b'\n_START_ARTICLE_\nAndr\xc3\xa9s Bonifacio\n_START_SECTION_\nBakgrunn, oppvekst\n_START_PARAGRAPH_\nAndr\xc3\xa9s Bonifacio ble f\xc3\xb8dt i Tutuban i Tondo, som i dag er en bydel i Manila. Hans far Santiago Bonifacio, var en tagalog, og livn\xc3\xa6rte seg som fergemann som rodde folk mellom byene langs Pasigelven. Senere var han bryggesjauer (cargador) i Binondo n\xc3\xa6r Tondo. Moren Catalina de Castro var mestiza, datter av en spansk far og en kinesisk-filippinsk mor fra provinsen Zambales. Hun arbeidet som maestra, arbeidsleder, i en sigarettfabrikk i Meisic, som i dag er den st\xc3\xb8rste av Manilas kinesiske bydeler. Gutten ble oppkalt etter f\xc3\xb8dselsdatoens helgen i den katolske helgenkalender, apostelen Andreas. _NEWLINE_Barndomshjemmet i Tutuban finnes ikke mer, det ble revet i 1886 da det ble anlagt jernbane gjennom Tondo. _NEWLINE_Gutten l\xc3\xa6rte \xc3\xa5 lese p\xc3\xa5 egen h\xc3\xa5nd og begynte senere p\xc3\xa5 skole i Meisic, der han ble undervist av Guillermo Osme\xc3\xb1a fra Cebu. Tondo var et fattig sted, plaget av periodiske epidemier som kolera. For familien var det et hardt liv. Etter at moren d\xc3\xb8de i 1881 og faren i 1882, begge av tuberkulose, sluttet Bonifacio p\xc3\xa5 skolen for \xc3\xa5 arbeide p\xc3\xa5 fulltid og br\xc3\xb8df\xc3\xb8 sine fem br\xc3\xb8dre og s\xc3\xb8stre, Ciriaco, Procopio, Esperidiona, Troadio og Maxima.\n_START_SECTION_\nTidlig yrkesliv\n_START_PARAGRAPH_\nF\xc3\xb8rst var han lagersjef (bodeguero) i en mosaikkflisefabrikk i Sta. Mesa i bydelen Sampaloc. Senere var han kontorist. S\xc3\xa5 ble han innkj\xc3\xb8psmedarbeider for det engelske firmet J.M. Fleming & Company i Binondo. Han klarte ogs\xc3\xa5 \xc3\xa5 skaffe flere av sine s\xc3\xb8sken arbeid. Etter arbeidstid tok han ekstrajobber, og p\xc3\xa5 fritiden opptr\xc3\xa5dte han i "moro-moro"-forestillinger i Palomar  (skuespilltabl\xc3\xa5er om kampene mellom muslimer og kristne.) Etter fem \xc3\xa5r hos Fleming begynte han i det tyske firmaet Carlos Fressel & Co, f\xc3\xb8rst som bodeguero, og fra 1892 som salgsrepresentant.\n_START_SECTION_\nNasjonalist\n_START_PARAGRAPH_\nSelv med begrenset skolegang hadde Andr\xc3\xa9s Bonifacio l\xc3\xa6rt seg spansk og dessuten litt engelsk mens han arbeidet hos Fleming. Han leste utenlandsk litteratur, b\xc3\xa5de romaner [for eksempel Victor Hugos Les Miserables), historie og faglitteratur, blant annet om den franske revolusjon og om politikk, religion og jus. Det er ogs\xc3\xa5 tenkelig at han kunne forst\xc3\xa5 fransk i en viss utstrekning._NEWLINE_Fra midten av 1880-\xc3\xa5rene var han \xc3\xa5 regne som en brennende filippinsk nasjonalist. _NEWLINE_Da Jos\xc3\xa9 Rizal grunnla La Liga Filipina (det filippinske forbund) i 3. juli 1892 ble Bonifacio et av dens f\xc3\xb8rste medlemmer. Gruppen mente at veien fremover mor likebehandling og reformer var \xc3\xa5 bevege Spania til \xc3\xa5 gj\xc3\xb8re Filippinene til en regul\xc3\xa6r spansk provins slik at filippinerne ble spanske borgere. Bonifacio beundret Rizal, og hadde lest hans nasjonaltsinnede romaner Noli Me Tangere og El Filibusterismo. La Liga Filipina var en ikkevoldelig sammenslutning, men spanjolene betraktet den som farlig. Rizal ble umiddelbart og i all hemmelighet arrestert og sendt i indre eksil til det fjerntliggende Dapitan p\xc3\xa5 Mindanao.  _NEWLINE_Da Bonifacio ble klar over at Rizal var blitt bortf\xc3\xb8rt, kom han \xe2\x80\x93 i motsetning til de fleste i La Liga, til at Filippinene m\xc3\xa5tte ha intet mindre enn en v\xc3\xa6pnet revolusjon for \xc3\xa5 vinne sin selvstendighet.\n_START_SECTION_\nKatipunan\n_START_PARAGRAPH_\nDen 7. juli 1892 grunnla han Katipunan, et hemmelig revolusjon\xc3\xa6rt selskap som var \xc3\xa5pent b\xc3\xa5de for fattigfolk, b\xc3\xb8nder og middelklasse. Stiftelsesm\xc3\xb8tet fant sted i et hus i Calle Azcarraga (n\xc3\xa5 Claro M. Recto Street) b\xc3\xa6r Calle Candelaria (n\xc3\xa5 Elcano Street). Blant de som var med var blant andre Valentin Diaz, Deodato Arellano, Teodoro Plata og Ladislao Diwa._NEWLINE_Navnet Katipunan er kortversjonen av selskapets fullstendige navn p\xc3\xa5 tagalag: Kataastaasang, Kagalanggalangang Katipunan ng mga Anak ng Bayan, eller som han da stavet det: Kataastaasan Kagalang-galang na Katipunan nang manga Anak nang Bayan (omtrent: "Den h\xc3\xb8yeste og mest respektable forening av folkets barn"), hvilket forklarer forkortelsen "KKK". Det skaffet seg innpass i samfunnet ved \xc3\xa5 etablere kooperative selskap og institusjoner til fremme av fattiges skolegang.  _NEWLINE_I et oppildnende essay p\xc3\xa5 tagalog, "Hva filippinerne burde vite", begrunnet han hvorfor revolusjon var den rette vei, og skrev om hvordan spanjolene torturerte og drepte filippinske fanger. _NEWLINE_P\xc3\xa5 denne tiden giftet Andr\xc3\xa9s Bonifacio seg. Hans f\xc3\xb8rste kone, Monica, fikk lepra og d\xc3\xb8de. Hans annen kone var Gregoria de Jesus \xe2\x80\x93 de fikk en s\xc3\xb8nn, Andr\xc3\xa9s jr., som d\xc3\xb8de av kopper som liten. _NEWLINE_KKK benyttet seg av frimurerritualer for \xc3\xa5 formidle en aura av sakral mystikk, hemmelige koder, passord og dekknavn. For eksempel var Bonifacio Maypag-asa (full av h\xc3\xa5p) og hans kone Lakangbini (gudinne eller muse). De hadde en rekrutteringsmetode som skulle hindre at medlemsmassen skulle kunne rulles opp, og den omstendelige opptaksprosessen ble avsluttet med filippinsk blodspakt. KKK hadde tre form\xc3\xa5l. For det f\xc3\xb8rste ville de frigj\xc3\xb8re Filippinene fra Spania, med v\xc3\xa5penmakt om n\xc3\xb8dvendig. Medlemmene, kalt Katipuneros, ble gitt v\xc3\xa5pentrening. Deretter kom et moralsk form\xc3\xa5l: Alle menneskers likeverd uavhengig av om rik eller fattig. For det tredje, solidaritet med trengende medlemmer \xe2\x80\x93 syke skulle hjelpes, KKK skulle dekke kostnadene for fattige medlemmers begravelse. De fleste medlemmer var fattigfolk, men det var ogs\xc3\xa5 fremst\xc3\xa5ende middelklassemedlemmer som Dr. Pio Valenzuela og Mariano Alvarez._NEWLINE_I Katipunan hadde Bonifacio som leder tittelen Supremo. Senere grunnla han en revolusjon\xc3\xa6r regjering (Pamahalaang Mapamaghimagsik). _NEWLINE_I 1896 hadde Katipunan vokst til over 30\xc2\xa0000 medlemmer, og opererte p\xc3\xa5 nasjonalt, provinsialt og kommunalt niv\xc3\xa5.