b'\n_START_ARTICLE_\nRomersk Italia\n_START_PARAGRAPH_\nRomersk Italia (latin: Italia) var navnet p\xc3\xa5 den administrative inndelingen av Den italienske halv\xc3\xb8ya (Appenninerhalv\xc3\xb8ya) i romersk tid; fra elven Rubicon i nord til Calabria. Det var ikke en provins p\xc3\xa5 linje med de andre territorier i Romerriket, men var byen Romas eget oppland og hadde s\xc3\xa5ledes en s\xc3\xa6rskilt status._NEWLINE_Som f\xc3\xb8lge av Forbundsfellekrigen (91\xe2\x80\x9388 f.Kr.) ga Roma sine italienske allierte (socii) fulle rettigheter i det romerske samfunn og gitt romersk statsborgerskap til alle italiske folk. Etter \xc3\xa5 ha v\xc3\xa6rt hjertet i Romerriket i \xc3\xa5rhundrer, begynte regjeringen og det kulturelle senter p\xc3\xa5 200-tallet e.Kr. \xc3\xa5 bevege seg \xc3\xb8stover: F\xc3\xb8rst utvidet Constitutio Antoniniana (Caracallas edikt) i 212 romersk statsborgerskap til alle frie menn innenfor keiserrikets grenser, deretter ble kristendommen den dominerende religion under keiser Konstantins styre (306\xe2\x80\x93337), og til sist ble hovedstaden flyttet fra Roma og til Konstantinopel i 330. Som et resultat begynte Italia \xc3\xa5 f\xc3\xa5 stadig mindre betydning henimot de andre provinsene, noe som til sist f\xc3\xb8rte til riket ble delt i to adskilte enheter i 395: Vestromerriket med hovedstad i Mediolanum (Milano) og \xc3\x98stromerriket med hovedstad i Byzantium (Konstantinopel).\n_START_SECTION_\nHistorie\n_START_PARAGRAPH_\nNavnet Italia dekket et omr\xc3\xa5de med grenser som endret seg over tid. I henhold til Strabons Geografika, f\xc3\xb8r ekspansjonen av den romerske republikk, ble navnet benyttet av grekere for \xc3\xa5 indikere landet mellom Messinastredet og linjen som knyttet Salernobukta og Tarantobukta (tilsvarer l\xc3\xb8selig til den dagens region Calabria); senere ble begrepet utvidet av romerne selv til \xc3\xa5 innbefatte hele Den italienske halv\xc3\xb8ya helt opp til elven Rubicon som renner mellom nordlige og sentrale Italia. I 42 f.Kr. ga Julius C\xc3\xa6sar romersk statsborgerskap til folket i Gallia Cisalpina (\xc2\xabGallia p\xc3\xa5 denne siden av Alpene\xc2\xbb), s\xc3\xa5ledes utvidet han Italia helt opp til Alpene; og p\xc3\xa5 slutten av 200-tallet kom Italia ogs\xc3\xa5 til \xc3\xa5 inkludere \xc3\xb8yene og provinsene Corsica et Sardinia og Sicilia, foruten ogs\xc3\xa5 Raetia og deler av Pannonia i nord.\n_START_SECTION_\nVestromerriket\n_START_PARAGRAPH_\nI 330 flyttet Konstantin hovedstaden av riket til Konstantinopel med det keiserlige hoff, den \xc3\xb8konomiske administrasjon, foruten ogs\xc3\xa5 de milit\xc3\xa6re strukturer (som de romerske fl\xc3\xa5tene i Misenum og Ravenna). Etter at Theodosius d\xc3\xb8de i 395 og den p\xc3\xa5f\xc3\xb8lgende delingen av riket, ble Italia en del av det vestlige Romerriket, det vil si Vestromerriket. Deretter kom \xc3\xa5rene med barbariske invasjoner (se folkevandringstiden) og den vestlige hovedstaden ble flyttet fra Mediolanum til Ravenna i 402. Alarik I, vestgoternes konge, herjet selveste Roma i 410; noe som ikke hadde skjedd p\xc3\xa5 \xc3\xa5tte \xc3\xa5rhundrer. Nordlige Italia ble angrepet av Attilas hunere, og Roma ble herjet p\xc3\xa5 nytt av vandalene under ledelse av Geiserik i 455._NEWLINE_I henhold til Notitia Dignitatum, et av de meget f\xc3\xa5 bevarte dokumenter fra de romerske myndighetene oppdatert til 420-tallet, var Italia styrt av en praetoriansk prefekt (latin: prefectus praetorio Italiae), som ogs\xc3\xa5 styrte nordlige Afrika og Pannonia, en vicarius (\xc2\xabvisestedfortreder\xc2\xbb) og en comes rei militaris (milit\xc3\xa6re utnevnelser). Regionene var styrt av \xc3\xa5tte consulares (Venetiae et Histriae, Aemiliae, Liguriae, Flaminiae et Piceni annonarii, Tusciae et Umbriae, Piceni suburbicarii, Campaniae, og Siciliae), to correctores (Apuliae et Calabriae and Lucaniae et Bruttiorum) og sju praesides (Alpium Cottiarum, Rhaetia Prima and Secunda, Samnii, Valeriae, Sardiniae, og Corsicae)._NEWLINE_P\xc3\xa5 400-tallet, da keiserne var kontrollert av deres barbariske generaler, var den keiserlige regjeringen og myndigheten svekket i Italia. Kystene var jevnlig under angrep. I 476, da Romulus Augustulus gikk av, hadde Vestromerriket formelt g\xc3\xa5tt under. I 77 \xc3\xa5r forble Italia forent under germanske Odovakar, kjent som den f\xc3\xb8rste konge av Italia. Han ble f\xc3\xb8rst utnevnt som dux Italiae (\xc2\xabhertug av Italia\xc2\xbb) av \xc3\xb8stromerske keiser Zenon, men senere lot han seg hylle som rex Italiae (\xc2\xabkonge av Italia\xc2\xbb). Deretter var Italia underlagt det \xc3\xb8stgotiske konged\xc3\xb8mme som ble etablert i 493 og varte til 553. I 554 gjenerobret den \xc3\xb8stromerske keiser Justinian I den store Italia og i det store og hele gjenopprettet han organiseringen til Diokletian, men under invasjonen til den germanske stammen langobarder i 568, tapte \xc3\x98stromerriket det meste av Italia, unntatt omr\xc3\xa5dene til eksarkatet Ravenna.'