b'\n_START_ARTICLE_\nEem (interglasial)\n_START_PARAGRAPH_\nEem interglasial (ofte bare eem, tilsvarer omtrent sangamon i Nord-Amerika, ipswichian i Storbritannia og riss-w\xc3\xbcrm i alpeomr\xc3\xa5det) var den siste interglasialen f\xc3\xb8r innev\xc3\xa6rende varmeperiode, holocen. Den tilsvarer isotoptrinn 5e i havbunnssedimenter._NEWLINE_For dr\xc3\xb8yt 126\xc2\xa0000 \xc3\xa5r skjedde det en hurtig oppvarming som kulminerte med en varmeperiode over ca. 3\xc2\xa0000-4\xc2\xa0000 \xc3\xa5r, fulgt av en hurtig nedkj\xc3\xb8ling, deretter mer gradvis, innen Weichsel-glasialen satte inn for rundt 115\xc2\xa0000 \xc3\xa5r siden.\n_START_SECTION_\nForskningshistorie\n_START_PARAGRAPH_\nEem-mellomistida ble anerkjent som en egen stratigrafisk enhet etter at biologen Pieter Harting under en boring ved  Amersfoort i Nederland  i 1874 fant fossilrikt materiale med en artssammensetning sv\xc3\xa6rt ulik den som finnes i Nordsj\xc3\xb8en  i dag. Mange av de snegle- og muslingartene som ble funnet lignet mye p\xc3\xa5 arter som i dag finnes i Atlanterhavet s\xc3\xb8r for Doverstredet; utbredelsesomr\xc3\xa5det til disse artene strekker seg fra kysten av Portugal til Middelhavet. Harting s\xc3\xa5 dette som et tegn p\xc3\xa5 at gjennomsnittstemperaturen p\xc3\xa5 den tiden fossilene ble sedimentert var h\xc3\xb8yere enn i dag. Han gav avleiringene navnet Syst\xc3\xa8me E\xc3\xa9mien etter elva Eem i n\xc3\xa6rheten av Amersfoort. _NEWLINE_Senere foretok Lori\xc3\xa9 (1887) og Spaink (1958) inng\xc3\xa5ende unders\xc3\xb8kelser av den nederlandske muslingfaunaen. Ledefossiler ble funnet og ved hjelp av disse kunne de stratigrafiske sjiktene identifiseres. Da det viste seg at sjiktene fra eem ofte l\xc3\xa5 over bunnmorener fra Saale-glasialen og under lokal elvegrus eller vindtransporterte lag fra Weichsel-glasialen, ble det konkludert med at det dreide seg om en varm periode mellom de to siste nedisningene i jordas historie, saale og weichsel._NEWLINE_Van Voorthuysen publiserte i 1958 et arbeid om foraminifera p\xc3\xa5 typelokaliteten og noen \xc3\xa5r senere W.H. Zagwijn om palynologien med oppdeling av periodens pollensoner (1961). P\xc3\xa5 slutten av 1900-tallet ble typelokaliteten unders\xc3\xb8kt p\xc3\xa5 ny, denne gangen tverrfaglig med gamle og nye data (Cleveringa et\xc2\xa0al., 2000). Samtidig ble det valgt en parastratotype ved Amsterdam som ble underlagt en tverrfaglig unders\xc3\xb8kelse (Van Leeuwen et\xc2\xa0al., 2000). Disse forfatterne publiserte ogs\xc3\xa5 en uran-thorium-datering av de sene eem-lagene fra dette borehullet til 118.200\xc2\xa0\xc3\xa5r (\xc2\xb1\xc2\xa06300\xc2\xa0\xc3\xa5r)._NEWLINE_Bosch, Cleveringa og Meijer publiserte i 2000 en historisk gjennomgang av den nederlandske forskningen rundt eem.