b'\n_START_ARTICLE_\nXylocopinae\n_START_SECTION_\nUtseende\n_START_PARAGRAPH_\nSlekten Xylocopa er store til meget store, brede, svarte bier, kort men tett h\xc3\xa5rete. Hele dyret har gjerne et fiolett eller bl\xc3\xa5lig skj\xc3\xa6r. Hodet er stort og bredt, antennene forholdsvis korte. I pannen har de et par furer som danner en omvendt V mot de tre punkt\xc3\xb8ynene \xc3\xb8verst i pannen. Fasett\xc3\xb8ynene er h\xc3\xb8ye og smale. For- og bakkroppen er brede, innskj\xc3\xa6ringen mellom dem ("vepsetaljen", petiolus) er lite markert. Beina er kraftige men forholdsvis korte. Forkroppen kan v\xc3\xa6re kledt med lyse h\xc3\xa5r. Vingene er m\xc3\xb8rke, brune eller svarte, gjerne med metallglans som kroppen. De er kledt med fine h\xc3\xa5r (microtrichia). Forvingen har tre submarginalceller. De \xc3\xb8vrige slektene er forholdsvis sm\xc3\xa5, slanke, m\xc3\xb8rke, h\xc3\xa5rl\xc3\xb8se bier, gjerne med metallglans.\n_START_SECTION_\nLevevis\n_START_PARAGRAPH_\nArtene i denne gruppen har et vidt spenn av levevis, fra rent solit\xc3\xa6re grupper til subsosiale (overgang mellom solit\xc3\xa6re og sosiale) til noen arter som er rent eusosiale og danner permanente samfunn. Et spesielt trekk er at noen arter i slekten Ceratina er parthenogenetiske. Disse biene lager nesten alltid reir inne i d\xc3\xb8dt treverk, der de gnager ut overflatiske ganger. Xylocopa-artene er viktige pollinatorer av \xc3\xa5pne blomster, men de har forholdsvis korte tunger, s\xc3\xa5 i dype blomster biter de seg gjennom kronen og stjeler nektar. Noen arter i denne slekten er spredt med mennesker rundt p\xc3\xa5 Jorden, og har skapt en del forstyrrelser i lokale \xc3\xb8kosystemer ved at de dels har utkonkurrert lokale bier, dels forrykket balansen n\xc3\xa5r det gjelder hvilke planter som blir best\xc3\xb8vet.'