b'\n_START_ARTICLE_\nFriedrich von Schelling\n_START_SECTION_\nTidlig liv og karriere\n_START_PARAGRAPH_\nSchellings far var luthersk prest, og ble i 1777 professor i orientalske spr\xc3\xa5k ved klosterskolen i Bebenhausen. Her fikk ogs\xc3\xa5 Schelling sin element\xc3\xa6re utdanning. Han var et uvanlig begavet barn, og bare 12 \xc3\xa5r gammel behersket han latin, gresk, hebraisk, arabisk og grunnleggende sanskrit, i tillegg til flere moderne spr\xc3\xa5k. Tre \xc3\xa5r senere begynte Schelling sine studier ved det protestantiske eliteseminaret i T\xc3\xbcbingen. I 1795, som 20-\xc3\xa5ring, leverer han sin teologiske doktorgradsavhandling._NEWLINE_Som mange av sine medstudenter fant Schelling inspirasjon i Den franske revolusjon, han forkastet universitetets reaksjon\xc3\xa6re teologi og omfavnet filosofien. Kant og Johann G. Fichte var viktige tidlige inspirasjonskilder, men han fant ogs\xc3\xa5 ledelse hos greske tenkere og deres nyplatonske, gnostiske og skolastiske kommentatorer, og hos Baruch de Spinoza; ikke minst mystikken ble viktig for ham, og da s\xc3\xa6rlig de protestantiske teosofene, som Jacob B\xc3\xb6hme og hans senere apologeter, de radikale schwabiske pietistene ene Friedrich C. Oetinger og Philipp M. Hahn.\n_START_SECTION_\nTranscendentalfilosofi\n_START_PARAGRAPH_\n(1) Styrket av sine pietistiske allegorier, som \xc2\xabden usynlige kirke\xc2\xbb og \xc2\xabGuds kongerike\xc2\xbb, trodde Schelling, som sine fem \xc3\xa5r eldre studie- og romkamerater i T\xc3\xbcbingen, Johann C.F H\xc3\xb6lderlin og Hegel, at idealene som forenet dem dypest sett ikke kunne realiseres som f\xc3\xb8lge av reformer, eller gjennom vold, men kun gjennom en revolusjon i bevisstheten selv. Alle Schellings tidlige filosofiske skrifter bekreftet engasjementet for et frigj\xc3\xb8ringspotensial bakenfor politikken. Et sentralt tema i 1795 er s\xc3\xa5ledes det upersonlige absolutte, Gud, som kan hentes inn i en umiddelbar erkjennelse, en \xc2\xabintellektuell anskuelse\xc2\xbb. Det endelige jeget kan imidlertid ikke erfares umiddelbart.\n_START_SECTION_\nNaturfilosofi\n_START_PARAGRAPH_\n(2) Fra 1795 til 1797 var Schelling st\xc3\xb8ttel\xc3\xa6rer i Leipzig for to studenter i en adelsfamilie. Han fikk anledning til bl.a. \xc3\xa5 f\xc3\xb8lge forelesninger i fysikk og kjemi. For \xc3\xa5 fylle ut Fichtes tenkning utarbeider Schelling sin Naturfilosofi i tre st\xc3\xb8rre arbeider i 1797\xe2\x80\x931799. Han hevder n\xc3\xa5 derimot at det endelige jeget kan erfares direkte i en intellektuell anskuelse, men ikke det absolutte jeg. Det idealistiske forsettet ble gitt en ber\xc3\xb8mt formulering: \xc2\xabNaturen m\xc3\xa5 v\xc3\xa6re den synlige \xc3\xa5nd, \xc3\xa5nden den usynlige natur. Her, i den absolutte identitet av \xc3\xa5nd i oss og natur utenfor oss, m\xc3\xa5 problemet om hvordan en natur utenfor oss er mulig bli l\xc3\xb8st.