b'\n_START_ARTICLE_\nStorhaugfunnet\n_START_PARAGRAPH_\nStorhaugfunnet er en skipsgrav som ble funnet ved Gunnarshaug i Torvastad, Karm\xc3\xb8y i Rogaland.\n_START_SECTION_\nHaugen\n_START_PARAGRAPH_\nStorhaug var en av de st\xc3\xb8rste gravhaugene i Nord-Rogaland. Den l\xc3\xa5 p\xc3\xa5 g\xc3\xa5rden Gunnarshaug, p\xc3\xa5 vestsiden av Karmsundet, omtrent en kilometer nord for Salhusstraumen der Karmsund bru ligger i dag. Haugen l\xc3\xa5 p\xc3\xa5 en avsats i terrenget, omtrent 20 meter h\xc3\xb8yt, og med glimrende utsikt over hele den nordre delen av Karmsundet.\n_START_SECTION_\nUtgravningen\n_START_PARAGRAPH_\nEtter alt \xc3\xa5 d\xc3\xb8mme har haugen var blitt liggende ur\xc3\xb8rt fram til omtrent 1830. Da begynte grunneieren \xc3\xa5 ta ut masse fra den. Han har tydeligvis ganske snart kommet ned p\xc3\xa5 godt bevarte rester av et skip, de ble ikke tatt vare p\xc3\xa5, men tvert imot nyttet til brensel. Etter som \xc3\xa5rene gikk ble det gjort omfattende innhogg i haugen, og det kom stadig fram skipsrester. Dette var allment kjent i omegnen._NEWLINE_I 1880 kom nyheten om funnet av Gokstadskipet. Da var det at John D\xc3\xb8sseland, en 22 \xc3\xa5r gammel l\xc3\xa6rer i Haugesund, tolket ryktene om skipsrestene i Storhaug til at det kunne v\xc3\xa6re restene av et vikingskip. Han skrev et brev om saken til Bergen Museum, og fikk svar fra konservator Anders Lorange. Her gikk det fram at Lorange syntes dette kunne h\xc3\xb8res lovende ut, og han anmodet den unge l\xc3\xa6reren om \xc3\xa5 grave ut haugen. Han gikk straks i gang._NEWLINE_Naturlig nok hadde D\xc3\xb8sseland sv\xc3\xa6rt d\xc3\xa5rlig erfaring i dette arbeidet. Og en dag fant kona til grunneieren noe i de utgravde massene som hun stusset over. Det viste seg \xc3\xa5 v\xc3\xa6re en armring av gull. Da skrev D\xc3\xb8sseland et nytt brev til Bergen, og s\xc3\xa5 kom Lorange for \xc3\xa5 overta utgravningen.\n_START_SECTION_\nLoranges beskrivelse\n_START_PARAGRAPH_\nAv Loranges rapport framg\xc3\xa5r det at haugen p\xc3\xa5 dette tidspunktet var n\xc3\xa6rmest halvveis fjernet. Mesteparten av nordsiden var borte, og han kunne studere et n\xc3\xa6rmest fullstendig \xc3\xb8st-vestg\xc3\xa5ende snitt av haugen. I midten var en forsenkning som han f\xc3\xb8rst tolket som en plyndringsgrop, men ved n\xc3\xa6rmere ettersyn s\xc3\xa5 han at forsenkningen var dannet ved at gravkammeret var rast sammen. Innunder s\xc3\xb8kket fant han kj\xc3\xb8lplanken p\xc3\xa5 skipet liggende i nord-s\xc3\xb8r retning. Parallelt med skipet, p\xc3\xa5 hver side, var det bygd to kraftige murer av rullestein, og opp\xc3\xa5 disse var det bygd et stort teltformet gravkammer av furustokker. Lite av skipet var bevart, men overalt l\xc3\xa5 drev fra natene; remser av tj\xc3\xa6ret nauth\xc3\xa5r. Haugen var bygd opp av gras- og lyngtorver som var lagt med rotsiden opp._NEWLINE_Lorange begynte \xc3\xa5 grave seg inn i s\xc3\xb8rdelen av haugen. Her kom han p\xc3\xa5 en tverrmur som var lagt mellom de to nevnte murene. Bak denne fant han store deler av skipet, men det var d\xc3\xa5rlig bevart. I stavnen hadde det ligget flere jerngjenstander, men de var n\xc3\xa5 korrodert sammen til en sammenhengende kake av rust. S\xc3\xb8r for stevnen fant han rester av en mindre b\xc3\xa5t, som tydeligvis var blitt hugget i stykker ved begravelsen. Over b\xc3\xa5ten var det lagt en landgangsplanke med uthuggede trinn. Nord for tverrmuren ble det funnet flere jerngjenstander, og et komplett sett spillebrikker av rav og bl\xc3\xa5tt glass, antakelig for spillet Hn\xc3\xa8fatafl, og en del andre sm\xc3\xa5gjenstander.\n_START_SECTION_\nLoranges tolkning\n_START_PARAGRAPH_\nGjenstandene, s\xc3\xa6rlig gullringen og spillebrikkene, viser at graven er reist over et medlem av den aller \xc3\xb8verste overklassen, kanskje en kongelig. Selv mente Lorange at graven var fra vikingtiden, og at den kanskje var reist over Guttorm Eiriksson, som ble drept i slaget ved Avaldsnes mot onkelen H\xc3\xa5kon den gode._NEWLINE_Lorange publiserte en artikkel om funnet i 1887. Han hadde da v\xc3\xa6rt syk i mange \xc3\xa5r, og Storhaugfunnet skulle bli hans siste utgravning. Gjenstandene fra funnet ble liggende ubearbeidet i magasinene ved museet.\n_START_SECTION_\nOpedals unders\xc3\xb8kelser\n_START_PARAGRAPH_\nF\xc3\xb8rst p\xc3\xa5 1990-tallet ble funnet aktuelt igjen. Karm\xc3\xb8y kommune stilte da midler til r\xc3\xa5dighet for en ny gjennomgang av Loranges notater og gjenstandsmaterialet. Dette ble gjort av arkeologen Arnfrid Opedal, som i 2008 tok doktorgraden med en avhandling om funnet. Opedal fikk i forbindelse med gjennomgang av materialet tatt flere radiologiske dateringer, som tydet p\xc3\xa5 at graven kunne v\xc3\xa6re fra merovingertiden. Dette ble bekreftet da Niels Bonde og Frans-Arne Stylegar ved hjelp av dendrokronologi viste at begravelsen fant sted sommeren 779. Opedal fikk ogs\xc3\xa5 r\xc3\xb8ntgenfotografert metallgjenstandene. De var blitt liggende ukonservert helt siden Loranges unders\xc3\xb8kelse, og var rustet sammen til store kaker av korrosjon. Unders\xc3\xb8kelsen viste at det bl.a. dreier seg om flere v\xc3\xa5pen, deriblant et s\xc3\xa5kalt Haldeneggsverd. Dette er en type v\xc3\xa5pen som hittil bare er kjent fra et f\xc3\xa5tall gravfunn p\xc3\xa5 frankisk omr\xc3\xa5de.'