b'\n_START_ARTICLE_\nPanait Istrati\n_START_SECTION_\nLiv\n_START_PARAGRAPH_\nDa Gyldendal forlag utga romanen Kyra Kyralina p\xc3\xa5 norsk, presenterte de forfatteren som \xc2\xabs\xc3\xb8nn av en rumensk bondekone og en gresk tobakksmugler\xc2\xbb. Redakt\xc3\xb8ren for Den gule serie fortalte videre at Istrati vokste opp alene med moren, og at han tolv \xc3\xa5r gammel stakk av hjemmefra. Deretter flakket han rundt omkring i verden, etter hvert blant annet i Egypt, Syria, Palestina, Libanon, Hellas og Italia. I januar 1921 fikk den franske forfatteren Romain Rolland tilsendt et brev fra et sykehus i Nice, der Istrati var pasient etter \xc3\xa5 ha fors\xc3\xb8kt \xc3\xa5 skj\xc3\xa6re strupen over p\xc3\xa5 seg. Rolland ble sl\xc3\xa5tt av at selvmordskandidaten Istrati utviste et uforlignelig fortellertalent; han fortalte senere at selvmordsbrevet vekslet mellom dyp desperasjon og humoristiske anekdoter. P\xc3\xa5 Rollands oppfordring begynte Istrati \xc3\xa5 skrive ned sine fortellinger, og han fikk stor suksess b\xc3\xa5de med debutromanen Kyra Kyralina og med senere utgivelser. De f\xc3\xb8rste b\xc3\xb8kene hans var fortellinger inspirert av hans egne reiser og opplevelser, og var holdt i en humoristisk og til tider ellevill tone. Senere i forfatterskapet ble formspr\xc3\xa5ket strengere, og b\xc3\xb8kene fikk et mer samfunnskritisk innhold. Istratis b\xc3\xb8ker ble da forbudt i hjemlandet Romania. P\xc3\xa5 slutten av 1920-\xc3\xa5rene forlot Istrati Paris og dro til Sovjetunionen. Han skrev f\xc3\xb8rst noen begeistrede rapporter fra reisen rundt i Sovjetunionen, hvor han hadde til hensikt \xc3\xa5 bosette seg permanent. Etter et par \xc3\xa5r kom han imidlertid tilbake til Paris, sterkt desillusjonert. Hans siste bok ble et bittert oppgj\xc3\xb8r med Stalins regime.'