b'\n_START_ARTICLE_\nVitenskapelig metode\n_START_PARAGRAPH_\nVitenskapelig metode er en samling teknikker for \xc3\xa5 unders\xc3\xb8ke fenomener, finne ny kunnskap eller \xc3\xa5 samordne og integrere gammel kunnskap._NEWLINE_Den vitenskapelige metode eller prosess blir betraktet som fundamental for den vitenskapelige utforskning og tilegnelse av ny kunnskap basert p\xc3\xa5 fysiske bevis \xe2\x80\x93 s\xc3\xa5kalt empiri eller erfaring. Ibn al-Haytham og Roger Bacon var av de f\xc3\xb8rste som brukte vitenskapelig metode, og bidro til at grunnlaget for moderne vitenskap ble lagt i opplysningstiden av datidens vitenskapsfilosofer._NEWLINE_Kunnskap kan, ved bruk av vitenskapelig metode, oppn\xc3\xa5s ved bruk av deduksjon eller induksjon. Deduktiv metode trekker logisk n\xc3\xb8dvendige slutninger fra allmenne til mindre allmenne - singul\xc3\xa6re eller partikul\xc3\xa6re - utsagn. Fordelen er at de alltid blir sikre og sanne, men deres relevans for virkeligheten er tvilsom. Induktiv metode tar utgangspunkt i enkeltfenomener som generaliseres, og spesielle fenomener g\xc3\xa5r over til generelle utsagn eller teorier. Induktive metoder har som svakhet at de ikke gir visshet, men bare grader av sannsynlighet._NEWLINE_En viktig del av den vitenskapelig forskningen er \xc3\xa5 rapportere resultatene. En av de mest vanlige rapporteringsprosedyrene er \xc3\xa5 skrive fagfellevurderte artikler i vitenskapelige tidsskrifter. Disse artikler f\xc3\xb8lger ofte logikken i ITMRD-strukturen.\n_START_SECTION_\nMetoder\n_START_PARAGRAPH_\nVitenskapelig metode er en kontinuerlig prosess og begynner med observasjon av verden. Den nysgjerrige vil da stille sp\xc3\xb8rsm\xc3\xa5l om \xc3\xa5rsaker og sammenhenger og lage hypoteser om hvorfor ting er som de er. De beste hypotesene vil f\xc3\xb8re til at man kan gj\xc3\xb8re forutsigelser som kan testes. N\xc3\xb8yaktig utf\xc3\xb8rte eksperimenter kan s\xc3\xa5 gi empiriske data som viser om forutsigelsen basert p\xc3\xa5 hypotesen stemte. Avhengig av hvor godt dataene fra flere tester stemmer med forutsigelsen kan hypotesen forbedres, forandres eller forkastes.\n_START_SECTION_\nHypotetisk deduktiv-metode\n_START_PARAGRAPH_\nHypotetisk-deduktiv metode (HDM) regnes av mange som den grunnleggende metode i moderne naturvitenskap. _NEWLINE_ Den tar utgangspunkt i en hypotese, og ved deduksjon finner man forutsigbar effekt som man s\xc3\xa5 fors\xc3\xb8ker \xc3\xa5 observere. Hypotesen er normalt framsatt p\xc3\xa5 bakgrunn av induksjon, men trenger ikke \xc3\xa5 v\xc3\xa6re basert p\xc3\xa5 observasjoner. Det avgj\xc3\xb8rende er at den m\xc3\xa5 v\xc3\xa6re falsifiserbar; det m\xc3\xa5 alts\xc3\xa5 v\xc3\xa6re mulig \xc3\xa5 bevise at hypotesen er feilaktig dersom den ikke stemmer med fors\xc3\xb8ksresultatene.  Karl Popper argumenterte for at denne metoden bringer oss stadig \xc2\xabn\xc3\xa6rmere sannheten\xc2\xbb, men ikke kan bevise hypotesene.\n_START_SECTION_\nInduktiv metode\n_START_PARAGRAPH_\nInduktiv metode trekker slutninger basert p\xc3\xa5 sterke bevis og erfaringer. Metoden gir stor grad av troverdighet, men konklusjonen kan v\xc3\xa6re feil selv om alle premissene logisk sett er korrekte. Hvis alle observerte eksemplarer av X er i gruppen Y og alle observerte Z er X, s\xc3\xa5 vil man konkludere at alle Z er Y. Det trengs for\xc3\xb8vrig bare ett tilfelle av Z som ikke er Y for at konklusjonen skal v\xc3\xa6re feil.