b'\n_START_ARTICLE_\nMarcel Dupr\xc3\xa9\n_START_SECTION_\nBiografi\n_START_PARAGRAPH_\nDupr\xc3\xa9 ble f\xc3\xb8dt i Rouen i Normandie i Frankrike i en musikalsk familie. Han var et vidunderbarn. Hans far Albert Dupr\xc3\xa9 var organist i Rouen. Marcel begynte p\xc3\xa5 Paris Conservatoire i 1904. Der studerte han med Louis Di\xc3\xa9mer og Lazare L\xc3\xa9vy (piano), Alexandre Guilmant og Louis Vierne (orgel), og Charles-Marie Widor (komposisjon). I 1914 vant Dupr\xc3\xa9  Grand Prix de Rome for sin kantate Psych\xc3\xa9. I 1926 ble han utnevnt til professor i orgelspill og improvisasjon p\xc3\xa5 konservatoriet, en stilling han beholdt til 1954._NEWLINE_Dupr\xc3\xa9 ble ber\xc3\xb8mt for \xc3\xa5 ha holdt mer enn 2000 orgelkonserter i Europa, USA, Canada og Australia. I 1920 holdt han en konsertserie p\xc3\xa5 ti konserter hvor han fremf\xc3\xb8rte Johann Sebastian Bachs samlede verker p\xc3\xa5 konservatoriet og \xc3\xa5ret etter gjentok han dem i Palais du Trocad\xc3\xa9ro, begge gangene helt og fullt utenat. Da han ble sponset til \xc3\xa5 ta en turne i USA, ble hans navn internasjonalt kjent._NEWLINE_I 1934 etterfulgte Dupr\xc3\xa9 Charles-Marie Widor som titul\xc3\xa6r organist i St. Sulpice i Paris, en post han beholdt til sin d\xc3\xb8d i 1971._NEWLINE_Fra 1947-1954 var han direkt\xc3\xb8r for Det amerikanske konservatoriet, som bruker Ludvig XVs fl\xc3\xb8y av  Ch\xc3\xa2teau de Fontainebleau n\xc3\xa6r Paris. I 1954 etterfulgte han Claude Delvincourt som direkt\xc3\xb8r for konservatoriet i Paris, en jobb han hadde til 1956. Han d\xc3\xb8de i 1971 i Meudon n\xc3\xa6r Paris i en alder av 85 \xc3\xa5r._NEWLINE_Som komponist produserte han 65 opusnummer i et bredt spekter av verker. Han underviste ogs\xc3\xa5 to generasjoner av velkjente organister som Jehan Alain og Marie-Claire Alain, Pierre Cochereau, Jeanne Demessieux, Rolande Falcinelli, Jean Guillou, Jean Langlais og Olivier Messiaen.  N\xc3\xa5r man ser bort fra noen f\xc3\xa5 verker for folk som \xc3\xb8nsker \xc3\xa5 bli organister, slik som 79 Chorales op. 28, er de fleste av hans verker fra moderat til sv\xc3\xa6rt vanskelige, og noen av dem stiller nesten umulige tekniske krav til ut\xc3\xb8veren (for eksempel \xc3\x89vocation op. 37, Suite, op. 39, Deux Esquisses op. 41 og Vision op. 44).  _NEWLINE_De av hans stykker som oftest h\xc3\xb8res og blir spilt inn, er fra hans tidlige \xc3\xa5r. Da skrev han Trois Preludes et Fugues, Op. 7 (1914), hvor det f\xc3\xb8rste og det tredje preludiet med ekstremt hurtig tempo, hurtige figurer og krevende pedalbruk ble vurdert som umulig \xc3\xa5 spille av  Widor. Det var ingen andre enn han selv som kunne spille dem de f\xc3\xb8rste \xc3\xa5rene._NEWLINE_Dupr\xc3\xa9 ble sett p\xc3\xa5 som en Paganini for orgel. Han var en virtuos av h\xc3\xb8yeste klasse og bidro sterkt til utviklingen av teknikk, b\xc3\xa5de i sin orgelmusikk og i sine pedagogiske verker._NEWLINE_Dupr\xc3\xa9 gav ogs\xc3\xa5 ut studieutgaver av orgelverkene til Bach, H\xc3\xa4ndel, Mozart, Liszt, Mendelssohn, Schumann, C\xc3\xa9sar Franck og Alexander Glazunov. Han skrev ogs\xc3\xa5 en orgelskole i 1927, to avhandlinger om orgelimprovisasjon (1926 og 1937) og b\xc3\xb8ker om harmonisk analyse (1936), kontrapunkt (1938), fuge (1938) og om \xc3\xa5 akkompagnere gregoriansk sang (1937) i tillegg til essays om orgelbygging, akustikk og musikkfilosofi._NEWLINE_Selv om hovedvekten av hans komposisjoner er for orgel, inkluderer hans verkliste ogs\xc3\xa5 komposisjoner for piano, orkester og kor s\xc3\xa5 vel som kammermusikk og et antall transkripsjoner. Noen verker ble f\xc3\xb8rst publisert av HW Gray. Etter at de gikk ut og ikke lenger var \xc3\xa5 f\xc3\xa5 tak i, begynte Crescendo Music Publications \xc3\xa5 gi dem ut p\xc3\xa5 nytt.'