b'\n_START_ARTICLE_\nNorgesparagrafen\n_START_SECTION_\nBakgrunn\n_START_PARAGRAPH_\nNorgesparagrafen var resultatet av en lang prosess som foregikk i tiden forut for Christian IIIs seirende utgang av grevefeiden (1534-36). Flere av de viktigste norske slotslenene hadde i generasjonen f\xc3\xb8r Christian III blitt overtatt av et dansk klientell, og det foregikk maktkamper helt fra 1520-tallet. Det danske riksr\xc3\xa5det framsto som langt mer samlet enn det norske, og det deltok aktivt i styret av Norge fra denne perioden av. Det norske riksr\xc3\xa5det var fragmentert og oppsplittet, selv om dets leder Olav Engelbrektsson ledet en bevegelse imot den danske overtakelsen._NEWLINE_H\xc3\xb8ygeistligheten hadde dominert det norske riksr\xc3\xa5det, og Olav Engelsbrektsson var ikke noe unntak. Han var katolsk erkebiskop og hadde st\xc3\xb8ttespillere i omr\xc3\xa5det rundt Trondheim. Alle menn av betydningsfull rang s\xc3\xb8r for Dovre hadde derimot hyllet Christian III som norsk konge h\xc3\xb8sten 1536, og til og med Olav Engelsbrektsson selv hevdet at han ogs\xc3\xa5 ville hylle Christian III, dersom de kunne komme til en form for enighet. Olav Engelsbrektsson hadde imidlertid mektige st\xc3\xb8ttespillere i huset Habsburg, og nektet \xc3\xa5 gi slipp p\xc3\xa5 id\xc3\xa9en om et uavhengig Norge, da han regnet med milit\xc3\xa6r bistand fra habsburgerne. Han hadde nemlig i 1529 kontaktet den tidligere avsatte Christian II (fetter av Christian III), som p\xc3\xa5 denne tiden levde i eksil i Nederlandene. Christian II selv var protestant, men hans kone var s\xc3\xb8ster av keiser Karl V av Det hellige tysk-romerske riket, som i likhet med Olav kjempet for den katolske kristenheten. Christian II stilte seg derfor p\xc3\xa5 Karl V og Olavs side i maktkampen. I 1531 ankom Christian II Norge med n\xc3\xa6rmere 7\xc2\xa0000 mann disponert av Karl V, men kraftige stormer i Skagerrak gjorde innseilingen kaotisk, og til tross for at Christian II og hans f\xc3\xb8lge etter hvert klarte \xc3\xa5 samle seg i Oslo, oppn\xc3\xa5dde han kun st\xc3\xb8tte i deler av det geistlige sjiktet, og vant ingen milit\xc3\xa6r seier._NEWLINE_I 1535 ble Christian IIs datter Dorothea giftet bort til pfalzgreve Fredrik II p\xc3\xa5 Karl V sin oppfordring. Like etter sendte s\xc3\xa5 pfalzgreve Fredrik II en st\xc3\xb8tteerkl\xc3\xa6ring til Olav der han lovet milit\xc3\xa6r st\xc3\xb8tte fra b\xc3\xa5de ham selv og keiser Karl V. Olav sendte sine st\xc3\xb8ttespillere nedover \xc3\x98stlandet for \xc3\xa5 lese opp st\xc3\xb8tteerkl\xc3\xa6ringa for folket, men med heller labert hell. B\xc3\xb8ndene i Norge hadde ingen milit\xc3\xa6r funksjon, i motsetning til i Sverige, og f\xc3\xa5 b\xc3\xb8nder sluttet seg til oppr\xc3\xb8rsbevegelsen Olav pr\xc3\xb8vde \xc3\xa5 starte opp. Christian III var fullstendig klar over Olavs forbindelser til habsburgerne, men sommeren 1536 vedtok keiser Karl V at forsvaret av de spanskkontrollerte Nederlandene var viktigere enn milit\xc3\xa6re offensiver utenfor habsburgske omr\xc3\xa5der. Dette gikk heller ikke Christian III hus forbi. Pfalzgreve Fredrik II sendte likevel to skip fra de habsburgske Nederlandene til Norge vinteren 1537, men dette inntraff samtidig som Christian III sendte sine soldater nordover for \xc3\xa5 annektere Norge, og Fredriks to skip kom derfor ikke til noen nytte.