\xc2\xbb M\xc3\xa5lsettingen \xc2\xabkan bare v\xc3\xa6re realiseringen av den absolutte enheten, som omfavner helheten [\xe2\x80\xa6]\xc2\xbb. Det var spesielt naturfilosofien som gjorde Schelling kjent i romantikernes sirkler.\n_START_SECTION_\nJena og W\xc3\xbcrzburg\n_START_PARAGRAPH_\nI 1798, med Johann W. Goethes mellomkomst, f\xc3\xa5r Schelling et professorat i Jena, tysklandenes intellektuelle sentrum p\xc3\xa5 denne tiden. Han innleder et samarbeid med Fichte, som p\xc3\xa5f\xc3\xb8lgende \xc3\xa5r tvinges ut av universitetet etter anklager om ateisme. Den tidlige Schellings hovedverk, System der Transzendentalen Idealismus, utkommer i 1800. Han vil forene sitt naturbegrep med Fichtes jeg-begrep, men ogs\xc3\xa5 vise at i den kunstneriske skaperakten forenes naturen (det ubevisste) med det \xc3\xa5ndelige (det bevisste). Naturen og det \xc3\xa5ndelige er sprunget ut av den samme opprinnelige enhetlige tilstanden.\n_START_SECTION_\nIdentitetsfilosofi\n_START_PARAGRAPH_\n(3) I Jena hadde ogs\xc3\xa5 Schelling hjulpet Hegel til en beskjeden post ved universitetet. Hegel skriver et lengre essay om differansen mellom Fichte og Schelling. Det kan ha bidratt til Schellings erkjennelse av at han egentlig aldri hadde v\xc3\xa6rt fichteaner, slik han hadde anttatt. De to bryter filosofisk med hverandre i 1801. Hegel og Schelling samarbeider om forelesninger og en filosofisk journal. I \xc3\xa5rene 1801-04 utvikler Schelling sin Identitetsfilosofi. Den \xe2\x80\x98intellektuelle anskuelse\xe2\x80\x99 betegner n\xc3\xa5 erkjennelsen av \xe2\x80\x98absolutt fornuft\xe2\x80\x99, en fornuft \xe2\x80\x98an sich\xe2\x80\x99, en \xe2\x80\x98formell absolutthet\xe2\x80\x99 i motsetning til \xe2\x80\x98absoluttenheten i og for seg\xe2\x80\x99._NEWLINE_I 1802 aner vi konturene av en organisk statsteori som aldri f\xc3\xb8lges opp. Samtidig arbeider Schelling videre med sin kunstfilosofi. I 1803 flytter han til det katolske W\xc3\xbcrzburg \xe2\x80\x93 bakenfor ligger en \xc3\xb8ket interesse for katolsk mystikk. Etter \xc3\xa5 ha overh\xc3\xb8rt Schellings f\xc3\xb8rste forelesning er imidlertid byens biskop forferdet over ny-platonismen og mystikken, og forbyr sine katolske trosbarn \xc3\xa5 f\xc3\xb8lge forelesningene. Schellings vokabular antar fra n\xc3\xa5 av en mer religi\xc3\xb8s tone. Atskilt fra det absolutte er mennesket \xe2\x80\x98fallent\xe2\x80\x99, og det \xe2\x80\x98onde\xe2\x80\x99 i verden er n\xc3\xb8dvendig for \xc3\xa5 erkjenne det \xe2\x80\x98gode\xe2\x80\x99, heter det mot slutten av Identitetsfilosofien.