b'\n_START_ARTICLE_\nCyrtaucheniidae\n_START_SECTION_\nUtseende\n_START_PARAGRAPH_\nGanske store (15-35 mm), ikke p\xc3\xa5fallende h\xc3\xa5rete, brunlige edderkopper. Som andre mygalomorfe edderkopper peker giftkl\xc3\xb8rne p\xc3\xa5 chelicerene bakover. De to ytterste leddene p\xc3\xa5 beina har tette kammer av b\xc3\xb8rster (scopulae) p\xc3\xa5 hver side. De \xc3\xa5tte \xc3\xb8ynene sitter samlert i et lite, m\xc3\xb8rkt omr\xc3\xa5de foran p\xc3\xa5 prosoma, som er noe utvidet sidelengs i den bakre delen. Beina er forholdsvis lange og kraftige. Spinnvortene er ganske korte.\n_START_SECTION_\nLevevis\n_START_PARAGRAPH_\nDe lever i silkekledte ganger. Den runde \xc3\xa5pningen er dekket av et tynt lokk av silke._NEWLINE_Disse edderkoppene finnes gjerne i t\xc3\xb8rre omr\xc3\xa5der.\n_START_SECTION_\nGiftige arter\n_START_PARAGRAPH_\nArtene kan opptre ganske aggressivt om de f\xc3\xb8ler seg truet, men de er ikke regnet som farlige for mennesker.\n_START_SECTION_\nUtbredelse\n_START_PARAGRAPH_\nFamilien forekommer i alle verdensdeler unntatt Antarktis, men det er kjent bare \xc3\xa9n art i Australia og fem i Asia. I Europa er de kjent fra fastlandsdelene av Spania og Italia, og fra Sicilia og Kreta. Flest arter er det i Afrika og S\xc3\xb8r-Amerika.'