b"\n_START_ARTICLE_\nBernard Le Bouyer de Fontenelle\n_START_SECTION_\nLiv\n_START_PARAGRAPH_\nFontenelle ble f\xc3\xb8dt inn i en tjenesteadelig familie. Faren, Fran\xc3\xa7ois Le Bouyer de Fontenelle (1611\xe2\x80\x931693), var jurist og moren Marthe Corneille (1623\xe2\x80\x931696), var dramatikerbr\xc3\xb8drene Pierre og Thomas Corneilles s\xc3\xb8ster. Fontenelle studerte ved jesuittkollegiet i Rouen \xe2\x80\x93 skolen fikk senere navnet Lyc\xc3\xa9e Pierre-Corneille. Deretter startet han opp som advokat, men avbr\xc3\xb8t denne karriereveien etter at han tapte sin f\xc3\xb8rste (og eneste) sak, og satset heller p\xc3\xa5 en litter\xc3\xa6r karriere_NEWLINE_Hjulpet fram av onkelen Thomas Corneille ble han raskt en popul\xc3\xa6r lyriker, komedieforfatter, operalibrettist og forfatter av en brevroman, og ikke minst en etters\xc3\xb8kt deltaker i Paris' litter\xc3\xa6re salonger. Han skrev om filosofer og vitenskapsmenn, og var en ivrig forsvarer av tradisjonen etter Ren\xc3\xa9 Descartes._NEWLINE_Fontenelle d\xc3\xb8de m\xc3\xa5neden f\xc3\xb8r han ville fylt 100 \xc3\xa5r.\n_START_SECTION_\nVirke\n_START_PARAGRAPH_\nFontenelle skrev dikt p\xc3\xa5 latin allerede i en alder av tretten \xc3\xa5r, og startet sin litter\xc3\xa6re l\xc3\xb8pebane som poet. I 1680 floppet tragedien Aspar i en slik grad at Fontenelle selv brant manuskriptet for \xc3\xa5 markere at publikums vurdering var korrekt. Librettoen til Pascal Collasses trag\xc3\xa9die lyrique Th\xc3\xa9tis et Pel\xc3\xa9e (\xc2\xabThetis og Pelevs\xc2\xbb) fra 1689, ble lovprist av  Voltaire, men er ikke stort bedre. Ogs\xc3\xa5 Po\xc3\xa9sies pastorales (1688) er middelm\xc3\xa5dig._NEWLINE_Dialogues de morts (1683, \xc2\xabDe d\xc3\xb8des samtaler\xc2\xbb) er en samling fiktive dialoger mellom ber\xc3\xb8mtheter fra antikken og Fontenelles n\xc3\xa6re forgjengere, eksempelvis mellom Sokrates og Michel de Montaigne. I boka argumenterer Fontenelle for sine egne helt urimelige fordommer om at antikkens filosofer er overlegne senere kolleger._NEWLINE_I 1686 kom Entretiens sur la pluralit\xc3\xa9 des mondes (\xc2\xabKonversasjon om en mangfold av verdener\xc2\xbb), en fiktiv dialog mellom en velutdannet mann og en interessert adelig dame og hennes datter. I boka populariserer Fontenelle vitenskapelige observasjoner og fortolkninger lagt fram av astronomene Nikolaus Kopernikus, Galileo Galilei og Johannes Kepler, dessuten ogs\xc3\xa5 av filosofen Ren\xc3\xa9 Descartes. Boken fremstod som rn serie av konversasjoner mellom en gallant filoso og en marquise, som spaserer i sidtnevnte have og natten og ser opp mot stjernehimmelen. Filosofen forklarer den heliosentriske modell og funderer ogs\xc3\xa5 over muligheten ,rf i litter\xc3\xa6r dfor for utenomjordisk liv. Fontenelle utelukker dermed i denne litter\xc3\xa6re innramming ikke at kan finnes planeter med intelligente vesener. Fontenelles verk har ingen polemisk brodd mot verken noe katolsk eller protestantisk verdensbilde, og tiltrakk seg heller ikke noen oppmerksomhet - verken positiv eller negativ - fra disse kirkers teologer eller prelater.  