\n_START_SECTION_\nAksiomatisk-deduktivt system\n_START_PARAGRAPH_\nInnen et aksiomatisk-deduktivt system, for eksempel matematikk eller teologi, kan man f\xc3\xa5 ny kunnskap ved deduksjon uten \xc3\xa5 m\xc3\xa5tte gj\xc3\xb8re observasjoner. Dersom man logisk kan resonnere seg fram til et resultat, basert p\xc3\xa5 grunnleggende sannheter, kalt aksiomer, s\xc3\xa5 m\xc3\xa5 resultatet v\xc3\xa6re sant. Hvis alle X er Y og alle Z er X, s\xc3\xa5 m\xc3\xa5 alle Z v\xc3\xa6re Y. Aksiomatiske systemer er konsistente s\xc3\xa5 lenge de ikke er selvmotsigende, og da kan man utlede b\xc3\xa5de beviser og falsifikasjoner fra aksiomene.\n_START_SECTION_\nHolisme\n_START_PARAGRAPH_\nHolisme er en gammel gresk vitenskapsteoretisk retning der man anser helheten som mer enn summen av delene. Holistisk metode er en tiln\xc3\xa6rming der delene av et system m\xc3\xa5 sees i sammenheng, i kontrast til reduksjonisme der delene plukkes fra hverandre og analyseres hver for seg. Vitenskapelig holisme mener at oppf\xc3\xb8rselen til et system ikke kan v\xc3\xa6re perfekt sp\xc3\xa5dd, uansett hvor mye data som er tilgjengelig. Holistisk vitenskap er ofte opptatt av at vitenskap ikke er en upartisk observat\xc3\xb8r, men at observasjoner og eksperimenter p\xc3\xa5virker helheten.\n_START_SECTION_\nAbduksjon\n_START_PARAGRAPH_\nFilosofen Charles Sanders Peirce hadde en pragmatisk tiln\xc3\xa6rming, og mente at abduksjon (det \xc3\xa5 dra logiske slutninger p\xc3\xa5 premisser som bare er sannsynlige) var en akseptabel metode for \xc3\xa5 gj\xc3\xb8re seg opp en mening. Hva som er den grunnleggende \xc2\xabf\xc3\xb8rste \xc3\xa5rsak\xc2\xbb man bruker ved deduksjon, kan bestrides, men Pierce mente at jo mindre man betvilte denne, desto mer tilfreds var man. N\xc3\xa5r verden er overbevist om noe, er det nyttel\xc3\xb8st \xc3\xa5 bestride det. Pierce hevdet at hver enkelt burde holde fast ved sin metode i praktiske saker, hva enten det gjaldt \xc3\xa5 stole p\xc3\xa5 autoriteter, f\xc3\xb8lge folkemeningen eller tro p\xc3\xa5 falsifiserbare teorier.\n_START_SECTION_\nHistorie\n_START_PARAGRAPH_\nAristoteles grunnla logikken og fastsatte kontradiksjonsprinsippet og \xc2\xabloven om det utelukkede tredje\xc2\xbb (tertium non datur) \xe2\x80\x93 enten har noe en egenskap, eller s\xc3\xa5 har den det ikke. Aristoteles skrev Organon, seks arbeider om logikk, der han introduserte \xc2\xabempiri\xc2\xbb og holdt frem induksjon som et redskap for \xc3\xa5 finne universelle sannheter._NEWLINE_Ibn al-Haytham regnes med sin Optikk (Kitab al-Manazir) av mange som den f\xc3\xb8rste som brukte vitenskapelig metode. Der skrev han hvordan andre kunne repetere hans eksperimenter ved \xc3\xa5 etterpr\xc3\xb8ve selv, ikke bare tro p\xc3\xa5 hans ord._NEWLINE_Munken Roger Bacon fors\xc3\xb8kte \xc3\xa5 skille spekulativ forskning og kunst fra eksperimentell vitenskap. Bacon fremholdt matematikk som vitenskapens metode og mente at ekte vitenskap kunne bekreftes ved eksperimenter._NEWLINE_Ren\xc3\xa9 Descartes hevdet at perfekt kunnskap m\xc3\xa5tte deduseres fra en f\xc3\xb8rste \xc3\xa5rsak, og at all kunnskap m\xc3\xa5tte