b'\n_START_ARTICLE_\nAlexander III (pave)\n_START_SECTION_\nBakgrunn\n_START_PARAGRAPH_\nHans opprinnelige navn var Rolando Bandinelli. Han ble f\xc3\xb8dt i Siena i Italia.\n_START_SECTION_\nKardinal\n_START_PARAGRAPH_\nHan ble i 1150 utnevnt til kardinal og like etter kansler. Han var den bitreste fiende til Huset Hohenstaufen, keiser Frederik Barbarossa. Da han i anledning av erkebiskop Eskils fengsling m\xc3\xb8tte p\xc3\xa5 riksdagen i Besan\xc3\xa7on 1157, medbrakte han et pavebrev som antydet at keiserd\xc3\xb8mmet var et len av pavestolen, og muntlig skjerpet han denne p\xc3\xa5standen. En av Frederiks stormenn f\xc3\xb3r da mot ham med dradd sverd. Keiseren reddet ham, men bad ham omg\xc3\xa5ende om \xc3\xa5 reise hjem.\n_START_SECTION_\nPave\n_START_PARAGRAPH_\nVed pavevalget 1159 fikk Roland flest stemmer og kalte seg Alexander III, men keiservennlige kardinaler valgte kardinal Octavianus, og fikk ham if\xc3\xb8rt paveskrud. Alexander bannlyste Viktor IV, som motparten kalte seg. Frederik stevnet dem begge til et m\xc3\xb8te i Pavia (1160). Alexander uteble og ble bannlyst, og Viktors valg ble stadfestet. Alexanders svar var \xc3\xa5 bannlyse keiseren, men hans stilling i Italia ble stadig d\xc3\xa5rligere, og v\xc3\xa5ren 1162 dro han til Frankrike. Selv her begynte prestestanden \xc3\xa5 falle fra; men den tyske keisers maktutfoldelser bevirket et omslag, og Frankrike sammen med England, Sicilia og Spania stod n\xc3\xa5 p\xc3\xa5 Alexanders side. Mest oppholdt han seg i Sens, hvor hans tilhengere flokket seg om ham, blant dem biskopen i \xc3\x85rhus, Eskil, og tross hans landflyktighet vokste hans makt sterkt; s\xc3\xa5ledes gikk Valdemar I av Danmark og de danske bisper over p\xc3\xa5 hans parti._NEWLINE_Viktor d\xc3\xb8de 1164, og det ble valgt en ny motpave, Paschalis III 1165. Alexander vendte allikevel tilbake til Roma, men ble \xc3\xa5ret etter igjen fordrevet av keiseren. Den tyske h\xc3\xa6r ble imidlertid \xc3\xb8delagt av pest, og de lombardiske byene reiste seg og sluttet forbund med Alexander. Paschalis d\xc3\xb8de i (1168), og den tredje motpaven, Calixtus III, fikk aldri mye makt. Da keiseren deretter led det skjebnesvangre nederlaget overfor lombardene ved Legnano i 1176, m\xc3\xa5tte han ved et h\xc3\xb8ytidelig m\xc3\xb8te med paven i Venezia 1177 ydmyke seg og trekke sin st\xc3\xb8tte til Calixtus. Alexander frafalt p\xc3\xa5 sin side kravene om lensh\xc3\xb8yhet over keiserriket og lovet \xc3\xa5 gi tilbake fratatt land, men seieren var umiskjennelig hans. _NEWLINE_Imidlertid hadde han i England vunnet en enda st\xc3\xb8rre seier; han hadde ivrig st\xc3\xb8ttet erkebiskop Thomas Becket i kampen for de kirkelige id\xc3\xa9er, og da erkebispen til sist falt som offer for kongens oppfarende sinne, helgenkronet Alexander ham straks, bannlyste kong Henrik II av England (1170) og tvang ham til ydmykende bot ved den myrdede erkebiskops grav i 1174. _NEWLINE_I september 1171 sendte Alexander ogs\xc3\xa5 en bulle til folk og herskere i Norden med oppfordring om \xc3\xa5 utvide korstogene helt til Finland. Kristendommen stod fremdeles svakt der, men etter 1190 var korstog til Finland blitt vanlige._NEWLINE_Nidkj\xc3\xa6r for kirkens frihet bannlyste han ogs\xc3\xa5 kong Vilhelm I av Skottland, fordi han ville p\xc3\xa5tvinge St. Andrews en biskop av eget valg (1180). Kjetteriet ble strengt ford\xc3\xb8mt p\xc3\xa5 det tredje alminnelige lateranm\xc3\xb8tet 1179, som ble overv\xc3\xa6rt av 300 bisper og regnes som h\xc3\xb8ydepunktet av Alexanders makt. Her fikk han ogs\xc3\xa5 vedtatt at det paveemne som hadde f\xc3\xa5tt 2/3 av kardinalenes stemmer, var lovlig valgt \xe2\x80\x93 en bestemmelse som skulle hindre de \xc3\xb8deleggende paveskismer. P\xc3\xa5 grunn av romernes oppr\xc3\xb8r ble han atter fordrevet fra den hellige stad i sin siste levetid. Han d\xc3\xb8de i Civita Castellana 30. august 1181.\n_START_SECTION_\nEkteskapet som sakrament\n_START_PARAGRAPH_\nDiskusjonen hadde g\xc3\xa5tt h\xc3\xb8yt i kirken om hva som definerer et ekteskap: Blir det til ved partenes samtykke, eller ved samleiet etterp\xc3\xa5? Det var Alexander som s\xc3\xb8rget for at den f\xc3\xb8rste l\xc3\xb8sningen ble kirkens offisielle l\xc3\xa6re. If\xc3\xb8lge Paulus i Efeserbrevet 5,23-24 er nemlig ekteskapet et bilde p\xc3\xa5 forholdet mellom Kristus og kirken - og derved et sakrament og alts\xc3\xa5 uoppl\xc3\xb8selig, med mindre det var inng\xc3\xa5tt p\xc3\xa5 feil premisser. I og med at ekteskapet gikk over fra \xc3\xa5 v\xc3\xa6re en bindende avtale mellom to parter til \xc3\xa5 bli et kirkelig sakrament, var det mer passende \xc3\xa5 definere det gjennom en \xc3\xa5ndelig handling (samtykke) enn en fysisk handling (samleie).  Alexanders valg resulterte dermed i at kirkens lovgivning tillot to som \xc3\xb8nsket \xc3\xa5 gifte seg, \xc3\xa5 love hverandre dette med bare Gud som vitne - ute p\xc3\xa5 et jorde, om s\xc3\xa5 var. Dette f\xc3\xb8rte til en rekke saker der menn lovet kvinnen ekteskap l\xc3\xb8rdagskvelden, for i etterkant \xc3\xa5 benekte det hele. S\xc3\xa6rlig fra Bergen kjennes slike saker, fordi rettsdokumentene er bevart.'