b'\n_START_ARTICLE_\nRobert I av Napoli\n_START_PARAGRAPH_\nRobert av Napoli, eller Robert av Anjou, Robert den gode, Robert den vise og Roberto il Saggio, f\xc3\xb8dt i 1277 i Santa Maria Capua Vetere, d\xc3\xb8d 20. januar 1343 i Napoli) var konge av Napoli, titul\xc3\xa6rkonge av Jerusalem og greve av Provence fra 1309 til sin d\xc3\xb8d i 1343, og en sentral skikkelse i italiensk politikk i sin samtid. Han var den tredje eldste s\xc3\xb8nn, men f\xc3\xb8rste som overlevde faren, til Karl II av Anjou (ogs\xc3\xa5 han konge av Napoli) og Maria Arpad av Ungarn. I hans fars levetid, mellom 1296 og 1309, bar han tittelen hertug av Calabria.\n_START_SECTION_\nLiv og virke\n_START_PARAGRAPH_\nUnder den sicilianske vesper, et siciliansk oppr\xc3\xb8r mot den franske \xc3\xb8vrighet, var Robert fengslet som gissel av Peter III av Aragon. Etter at storebror Karl Martell d\xc3\xb8de ble han arving av konged\xc3\xb8mmet Napoli. Hans brorson hadde ogs\xc3\xa5 rett til kronen men var opptay av ungsrsk politikk, og ble senere ogs\xc3\xa5 konge som Karl I Robert. For \xc3\xa5 styrke arveretten giftet han seg med Jakob II av Aragons datter Jolanda, i bytte mot at Jakob frasa seg tittelen. Likevel motsatte de napolitanske lederne seg ham og uts\xc3\xa5 istedent Jakob Is bror Fredrik III. Krigen fortsatte og i freden i Caltabellotta tapte Robert og huset Anjou Sicilia for alltid. Konged\xc3\xb8mmet Napoli begrenset seg fra da til s\xc3\xb8ndre del av det italienske fastland. _NEWLINE_Robert var leder av de pavetro guelferne i Italia, og slik motstander av keiser Henrik VII og hans ghibellinere. Etter Henrik VIIs d\xc3\xb8d i 1313 og guelfernes reaksjon mot ghibellinernrs ledere i nord, Matteo Visconti og Cangrande della Scala s\xc3\xa5 det ut som om Robert skulle bli skiftedommer over Italia. Da han var blitt en leder med store eiendommer i Piemonte vokste hans innflytelse ytterligere da paven uts\xc3\xa5 ham til senator av Roma og da han ble herre av Genova og Brescia og fra 1317 innehadde den pavelige tittel vacante imperio i den tysk-romerske keisers frav\xc3\xa6r fra Italia. Etter guelfernes seier ble partiet delt i svarte og hvite, der de svarte var fortsatt pavetro mend de hvitr n\xc3\xa6rmet seg keisrren._NEWLINE_I 1328 kjempet han mot en annen tysk-romersk keiser, Ludvig IV Bayreren, og i 1330 tvang han Henrik VIIs s\xc3\xb8nn, kongen av B\xc3\xb8hmen, Johan den blinde, \xc3\xa5 gi opp det nordlige Italia. Robert av Napolis herrevelde over Italia ble bare form\xc3\xb8rket av Anjous tap av Sicilia._NEWLINE_Robert overlevde sin s\xc3\xb8nn Karl og regjerte til sin d\xc3\xb8d i 1343, da han ble etterfulgt av sin 16-\xc3\xa5rige s\xc3\xb8nnedatter Johanna. Johanna hadde da v\xc3\xa6rt trolovet med sin 15-\xc3\xa5rige Andreas av Calabria i ti \xc3\xa5r. Andreas var hennes nev\xc3\xb8, s\xc3\xb8nn av Karl I Robert. Det viste seg at Robert av Napoli hafde testamentert sina titlrr til Andreas. Johanna bestred arven og fikk st\xc3\xb8tte blant annet av pave Klemens VI. Andreas ble myrdet to \xc3\xa5r etter. Arvetvisten f\xc3\xb8rte til strider som til slutt avsluttet slekten Anjous lederskap over Napoli.\n_START_SECTION_\nArv\n_START_PARAGRAPH_\nRobert av Napoli ble kalt \xc2\xabItalias fredsmegler\xc2\xbb p\xc3\xa5 grunn av de grunnleggende endringer han avstadkom i Napoli. Byen og staten ble dominerat av toskanske handelsmenn som reiste bygninger, monument og statuer som drastisk forandret Napoli fra skitten havneby til middelaldersk m\xc3\xb8nsterby. Tino di Camaino fikk i oppdrag \xc3\xa5 skapr graven drr hans s\xc3\xb8nn hviler og Giotto malte flere verk til Robert av Napoli. Universitetet blomstret under kongens styre, selv om det ble avferdet som re di sermone, kongen av ord, av hans politiske motstander Dante, som tilh\xc3\xb8rte den hvite falangen av guelferne._NEWLINE_Robert fikk sitt siste hvilested i basilikaen Santa Chiara i Napoli.'