Men en langt senere oversettelse til russisk ble sensurert av den russisk-ortodokse Hellige Synode i 1756._NEWLINE_Boken utkom i flere opplag. I likhet med s\xc3\xa5 mange av sine samtidige landsmenn forble Fontenelle tro mot Ren\xc3\xa9 Descartes' kartesiske fysikk, selv etter at Isaac Newtons arbeider hadde gjort den foreldet, og s\xc3\xa5 sent som i Th\xc3\xa9orie des tourbillons cart\xc3\xa9siens (1752) st\xc3\xb8ttet Fontenelle Descartes' \xc2\xabvirvelteori\xc2\xbb fra 1644, en forlengst utdatert mekanisk gravitasjonsteori._NEWLINE_I Histoire des oracles (1686, \xc2\xabSannsigernes fortellinger\xc2\xbb) presenterte Fontenelle i en elegant samtalestil ulike profetier og mirakler beskrevet i gamle kilder p\xc3\xa5 en slik m\xc3\xa5te at leserne skulle stimuleres til kritisk lesing av bibelske profetier og undre. Jesuittene forsto meldingen og kom med en programmatisk refs av boka._NEWLINE_I 1687 br\xc3\xb8t Querelle des Anciens et des Modernes ut i Acad\xc3\xa9mie fran\xc3\xa7aise, en strid mellom tilhengere av det antikke og av det moderne verdensbildet. I kraft av sin status som forfatter av Dialogues de morts, ble Fontenelle den fremste talsmannen for \xc2\xabde moderne\xc2\xbb, og i 1688 kastet han seg inn i debatten med skriftet Digression sur les Anciens et les Modernes._NEWLINE_I \xc3\xa5rene etter var Fontenelle aktiv som lyriker, tragedieforfatter, forteller og litteraturteoretiker.  I 1691 ble han endelig valgt inn i Acad\xc3\xa9mie fran\xc3\xa7aise etter at motstanderne hans i Anciens-fraksjonen hadde klart \xc3\xa5 forpurre opptaket fire ganger, og i 1697 ble han i tillegg medlem av Acad\xc3\xa9mie des Sciences. Han forlot n\xc3\xa5 stort sett skj\xc3\xb8nnlitteraturen, og i tr\xc3\xa5d med sine nye verv skrev han en rekke Laudationes om naturvitenskapsmenn og oppfinnere som takket v\xc3\xa6re Fontenelles elegante penn ble gjort kjent for et st\xc3\xb8rre publikum.\n_START_SECTION_\nBetydning og etterm\xc3\xa6le\n_START_PARAGRAPH_\nFontenelle spilte en viktig rolle i det parisiske \xc3\xa5nds-og samfunnsliv \xe2\x80\x93 og i en viss grad ogs\xc3\xa5 i politikken \xe2\x80\x93 fram til innflytelsen hans begynte \xc3\xa5 avta rundt 1725._NEWLINE_Som den f\xc3\xb8rste i Frankrike legemliggjorde Fontenelle den typiske opplysnings\xc2\xabfilosofen\xc2\xbb, dvs. en allsidig interessert forfatter av skj\xc3\xb8nnlitter\xc3\xa6re, filosofiske og naturvitenskapelige verk. Han var et bindeledd mellom forfattere fra den franske klassisistiske perioden, som Corneille, Racine og Boileau, og den nye opplysningstidens fremste representanter, Voltaire, d\xe2\x80\x99Alembert og Diderot, men h\xc3\xb8rer likevel mer til 1700-tallets philosophes enn til 1600-tallets beaux esprits. Han sto for fransk klarhet i stillingstagen og framstilling; som vitenskapsmann var han ubetydelig, men som popularisator ble han banebrytende._NEWLINE_I 1935 oppkalte IAU m\xc3\xa5nekrateret  Fontenelle etter ham."