b'\n_START_ARTICLE_\nTabula rasa\n_START_PARAGRAPH_\nTabula rasa (latin: skrapt helle eller ren tavle) er et uttrykk som i praksis kun er kjent i sin overf\xc3\xb8rte betydning. Uttrykket henviser til den epistemologiske tesen om at individuelle mennesker er f\xc3\xb8dt uten noe medf\xc3\xb8dt eller innebygd mentalt innhold, med andre ord; \xc2\xabblanke\xc2\xbb, og at deres hele kunnskap er gradvis bygd opp fra deres erfaringer og sanseoppfatinger av verden rundt dem. \xc2\xab\xc3\x85 gj\xc3\xb8re tabula rasa\xc2\xbb er p\xc3\xa5 norsk ogs\xc3\xa5 delvis sammenfallende med begrepet \xc2\xab\xc3\xa5 gj\xc3\xb8re rent bord\xc2\xbb._NEWLINE_Den filosofiske bruken av tabula rasa kan spores til Aristoteles, men for alvor til Thomas av Aquino p\xc3\xa5 1200-tallet. En annen middelalderteolog, Albertus Magnus, arbeidet med tankene omtrent samtidig. Nevnes kan ogs\xc3\xa5 Franciscus Mercurius van Helmont og Pierre Gassendi._NEWLINE_Det var imidlertid John Locke som definerte tabula rasa til hvordan uttrykket benyttes idag, i sin bok Essay concerning Human Understanding i 1689. I den beskrev han hvordan f\xc3\xb8rst sanseinntrykk og senere empiri var det som formet og skapte et barns tankeevne. I romanen \xc3\x89mile beskriver Rousseau noe lignende, skj\xc3\xb8nt Rousseaus innfallsvinkel er at man som voksen, p\xc3\xa5 grunn av barnets avhengighet av den voksne, kan forme barnet til det man vil. I forlengelsen av dette ser man debatten om arv og milj\xc3\xb8s betydning for utviklingen menneskelige adferdsm\xc3\xb8nstre og personlighetstrekk._NEWLINE_Uttrykket har ogs\xc3\xa5 blitt overf\xc3\xb8rt fra de filosofisk-psykologiske omr\xc3\xa5der til for eksempel politikk og informasjonsteknologi.'