\n_START_SECTION_\nDen filippinske revolusjons utbrudd\n_START_PARAGRAPH_\nF\xc3\xb8rst den 19. august 1896 oppdaget spanjolene at Katipunan fantes og planla et oppr\xc3\xb8r. Det var augustinerpater Mariano Gil, sognepresten i Tondo, som fikk vite det av en avhopper fra KKK, Teodoro Pati\xc3\xb1o. Politiet slo til, og en rekke filippinere ble arrestert og fengslet eller skutt. Andr\xc3\xa9s og Gregoria gikk i dekning. KKK ble avsl\xc3\xb8rt f\xc3\xb8r de egentlig var rede til \xc3\xa5 gripe til v\xc3\xa5pen, men n\xc3\xa5 var det ingen vei tilbake. Bonifacio tr\xc3\xa5dte sammen med andre Katipunan-ledere p\xc3\xa5 g\xc3\xa5rden til Juan A. Ramos i Pugadlawin ved Kalookan den 23. august 1896. De rev i stykker sine cedulas (bostedsskattekort), ropte "Lenge leve Filippinene" (The cry of Balintawak) og startet revolusjonen. _NEWLINE_Den 30. august fant revolusjonens f\xc3\xb8rste angrep sted. Andr\xc3\xa9s Bonifacio og hans beste venn, Emilio Jacinto, angrep med 800 mann et kruttlager i San Juan del Monte (n\xc3\xa5 San Juan, Metro-Manila). Stedet kalles i dag Pinaglabanan, "slagfeltet". Dette var et viktig milit\xc3\xa6rt m\xc3\xa5l, men kun forsvart av 200 mann. Spanjolene trakk seg tilbake til El Deposito, drikkevannsdammen for Manilas indre by, Intramuros. _NEWLINE_Bonifacio rykket frem mot Manila, men ble m\xc3\xb8tt av en stor styrke sendt ut av generalguvern\xc3\xb8r Ramon Blanco. Bonifacios menn ble trengt tilbake til Mandaluyong; over 150 menn falt og 200 ble tatt til fange. Noen av fangene ble skutt p\xc3\xa5 Bagumbayanfeltet, som i dag er Luneta Park i Manilas sentrum._NEWLINE_Slaget ved Pinaglabanan og kamper i Kalookan utl\xc3\xb8ste trefninger rundt om i hele omgivelsen p\xc3\xa5 begge sider av Pasig-elven, i Marikina, San Mateo, Pasig, Pateros og Taguig. Samme dag erkl\xc3\xa6rte generalguvern\xc3\xb8r Blanco krigstilstand i \xc3\xa5tte provinser: Manila, Batangas, Bulacan, Cavite, Laguna, Nueva Ecija, Pampanga og Tarlac. Bonifacio var p\xc3\xa5 defensiven og m\xc3\xa5tte trekke sine styrker opp i fjellene bak Marikina.\n_START_SECTION_\nBonifacio skyves til siden\n_START_PARAGRAPH_\nSamtidig var Emilio Aguinaldos styrker langt mer seierrike p\xc3\xa5 sin side, og erobret den ene byen etter den andre i provinsen Cavite. Men i Manila og p\xc3\xa5 det frontavsnittet Bonifacio opererte, gikk det d\xc3\xa5rlig. Spanjolene henrettet sin fremste fange, Jose Rizal, den 30. desember 1896, den 4. januar 1897 skj\xc3\xb8t de en gruppe fanger, og den 11. januar 1897 nok en gruppe p\xc3\xa5 13 fanger, Numeriano Adriano, Geronimo Medina, Jos\xc3\xa9 Dizon, Domingo T. Franco, Eustacio Ma\xc3\xb1alak, Benedicto Nijaga, Ramon Padilla, Braulio Rivera, Francisco L. Roxas, Faustino Villaruel, Moises E. Salvador, Luis Enciso Villareal og Antonio Salazar, som regnes som filippinske nasjonalhelter i dag \xe2\x80\x93 ikke alle med like full rett. I februar ble enda en gruppe fanger henrettet. P\xc3\xa5 en m\xc3\xa5te aksentuerte dette i samtiden kontrasten mellom de to milit\xc3\xa6re ledere, i Aguinaldos fav\xc3\xb8r. _NEWLINE_Det oppstod en rivalisering mellom to fraksjoner innen Katipunan i Cavite, mellom Magdalo-r\xc3\xa5det (der Aguinaldo var med) og Magdiwang-r\xc3\xa5det, som ble ledet av Mariano Alvarez, en slektning av Bonifacios hustru. Bonifacio ble som Supremo tilkalt for \xc3\xa5 megle og avgj\xc3\xb8re saken. _NEWLINE_Det gamle vennskapet mellom Bonifacio og Aguinaldo hadde allerede surnet, og det var ogs\xc3\xa5 et sterkt element av filippinsk regionalisme med i bildet. De to lederne hadde ogs\xc3\xa5 avvikende politiske overbevisninger. Det gikk ikke bedre enn at m\xc3\xb8tet, som ble avholdt p\xc3\xa5 Aguinaldos landsted i Tejeros i Cavite, tok til \xc3\xa5 dr\xc3\xb8fte revolusjonens