa5 f\xc3\xa5 kontroll over hans person og dermed kontroll over statens regjering. Den f\xc3\xb8rste dette lyktes for var J.H.E. Bernstorff. Han ble etterfulgt av Struensee og da han ble styrtet ved et kupp natten mellom 16. og 17. januar 1772, ble hans rolle overtatt av enkedronning Juliane Marie, hennes s\xc3\xb8nn arveprins Frederik og Ove H\xc3\xb8egh-Guldberg som snart overtok den egentlige kontrollen i regjeringen._NEWLINE_J.H.E. Bernstorffs nev\xc3\xb8 A.P. Bernstorff deltok ogs\xc3\xa5 i denne nye regjeringen som sjef for Tyske Kancelli og utenriksminister. Men han kom snart i konflikt med H\xc3\xb8egh-Guldberg om prinsippet for hvordan regjeringen skulle fungere. Bernstorff \xc3\xb8nsket et mer utpreget kollegiestyre noe som ville resultere i en st\xc3\xb8rre spredning av makten hos de forskjellige lederne for kollegiene. H\xc3\xb8egh-Guldberg, enkedronningen og arveprinsen \xc3\xb8nsket \xc3\xa5 opprettholde kabinettstyret, som sikret dem taket p\xc3\xa5 regjeringen s\xc3\xa5 lenge de hadde kontrollen over kongens underskrift og dermed i realiteten kunne utarbeide sine egne kabinettordre. Denne uenigheten f\xc3\xb8rte til at Bernstorff ble avskjediget den 13. november 1780 og han trakk seg tilbake til sine gods i Holstein._NEWLINE_Men det var ikke utelukkende uenighet om de politiske prinsippene som medf\xc3\xb8rte Bernstorffs avskjedigelse. Det var en annen vektig grunn; nemlig kronprins Frederik. Han var ikke lenger et barn og med sin f\xc3\xb8dselsdag i januar 1781 ville han fylle 13 \xc3\xa5r. Dette var myndighetsalderen if\xc3\xb8lge Kongeloven og det ville bety at han hadde krav p\xc3\xa5 \xc3\xa5 delta i regjeringen. Guldberg-styret fryktet at Bernstorff ville alliere seg med kronprinsen og danne en vektig opposisjon mot seg.\n_START_SECTION_\nForberedelsene til kuppet\n_START_PARAGRAPH_\nHistorikeren Morten Petersen har fremlagt en teori om at det var hovmesteren for enkedronningens pasjer Niels Ditlev Riegels som var den som tok initiativ til kuppet Han tilf\xc3\xb8yer imidlertid at det aldri vil v\xc3\xa6re mulig \xc3\xa5 f\xc3\xa5 full visshet om dette, men at indisiene taler for det. Uansett hvem som var inspiratoren til kuppet, s\xc3\xa5 vokste det seg fra 1781 og fremover et virksomt opposisjonsparti som m\xc3\xa5tte arbeide i det skjulte. Kronprinsens kammerjunker Theodor Georg Schlanbusch hadde f\xc3\xa5tt overbevist han om \xc3\xa5 innlede en korrespondanse med Bernstorff og Riegels hadde s\xc3\xb8rget for en sikker postrute til Bernstorff. Brevene ble sendt via Riegels' tidligere l\xc3\xa6rer, professor i Kiel, Johan Andreas Cramer._NEWLINE_Bernstorff viste interesse for saken og dette satte ytterligere fart p\xc3\xa5 prosjektet p\xc3\xa5 Christiansborg. Snart ble mer innflytelsesrike personer som Christian Ditlev Reventlow, Johan Ludvig Reventlow, Ernst Heinrich von Schimmelmann, Joachim Otto Schack\xe2\x80\x93Rathlou, Hans Henrik von Eickstedt og Johan B\xc3\xbclow involvert. Disse adelige og mektige personene skubbet snart de lavere hoffansatte til side og overtok styringen i kupplanene._NEWLINE_Schlanbusch var noe drikkfeldig av seg og hadde kommet til \xc3\xa5 snakke over seg til sin forlovede. Kuppet var blitt fastsatt til \xc3\xa5 foreg\xc3\xa5 i p\xc3\xa5sken 1783 og ryktene om det spredde seg som ild i t\xc3\xb8rt gress p\xc3\xa5 slottet. P\xc3\xa5 grunn av denne bommerten m\xc3\xa5tte kuppet fremskyndes. Kronprinsen s\xc3\xb8rget dessuten for at Schlanbusch ble forflyttet til et embete i Norge. Riegels mistet ogs\xc3\xa5 innflytelsen p\xc3\xa5 kupplanleggingen, men fikk allikevel etter at det var overst\xc3\xa5tt tildelt en pensjon p\xc3\xa5 1 200 riksdaler i \xc3\xa5ret.