\n_START_SECTION_\n\xc2\xabTotalitetsfilosofi\xc2\xbb\n_START_PARAGRAPH_\n(4) Som f\xc3\xb8lge av Napoleonskrigene tvinges protestantiske professorer ut av W\xc3\xbcrzburg i 1805. Schelling som allerede er i konflikt med kirken, myndighetene og kolleger i byen, aksepterer et tilbud fra det katolske M\xc3\xbcnchen, og han tar en stilling i statsadministrasjonen. Han utveksler id\xc3\xa9er med Franz von Baader, \xc3\xa9n av samtidens fremste kjennere av mystikken. I 1806 ser Schelling ut til \xc3\xa5 anta det mest radikale mystiske perspektivet i hele forfatterskapet. Han snakker om en umiddelbar anskuelse av det absolutte selvet, den rene v\xc3\xa6ren, samtidig med erfaringen av identitet med den objektive verdens enhet. Det er en \xc3\xa5penbaring av identitet med \xc2\xabaltets guddommelighet\xc2\xbb og av enheten i totaliteten. Denne \xc2\xabnaturens helhet\xc2\xbb inkluderer verdens frie skapelse, men ogs\xc3\xa5 det ondes virkelighet. M\xc3\xa5let ikke er \xc3\xa5 bygge et system, men \xc3\xa5 etablere \xc2\xabelementet for endel\xc3\xb8se mulige innsikter\xc2\xbb.\n_START_SECTION_\nFrihetsfilosofi\n_START_PARAGRAPH_\n(5) Hegel utgir Ph\xc3\xa4nomenologie des Geistes i 1807. Boken fremholder en fornuftsfilosofi og insisterer p\xc3\xa5 \xc2\xabbegrepets anstrengelser\xc2\xbb. Den syntes \xc3\xa5 ramme Schellings mystikk fremfor alt. Vennskapet bryter sammen. I 1809 utkommer Philosophische Untersuchungen \xc3\xbcber das Wesen der menschlichen Freiheit (Frihetsskriftet). Den mystiske ekstasen nevnes ikke lenger, og for f\xc3\xb8rste gang snakker Schelling om en personlig Gud og betydningen av forholdet til ham. En ny og varig id\xc3\xa9 var at all eksistens \xe2\x80\x93 ogs\xc3\xa5 Guds v\xc3\xa6ren \xe2\x80\x93 er fundert i en m\xc3\xb8rk, irrasjonell og ubevisst grunn. Muligheten til det onde er en forutsetning for menneskets frihet. Hegel og Schelling vekker ikke lenger stor allmenn interesse._NEWLINE_Schelling oppgir n\xc3\xa5 publisering. \xc3\x89n av grunnene kan ha v\xc3\xa6rt mottakelsen av Frihetsskriftet, men i 1809 d\xc3\xb8r ogs\xc3\xa5 hans f\xc3\xb8rste ektefelle. Det p\xc3\xa5f\xc3\xb8lgende \xc3\xa5ret tilbringer han i Stuttgart, der han ogs\xc3\xa5 gir forelesninger. Utkastet til den filosofiske romanen Clara fra 1810-11 er hans merkeligste tekst, antakelig formet av det nylige tapet; han velter seg i epokens okkulte interesse for erindring og nostalgi, d\xc3\xb8d og etterliv, \xc3\xa5ndeverdenen av engler og liv p\xc3\xa5 andre planeter. Fra og med Schellings kristne vending i 1809 inng\xc3\xa5r ogs\xc3\xa5 rettstenkningen i en perifer og fremmedartet forsoningsl\xc3\xa6re; underkastelsen overfor statens begrensninger er m\xc3\xa5ten hvorp\xc3\xa5 menneskeheten kan sone sin arvesynd.\n_START_SECTION_\nVerdensaldrenes filosofi\n_START_PARAGRAPH_\n(6) Die Weltalter-manuskriptene er av atskillig st\xc3\xb8rre filosofisk substans. Bare tre utkast til det planlagte hovedverket er bevart (1811, 1813, 1814/15). Det skulle behandle verdens fortid, n\xc3\xa5tid og fremtid, men n\xc3\xa5dde aldri utover f\xc3\xb8rste del. Verdens aldre er trinn i selv-utviklingen av det absolutte. Inspirert av B\xc3\xb6hme mener han Gud selv m\xc3\xa5 anta en materiell, kroppslig eksistens gjennom den endel\xc3\xb8se skapelsen av verden for \xc3\xa5 virkeliggj\xc3\xb8re seg selv. Til forskjell fra Frihetsskriftet fremstilles Gud n\xc3\xa5 som en dualitet av n\xc3\xb8dvendighet og frihet. Det b\xc3\xb6hmeanske begrepet om Ungrund brukes derfor ikke lenger. Schelling gir etterhvert opp det ambisi\xc3\xb8se Die Weltalter-prosjektet.