b'\n_START_ARTICLE_\nStigmella obliquella\n_START_SECTION_\nUtseende\n_START_PARAGRAPH_\nEn liten (vingespenn 4,5-6 millimeter), m\xc3\xb8rk m\xc3\xb8ll. Hodet er kledt med gule, h\xc3\xa5rlignende skjell, det forst\xc3\xb8rrede f\xc3\xb8rste antenneleddet og kragen er hvite. Kroppen og forvingen er svartbrun, forvingen har i midten et kremfarget tverrb\xc3\xa5nd som er smalere midt p\xc3\xa5. Bakvingen er gr\xc3\xa5. Larven er gul.\n_START_SECTION_\nLevevis\n_START_PARAGRAPH_\nLarven utvikler seg p\xc3\xa5 pile-arter med smale og glatte blader, blant andre skj\xc3\xb8rpil (Salix fragilis), hvitpil (Salix alba) og istervier (Salix pentandra). Arten har trolig to generasjoner hver sommer. Den kan p\xc3\xa5treffes i alleer, \xc3\xa5kerkanter og sumper der vertsplantene vokser naturlig eller er plantet.\n_START_SECTION_\nUtbredelse\n_START_PARAGRAPH_\nArten er utbredt over det meste av Europa, fra Storbritannia i vest til omr\xc3\xa5det ved Volga i \xc3\xb8st, fra det nordlige Italia i s\xc3\xb8r til svensk Lappland i nord. I Norge er det bare et par funn av den, fra \xc3\x98stfold og Vest-Agder. Den er tilsynelatende en sjelden art i Norden.'