styringsstruktur. Det kom til avstemninger. Nesten alle de fremm\xc3\xb8tte var cavite\xc3\xb1os og 22. mars 1897 valgte de Aguinaldo til president av den nye revolusjon\xc3\xa6re regjering, mens Bonifacio ble de facto degradert og m\xc3\xa5tte ta til takke med stillingen som innenriksdirekt\xc3\xb8r. Aguinaldo selv var frav\xc3\xa6rende da dette skjedde; han kjempet mot spanske styrker ved Dasmari\xc3\xb1as i Cavite._NEWLINE_Medlemmer av Magdalo-fraksjonen pr\xc3\xb8vde videre \xc3\xa5 diskreditere Bonifacio som uegnet ogs\xc3\xa5 til denne stillingen, han var jo uten utdannelse. Noe urettferdig var dette \xc3\xa5penbart; han hadde v\xc3\xa6rt den som oversatte Jose Rizals Mi Ultimo Adios fra spansk til tagalog, og hadde forfattet det gripende nasjonaleposet Pagibig sa Tinubuang Lupa. _NEWLINE_Bonifacio erkl\xc3\xa6rte resultatene fra Tejeros for ugyldige. Han betraktet seg selv som Supremo fortsatt, og underkjente Aguinaldos regjeringsdannelse. Han dannet deretter sin egen regjering. Neste m\xc3\xa5ned satte han opp en milit\xc3\xa6rpakt i Naic i Cavite. Den ble undertegnet av omkring 40 menn.\n_START_SECTION_\nBonifacio angripes av Aguinaldos menn\n_START_PARAGRAPH_\nDeretter trakk Bonifacio og hans menn opp i innlandet, til barrio Limbon i Indang. Den 26. april 1897 kom to av Aguinaldos offiserer (oberst Agapito Bonzon og Aguinaldos svoger major Jose Ignacio Paua) for \xc3\xa5 arrestere ham. Bonifacio satte seg til motverge. Det endte med at hans bror Ciriaco ble drept og at han selv ble s\xc3\xa5ret i venstre arm og deretter knivstukket i nakken av Paua. _NEWLINE_Deretter ble han bragt p\xc3\xa5 b\xc3\xa5re ned til Naic, som var president Aguinaldos nye hovedkvarter. _NEWLINE_Andr\xc3\xa9s Bonifacio, da 34 \xc3\xa5r gammel, ble stilt for en milit\xc3\xa6rdomstol i Maragondon, Cavite. Han og broren Procopio ble holdt fanget i stenkirken i Maragondon. Han ble anklaget for forr\xc3\xa6deri og for kuppfors\xc3\xb8k. Ett vitne sverget under ed p\xc3\xa5 at Bonifactio hadde tilbudt ham ti peso for \xc3\xa5 drepe Aguinaldo. Noen versjoner av rettssaken mener at Bonifacio ikke ble innr\xc3\xb8mmet full anledning til \xc3\xa5 forsvare seg. Den 8. mai ble han og hans bror d\xc3\xb8mt til d\xc3\xb8den.\n_START_SECTION_\nHenrettelsen\n_START_PARAGRAPH_\nMandag den 10. mai f\xc3\xb8rte general L\xc3\xa1zaro Makapagal og fire soldater br\xc3\xb8drene Andr\xc3\xa9s og Procopio opp mot Nagpatongfjellet. Vel fremme ble br\xc3\xb8drene skutt og lagt i en grunn grav. Stedet ble kamuflert, og alle trakk seg raskt tilbake ettersom det var spanske styrker i omr\xc3\xa5det. _NEWLINE_Aguinaldo sa senere at han f\xc3\xb8rst ville omgj\xc3\xb8re dommen til landsforvisning, men ble overtalt av sine generaler til \xc3\xa5 opprettholde d\xc3\xb8dsdommen.  _NEWLINE_Etter tyve \xc3\xa5r kom Makapagal tilbake med andre krigsveteraner og klarte den 17. mars 1918 \xc3\xa5 finne gravstedet og identifisere levningene. Andr\xc3\xa9s Bonifacios ben ble lagt i en urne som ble satt i den lovgivende forsamlingens bygning i Manila (n\xc3\xa5 nasjonalmuseet), sammen med hans personlige dokumenter og hans bolo (filippinsk kort sabel). I februar 1945, da amerikanerne drev japanerne ut av Manila, ble bygningen og alt i den \xc3\xb8delagt under en brann. _NEWLINE_P\xc3\xa5 Filippinene \xc3\xa6res han med en egen minnedag 30. november.'