b"\n_START_ARTICLE_\nWellington Koo\n_START_SECTION_\nBakgrunn\n_START_PARAGRAPH_\nHan var f\xc3\xb8dt i Shanghai og dro i 1904 til USA, der han studerte vestlig kultur for \xc3\xa5 kunne hjelpe Kina med imperialismens problemer. Han talte flytende engelsk og ble interessert i Kinas plass i det internasjonale samfunn._NEWLINE_Koo gikk p\xc3\xa5 Saint John's University i Shanghai og Columbia University i New York, der han var medlem av litteratur- og debattklubben Philolexian Society. I 1912 tok Koo doktorgrad i internasjonal rett og diplomati ved Columbia University.\n_START_SECTION_\nKarriere\n_START_PARAGRAPH_\nStraks etter vendte han tilbake til Kina for \xc3\xa5 tjene den nye Republikken Kina som presidentens engelsksekret\xc3\xa6r. I 1915 ble Koo kinesisk minister med ansvar for forbindelsene til USA._NEWLINE_I 1919 var han en av de kinesiske delegatene til Versailleskonferansen, og det er herfra hans ber\xc3\xb8mmelse i f\xc3\xb8rste rekke stammer. Overfor de vestlige makter og Japan forlangte han at Japan skulle gi hele Shandong tilbake til Kina. Han forlangte ogs\xc3\xa5 av de vestlige land at de skulle stoppe alle imperialistiske institusjoner som blant annet tariffkontroll og forpaktelser. De vestlige makter avslo hans krav, og derfor ble den kinesiske delegasjon den eneste ved fredskonferansen som ikke underskrev Versaillesfreden._NEWLINE_Koo var videre involvert i dannelsen av Folkeforbundet som Kinas f\xc3\xb8rste representant i det nylig dannede forbundet. Han fungerte som president i Kina i 1926\xe2\x80\x931927 i en periode med kaos i Beijing. Senere var han utenriksminister under Chang Tso-lin, og som representant for Kina i Folkeforbundet protesterte han mot Japans invasjon af Mandsjuria. 1936\xe2\x80\x931940 fungerte han som ambassad\xc3\xb8r i Frankrike, inntil landet ble besatt av tyskerne. Derp\xc3\xa5 ble han kinesisk ambassad\xc3\xb8r i Storbritannia til 1946._NEWLINE_I 1945 var Koo p\xc3\xa5 kinesisk vegne en av FNs grunnleggere, og senere ble han ambassad\xc3\xb8r i USA, der han fors\xc3\xb8kte \xc3\xa5 opprettholde alliansen mellom Republikken Kina og USA, mens Kuomintang tapte terreng for Kinas kommunistparti og til sist m\xc3\xa5tte trekke seg tilbake til Taiwan._NEWLINE_Koo trakk seg tilbake fra diplomatiet i 1956 etter 44 \xc3\xa5rs tjeneste og to verdenskriger. Han var Kinas mest erfarne og respekterte diplomat. _NEWLINE_I 1956 ble Koo dommer ved Den internasjonale domstol i Haag, og han var domstolens visepresident i sine siste tre \xc3\xa5r der. _NEWLINE_I 1967 lot han seg pensjonere og flyttet til New York, der han tilbrakte resten av sine dager med familie og venner til sin d\xc3\xb8d i 1985, 97 \xc3\xa5r gammel.\n_START_SECTION_\nPrivatliv\n_START_PARAGRAPH_\nWellington Koos f\xc3\xb8rste kone var Chang Jun-e; de giftet seg i 1908 og ble separert f\xc3\xb8r 1912. S\xc3\xa5 fulgte Pao-yu Tang, som var yngste datter av den tidligere kinesiske statsminister Tang Shaoyi. Med henne fikk han to s\xc3\xb8nner, Wellington Koo Jr. (f\xc3\xb8dt 1921) og Freeman Koo (f\xc3\xb8dt 1923)._NEWLINE_Han giftet seg igjen, denne gang med Hui-Lan \xc2\xabJuliana\xc2\xbb Oei, som var datter av den javanesisk-kinesiske sukkermagnaten Oei Tiong-ham. Med henne fikk han s\xc3\xb8nnen Teh-chang Koo og datteren Patricia Koo samt tre stebarn. Han ble separert fra henne i 1950-\xc3\xa5rene. Han var gift med i alt fire kvinner \xe2\x80\x93 den siste, Juliana Koo, ble 111 \xc3\xa5r gammel."