\n_START_SECTION_\nVarighet og klimautvikling\n_START_PARAGRAPH_\nEem-varmeperioden avl\xc3\xb8ste Saale-istida og varte i omtrent 11\xc2\xa0000 \xc3\xa5r (126\xc2\xa0000\xe2\x80\x93115\xc2\xa0000 \xc3\xa5r siden) og ble etterfulgt av Weichsel-istida. _NEWLINE_Eem var preget av relativt stabile klimatiske forhold. Temperaturen rundt varmetoppen l\xc3\xa5 i Europa flere grader over dagens middeltemperatur. Det vokste hassel og eik helt opp til  Ule\xc3\xa5borg i Finland, mens Nordkapp, som i dag er tundra, var skogkledd. Havniv\xc3\xa5et l\xc3\xa5 5\xe2\x80\x938 meter h\xc3\xb8yere enn i dag, noe som antyder at det var mindre is enn n\xc3\xa5; kanskje var innlandsisen p\xc3\xa5 Gr\xc3\xb8nland delvis tint bort._NEWLINE_Ved hjelp av pollenunders\xc3\xb8kelser av borekjerner fra eksplosjonsvulkaner i Eifel kan det vises at det inntraff en t\xc3\xb8rkeperiode p\xc3\xa5 468 \xc3\xa5r i overgangen mellom eem og weichsel. Skogbranner og sandstormer p\xc3\xa5virket skogene i Eifel og etterlot seg spor i sedimentene. Nedb\xc3\xb8ren uteble, muligens som f\xc3\xb8lge av endringer i havstr\xc3\xb8mmene. Ferskvann ble bundet i framrykkende isbreer. T\xc3\xb8rken kom br\xc3\xa5tt p\xc3\xa5; i l\xc3\xb8pet av 100 \xc3\xa5r m\xc3\xa5tte skogene som en gang hersket vike for steppeland. Deretter kan det tyde p\xc3\xa5 at tr\xc3\xa6rne igjen begynte \xc3\xa5 trives i Eifel, mens det n\xc3\xa5 hersket kaldere forhold lengre nord. Blandingskogen holdt seg fortsatt i Eifel i omtrent 8\xc2\xa0000\xc2\xa0\xc3\xa5r til neste kuldepuls f\xc3\xb8rte til at tundravegetasjon tok over. Denne blandingsskogperioden tilh\xc3\xb8rer imidlertid ikke til den egentlige eem-varmetida._NEWLINE_Den klimatiske utvikling i eem avspeiles i 7 pollensoner fra Eifel, men illustrerer ogs\xc3\xa5 situasjonen lengre nord._NEWLINE_I begynnelsen av eem vandret bj\xc3\xb8rka inn (sone 1), deretter kom furua (sone 2). Disse to var pion\xc3\xa9rplanter som koloniserte landet fra refugier i S\xc3\xb8r-Europa. Mye tyder p\xc3\xa5 at klimaet ble varmere hurtigere enn plantene klarte \xc3\xa5 kolonisere landet. I sone tre vandret eika inn. I disse periodene var det snakk om lys\xc3\xa5pen skog. Midt i Eem-tida ble skogen tett og m\xc3\xb8rk med eik, hassel og senere gran og agnb\xc3\xb8k som dominerende arter. Til slutt i eem ble klimaet kaldere og grana dominerte. Etter at skogen igjen var blitt lys\xc3\xa5pen overtok furua den dominerende rollen. Dyrelivet tyder p\xc3\xa5 at enkelte steder forble skogen lys\xc3\xa5pen gjennom hele perioden._NEWLINE_I Mellom-Europa vokste noen plantearter som n\xc3\xa5 er utd\xc3\xb8dd i verdensdelen, som bartreet Thuja occidentalis og sumpplantene Brasenia holsatica, Dulichium arundinaceum, Decodon verticillatus og Schoenoplectus torreyi. Serbergran (Picea omorika) og akslyng (Erica spiculifolia) hadde en mye st\xc3\xb8rre utbredelse enn i dag. Lerk vokste i Nord-Finland og kanskje ogs\xc3\xa5 i Norge og Sverige. I Italia var Zelkova vanlig. P\xc3\xa5 Den iberiske halv\xc3\xb8y vokste det mange treslag som seinere forsvant fra dette omr\xc3\xa5det, som gran, seder, valn\xc3\xb8tt, syrin, agnb\xc3\xb8k, platan og kastanje. B\xc3\xb8k, som spiller en viktig rolle i dag, var i eem et sjeldent treslag mange steder i Europa og ble erstattet av agnb\xc3\xb8k og barlind._NEWLINE_Utbredelsen til mange planter viser at klimaet var varmere enn i dag. Franskl\xc3\xb8nn og kanskje ildtorn vokste p\xc3\xa5 De britiske \xc3\xb8yer, og i S\xc3\xb8r-Tyskland fantes tatarl\xc3\xb8nn, s\xc3\xb8lvlind