b'\n_START_ARTICLE_\nAttavicinus\n_START_SECTION_\nUtseende\n_START_PARAGRAPH_\nEn middelsstor (20-25 millimeter), svart skarabide. Arten utmerker seg ved at hunnen har mer p\xc3\xa5fallende utvekster p\xc3\xa5 hode og pronotum enn hannen. Kroppen er kledt med noks\xc3\xa5 korte, oppst\xc3\xa5ende, m\xc3\xb8rke h\xc3\xa5r. Hodet er flatt forlenget forover, bak i pannen med et kort, bakoverrettet horn. Det er to h\xc3\xb8ye, \xc3\xb8relignende sidekj\xc3\xb8ler i den bakre delen av pronotum, disse har en brem av lange, stive, m\xc3\xb8rke h\xc3\xa5r p\xc3\xa5 toppen. Dekkvingene mangler tydelige punktstriper. Beina er kraftige gravebein.\n_START_SECTION_\nLevevis\n_START_PARAGRAPH_\nArten er knyttet til bladskj\xc3\xa6rermaur i slekten Atta, der den lever av soppinfisert plantemateriale i avfallshaugene disse aktive maurene etterlater seg.\n_START_SECTION_\nUtbredelse\n_START_PARAGRAPH_\nArten er kjent fra et lite omr\xc3\xa5de i provinsene Jalisco og Michoac\xc3\xa1n i Mexico. Den ble tidligere regnet som sv\xc3\xa6rt sjelden og muligens utd\xc3\xb8dd, men har nylig blitt funnet over et litt st\xc3\xb8rre omr\xc3\xa5de.'