b'\n_START_ARTICLE_\nParistraktaten i 1763\n_START_PARAGRAPH_\nParistraktaten, Parisfreden eller freden i Paris, var en fredsavtale signert 10. februar 1763 av Storbritannia, Frankrike og Spania, sammen med Portugal som f\xc3\xb8lge av britenes seier over Frankrike og Spania i syv\xc3\xa5rskrigen. Avtalen innebar formelt at syv\xc3\xa5rskrigen, i Nord-Amerika kjent som den franske og indianske krig, ble avsluttet. Den markerte ogs\xc3\xa5 begynnelsen p\xc3\xa5 en tidsalder av britisk dominans i verden utenfor Europa. Storbritannia og Frankrike ga tilbake det meste av de omr\xc3\xa5der som de hadde erobret i l\xc3\xb8pet av krigen, men Storbritannia vant mye av Frankrikes besittelser i Nord-Amerika. I tillegg gikk Storbritannia med p\xc3\xa5 \xc3\xa5 gi beskyttelse til den katolske kirke i den nye verden. Avtalen involverte ikke Preussen og \xc3\x98sterrike da disse to landene signerte en adskilt avtale, Hubertusburg-traktaten, fem dager senere.\n_START_SECTION_\nUtveksling av omr\xc3\xa5der\n_START_PARAGRAPH_\nI l\xc3\xb8pet av krigen hadde Storbritannia erobret de franske koloniene i Canada, Guadeloupe, Saint Lucia, Dominica, Grenada, Saint Vincent og Grenadinene, og Tobago, de franske faktoriene (handelspostene i India), slavehandelsstasjonen ved Gor\xc3\xa9e, Senegal-elven og dens bosetninger, og de spanske koloniene i Manila (Filippinene) og Havanna (p\xc3\xa5 Cuba). Frankrike hadde erobret Menorca i Middelhavet og de britiske handelspostene i Sumatra, mens Spania hadde erobret grensefestningen Almeida i Portugal, og Colonia del Sacramento i dagens s\xc3\xb8rvestlige Uruguay._NEWLINE_I avtalene ble de meste av disse omr\xc3\xa5dene gitt tilbake til deres tidligere eiere, men ikke alle: Storbritannia fikk betydelige gevinster. Frankrike overga alle deres erobringer til Storbritannia og Portugal. Storbritannia ga tilbake Manila og Havana til Spania, og Guadeloupe, Martinique, Saint Lucia, Gor\xc3\xa9e, og de indiske faktoriene til Frankrike. Til gjengjeld avga Frankrike Canada, Dominica, Grenada, Saint Vincent og Grenadinene, og Tobago til Storbritannia. Frankrike avga ogs\xc3\xa5 den \xc3\xb8stlige halvdelen av Fransk Louisiana til Storbritannia; det vil si omr\xc3\xa5det fra elvene Mississippi og til fjellkjeden Appalachene._NEWLINE_Spania avga Florida til Storbritannia. Frankrike hadde allerede i hemmelighet gitt Louisiana til Spania i Fontainebleau-traktaten i 1762. I tillegg, mens Frankrike fikk tilbake faktoriene i India, anerkjente Frankrike de britiske klientene som herskere av de fremste indiske statene, og forpliktet seg p\xc3\xa5 \xc3\xa5 ikke sende tropper til Bengal. Storbritannia gikk med p\xc3\xa5 \xc3\xa5 rive dets befestninger i Britisk Honduras (dagens Belize), men beholdt en koloni for innh\xc3\xb8sting av bl\xc3\xa5tr\xc3\xa6r her. Britene bekreftet retten til dets nye unders\xc3\xa5tter \xc3\xa5 praktiske katolsk tro._NEWLINE_Frankrike avga alle sine omr\xc3\xa5der p\xc3\xa5 det nordamerikanske fastlandet, men behold fiskerettighetene utenfor Newfoundland og de to sm\xc3\xa5 \xc3\xb8yene Saint-Pierre og Miquelon hvor fiskere kunne t\xc3\xb8rke fangsten. Til gjengjeld fikk Frankrike tilbake sin sukkerkoloni Guadeloupe som ble betraktet som langt mer verdifull enn Canada.\n_START_SECTION_\nSp\xc3\xb8rsm\xc3\xa5let om Louisiana\n_START_PARAGRAPH_\nParis-traktaten avga Louisiana fra Frankrike til Spania. Overf\xc3\xb8ringen skjedde imidlertid med Fontainebleau-traktaten i 1762, men ble ikke offentlig annonsert f\xc3\xb8r i 1764. Paris-traktaten ga Storbritannia \xc3\xb8stsiden av Mississippi, inkludert Baton Rouge i Louisiana som kom til \xc3\xa5 bli en del av det britiske territoriet Vest-Florida. New Orleans p\xc3\xa5 den \xc3\xb8stlige siden forble franske hender, om enn kun midlertidig. Mississippi-korridoren i hva som er dagens Louisiana ble forent som f\xc3\xb8lge av Louisiana-kj\xc3\xb8pet i 1803 og Adams\xe2\x80\x93On\xc3\xads-traktaten i 1819 hvor Spania avsto Florida til USA og en grense mellom Spanias territorier og USA ble fastsl\xc3\xa5tt.