b'\n_START_ARTICLE_\nItaliensk adel\n_START_PARAGRAPH_\nItaliensk adel best\xc3\xa5r av personer og slekter som historisk var eller er anerkjent som adelige av de ulike suverene herskerne p\xc3\xa5 Den italienske halv\xc3\xb8y. F\xc3\xb8r Italias samling i perioden 1861\xe2\x80\x931870 bestod \xc2\xabItalia\xc2\xbb av en rekke ulike stater, herunder Kongeriket Sardinia, Kongeriket De to sicilier (som f\xc3\xb8r 1816 var delt i Kongeriket Napoli og Kongeriket Sicilia), Storhertugd\xc3\xb8mmet Toscana, Hertugd\xc3\xb8mmet Parma, Hertugd\xc3\xb8mmet Modena, Hertugd\xc3\xb8mmet Savoia, Hertugd\xc3\xb8mmet Milano, Pavestaten, diverse republikker og \xc3\xb8sterrikske provinser i Nord-Italia. Disse statene hadde hver sin adel med ulike tradisjoner. Kongeriket Italia (1861\xe2\x80\x931946), som alle de tidligere statene og landomr\xc3\xa5dene (bortsett fra Vatikanet) ble en del av, var en videref\xc3\xb8ring av Kongeriket Sardinia og anerkjente den eksisterende adelen i de nye landomr\xc3\xa5dene. Etter Italias samling var det to stater p\xc3\xa5 Den italienske halv\xc3\xb8y som hadde en offisiell adel og som fortsatt foretok adlinger: Kongeriket Italia og Den hellige stol. Kongeriket Italia anerkjente den pavelige adelen i konkordatet i 1929 med uttrykk for at det var en bekreftelse av en allerede eksisterende anerkjennelse; traktaten innebar ogs\xc3\xa5 en automatisk anerkjennelse av fremtidig pavelig adel. I 1948 vedtok Republikken Italia, etterf\xc3\xb8lgeren til kongeriket, en ny grunnlov som innebar at adelens offentlig-rettslige stilling (dvs. offisielle anerkjennelse) bortfalt i Republikken Italia. Den hellige stol har ikke avskaffet adelen, men nyadlinger har bare forekommet unntaksvis etter Pius XIIs d\xc3\xb8d i 1958; Johannes Paul II foretok noen f\xc3\xa5 adlinger under sitt pontifikat. Paul VI avskaffet ogs\xc3\xa5 den romerske adelens privilegier ved Det pavelige hoff.'