b'\n_START_ARTICLE_\nHonorius III\n_START_SECTION_\nTidlig karriere\n_START_PARAGRAPH_\nDet er kjent at Savelli en tid var kannik i Santa Maria Maggiore i Roma. I 1188 ble han pavelig camerlengo, og under pavene Klemens III og Celestin III var han skattmester for Den hellige stol. I 1193 ble han utnevnt til kardinal av Celestin III. Han ble forfremmet til kardinalprest av Innocent III i 1198._NEWLINE_I 1197 ble han l\xc3\xa6rer for den framtidige tysk-romerske keiser Fredrik II.\n_START_SECTION_\nPavevalg\n_START_PARAGRAPH_\n18. juli 1216 ble han valgt til pave av 19 kardinaler som var samlet i Perugia, hvor Innocent hadde d\xc3\xb8dd to dager tidligere. P\xc3\xa5 grunn av den usikre situasjonen i Italia og frykt for skisma ble valget gjennomf\xc3\xb8rt p\xc3\xa5 en spesiell m\xc3\xa5te. Kardinalene Ugolino av Ostia (senere Gregor IX) og Guido av Praeneste fikk fullmakt til \xc3\xa5 peke ut den nye paven, og deres valg falt p\xc3\xa5 Savelli. Han var selv skeptisk, men aksepterte valget og tok navnet Honorius. 24. juli ble han innsatt i embetet i Perugia. Kroningen fant sted i Roma 31. august, og 3. september tok han Laterankirken, Romas katedral, i besittelse. Romas befolkning var sv\xc3\xa6rt forn\xc3\xb8yd med valget, ettersom Honorius selv var fra Roma og hadde oppf\xc3\xb8rt seg meget godt overfor folket mens han hadde v\xc3\xa6rt kardinal._NEWLINE_Som sin forgjenger hadde han to hovedm\xc3\xa5l: Gjenerobringen av Det hellige land gjennom det femte korstog og reform av kirken. Der stopper likheten, for Honorius fors\xc3\xb8kte \xc3\xa5 oppn\xc3\xa5 sine m\xc3\xa5l gjennom \xc3\xa5 v\xc3\xa6re smidig og forst\xc3\xa5elsesfull, mens Innocent hadde fors\xc3\xb8kt \xc3\xa5 tvinge gjennom sine meninger med makt.\n_START_SECTION_\nFemte korstog\n_START_PARAGRAPH_\nDet femte korstog var blitt godkjent av Laterankonsilet i 1215, og i 1217 satte Honorius igang de praktiske forberedelser. For \xc3\xa5 finansiere det ba han om at paven og kardinalene skulle gi en tiendedel av sine inntekter de neste tre \xc3\xa5r, mens andre geistlige skulle gi en tyvendedel. Dette brakte inn mye penger, men ikke p\xc3\xa5 langt n\xc3\xa6r nok. _NEWLINE_I april 1217 kronet han Peter II av Courtenay som latinsk keiser av Konstantinopel. Dette ga Honorius \xc3\xb8kt h\xc3\xa5p om et vellykket korstog, men keiseren ble tatt til fange under reisen \xc3\xb8stover og d\xc3\xb8de i fangenskap. _NEWLINE_Honorius m\xc3\xa5tte finne en person som kunne lede korstoget, og valget falt p\xc3\xa5 hans tidligere elev Fredrik II. Han hadde, i likhet med flere andre herskere, avlagt en ed om \xc3\xa5 bli med p\xc3\xa5 korstoget. Men da tiden n\xc3\xa6rmet seg utsatte han gjentatte ganger sin avreise. I april 1220 ble han valgt til keiser, og 22. november samme \xc3\xa5r ble han kronet av paven i Roma. _NEWLINE_Fredrik fortsatte \xc3\xa5 utsette avreisen, og et felttog i Egypt slo fullstendig feil da Damietta falt 8. september 1221. De fleste herskere i Europa var innblandet i andre kriger, og kunne ikke forlate sine land i lengre perioder. Andreas II av Ungarn, og senere en gruppe korsfarere fra omr\xc3\xa5det ved den nedre Rhinen, reiste mot Det hellige land og hadde noe suksess i Egypt. De tok blant annet tilbake Damietta. Men uenighet blant korsfarerne, og spesielt rivaliseringen mellom lederne og den pavelige legaten Pelagius, f\xc3\xb8rte til at de mislyktes. _NEWLINE_Det ble bestemt at Fredrik II skulle reise 24. juni 1225. Honorius arrangerte det slik at Fredrik giftet seg med Isabella, som var arving til konged\xc3\xb8mmet Jerusalem. Dette ville binde ham enda sterkere til planen. Men arbeidet med San Germanotraktaten f\xc3\xb8rte til nok en utsettelse, og da traktaten var klar i juli 1225 ga denne mulighet til \xc3\xa5 utsette hele prosjektet i to \xc3\xa5r til. _NEWLINE_Fredrik II s\xc3\xa5 n\xc3\xa5 ut til \xc3\xa5 endelig gj\xc3\xb8re alvor av sine forberedelser. Honorius fikk ikke oppleve dette, ettersom han d\xc3\xb8de f\xc3\xb8r avreisen. Det ble dermed opp til Gregor IX \xc3\xa5 f\xc3\xb8lge opp planen.\n_START_SECTION_\nAndre handlinger\n_START_PARAGRAPH_\nHonorius godkjente Dominikanerordenen i bullen Religiosam vitam av 22. desember 1216 og Fransiskanerordenen i bullen Solet annuere av 29. november 1223. Han opprettet ogs\xc3\xa5 flere nye grener av eksisterende ordener, og 30. januar 1226 godkjente han Karmelittordenen i bullen Ut vivendi normam. Han approberte ogs\xc3\xa5 Den tyske orden, og i 1224 la han den under pavelig kontroll. _NEWLINE_Han hadde selv god utdanning og insisterte p\xc3\xa5 at presteskapet skulle v\xc3\xa6re skikkelig utdannet, spesielt i teologi. I et tilfelle holdt han igjen godkjenningen av en biskop valgt av kapitlet i Chartres fordi kandidaten ikke hadde gode nok kunnskaper. En annen biskop ble avsatt p\xc3\xa5 grunn av analfabetisme. _NEWLINE_Universitetene i Paris og Bologna fikk forskjellige privilegier, og han beordret av bisped\xc3\xb8mmer som l\xc3\xa5 langt unna gode l\xc3\xa6resteder skulle sende unge menn med talent til et anerkjent universitet, slik at de senere kunne virke som l\xc3\xa6rere p\xc3\xa5 sitt hjemsted.'