\n_START_SECTION_\n\xc2\xabEkstasefilosofi\xc2\xbb\n_START_PARAGRAPH_\n(7) Med base i M\xc3\xbcnchen foreleser Schelling som gjesteprofessor i Erlangen for fulle hus i \xc3\xa5rene 1820\xe2\x80\x931826. N\xc3\xa5 dukker begrepet \xe2\x80\x98ekstase\xe2\x80\x99 opp, i samme betydning som hans \xe2\x80\x98intellektuelle anskuelse\xe2\x80\x99 i 1795. Ekstasen gir imidlertid en ekstraordin\xc3\xa6r skuen bakenfor den personlige Gud. Slik vil evig frihet erkjenne seg selv. Det absolutte subjektet kan bare erkjennes ved \xc3\xa5 tre ut av det objektiverende subjektet. Det endelige mennesket streber etter \xc3\xa5 realisere seg selv som evig frihet, men det er umulig. Samtidig har Hegel, med professoratet Berlin fra 1818, inntatt posisjonen som tysklandenes ledende tenker, og Schelling fremmer en forsiktig kritikk. Han gj\xc3\xb8r gjeldende at mytologien og religionen gir de virksomme kategoriene; fornuftsfilosofien er \xc2\xabkun dialektikk, som ikke p\xc3\xa5 noen m\xc3\xa5te selv er vitenskap, men i stedet er dens forberedelse\xc2\xbb.\n_START_SECTION_\nPositiv filosofi\n_START_PARAGRAPH_\n(8) I 1826 flyttes universitetet i Ingolstadt til M\xc3\xbcnchen, og Schelling aksepterer et professorat i filosofi. Med forelesningene System der Weltalter i 1827/28 omtaler han for f\xc3\xb8rste gang sin tenkning som \xe2\x80\x98kristen\xe2\x80\x99. Eksplisitt forkaster han all teosofi. B\xc3\xb6hme beskyldes n\xc3\xa5 for \xc3\xa5 fange Guddommen i en naturlig, fysisk prosess! Han fremholder sitt eget alternativ, \xe2\x80\x98den positive filosofien\xe2\x80\x99, som retter seg mot eksistens, ikke det vesensmessige som i fornuftsfilosofien. Han aksentuerer \xc2\xabGuds kun logiske forhold til verden\xc2\xbb.\xc2\xa0Gud og verden er s\xc3\xa5ledes \xc2\xabhverandres annenhet\xc2\xbb. Samtidig avviser han n\xc3\xa5 at den mystiske ekstasen har noen relevans for filosofien eller teologien overhodet._NEWLINE_Kritikken av Hegel har funnet sin form. Hegel fors\xc3\xb8ker ikke annet enn \xc3\xa5 forbedre Schellings egen Identitetsfilosofi (1801\xe2\x80\x931804), men feiler radikalt. Den menneskelige fornuft ikke kan forklare sin egen eksistens, og kan derfor ikke omfatte seg selv og sin annenhet innenfor et filosofisk system, mener Schelling. Vi kan ikke gj\xc3\xb8re den synlige verden forst\xc3\xa5elig ved \xc3\xa5 begynne med fornuften, men m\xc3\xa5 i stedet begynne med v\xc3\xa6rens kontingens; fornuften er bare et aspekt ved verden, og kan ikke selv forklares fordi den kun er en representasjon av v\xc3\xa6rens sanne natur. Schelling leser n\xc3\xa5 Hegel som teosof og kobler ham til B\xc3\xb6hme._NEWLINE_I 1829 m\xc3\xb8tes Hegel og Schelling tilfeldig under et kuropphold