\n_START_SECTION_\nOvertakelsen 1536-37\n_START_PARAGRAPH_\nSelve annekteringsprosessen gikk forholdsvis rolig for seg, og den danske \xc3\xb8vrigheten sikret seg raskt kontrollen over de slottslen som ikke allerede var i deres besittelse. Allerede h\xc3\xb8sten 1536 ble Akershus festning tatt av Peder Hanss\xc3\xb8n. Oslo var ikke noe imponerende skue i 1536. Festningen var enn\xc3\xa5 preget etter brannen i 1527, mye var lagt i ruiner og lite hadde blitt gjort for \xc3\xa5 bygge det opp igjen. Selve bosetningen l\xc3\xa5 p\xc3\xa5 andre sida av Bj\xc3\xb8rvika. Bispeborgen sto der fra den gamle storhetstiden, men byen besto hovedsakelig av et titalls g\xc3\xa5rder. Peder dro videre nordover til Hamar for \xc3\xa5 proklamere den danske kongens myndighet overfor den delen av geistligheten som enn\xc3\xa5 ikke hadde anerkjent den danske kronen. Biskopene i Hamar ble arrestert og d\xc3\xb8de siden i fangenskap, for \xc3\xb8vrig i selskap med Stavangers biskoper._NEWLINE_Foruten de store skogene, var det et fredelig bygdesamfunn som m\xc3\xb8tte Peder og landsknektene i f\xc3\xb8lget hans. En bygd kunne best\xc3\xa5 av alt fra noen titalls g\xc3\xa5rder til godt over 100. Bygdene var gjerne samlet i st\xc3\xb8rre eller mindre grupper \xe2\x80\x93 10-12 bygder p\xc3\xa5 det meste. Utover dette fantes det skogsskiller bygdegruppene mellom, og enkelte isolerte bygdesamfunn godt utenfor selv fogdens allfarvei._NEWLINE_I landets st\xc3\xb8rste by Bergen satt allerede Christian IIIs lensherre Eske Bille. Han mottok h\xc3\xb8sten 1536 to skip med omkring 200 soldater under ledelse av Jens Split. Fredelige b\xc3\xb8nder levde ogs\xc3\xa5 her, og det var ikke stort annet som m\xc3\xb8tte dem da de seint p\xc3\xa5 vinteren 1537 seilte nordover for \xc3\xa5 endelig legge Trondheim under den danske kronen. I februar-mars ble M\xc3\xb8re og Romsdal plyndret av landsknekter i det danske f\xc3\xb8lget. Eske Bille hadde tidligere argumentert for en forsonlig politikk overfor Olav Engelbrektsson, mens lensherren i B\xc3\xa5huslen, Claus Bille, \xc3\xb8nska \xc3\xa5 sette hardt mot hardt. Sistnevntes syn skulle ogs\xc3\xa5 vise seg \xc3\xa5 v\xc3\xa6re Christian III politiske linje. 1. april r\xc3\xb8mte Olav landet. Han forlot Trondheim og ankom Nederlandene en m\xc3\xa5ned seinere. Mai 1537 inngikk Christian III og keiser Karl V sin nederlandske regjering en avtale om v\xc3\xa5penhvile for tre \xc3\xa5r framover. Den 7. februar 1538 d\xc3\xb8de Olav i Lier i dagens Belgia._NEWLINE_De danske soldatene m\xc3\xb8tte minimalt med motstand da de seilte inn Trondheimsfjorden i slutten av april 1537. B\xc3\xb8nder og fiskere langs kysten gjorde i hvert fall ingen motstand. De eneste som satte seg til motverge var noen av Olavs menn som hadde blitt igjen p\xc3\xa5 Steinviksholm. De ga imidlertid opp borgen i midten av mai._NEWLINE_Den norske befolkningens passivitet overfor de danske soldatene tjente dem godt, da Christian IIIs rolle ikke var en aggressiv erobrer, men snarere heller en forsvarer av sin arverett til det norske riket. Innen midtsommeren 1537 hadde kongens menn tatt herred\xc3\xb8mme over hele Norge.'