og Crataegus pentagyna. Kristtorn, ef\xc3\xb8y, barlind og buksbom forekom lenger mot \xc3\xb8st enn i dag, og flyteplantene Salvinia natans, vassn\xc3\xb8tt og Aldrovanda vesiculosa vokste lenger mot nord enn i n\xc3\xa5tiden. De varmekrevende billene Bembidion elongatum, Cybister lateralimarginatus, Caccobius schreberi, Oniticellus fulvus og Scolytus koenigi forekommer ikke i England i dag, men er funnet i sedimenter fra eem som er gravd ut p\xc3\xa5 Trafalgar Square.\n_START_SECTION_\nPattedyr i Europa\n_START_PARAGRAPH_\nDe sm\xc3\xa5 og mellomstore pattedyrene fra eem i Europa var stort sett de samme som lever i verdensdelen i dag, men i tillegg var det en megafauna av store pattedyr som n\xc3\xa5 er borte. Beiting av de store pattedyrene f\xc3\xb8rte til at skogene aldri ble s\xc3\xa5 tette som i holocen._NEWLINE_Store og mellomstore planteetere var skogelefant (Elephas antiquus), merckneshorn (Stephanorhinus kirchbergensis), steppeneshorn (Stephanorhinus hemitoechus), hest, esel (Equus hydruntinus), berberape, bever, flodhest, villsvin, r\xc3\xa5dyr, d\xc3\xa5hjort, hjort, kjempehjort (Megaloceros giganteus), elg, gemse, tahr (Hemitragus cedrensis), alpesteinbukk, urokse, steppebison (Bison priscus) og vannb\xc3\xb8ffel (Bubalus murrensis)._NEWLINE_Av store rovpattedyr fantes hulel\xc3\xb8ve (Panthera leo spelaea), hulehyene (Crocuta crocuta spelaea), stripehyene, leopard, ulv, asiatisk villhund, hulebj\xc3\xb8rn (Ursus spelaeus), kragebj\xc3\xb8rn og brunbj\xc3\xb8rn. Sabeltanntigeren Homotherium latidens kan ha forekommet, men var i tilfelle sv\xc3\xa6rt sjelden og har ikke etterlatt seg fossiler fra eem. Blant mindre rovpattedyr kan man nevne r\xc3\xb8drev, grevling, gaupe, jungelkatt og den utd\xc3\xb8dde oteren Cyrnaonyx antiqua.\n_START_SECTION_\nFennoskandia under eem\n_START_PARAGRAPH_\nDet er p\xc3\xa5vist at \xc3\x98stersj\xc3\xb8en og Kvitsj\xc3\xb8en var forbundet under Eem-tida, dvs. at Fennoskandia var ei \xc3\xb8y omsluttet av Eemhavet. Transgresjoner gjorde at mange sletter og bassenger l\xc3\xa5 under vann, trolig p\xc3\xa5 grunn av det h\xc3\xb8yere havniv\xc3\xa5et og en kraftig isostatisk nedtrykking av jordskorpa etter Saale-isen._NEWLINE_I Norge er det funnet avsetninger fra eem blant annet p\xc3\xa5 p\xc3\xa5 Fj\xc3\xb8sanger ved Bergen, B\xc3\xb8 p\xc3\xa5 Karm\xc3\xb8y, Hovden i Bykle kommune, og p\xc3\xa5 Voss. Klimaet var mildere enn i dag, og p\xc3\xa5 Vestlandet vokste det mot slutten av eem store granskoger som forsvant igjen da Weichsel-istida satte inn. I innev\xc3\xa6rende mellomistid har ikke grana rukket \xc3\xa5 etablere seg p\xc3\xa5 naturlig m\xc3\xa5te p\xc3\xa5 Vestlandet. P\xc3\xa5 Fr\xc3\xb8ya vokste gran og varmekrevende tr\xc3\xa6r som eik og kristtorn.