deduseres av det vi har sikker viten om. Han mente ogs\xc3\xa5 at det m\xc3\xa5tte v\xc3\xa6re sammenheng i kunnskapen, slik at ikke noe ledd i kjeden ikke var perfekt._NEWLINE_Isaac Newton hadde en empirisk tiln\xc3\xa6rming til vitenskapelig metode, og st\xc3\xb8ttet ikke Descartes rasjonalisme. Newtons bidrag til naturvitenskapen var s\xc3\xa5 betydelig at hans mekanistiske forst\xc3\xa5else av verden og induktive metodikk formet ettertiden._NEWLINE_P\xc3\xa5 1800-tallet bidro blant andre Hans Christian \xc3\x98rsted til vitenskapelig metode ved \xc3\xa5 eksemplifisere observasjon, hypotese og deduksjon. I 1934 kom Karl Popper med boken Logik der Forschung med ideen om at falsifisering var et kriterium for vitenskap. Thomas Kuhn skrev i 1962 at forskere arbeider innenfor en rekke paradigmer, og at ny viten ikke vinner frem fordi den motbeviser den gamle, men fordi tilhengerne av den gamle kunnskapen erstattes av en yngre generasjon som vokser opp med kjennskap til den.\n_START_SECTION_\nKritikk\n_START_PARAGRAPH_\nDen vitenskapelige metode er stadig blitt kritisert. Det aristoteliske verdensbilde, der iboende egenskaper og form\xc3\xa5l ble ansett som gyldige forklaringer p\xc3\xa5 \xc3\xa5rsaker i naturen, var et paradigme som stod sv\xc3\xa6rt sterkt, og som var en r\xc3\xa5dende verdensforklaring f\xc3\xb8r Kopernikus\xe2\x80\x99, Keplers og Newtons omveltninger. Francis Bacon var kritisk til Aristoteles\xe2\x80\x99 metoder, som han mente for raskt trakk slutninger fra enkelttilfeller til generelle regler. Newtons teorier br\xc3\xb8t med ideen om \xc2\xabekte\xc2\xbb fysisk p\xc3\xa5virkning. Han begrunnet usynlige krefter med fenomener, og ikke logisk utledning fra en f\xc3\xb8rste \xc3\xa5rsak, og ble slik en implisitt kritiker av datidens vitenskapssyn. Albert Einsteins teorier og kvantefysikken, som kom p\xc3\xa5 1900-tallet, mente \xc3\xa5 vise at selv de sikreste antagelser om tid, rom og gjenstander kunne v\xc3\xa6re feilaktige, og fornyet den filosofiske debatten om hva vitenskapelig metode er._NEWLINE_Charles Sanders Peirce mente at vitenskapelig metode ikke egentlig lette etter sannhet, men var et fors\xc3\xb8k p\xc3\xa5 \xc3\xa5 lage forklaringer slik at irriterende tvil kan bli en tro hvortil man har nok tillit til \xc3\xa5 handle p\xc3\xa5 bakgrunn av. Han var pragmatiker, og mente at hvilken metode man brukte, var mindre viktig enn om man hadde tro p\xc3\xa5 metoden._NEWLINE_Thomas Kuhn og hans paradigmeforklaring anfektet troen p\xc3\xa5 den vitenskapelige metodes objektivitet. Willard Van Orman Quine hadde en holistisk tiln\xc3\xa6rming, og kritiserte begrepet analyse, som han hevdet logisk sett var en sirkeldefinisjon. Paul Feyerabend hevdet at det ikke finnes noen spilleregler for vitenskapelig metode, og at \xc2\xabdet beh\xc3\xb8ves en reform av vitenskapen som gj\xc3\xb8r den mer anarkistisk og mer subjektiv (i Kierkegaards forstand)\xc2\xbb._NEWLINE_Vitenskapelig metode kritiseres ogs\xc3\xa5 for \xc3\xa5 v\xc3\xa6re utilstrekkelig i m\xc3\xb8te med etiske problemer. Hvor mye NOx eller radioaktivt avfall det er farlig \xc3\xa5 slippe ut, er avhengig av hvordan \xc2\xabfarlig\xc2\xbb er definert, og det er en politisk og etisk diskusjon som p\xc3\xa5virker b\xc3\xa5de metodikk og resultater.'