b"\n_START_ARTICLE_\nOdysseen\n_START_SECTION_\nHistorie\n_START_PARAGRAPH_\nDe homeriske eposenes alder og opphav har v\xc3\xa6rt omstridt. Homer er tradisjonelt blitt plassert p\xc3\xa5 700-tallet f.kr., og hendelsene som omtales antas \xc3\xa5 ha skjedd omkring 1\xc2\xa0100 f.kr. Billedfremstillinger fra arkeologiske funn beviser at deler av handlingen har v\xc3\xa6rt kjent p\xc3\xa5 \xc2\xabHomers tid\xc2\xbb eller tidligere. Siden 700-tallet ogs\xc3\xa5 var tiden da det greske skriftspr\xc3\xa5ket ble utviklet, har det v\xc3\xa6rt gjettet p\xc3\xa5 at diktverkene f\xc3\xb8rst ble nedskrevet p\xc3\xa5 denne tiden. Cicero hevder imidlertid at dette skjedde i Athen p\xc3\xa5 500-tallet. De eldste bevarte h\xc3\xa5ndskriftene er uansett betydelig yngre._NEWLINE_1900-tallets forskning p\xc3\xa5 enn\xc3\xa5 levende epos og annen tradisjonslitteratur, viser at denne typen diktning ikke huskes \xc2\xabutenat\xc2\xbb som en helhet. Den improviseres ved hver fremf\xc3\xb8relse, p\xc3\xa5 grunnlag av en velkjent historie og et forr\xc3\xa5d av faste \xc2\xabscener\xc2\xbb, strofer, vers og epiteter. Slik kan sv\xc3\xa6rt lange dikt bli \xc2\xabhusket\xc2\xbb og gamle spr\xc3\xa5kformer bevart gjennom utallige generasjoner \xe2\x80\x93 selv om de ulike fremf\xc3\xb8relsene kan v\xc3\xa6re sv\xc3\xa6rt ulike. Ogs\xc3\xa5 de homeriske epos, slik vi kjenner dem, har spor av slik improvisasjon (f.eks. gjentagelser). Mye tyder derfor p\xc3\xa5 at \xc2\xabv\xc3\xa5r\xc2\xbb Odyss\xc3\xa9 \xe2\x80\x93 som de europeiske folkevisene p\xc3\xa5 1800-tallet \xe2\x80\x93 i utgangspunktet har v\xc3\xa6rt en skriftlig fiksering av \xc3\xa9n bestemt fremf\xc3\xb8relse (av en spesielt dyktig rapsode), som senere er blitt \xc2\xabforbedret\xc2\xbb med innslag fra andre versjoner, eller tilpasset dikteriske idealer._NEWLINE_De homeriske epos ble lenge betraktet som primitive, sammenlignet med det senere \xc2\xabkunstverket\xc2\xbb Aeneiden. F\xc3\xb8rst med romantikkens interesse for det \xc2\xabopprinnelige\xc2\xbb og folkelige, fikk de for alvor den posisjonen som mesterverker de har i dag.\n_START_SECTION_\nLitter\xc3\xa6re virkemidler\n_START_PARAGRAPH_\nVerket er preget av Homeriske similer, et tekstlig virkemiddel som hyppig forekommer gjennom hele eposet. Ofte forekommer slike homeriske similer idet historien n\xc3\xa6rmer seg et dramatisk klimaks. P\xc3\xa5 samme m\xc3\xa5te fungerer tekstens analepser, hvor Odyssevs skuer tilbake p\xc3\xa5 noe som har skjedd tidligere i sitt liv, som i nittende sang hvor husholdersken Evrykleia skal vaske Odyssevs f\xc3\xb8tter, men legger merke til hans arr. Odyssevs har p\xc3\xa5 dette tidspunktet returnert til Itakha i forkledning, og vil ikke bli oppdaget av sin kone. Rett etter at husholdersken har gjort oppdagelsen av det umiskjennelige arret, forekommer en analepse hvor fortelleren tar leseren med tilbake til hvordan Odyssevs fikk arret under villsvinjakt._NEWLINE_Evrykleias reaksjon og det forventede klimakset forsinkes, og virkemiddelets effekt har blitt diskutert av flere sentrale forfattere og kritikere i ettertiden. Filologen Eric Auerbach har i sin tekst fra 1946 \xc2\xabOdyssevs' Arr\xc2\xbb (fra Mimesis. Virkelighetsfremstillingen i Vestens Litteratur) pekt p\xc3\xa5 hvordan moderne lesere kan forst\xc3\xa5 dette som et grep fortelleren gj\xc3\xb8r for \xc3\xa5 \xc3\xb8ke spenningen i teksten. Auerbach mener dette er en feilaktig lesning og trekker heller frem Goethe og Schiller sin brevveksling fra 1797, som beskriver en forst\xc3\xa5else av de Homeriske similer og analepser, som retarderende, eller forsinkende, og at effekten er den diamentralt motsatte av spennings\xc3\xb8kning. Auerbach mener at essensen og den reelle \xc3\xa5rsak er den homeriske stilens behov for \xc3\xa5 ikke la noe av det som er nevnt forekomme som uartikulert eller dunkelt. Han trekker frem hvordan det homeriske epos har et behov for \xc3\xa5 utforme fenomener til en form, fattbar for sansene.\n_START_SECTION_\nI Norge\n_START_PARAGRAPH_\nI Norge ble eposet utgitt f\xc3\xb8rste gang i 1918 p\xc3\xa5 Aschehoug i Arne Garborgs oversettelse med tittelen \xc2\xabOdyssevskv\xc3\xa6det\xc2\xbb. Eposet har blitt b\xc3\xa5de oversatt og gjendiktet flere ganger. Den mest kjente er Gyldendal sin utgave p\xc3\xa5 bokm\xc3\xa5l som er gjendiktet av Peter \xc3\x98stbye. Peter \xc3\x98stbyes gjendiktning ansees for \xc3\xa5 v\xc3\xa6re en filologisk bragd i sin presise metrikk, samtidig som gjendikningen bevarer en n\xc3\xa6rhet til de opprinnelige tekstlige virkemidler. John Flaxmans illustrasjoner ble brukt i det andre opplaget av nynorskutgaven og i flere av de senere utgavene p\xc3\xa5 bokm\xc3\xa5l.\n_START_SECTION_\nUtdrag av oversettelsene\n_START_PARAGRAPH_\nNedenfor er gjengitt de f\xc3\xb8rste linjene av f\xc3\xb8rste sang og de siste linjene av tjuefjerde sang fra henholdsvis bokm\xc3\xa5lsoversettelsen av Peter \xc3\x98stbye og den nynorske av Arne Garborg."