b'\n_START_ARTICLE_\nAndreas Grasmo\n_START_SECTION_\nKFUM\n_START_PARAGRAPH_\nSin f\xc3\xb8rste prestetjeneste fikk Grasmo i en stilling som sekret\xc3\xa6r i Kristiansund KFUM. I tiden f\xc3\xb8r og de f\xc3\xb8rste \xc3\xa5rene av andre verdenskrig, bygget han opp et blomstrende ungdomsarbeid i byen, noe som f\xc3\xb8rte til at han i 1943 ble hentet til Oslo som sekret\xc3\xa6r (leder) for guttearbeidet i Norges Kristelige Ungdomsforbund p\xc3\xa5 landsplan. Her gjorde han en stor jobb under krigen. Etter krigen hadde han ansvar for organiseringen av en verdenskonferanse for 1500 kristne ungdommer i Oslo sommeren 1947.\n_START_SECTION_\nKirkens N\xc3\xb8dhjelp\n_START_PARAGRAPH_\nFra NKUF gikk han i 1947 til et arbeid med \xc3\xa5 bygge opp den organisasjonen som ble til Kirkens N\xc3\xb8dhjelp. Sammen med Europahjelpen organiserte han i regi av Menighetspleiens landsforbund et kirkelig hjelpearbeid i Tyskland etter andre verdenskrig. Grasmo dro selv rundt i flyktningleirer og deltok i utvelgelsen av folk som fikk nye muligheter i Norge. For dette arbeidet h\xc3\xb8stet han stor anerkjennelse og ble tildelt tyske og \xc3\xb8sterrikske ordener.\n_START_SECTION_\nOslo Indremisjon\n_START_PARAGRAPH_\nI 1952 ble han kalt til \xc3\xa5 bli leder for Oslo Indremisjon, som var en medlemsorganisasjon som hadde drevet diakonalt og sosialt hjelpearbeid i Oslo siden 1855. Her satte han i gang et stort arbeid for alkoholikere og uteliggere og fikk bygget organisasjonens sosialbygg. Hans visjon var \xc3\xa5 kombinere frivillig innsats med offentlig st\xc3\xb8tte og faglig tyngde i hjelpearbeidet. Grasmo ledet organisasjonen i 20 \xc3\xa5r og f\xc3\xb8r han sluttet i 1972, var medlemsorganisasjonen i 1971 omgjort til en stiftelse under navnet Kirkens Bymisjon.\n_START_SECTION_\nKirkelig engasjement\n_START_PARAGRAPH_\nAndreas Grasmo var gjennom hele sitt liv engasjert i Den norske kirke. Han ble ordinert til prest i 1945 for \xc3\xa5 virke i Norges Kristelige Ungdomsforbund. Som leder for Oslo Indremisjon ansatte han prester til \xc3\xa5 gj\xc3\xb8re tjeneste i drabantbyene rundt Oslo f\xc3\xb8r det kom en kirkelig struktur der. Han ble viseformann i det f\xc3\xb8rste Kirker\xc3\xa5det og var i samarbeid med andre organisasjonsledere medvirkende til at det ble opprettet et diakonir\xc3\xa5d for Den norske kirke. I 1972 ble Grasmo utnevnt til domprost i T\xc3\xb8nsberg. Denne tjenesten hadde han til 1979, da han gikk av. Som pensjonist bosatte han seg i T\xc3\xb8nsberg, hvor han d\xc3\xb8de i 1986.'