b"\n_START_ARTICLE_\nWas mir behagt, ist nur die muntre Jagd\n_START_PARAGRAPH_\nWas mir behagt, ist nur die muntre Jagd (BWV 208), ogs\xc3\xa5 kjent som \xc2\xabJaktkantaten\xc2\xbb, er en kantate av Johann Sebastian Bach.\n_START_SECTION_\nOpprinnelse\n_START_PARAGRAPH_\nBach skrev kantaten som festlig taffelmusikk til Christian av Sachsen-Wei\xc3\x9fenfels' f\xc3\xb8dseldagsfeiring i 1713, og den ble oppf\xc3\xb8rt i J\xc3\xa4gerhof i Wei\xc3\x9fenfels om kvelden etter en lengre jaktutflukt.\n_START_SECTION_\nTematikk\n_START_PARAGRAPH_\nLibrettoen er skrevet av Salomon Franck. Dikteren tar for seg tekster fra den klassiske mytologien: Diana, jaktens gudinne (sopran), Endymion (tenor), Pan (bass) og Pales (sopran) priser fyrst Christian.\n_START_SECTION_\nKarakteristika\n_START_PARAGRAPH_\nDette er en eldste kjente verdslige kantaten av Bach. Dessuten er det Bachs f\xc3\xb8rste kjente verk for et st\xc3\xb8rre orkester og det f\xc3\xb8rste dokumenterte samarbeidet med dikteren Salomon Franck. Kantaten best\xc3\xa5r av en rekke av 15 ganske korte resitativer, arier og kor holdt i en ganske fri stil, dvs. at den flere steder avviker fra tidens vanlige formskjema. Musikkens jaktkarakter understrekes av to horn. Den mest kjente satsen er Pales pastorale arie Schafe k\xc3\xb6nnen sicher weiden; langt mer kjent enn selve kantaten._NEWLINE_Kantaten er ikke fullstendig bevart i sin opprinnelige form, autografen mangler \xc3\xa5pningssinfoniaen og begynner rett p\xc3\xa5 et kort resitativ."