\n_START_SECTION_\nBritisk perspektiv\n_START_PARAGRAPH_\nMens krigen ble utkjempet over hele verden, begynte britene krigen over franske besittelser i Nord-Amerika. Etter en lang debatt om de relative fortjenestene av Guadeloupe, som produserte 6 millioner pund i \xc3\xa5ret i sukker, i motsetningen til Canada som var kostbart \xc3\xa5 beholde, besluttet Storbritannia \xc3\xa5 beholde Canada av strategiske \xc3\xa5rsaker og gi Guadeloupe tilbake til Frankrike. Til tross for at krigen hadde svekket Frankrike, var landet fortsatt en europeiske stormakt. Den britiske statsministeren lord Bute \xc3\xb8nsket en fred som ikke ville presse Frankrike mot en andre krig. Det forklarer hvor Storbritannia gikk med p\xc3\xa5 \xc3\xa5 gi tilbake s\xc3\xa5 mye mens landet var i en sterk posisjon.\n_START_SECTION_\nDet franske perspektivet\n_START_PARAGRAPH_\nI motsetningen til lord Bute forventet den franske utenriksministeren, \xc3\x89tienne Fran\xc3\xa7ois, duc de Choiseul, \xc3\xa5 vende tilbake til en ny krigssituasjon. Imidlertid trengte Frankrike en fred og tid til \xc3\xa5 gjenoppbygge seg. Franske diplomater mente at uten Frankrike til \xc3\xa5 holde amerikanerne i sjakk, var det mulig at kolonistene ville fors\xc3\xb8ke et oppr\xc3\xb8r. I Canada \xc3\xb8nsket Frankrike \xc3\xa5pen emigrasjon for de, slik som adelen, som ikke ville sverge troskap til den britiske tronen. Til sist krevde Frankrike beskyttelse for katolikkene i Nord-Amerika grunnet frykt for hvordan britene ville behandle dem.\n_START_SECTION_\nSp\xc3\xb8rsm\xc3\xa5let om Dunkerque\n_START_PARAGRAPH_\nI l\xc3\xb8pet av forhandlingene som f\xc3\xb8rte til traktaten var det et betydelig stridsemne mellom britene og franskmennene. Det var over statusen til befestningene av franske byen Dunkerque ved kysten av Den engelske kanal. Britene hadde lenge fryktet at den ville bli benyttet som utgangspunkt for \xc3\xa5 sette i gang en fransk invasjon av Storbritannia. Under fredsavtalen i Utrecht i 1713 hadde Storbritannia tvunget Frankrike til \xc3\xa5 innr\xc3\xb8mme ekstreme begrensninger p\xc3\xa5 festningsverkene der. I den andre fredstraktaten i Aachen i 1748 hadde det v\xc3\xa6rt mer sjener\xc3\xb8se betingelser, og Frankrike hadde bygget st\xc3\xb8rre festningsverker i byen._NEWLINE_Ved traktaten hadde Storbritannia tvunget Frankrike til \xc3\xa5 akseptere de tidligere forholdene etablert i 1713 og ble n\xc3\xb8dt til \xc3\xa5 rive de befestninger som de hadde bygget siden da. Dette sp\xc3\xb8rsm\xc3\xa5let fortsatte \xc3\xa5 v\xc3\xa6re en kilde til krenkelse for Frankrike, og som til sist som fikk denne betingelsen veltet i Paris-traktaten av 1783 som f\xc3\xb8rte til at den amerikanske uavhengighetskrigen ble avsluttet.\n_START_SECTION_\nReaksjon\n_START_PARAGRAPH_\nDa lord Bute ble statsminister i 1762 presset han for en oppl\xc3\xb8sning av krigen med Frankrike og Spania da han fryktet at Storbritannia ikke kunne styre alle sine nyanskaffede omr\xc3\xa5der. I hva Winston Churchill senere ville kalle en politikk av \xc2\xabfredeliggj\xc3\xb8ring\xc2\xbb (appeasement). Bute ga tilbake en del kolonier til Spania og Frankrike i forhandlingene. Til tross for et behov for fred, var det mange i det britiske parlamentet som motsatte seg \xc3\xa5 gi tilbake enhver gevinst som ble skaffet i l\xc3\xb8pet av krigen. Blant de mest kjente i opposisjonen var tidligere statsminister William Pitt den eldre som advarte at betingelsene i avtalen ville kun f\xc3\xb8re til ytterligere konflikter straks Frankrike og Spania fikk tid til bygge seg opp igjen. \xc2\xabFreden var usikker\xc2\xbb, ville han si senere, \xc2\xabettersom den restaurerte fienden til deres tidligere storhet. Freden var mangelfull, ettersom de stedene som ble skaffet ikke var likestilt med stedene som ble overgitt.