b'\n_START_ARTICLE_\nUnionsmerket\n_START_PARAGRAPH_\nUnionsmerket, med tilnavnet \xc2\xabSildesalaten\xc2\xbb, var merket som stod i kantonen eller det \xc3\xb8verste hj\xc3\xb8rnet n\xc3\xa6rmest stangen i det norske og svenske flagget i unionstiden. Det ble innf\xc3\xb8rt i 1844 for \xc3\xa5 im\xc3\xb8tekomme norske krav om likestilling i unionen. Merket utgjorde det kvadratiske \xc3\xb8vre, indre felt i Norges handels- og orlogsflagg. I svenske flagg var det tilsvarende feltet langstrakt, og merket fikk proporsjonene 5:4. Med denne formen ble flagget ogs\xc3\xa5 brukt som gj\xc3\xb8s p\xc3\xa5 begge lands marinefart\xc3\xb8yer og som felles svensk-norsk unionsflagg for utenriksstasjonene. \xc3\x98kende misn\xc3\xb8ye med unionen mot slutten av 1800-\xc3\xa5rene f\xc3\xb8rte til krav om \xc2\xabDet rene flagg\xc2\xbb uten unionsmerke. Etter to stortingsvedtak som fikk kongelig veto, ble tredje gangs vedtak kunngjort som lov i 1898, og unionsmerket ble fjernet fra handelsflagget i 1899. Det forble i orlogsflagget til 1905, siden Grunnloven fastslo at dette skulle v\xc3\xa6re et unionsflagg.\n_START_SECTION_\nFlaggstriden\n_START_PARAGRAPH_\nGjennom skandinavismens tid midt p\xc3\xa5 1800-tallet var unionen relativt popul\xc3\xa6r i Norge, og derfor var ogs\xc3\xa5 unionsmerket velsett. Men etter stattholderstriden i 1859 \xc3\xb8kte den norske misn\xc3\xb8yen med unionen. Kampen for \xc2\xabdet rene flagg\xc2\xbb ble en merkesak for unionsmotstanderne, og fra 1879 ble \xc2\xabflaggstriden\xc2\xbb eller \xc2\xabflaggsaken\xc2\xbb en politisk kampsak. Unionsmotstandere s\xc3\xa5 da \xc2\xabSildesalaten\xc2\xbb som et \xc2\xablydrikesymbol\xc2\xbb. Bj\xc3\xb8rnstjerne Bj\xc3\xb8rnson var ivrigste talsmann for et flagg uten unionsmerke, mens s\xc3\xa6rlig sj\xc3\xb8folkene var motstandere. Ogs\xc3\xa5 plasseringen av de norske fargene i forhold til de svenske ble et politisk sp\xc3\xb8rsm\xc3\xa5l, og det ble i 1879 framsatt forslag om \xc3\xa5 gi de norske fargene \xc2\xabhedersplassen\xc2\xbb til h\xc3\xb8yre og venstre i merket i de norske unionsflaggene._NEWLINE_Partiet Venstre programfestet kravet om \xc2\xabdet rene flagg\xc2\xbb, og dette ble fremmet som lovforslag i Stortinget i 1893 og vedtatt med knapt flertall. Men kong Oscar II nektet \xc3\xa5 sanksjonere loven. Det samme gjentok seg da forslaget ble fremmet for det neste Stortinget i 1896. Men da et enstemmig Storting for tredje gang vedtok flaggloven 17. november 1898, hadde kongen brukt opp den vetorett han hadde etter Grunnloven, og loven ble til tross for kongens sanksjonsnektelse vedtatt i norsk statsr\xc3\xa5d som kongelig resolusjon 10. desember 1898. Den ble gjort gjeldende ett \xc3\xa5r etter kunngj\xc3\xb8ringsdatoen og tr\xc3\xa5dte derfor i kraft 15. desember 1899. Den 15. november samme h\xc3\xb8st ble det rene flagg f\xc3\xb8rste gang heist p\xc3\xa5 stortingsbygningens flaggstang._NEWLINE_Flaggloven innf\xc3\xb8rte en ny type flagg, statsflagget, idet den bestemte at flagg uten unionsmerke, men med splitt og tunge som orlogsflagget, skulle brukes p\xc3\xa5 statens sivile bygninger og skip. Men orlogsflagget beholdt unionsmerket til unionsoppl\xc3\xb8sningen, ettersom det etter Grunnloven skulle v\xc3\xa6re et unionsflagg. \xc2\xabSildesalaten\xc2\xbb ble fjernet fra orlogsflagget ved regjeringsbeslutning umiddelbart etter unionsoppl\xc3\xb8sningen, og \xc2\xabrene\xc2\xbb orlogsflagg ble heist p\xc3\xa5 alle marinefart\xc3\xb8yer og festninger 9. juni 1905.'