i Karlsbad, og tilbringer noen hyggelige timer sammen. Hegel, som i liten grad kjenner Schellings dav\xc3\xa6rende posisjon, oppfatter m\xc3\xb8tet som en forsoning. Schelling fortsetter imidlertid forkynnelsen av \xe2\x80\x98positiv filosofi\xe2\x80\x99 for sine elever med ubetydelige modifikasjoner, og mens Hegel d\xc3\xb8r i Berlin, holder han for f\xc3\xb8rste gang forelesningsrekken med tittelen Philosophie der Offenbarung. Han begynner n\xc3\xa5 ogs\xc3\xa5 \xc3\xa5 holde egne forelesninger over sin mytologi-teori. Mytologiene var en registrering av faktiske forekommende hendelser i den indre utviklingen av menneskets bevissthet; mytologiene er en kosmo-morfisk beskrivelse av det absolutte i den kollektive transcendentale bevissthetens historie.\n_START_SECTION_\nBerlin\n_START_PARAGRAPH_\nSchelling ble p\xc3\xa5 nytt satt i filosofiens flomlys da de pr\xc3\xb8yssiske myndighetene, p\xc3\xa5 kong Friedrich Wilhelm IV\xe2\x80\x99s eget initiativ, kaller Schelling til et professorat i Berlin 1841. Oppdraget \xc3\xa5 stanse trusselen fra den voksende venstrehegelianismens panteisme, teosofi og Bibel-kritikk. V\xc3\xa5penet er Philosophie der Offenbarung. Flommen av avisartikler, pamfletter og b\xc3\xb8ker som kommenterer tildragelsen var begynt mange m\xc3\xa5neder tidligere. Publikum kommer fra hele Europa. Tilstede under den stappfulle \xc3\xa5pningsforelesningen er ministre, h\xc3\xb8yere milit\xc3\xa6re og akademiske dignit\xc3\xa6rer, der er ogs\xc3\xa5 S\xc3\xb8ren A. Kierkegaard, Mikhail Bakunin, Jacob Burckhardt, og venstrehegelianerne Ludwig A. Feuerbach og den unge Friedrich Engels._NEWLINE_De kolossale forventningene blir ikke m\xc3\xb8tt. Schelling rammer ikke bare venstrehegelianerne, men alle med sin intrikate kristendom. Publikum forsvinner sakte, men sikkert. Kierkegaard gir opp etter 41 leksjoner; han skriver i et brev: \xc2\xabSchelling vr\xc3\xb8vler ganske utaaleligt. [\xe2\x80\xa6] Jeg er for gammel til at h\xc3\xb8re Forel\xc3\xa6sninger, ligesom Schelling er for gammel til at holde dem\xc2\xbb. Uten Schellings godkjennelse publiserer teologiprofessor Heinrich E.G. Paulus forelesningene i 1843 med egne kommentarer, ikke minst for \xc3\xa5 vise at det fantes teosofiske rester i dem. Schelling tar rettslige skritt for \xc3\xa5 stanse den urimelige utgivelsen, men taper saken._NEWLINE_Desillusjonert oppgir Schelling sine faste forelesningsrekker over \xc3\xa5penbaringens og mytologiens filosofi i 1846. Han gj\xc3\xb8r deretter kun uregelmessige, enkeltst\xc3\xa5ende opptredener. I 1851 trekker han seg fra all akademisk eksponering. De siste \xc3\xa5rene av sitt liv arbeider han med sine samlede verker for posthum publisering. F\xc3\xb8rst fire \xc3\xa5r etter hans d\xc3\xb8d i 1854 n\xc3\xa5r de reviderte og autoriserte forelesningene over Philosophie der Offenbarung (1842/43) allmuen.