\xc2\xbb Avtalen ble vedtatt med 318 stemmer mot 65 stemmer._NEWLINE_Paris-traktaten tok ikke hensyn til Storbritannias forsl\xc3\xa5tte kontinentale allierte, Fredrik II av Preussen. Kongen av Preussen m\xc3\xa5tte forhandle sine egen fredsbetingelser adskilt i Hubertusburg-traktaten. I ti\xc3\xa5r etter syv\xc3\xa5rskrigen betraktet han Paris-traktaten som et britisk forr\xc3\xa6deri._NEWLINE_De amerikanske kolonistene var misforn\xc3\xb8yde med beskyttelsen av katolikkene i Paris-traktaten grunnet deres egen sterke protestantiske tro. En del har pekt p\xc3\xa5 dette punktet som en av \xc3\xa5rsakene til at amerikansk-britiske forholdene br\xc3\xb8t sammen.\n_START_SECTION_\nEffektene p\xc3\xa5 franske Canada\n_START_PARAGRAPH_\nArtikkelen ga uinnskrenket emigrasjon i 18 m\xc3\xa5neder fra Canada. Imidlertid var det kostbart \xc3\xa5 reise med britiske skip. Et totalt antall p\xc3\xa5 1600 mennesker forlot Ny-Frankrike via betingelsen i traktaten, men kun 270 fransk-kanadiere. En del har hevdet at dette var en del av den britiske politikk for \xc3\xa5 begrense emigrasjon._NEWLINE_Artikkel IV i traktaten tillot katolsk tro \xc3\xa5 bli praktisert i Canada. Georg III aksepterte \xc3\xa5 tillate katolisisme innenfor lovene av Storbritannia. I denne perioden omfattet britiske lover ulike betingelser for \xc3\xa5 forhindre utnevnelser i regjeringen, i domstolen og i byr\xc3\xa5kratiet gikk til katolikker. Det ble fryktet at katolikker ville v\xc3\xa6re agenter for jakobittiske kongsemner til tronen, og som vanligvis bodde i Frankrike og beskyttet av det franske regimet. Dette ble lempet p\xc3\xa5 i Quebec til en viss grad, men de \xc3\xb8verste posisjonene innen guvern\xc3\xb8rens styre ble holdt av anglikanske medlemmer._NEWLINE_Artikkel IV i traktaten har ogs\xc3\xa5 blitt sitert som grunnlaget for at Quebec har sine s\xc3\xa6regne lover som skiller seg fra resten av Canada. Det var et generelt konstituerende prinsipp i Storbritannia \xc3\xa5 tillate koloniene tatt ved erobring \xc3\xa5 fortsette med deres egne lover. Det var begrenset ved kongelig forrett og monarken kunne fortsatt velge \xc3\xa5 endre aksepterte lover i en erobret koloni. Imidlertid fjernet traktaten denne makten ved et annet konstituerende prinsipp, betingelsene i en traktat ble betraktet som overordnet. I praksis kunne katolikker bli jurymedlemmer i lavere domstol i Quebec og argumentere basert p\xc3\xa5 prinsipper i fransk lov. Imidlertid var dommeren britisk og hans mening om fransk lov kunne v\xc3\xa6re begrenset eller fiendtlig. Om saken ble appellert til en h\xc3\xb8yere domstol var verken fransk lov eller katolske jurymedlemmer tillatt._NEWLINE_Mange franske bosettere i hva som n\xc3\xa5 er Canadas maritime provinser, kalt for akadiere, ble deportert under den store deportasjonen i tiden 1755-1763. Etter \xc3\xa5 ha signert fredsavtalen som garanterte en del rettigheter til katolikker, var det en del akadiere som vendte tilbake til Canada. Imidlertid var de ikke velkomne i engelske Nova Scotia. De ble tvunget til New Brunswick som er tospr\xc3\xa5klig den dag i dag grunnet denne relokaliseringen._NEWLINE_Mye av det land som tidligere var eid av Frankrike var n\xc3\xa5 eid av Storbritannia, og det franske folket i Quebec f\xc3\xb8lte seg forr\xc3\xa5dt av den franske konsesjon. \xc3\x98verstkommanderende av britene, Jeffrey Amherst, merket seg at \xc2\xabMange av kanadierne betrakter deres koloni for \xc3\xa5 v\xc3\xa6re i den ytterste konsekvens til Frankrike & kan ikke bli overbevist (...) at deres land har blitt avst\xc3\xa5tt til Storbritannia.\xc2\xbb'