\n_START_SECTION_\nKuppet\n_START_PARAGRAPH_\nTil tross for kronprinsens alder var han enn\xc3\xa5 ikke blitt konfirmert. Guldberg-styret hadde bevisst utsatt denne begivenheten som endelig ville bekrefte kronprinsen voksenstatus. Men i 1784, da kronprins Frederik fylte 16 \xc3\xa5r, kunne ikke dette utsettes lenger. Han ble derfor konfirmert 4. april og den 14. april skulle han f\xc3\xb8rste gang m\xc3\xb8te opp i gehejmestatsr\xc3\xa5det som fullverdig medlem. Guldberg-styret hadde pr\xc3\xb8vd \xc3\xa5 motvirke kronprinsens innflytelse i statsr\xc3\xa5det ved \xc3\xa5 fastsette at H\xc3\xb8egh-Guldberg og to andre lojale embetsmenn skulle tre inn i r\xc3\xa5det p\xc3\xa5 samme dato._NEWLINE_Kuppet var allerede planlagt og datoen var fastsatt til nettopp dagen for kronprinsens inntreden i r\xc3\xa5det. Planen var at kronprinsen som det f\xc3\xb8rste i statsr\xc3\xa5det skulle lese opp en resolusjon som opphevet kabinettstyret og deretter sikre seg kongens underskrift p\xc3\xa5 dokumentet. Utenfor ventet kronprinsens medsammensvorne. Planen lyktes, kronprinsen klarte \xc3\xa5 overrumple de langt mere politisk erfarne motstanderne ved sin opplesning og han la dokumentet foran kongen, som viljel\xc3\xb8st underskrev det. Arveprinsen l\xc3\xb8p frem for \xc3\xa5 f\xc3\xa5 tak i dokumentene, men kronprinsen fikk fatt i dem og holdt dem tett inntil seg. P\xc3\xa5 grunn av oppstyret ble kongen skremt og flyktet inn i det tilst\xc3\xb8tende v\xc3\xa6relset. Arveprinsen fulgte tett i h\xc3\xa6lene p\xc3\xa5 ham og l\xc3\xa5ste d\xc3\xb8ren etter seg. Men p\xc3\xa5 tross av at arveprinsen n\xc3\xa5 hadde kontroll over kongens person, var han tvilr\xc3\xa5dig. Han var av en uselvstendig natur og det hadde alltid v\xc3\xa6rt hans mor, enkedronningen, som hadde tatt de viktige beslutningene. Han fors\xc3\xb8kte derfor \xc3\xa5 komme seg til hennes gemakker i etasjen nedenunder. Men p\xc3\xa5 veien ned ble han stoppet av kronprinsen og en regelrett sl\xc3\xa5sskamp oppsto om kongens person. Ingen av de to prinsene var s\xc3\xa6rlig fysisk sterke. De var begge spinkle og arveprinsen var lutrygget og svakelig. Det var derfor kronprinsen, til tross for at han var liten, som til slutt l\xc3\xb8p av med seieren og fikk tak i kongen. Arveprinsen m\xc3\xa5tte se seg sl\xc3\xa5tt og ga opp videre motstand.\n_START_SECTION_\nF\xc3\xb8lgene\n_START_PARAGRAPH_\nDet hadde blitt truffet milit\xc3\xa6re foranstaltninger i tilfelle av at det skulle oppst\xc3\xa5 v\xc3\xa6pnet motstand. En avdeling soldater sto klar utenfor slottet, men det ble aldri n\xc3\xb8dvendig for dem \xc3\xa5 tr\xc3\xa5 til. De tidligere makthaverne inns\xc3\xa5 nederlaget og overga seg til kronprinsens forgodtbefinnende. Men kronprinsen avholdt seg fra et rettsoppgj\xc3\xb8r og de tidligere lederne kunne trekke seg tilbake til sine gods uten annet tap enn sine embeter og innflytelse._NEWLINE_Kabinettstyret var som nevnt blitt opphevet og den egentlige regjeringsmakten ble overf\xc3\xb8rt til statsr\xc3\xa5det under kronprins Frederiks ledelse. Illusjonen om at det var Christian VII som regjerte ble imidlertid fortsatt opprettholdt og det var derfor stadig n\xc3\xb8dvendig \xc3\xa5 f\xc3\xa5 kongens underskrift p\xc3\xa5 kronprinsens dokumenter. Dette fortsatte helt til kongens d\xc3\xb8d i 1808._NEWLINE_Med Bernstorff i spissen tr\xc3\xa5dte de nye ministrene inn i regjeringen, blant andre Schack-Rathlou og Frederik Christian Rosenkrantz. Allerede i 1788 oppsto det imidlertid splittelse i regjeringen i sp\xc3\xb8rsm\xc3\xa5let om landboreformene. Godseierne Schack-Rathlou og Rosenkrantz var uenige i opphevingen av stavnsb\xc3\xa5ndet og forlot regjeringen. Deretter ble det i realiteten Bernstorff som kom til \xc3\xa5 st\xc3\xa5 i spissen for en langt mere reformvennlig linje. Ikke minst i sp\xc3\xb8rsm\xc3\xa5let om landboreformene, men f.eks. ogs\xc3\xa5 i forbindelse med  trykkefriheten kom dette til uttrykk."