\n_START_SECTION_\nKlimasvingninger under eem \xe2\x80\x93 kunnskap fra iskjerneboring\n_START_PARAGRAPH_\nKlimaforskere har de siste \xc3\xa5rene f\xc3\xa5tt mye kunnskap om fortidas klima. Iskjernen fra Summit-stasjonen (72\xc2\xb034\xe2\x80\xb20\xe2\x80\xb3N 37\xc2\xb037\xe2\x80\xb20\xe2\x80\xb3V) som hentet ut mellom 1990 og 1992 i regi av Greenland Ice Core Project og  North Greenland Ice Core Project i \xc3\xa5rene 1996-2003 har v\xc3\xa6rt til nytte:_NEWLINE_I begge kjernene ble blant annet oksygenisotop-forholdene \xc2\xb9\xe2\x81\xb8O/\xc2\xb9\xe2\x81\xb6O unders\xc3\xb8kt. Disse brukes til \xc3\xa5 fastsl\xc3\xa5 temperaturen i skyene p\xc3\xa5 det tidspunkt sn\xc3\xb8en ble dannet._NEWLINE_Det er sv\xc3\xa6rt vanskelig \xc3\xa5 fastsette tidsskalaen, men ved \xc3\xa5 sammenligne iskjernene fra Summit med andre klimaproxyer, som iskjerner, sedimentkjerner etc, chronozoneregnes n\xc3\xb8yaktigheten som tilstrekkelig god, i det minste for de siste 130\xc2\xa0000\xc2\xa0\xc3\xa5rene. Svingningene i forholdet mellom oksygenisotopene i disse iskjerneprofilene viser at klimasvingninger (Dansgaard-Oeschger-hendelsene, Heinrich-hendelsene) ikke var forbeholdt den siste istiden, men ogs\xc3\xa5 skjedde under eem-interglasialen og saale-glasialen. Dette st\xc3\xa5r i motsetning til den relativt h\xc3\xb8ye klimatiske stabiliteten under dagens mellomistid, holocen, som har vart i omtrent 11\xc2\xa0700\xc2\xa0\xc3\xa5r. Det ble derfor antatt at den p\xc3\xa5g\xc3\xa5ende mellomistidens stabilitet er unntaket snarere enn regelen._NEWLINE_Det viste seg imidlertid at de store svingningene i Summit-kjernene fra Eem-tida ikke fantes igjen i Vostok-kjerner eller i sedimentborekjerner fra dyphavene. Det ble derfor f\xc3\xb8rst antatt at Gr\xc3\xb8nlandsisen avspeilet kortvarige svingninger i atmosf\xc3\xa6re- og havstr\xc3\xb8mmer i det nordatlantiske omr\xc3\xa5det, men snart ble det klart at de nederste 10\xc2\xa0prosent av iskjernene var blitt foldet og eksponert for vannstr\xc3\xb8mmer slik at eem-tidens kronologi var blitt \xc3\xb8delagt. Derfor ble iskjerner fra NGRIP-boringene der man allerede visste at de nederste seksjonene av borekjernen ikke var \xc3\xb8delagt hentet fram igjen. Av NGRIP-kjernens totale lengde p\xc3\xa5 3\xc2\xa0090 meter, dekker de nederste 90 meterne eem._NEWLINE_Det ble fastsl\xc3\xa5tt at eem gjennomg\xc3\xa5ende var en sv\xc3\xa6rt stabil tid med temperaturer 5\xc2\xa0\xc2\xb0C varmere enn i dag. En sammenligning med iskjerner fra nordvest p\xc3\xa5 Gr\xc3\xb8nland (Camp Century, 77\xc2\xb012\xe2\x80\xb2N 61\xc2\xb006\xe2\x80\xb2V og i syd\xc3\xb8st (Renland, 71\xc2\xb018\xe2\x80\xb2N 26\xc2\xb042\xe2\x80\xb2V) viste at bare en del av innlandsisen i s\xc3\xb8r tinte vekk, mens islaget p\xc3\xa5 Sentral- og Nordgr\xc3\xb8nland  var stabile til tross for stigende temperatur. Denne erkjennelsen har stor innflytelse p\xc3\xa5 modelleringen av den framtidige havniv\xc3\xa5stigningen. Ogs\xc3\xa5 regionale forskjeller avventer ytterligere og mer inng\xc3\xa5ende unders\xc3\xb8kelser._NEWLINE_I tillegg viser NGRIP-kjerner at istida som fulgte eem kom krypende ganske langsomt, i l\xc3\xb8pet av 7\xc2\xa0000\xc2\xa0\xc3\xa5r f\xc3\xb8r isotopverdiene viser en Dansgaard-Oeschger-hendelse (DO 25) med en virkelige istidskarakter. Den var ogs\xc3\xa5 sv\xc3\xa6rt svak, bare 25\xc2\xa0prosent av den etterf\xc3\xb8lgende DO-hendelsen, men sv\xc3\xa6rt lik de etterf\xc3\xb8lgende hendelsene. Dette er et utgangspunkt for studier av samtidshendelser.'