b'\n_START_ARTICLE_\nMary Boyce\n_START_SECTION_\nTidlige \xc3\xa5r\n_START_PARAGRAPH_\nMary Boyce ble f\xc3\xb8dt i Darjeeling i India hvor hennes foreldre var p\xc3\xa5 ferie for \xc3\xa5 unnslippe den verste indiske sommerheten. Hennes far, William H. Boyce, var en dommer ved h\xc3\xb8yesteretten i Calcutta, den gang en institusjon i Det britiske imperiet. Hennes mor Nora (f\xc3\xb8dt Gardiner) var s\xc3\xb8nnedatter av historikeren Samuel Rawson Gardiner._NEWLINE_Hun fikk sin element\xc3\xa6re utdannelse ved Wimbledon High School i s\xc3\xb8rvestlige London. Senere og inntil hun var 18 \xc3\xa5r gikk hun p\xc3\xa5 Cheltenham Ladies College i Cotswolds. Ved University of Cambridge p\xc3\xa5 Newnham College studerte hun engelsk arkeologi og antropologi.\n_START_SECTION_\nAkademisk karriere\n_START_PARAGRAPH_\nI 1944 ble Mary Boyce medlem av fakultet Royal Holloway ved University of London hvor hun foreleste i angelsaksisk litteratur og arkeologi inntil 1946. Samtidig fortsatte hun sine studier, denne gangen i persiske spr\xc3\xa5k under veiledning av Vladimir Minorsky p\xc3\xa5 Skolen for orientalske og afrikanske studier (SOAS, ogs\xc3\xa5 ved University of London) i \xc3\xa5rene 1945\xe2\x80\x931947. Her m\xc3\xb8tte hun ogs\xc3\xa5 sin framtidige mentor, Walter Bruno Henning, og under hans formynderskap begynte hun \xc3\xa5 studere middeliranske spr\xc3\xa5k._NEWLINE_I 1948 ble Boyce utpekt som foreleser iranske studier ved SOAS, spesialisering i manikeisme, pahlavi, og partianske tekster. Fem \xc3\xa5r senere, i 1952, ble hun tildelt en doktorgrad i orientalske studier fra University of Cambridge. Ved SOAS ble hun forfremmet til reader (1958\xe2\x80\x931961) og p\xc3\xa5f\xc3\xb8lgende \xc3\xa6ret med University of Londons professorat i iranske studier etter Hennings overgang til University of California ved Berkeley._NEWLINE_Boyce forble professor ved SOAS inntil hun gikk av i 1982, fortsatte som professor emerita og som professor amanuensis inntil hennes d\xc3\xb8d i 2006. Mary Boyces forskning var h\xc3\xb8yt respektert og ga henne en internasjonal ber\xc3\xb8mmelse og gjorde henne til medlem av flere akademiske samfunn og institusjoner. Hennes spesialitet forble religionene til talerne av \xc3\xb8st-iranske spr\xc3\xa5k, spesielt manikeisme og zoroastrisme.\n_START_SECTION_\nUtgivelser\n_START_PARAGRAPH_\nI 1963\xe2\x80\x931964 tilbrakte Boyce et forsknings\xc3\xa5r blant ortodokse zoroastrister i 24 landsbyer i Yazd i Iran. Resultatet av hennes forskning der ble informativ for hennes forst\xc3\xa5else av zoroastrismen og hun oppdaget at mye av tidligere etablert forskning p\xc3\xa5 oldtidens tro var feilaktig. I 1975 presenterte Boyce resultatene av hennes forskning ved hennes \xc2\xabRatanbai Katrak\xc2\xbb-forelesningserie ved University of Oxford. Det samme \xc3\xa5ret publiserte hun det f\xc3\xb8rste bindet av hennes magnum opus, The History of Zoroastrianism (Zoroastrismens historie), som utkom p\xc3\xa5 monografi-serien Handbuch der Orientalistik (Leiden: Brill). Hennes \xc2\xabRatanbai Katrak\xc2\xbb-forelesning ble utgitt i 1977 som A Persian Stronghold of Zoroastrianism (En zoroastristisk skanse i Perisa)._NEWLINE_I 1979 utga Boyce Zoroastrians: Their Religious Beliefs and Practices (Zoroastristene: Deres tro og ritualer) som ikke bare oppsummerte hennes tidligere utgivelser, spesielt f\xc3\xb8rste bind av ovennevnte Zoroastrismens historie, men ogs\xc3\xa5 antologiserte zoroastrismens rolle i l\xc3\xb8pet av de f\xc3\xb8lgende omr\xc3\xa5dene. Dette ble fulgt av bind 2 av Zoroastrismens historie i 1982 (ogs\xc3\xa5 en del av monografiserie) og bind 3 i 1991 som hun skrev sammen med Frantz Grenet. I 1992 publiserte hun Zoroastrianism: Its Antiquity and Constant Vigour (Zoroastrisme: Dens oldtid og dens fortsatt livskraft) som en del av Columbia-forelesningene p\xc3\xa5 iranske studier som hun hadde holdt der i 1985.'