b'\n_START_ARTICLE_\nCulpeo\n_START_SECTION_\nBeskrivelse\n_START_PARAGRAPH_\nCulpeo er den st\xc3\xb8rste av de s\xc3\xb8ramerikanske revene. Den veier normalt cirka 7\xe2\x80\x9312 kg, men kan variere fra 5\xe2\x80\x9313,5 kg. Hode og kropp m\xc3\xa5ler normalt 60\xe2\x80\x93115 cm i lengde, men s halen utgj\xc3\xb8r cirka 30\xe2\x80\x9345 cm. Hannen er normalt 10\xe2\x80\x9315 prosent st\xc3\xb8rre enn tispen, og arten blir generelt mer storvokst jo lenger s\xc3\xb8r p\xc3\xa5 kontinentet den lever._NEWLINE_Culpeo har noe fargevariasjon i pelsfargene, men kan generelt skilles fra andre n\xc3\xa6rt beslektede arter gjennom sine hvite kinnflekker og r\xc3\xb8daktige l\xc3\xa5r, som mangler sort i seg. Ogs\xc3\xa5 ryggstripene er en svake eller helt borte. Sidene er enten brune eller gr\xc3\xa5brune, og ryggen er brun. Buksiden varierer fra brun til kremfarget. Dekkh\xc3\xa5rene varierer i lengde og underullen i tetthet og tykkelse. Hodet er r\xc3\xb8dlig eller brunlig i fargen, og \xc3\xb8rene r\xc3\xb8dbrune til m\xc3\xb8rk brune i fargen. Halen har sort haletipp. Underarten L. c. andinus, som lever p\xc3\xa5 Altiplano, har kraftigst pels, men ellers blir pelsen kraftigere og tykkere jo lenger s\xc3\xb8r man kommer.\n_START_SECTION_\nUtbredelse\n_START_PARAGRAPH_\nCulpeo finnes i hele lengden av vestre S\xc3\xb8r-Amerika. Det inkluderer land som Ecuador, Peru, Bolivia, Argentina og Chile, samt en liten populasjon i Colombia. I Argentina er den mest tallrik i s\xc3\xb8r, der populasjonen er omkring 200.000 dyr. Nord i Argentina er den n\xc3\xa6rmest frav\xc3\xa6rende.\n_START_SECTION_\nHabitat\n_START_PARAGRAPH_\nCulpeo foretrekker gressland (pampa) og temperert lauvskog. P\xc3\xa5 vestsiden av Andes finnes den i h\xc3\xb8yder mellom 1\xc2\xa0000 og 4\xc2\xa0500 moh, men de har aldri blitt observert i det fuktige klimaet p\xc3\xa5 \xc3\xb8stsiden av fjellene. For det meste unng\xc3\xa5r den tett skog og s\xc3\xb8ker mot \xc3\xa5pent lende, der gressgangene er rike p\xc3\xa5 sm\xc3\xa5gnagere og hare. De holder ogs\xc3\xa5 ofte til i terreng som er rike p\xc3\xa5 gjemmesteder.\n_START_SECTION_\nAtferd\n_START_PARAGRAPH_\nCulpeoen lever i et hierarkisk matriarkalsk forhold, i den mening at tispene i et kull sloss for \xc3\xa5 kunne dominere de andre. Dominante tisper arver territoriet etter sine foreldre, mens hannene m\xc3\xa5 forlate det. Territoriet til culpeoen vil ikke overlappe den argentinske gr\xc3\xa5revens (Pseudalopex griseus) territorium (og omvendt), som er dens st\xc3\xb8rste konkurrent i matfatet og dessuten den n\xc3\xa6rmeste slektningen. Dette f\xc3\xb8rer til at ressursene blir delt og man slipper konkurranse mellom artene._NEWLINE_Culpeoen er en opportunistisk solit\xc3\xa6r jeger. Dominante tisper spiser f\xc3\xb8rst og har eksklusiv rett til \xc3\xa5 formere seg. Underdanige tisper m\xc3\xa5 forlate flokken og danne sitt eget territorium for \xc3\xa5 kunne pare seg. Beiling og paring, som foreg\xc3\xa5r p\xc3\xa5 vinterstid, er en viktig atferd for culpeoer.\n_START_SECTION_\nMatvaner\n_START_PARAGRAPH_\nCulpeoen jakter p\xc3\xa5 mindre pattedyr. Hare og kanin utgj\xc3\xb8r det mest vanlige byttet, men den jakter ogs\xc3\xa5 p\xc3\xa5 en rekke gnagere. Den spiser imidlertid ogs\xc3\xa5 firfisler, fugler, insekter, b\xc3\xa6r og kadavere. Den kan derfor kalles en kj\xc3\xb8tteter med altetende tendenser. Avhengig av tettheten p\xc3\xa5 byttedyr, vil normalt kunne v\xc3\xa6re 95-97% kj\xc3\xb8tteter i enkelte omr\xc3\xa5der, mens den andre steder kan spise opp mot 30% plantemateriale. Omkring 80% av hva de spiser veier gjrne mindre enn 55 gram.\n_START_SECTION_\nAnnet\n_START_PARAGRAPH_\nCulpeo st\xc3\xa5r oppf\xc3\xb8rt p\xc3\xa5 CITES Appendix II og blir p\xc3\xa5 IUCNs r\xc3\xb8dliste oppf\xc3\xb8rt med status som uten bekymring (LC).'