\n_START_SECTION_\nPersonlighet\n_START_PARAGRAPH_\nI kraft av sin uvanlige begavelse var Schelling allerede som barn en omtalt figur, men ogs\xc3\xa5 utsatt. H\xc3\xb6lderlin fikk som en eldre medelev i Bebenhausen oppdraget \xc3\xa5 holde et beskyttende \xc3\xb8ye p\xc3\xa5 ham. Imidlertid fremst\xc3\xa5r han tidlig sv\xc3\xa6rt uavhengig og selvr\xc3\xa5dende. I T\xc3\xbcbingen ble den 16 \xc3\xa5r gamle Schelling, i en \xc3\xa5pen h\xc3\xb8ring, anklaget av hertug Karl Eugen for \xc3\xa5 v\xc3\xa6re oversetteren av Marseillaisen; tre \xc3\xa5r senere mistenker myndighetene ham s\xc3\xa5gar for \xc3\xa5 v\xc3\xa6re ringlederen for de radikale studentene ved seminaret._NEWLINE_Schelling var preget av en sterk overklasseidentitet, og beveget seg gjennom hele sitt liv i h\xc3\xb8yere sosiale sirkler. Hans persona insisterte alltid p\xc3\xa5 suverenitet. I 1800 ble Schelling anklaget i offentligheten for \xc3\xa5 ha bidratt til at den syke 15 \xc3\xa5r gamle Auguste B\xc3\xb6hmer d\xc3\xb8r, etter hans behandlingsfors\xc3\xb8k i henhold til browniansk medisin. Auguste var Caroline Schlegels datter og August W. Schlegels stedatter. Det skapte ikke mindre furore da Schelling i 1803 gifter seg med den tolv \xc3\xa5r eldre og nyskilte Caroline. Hun d\xc3\xb8r etter bare 6 \xc3\xa5rs ekteskap. Schelling gifter seg med Carolines langt yngre venninne Pauline Gotter i 1812. Med henne f\xc3\xa5r han seks barn._NEWLINE_Schellings forfengelighet var overdrevet og letts\xc3\xa5ret, og trolig formet gjennom den bemerkelsesverdige suksessen i unge \xc3\xa5r. Hans stadige filosofiske forskyvninger har antakelig bidratt til \xc3\xb8mt\xc3\xa5ligheten. Han blir, ettersom \xc3\xa5rene merker ham, stadig mer n\xc3\xa6rtagende og irritabel; den minste uenighet blir en personlig forn\xc3\xa6rmelse og et fors\xc3\xb8k p\xc3\xa5 \xc3\xa5 volde ham skade. Bitterheten i hans respons endte nesten uten unntak i personlige fiendskap. Schellings ambisjon i Berlin om \xc3\xa5 bringe filosofien til sin endelige fullf\xc3\xb8relse m\xc3\xb8tte ikke tidens krav, men det er rimelig \xc3\xa5 anta at inskripsjonen p\xc3\xa5 hans p\xc3\xa5kostede gravm\xc3\xa6le i Bad Ragaz gjenspeilet selvbildet: \xc2\xabDen fremste tenker i tysklandene\xc2\xbb.\n_START_SECTION_\nF\xc3\xb8r 1930-tallet\n_START_PARAGRAPH_\nSchelling fikk umiddelbart innflytelse i sin samtid som romantikkens fremste tenker. Robert J. Richards sier om Schellings naturfilosofiske verker at de introduserte \xc2\xabradikale fortolkninger av naturen som kom til \xc3\xa5 gi gjenlyd i vitenskapene, og s\xc3\xa6rlig i biologien i det p\xc3\xa5f\xc3\xb8lgende \xc3\xa5rhundret\xc2\xbb. Schellings kunstfilosofi og begrep om det ubevisste tok ogs\xc3\xa5 feste i samtiden. Gjennom Samuel T. Coleridge n\xc3\xa5dde Schelling den engelskspr\xc3\xa5klige verden. Hans tenkning forlater romantikken i 1809 n\xc3\xa5r den antar et kristent perspektiv, og han p\xc3\xa5virker i s\xc3\xa5 m\xc3\xa5te Arthur Schopenhauer og Kierkegaard. Deretter