b'\n_START_ARTICLE_\nMatilda av Quedlinburg\n_START_SECTION_\nAbbedisse\n_START_PARAGRAPH_\nHennes bestemor, Sankt Matilda av Ringelheim, grunnla og ledet Quedlinburg kloster fra 936. I april 966 ble det elleve \xc3\xa5r gamle barnebarnet og navnes\xc3\xb8ster av Sankt Matilda innsatt som abbedisse i en storsl\xc3\xa5tt seremoni med alle biskoper og erkebiskoper \xc3\xad Det hellige romerske riket._NEWLINE_Et \xc3\xa5r etter at hun ble abbedisse d\xc3\xb8de hennes bestemor, og da hennes far keiseren og hennes bror Otto som var tronf\xc3\xb8lger dro til Italia satt Matilda igjen som det eneste medlemmet av det ottonianske dynasti i riket. Hun fikk dermed i oppgave \xc3\xa5 representere dynastiet og herske over Sachsen i en spesielt vanskelig situasjon.\n_START_SECTION_\nRegent\n_START_PARAGRAPH_\nSom regent holdt Matilda en synode p\xc3\xa5 Dornberg for \xc3\xa5 reformere kirken i Tyskland. I 984, holdt hun et statsm\xc3\xb8te i klosteret sitt. P\xc3\xa5 m\xc3\xb8tet stilte hertug Henrik av Bayern sp\xc3\xb8rsm\xc3\xa5l om hvilken rett Matildas nev\xc3\xb8 hadde til \xc3\xa5 etterf\xc3\xb8lge sin far. Matilda gjendrev tvilen omkring arveretten og sikret valget av sin nev\xc3\xb8 som romersk keiser for \xc3\xa5 "holde imperiet sammen". I 984, etter Otto IIs d\xc3\xb8d, ble Matilda, hennes mor keiserinne Adeleide og hennes svigerinne keiserinne Theophania medregenter for Matildas unge nev\xc3\xb8, Otto III. Matilda lyktes i \xc3\xa5 gjenopprette fred i landet og viste sin autoritet ved \xc3\xa5 lede en h\xc3\xa6r mot barbarene. Hun ble rost for \xc3\xa5 oppn\xc3\xa5 sine m\xc3\xa5l uten \xc3\xa5 bruke milit\xc3\xa6r makt, selv om hun hadde slik milit\xc3\xa6rmakt til disposisjon._NEWLINE_Matilda d\xc3\xb8de i 999 og ble etterfulgt som abbedisse av sin niese, Adelaide I. Hun ble begravet i St. Servatius i Quedlingburg ved siden av sine besteforeldre. _NEWLINE_Den saksiske historiker og kr\xc3\xb8nikeskriver Widukind av Corvey dediserte sine skrifter til Matilda. Blant disse er Res gestae saxonicae, et av de viktigste skriftene om sakserne og det ottonianske dynastiet.'