b'\n_START_ARTICLE_\nHeinrich Krone\n_START_SECTION_\nBakgrunn\n_START_PARAGRAPH_\nEtter sitt abitur i 1914 ved Bisch\xc3\xb6fliches Gymnasium Josephinum i Hildesheim begynte Krone p\xc3\xa5 et studium i katolsk teologi. F\xc3\xb8r \xc3\xa5ret var omme ble han forpliktet til milit\xc3\xa6rtjeneste._NEWLINE_Etter f\xc3\xb8rste verdenskrig fullf\xc3\xb8rte han fra 1918 til 1920 et l\xc3\xa6rebemyndighetsstudium i moderne spr\xc3\xa5k og latin i M\xc3\xbcnster, G\xc3\xb6ttingen og Kiel. Under studiet ble han medlem av Verband der Wissenschaftlichen Katholischen Studentenvereine Unitas._NEWLINE_Han var s\xc3\xa5 til 1923 hjelpel\xc3\xa6rer i Kiel, og studerte \xc3\xb8konomi ved siden av. I 1923 ble han promovert til dr.\xc2\xa0phil. med et doktorarbeid under  Ferdinand T\xc3\xb6nnies om Die Theorie der Stadt. Under Weimarrepublikken engasjerte han seg i Verein zur Abwehr des Antisemitismus. _NEWLINE_Etter 1933 hjalp han personer som ble presset eller forfulgt av nasjonalsosialistene, som medhjelper i Hilfsausschuss f\xc3\xbcr katholische Nichtarier. I 1933 protesterte han forgjeves ved innenriksministeriet mot Sturmabteilungs (SA) overgrep mot sivilister under K\xc3\xb6penicker Blutwoche. Fra 1934 til 1935 var han forretningsf\xc3\xb8rer for Caritas-Notwerk. Deretter m\xc3\xa5tte han fors\xc3\xb8rge sin familie med for det meste kortere leilighetsarbeid. _NEWLINE_Etter attentatet mot Adolf Hitler 20. juli 1944 ble han som en del av Aktion Gewitter fengslet for noen uker i konsentrasjonsleiren Sachsenhausen.\n_START_SECTION_\nFamilie\n_START_PARAGRAPH_\nHeinrich Krone hadde to br\xc3\xb8dre, Wilhelm (1887\xe2\x80\x931982) og Konrad (1899\xe2\x80\x931966), og var gift med Emilie Janiak (1895\xe2\x80\x931989). De hadde fire barn: Heinrich Adolf (f\xc3\xb8dt 1925), Anna Elisabeth (f\xc3\xb8dt 1927), Konrad Hermann (f\xc3\xb8dt 1930), som var gift med Ursula Krone-Appuhn, og Marianne (f\xc3\xb8dt 1939). Krones svigerdatter Ursula Krone-Appuhn (CSU) ble ogs\xc3\xa5 medlem av Bundestag.\n_START_SECTION_\nMellomkrigstiden\n_START_PARAGRAPH_\nI 1923 ble Krone medlem av det katolske Zentrumspartei og organiserte opprop mot Hitlers marsj mot M\xc3\xbcnchner Feldherrnhalle (\xc2\xab\xc3\xb8lkjellerkuppet\xc2\xbb). Fra 1923 til 1929 var han stedfortredende generalsekret\xc3\xa6r for Zentrumspartei, samt fra 1923 til 1929 f\xc3\xb8rst forretningsf\xc3\xb8rer og s\xc3\xa5 til 1933 forbundsf\xc3\xb8rer for Windthorstbund, som var Zentrums ungdomsorganisasjon. Fra 1926 var Krone medlem av forbundsforstanderskapet for Reichsbanner Schwarz-Rot-Gold._NEWLINE_I 1925 rykket han inn som riksdagsrepresentant etter den avd\xc3\xb8de Peter Spahn og ble den da yngste parlamentariker i Weimarrepublikken. Han tilh\xc3\xb8rte Riksdagen til Weimarrepublikkens undergang i 1933.\n_START_SECTION_\nEtterkrigstiden\n_START_PARAGRAPH_\nEtter krigsslutt var han i 1945 blant grunnleggerne av CDU i Berlin. I forbindelse med dette hadde han hyppig samarbeid med politikere som Jakob Kaiser, Ernst Lemmer, Otto Lenz og Andreas Hermes, som sammen med personligheter fra bredere samfunnslag, som den protestantiske prest Heinrich Gr\xc3\xbcber og professorene Eduard Spranger og Ferdinand Sauerbruch forberedte grunnleggelsen av Berlins CDU. Det opprop som blant annet de nevnte utarbeidet og undertegnet ble kringkastet over radio den 22. juni 1945. I Berlin tilh\xc3\xb8rte han CDU-Landesvorstand fra 1947 til 1951._NEWLINE_Han var medlem av den vest-tyske Bundestag fra 1949 til 1969, f\xc3\xb8rst p\xc3\xa5 listen for Berlin og fra 1965 for Niedersachsen. Han fikk stadig mer sentrale verv i partiets fraksjon i parlamentet. Som representant og senere minister var han en av forbundskansler Konrad Adenauers mest betrodde medarbeidere._NEWLINE_Mellom 1961 og 1964 var han minister uten portef\xc3\xb8lje i den f\xc3\xb8derale regjeringen og deretter frem til 1966 minister for forbindelser med det f\xc3\xb8derale forsvarsr\xc3\xa5det._NEWLINE_Ettersom han d\xc3\xb8de i august 1989 fikk han ikke oppleve fruktene av sitt ministerarbeid da muren falt noen m\xc3\xa5neder etter og banet veien for Tysklands gjenforening.'