lever hans filosofi et avsondret liv helt frem til 1841 i Berlin. Han makter imidlertid ikke \xc3\xa5 bevege tids\xc3\xa5nden, og igjen forsvinner han ut av den allmenne oppmerksomheten._NEWLINE_Utover \xc3\xa5rhundret forble Schelling en parentes i fagfilosofien, men ny-kantianeren Fischer gir ham en h\xc3\xb8y stjerne: \xc2\xabSchelling var den f\xc3\xb8rste til \xc3\xa5 uttrykke med fullstendig klarhet og fra et filosofisk st\xc3\xa5sted prinsippet om organisk utvikling som er grunnleggende for darwinismen av i dag.\xc2\xbb P\xc3\xa5 1910- og -20-tallet tenderte filosofene, som ny-kantianeren Wilhelm Windelband eller ny-hegelianeren Richard Kroner, mot \xc3\xa5 beskrive Schelling som en overgangsfigur fra Kant til Hegel. Hans senere filosofi ble gjerne ignorert \xe2\x80\x93 hovedinteressen l\xc3\xa5 i natur- og kunstfilosofien fra midten av 1790-tallet og en h\xc3\xa5ndfull \xc3\xa5r etter \xc3\xa5rhundreskiftet.\n_START_SECTION_\nRevitalisering\n_START_PARAGRAPH_\nF\xc3\xb8rst fra 1930-tallet vekker Frihetsskriftet bredere interesse. Martin Heidegger sier om boken p\xc3\xa5 under hundre sider: \xc2\xabDet er Schellings st\xc3\xb8rste bragd, og [\xe2\x80\xa6] samtidig et av de dypeste i tysk og dermed i vestlig filosofi\xc2\xbb. Hans Urs von Balthasar betegnet skriftet som \xc2\xabden tyske idealismens mest titaniske verk\xc2\xbb. Paul Tillich skriver: \xc2\xab[\xe2\x80\xa6] det jeg l\xc3\xa6rte fra Schelling ble bestemmende for min egen filosofiske og teologiske utvikling\xc2\xbb. Sergej N. Bulgakov,Nikolaj Berdjajev, Manfred Frank, Karl Jaspers, Ernst Bloch, Franz Rosenzweig, Karl Barth og Gabriel Marcel har ogs\xc3\xa5 st\xc3\xb8ttet seg p\xc3\xa5 teksten, og i senere tid J\xc3\xbcrgen Habermas, Slavoj \xc5\xbdi\xc5\xbeek og Jean-Luc Nancy._NEWLINE_Med det ber\xc3\xb8mte seminaret i Bad Ragaz 1954, fikk oppmerksomheten rundt Schellings filosofi en betydelig revitalisering. Etablerte forskere, som Jaspers, Manfred Schr\xc3\xb6ter, Horst Fuhrmans, Ernst Benz, Hermann Zeltner og Walter Schulz, bidro med studier som underst\xc3\xb8ttet Schellings unike historiske og filosofiske betydning. Ogs\xc3\xa5 den unge Habermas, som i likhet med Tillich doktorerte p\xc3\xa5 Schelling, ga vektige innlegg. Interessen for Schelling vendte seg n\xc3\xa5 ogs\xc3\xa5 mot hans senere arbeider. Jaspers fremstiller ham s\xc3\xa5ledes som en forl\xc3\xb8per for eksistensialismen. Schulz mener at Schelling hadde fullbyrdet tysk idealisme med sin sene filosofi, og var den som hadde l\xc3\xb8st de filosofiske problemene som Hegel hadde etterlatt._NEWLINE_Die Weltalter-prosjektet har ogs\xc3\xa5 vekket stor interesse. Eksempelvis Habermas legger vekt p\xc3\xa5 det f\xc3\xb8rste utkastet, som brukes som grunnlag for en kritikk av Karl Marx og den marxistiske tradisjonens avvisning av metafysikken. \xc5\xbdi\xc5\xbeek har senere v\xc3\xa6rt spesielt opptatt av det andre utkastet som han mener er \xc2\xabet av materialismens banebrytende verk\xc2\xbb og foregriper arbeidene til Marx og psykoanalytikeren Jacques Lacan!