b'\n_START_ARTICLE_\nIftikhar-ordenen\n_START_PARAGRAPH_\nIftikhar-ordenen ogs\xc3\xa5 kalt Nishan Al-Iftikar eller p\xc3\xa5 norsk \xc3\x86resordenen (arabisk: \xd9\x86\xd9\x8a\xd8\xb4\xd8\xa7\xd9\x86 \xd8\xa7\xd9\x84\xd8\xa7\xd9\x81\xd8\xaa\xd8\xae\xd8\xa7\xd8\xb1) var en tunisisk orden innstiftet omkring 1837 av bey Ahmad I al-Husain (regjerte 1837 til 1855) og med den osmanske \xc3\x86resordenen som forbilde. Tunisia var p\xc3\xa5 denne tiden underlagt Det osmanske rike. Ordenen ble reorganisert i 1843 og 1857 og fikk statutter f\xc3\xb8rste gang i 1861. Etter at Frankrike i 1880 tok kontroll over landet og gjorde det til et protektorat, ble ordenen i 1898 organisert som en fransk koloniorden. Tildeling av ordenen fortsatte etter at Tunisia oppn\xc3\xa5dde selvstendighet som konged\xc3\xb8mme 20. mars 1956, men opph\xc3\xb8rte \xc3\xa5ret etter, da monarkiet ble styrtet.\n_START_SECTION_\nInsignier\n_START_PARAGRAPH_\nOrdenstegnene for Iftikhar-ordenen hadde navnetrekket til bey Ahmad I som det sentrale motiv og var den f\xc3\xb8rste tiden overd\xc3\xa5dig utformet i gull og diamanter. Senere fikk ordenstegnene en enklere og billigere utforming i edelmetall og emalje. Ordenstegnet ble da utformet som en stjerne med ti tagger i vekselvis gr\xc3\xb8nn og r\xc3\xb8d emalje og med s\xc3\xb8lvstr\xc3\xa5ler mellom taggene. Midtmedaljongen bar beyens navnetrekk i s\xc3\xb8lv p\xc3\xa5 gr\xc3\xb8nn emalje omgitt av en bord i s\xc3\xb8lv. Ordenstegnet var opphengt i ordensb\xc3\xa5ndet i et ledd utformet som en sl\xc3\xb8yfe. Ordensstjernen var i s\xc3\xb8lv og var utformet som en versjon av ordenstegnet. Ordensb\xc3\xa5ndet var gr\xc3\xb8nt med to r\xc3\xb8de striper ved kantene.\n_START_SECTION_\nTildeling\n_START_PARAGRAPH_\nIftikhar-ordenen ble tildelt for b\xc3\xa5de sivile og milit\xc3\xa6re fortjenester. Den ble ogs\xc3\xa5 tildelt utlendinger.\n_START_SECTION_\nNorske innehavere\n_START_PARAGRAPH_\nIftikhar-ordenen ble ogs\xc3\xa5 tildelt nordmenn, blant annet Christian Thams, Otto Thoresen, Urban B\xc3\xb8rresen og Frits Thaulow.'