\n_START_SECTION_\nPsyke og natur\n_START_PARAGRAPH_\nSpesielt System der Transzendentalen Idealismus er blitt oppfattet som en forl\xc3\xb8per for Sigmund Freuds Die Traumdeutung (1899). Sean J. MacGrath er mer generell: \xc2\xabPrototypene for tre av de viktigste modellene for det ubevisste i det tyvende \xc3\xa5rhundret, det freudianske bio-personlige ubevisste, det jungianske kollektive ubevisste, og det lacanske semiotiske ubevisste, kan spores tilbake til Schelling.\xc2\xbb En rekke nye studier forf\xc3\xb8lger disse perspektivene. Koblet l\xc3\xb8selig til dette har Schellings mytologiteori ogs\xc3\xa5 vekket fornyet interesse. Ernst Cassirer krediterte Schelling for \xc3\xa5 ha \xc2\xabetablert et nytt grunnleggende prinsipp for forst\xc3\xa5elsen av mytene\xc2\xbb, og inkorporerte den ogs\xc3\xa5 i sin fortolkning av symbolske former._NEWLINE_I kurset om naturen 1957\xe2\x80\x931958 sammenlignet Maurice Merleau-Ponty sitt eget ontologi-prosjekt med Schellings, og snakker om en \xc2\xabpsykoanalyse av naturen\xc2\xbb. P\xc3\xa5 1970-tallet fikk naturfilosofi st\xc3\xb8rre oppmerksomhet ettersom milj\xc3\xb8sp\xc3\xb8rsm\xc3\xa5lene ble mer presserende. Schellings naturfilosofi, s\xc3\xa6rlig hans intensjon om \xc3\xa5 utarbeide et program som fastholdt naturen og det sjelelige liv i et samlende perspektiv, ble hentet frem. Ikke minst har Iain H. Grant har tatt for seg aktualiteten i Schellings naturfilosofi: \xc2\xab[\xe2\x80\xa6] schellingiansk naturfilosofi er ikke bare et n\xc3\xa5tidig problem, men et uferdig prosjekt av den mest konsistente metafysiker i det forrige \xc3\xa5rhundre\xc2\xbb. Med den moderne fysikkens begrep om \xe2\x80\x98enhetsfeltet\xe2\x80\x99 for naturens grunnleggende krefter, har ogs\xc3\xa5 Schelling fanget ny oppmerksomhet hos enkelte._NEWLINE_Devin Z. Shaw skriver: \xc2\xabDet er bemerkelsesverdig at lenge etter at Schelling hadde gitt opp de politiske og sosiale effektene av kunst fortsatte begge visjonene, \xc3\xa9n revolusjon\xc3\xa6r og den andre konservativ, \xc3\xa5 gi gjenlyd gjennom det 19. og det 20. \xc3\xa5rhundre\xc2\xbb. Influert av Schelling mente eksempelvis den jungianske kunstkritikeren Herbert Read at kunst var en psykologisk prosess som hadde utviklet seg samtidig med bevissthetens evolusjon; kunst var derfor grunnleggende et biologisk fenomen. Schelling har vekket interesse p\xc3\xa5 den tyske kunstscenen, spesielt hva ang\xc3\xa5r romantikkens litteratur og visuell kunst, fra slutten av 1960-tallet; det v\xc3\xa6re seg fra Philipp Otto Runge, Gerhard Richter eller en Joseph Beuys._NEWLINE_S\xc3\xa6rlig fra omkring 1970 har det v\xc3\xa6rt en sterkt \xc3\xb8kende opptatthet av Schelling i internasjonal akademia, og i dag har han inntatt en selvsagt rolle blant filosofihistoriens vesentlige og aktuelle tenkere.'