b"\n_START_ARTICLE_\nKing Vidor\n_START_SECTION_\nTidlige \xc3\xa5r\n_START_PARAGRAPH_\nVidor var f\xc3\xb8dt i Galveston i Texas hvor han overlevde den store Galveston-orkanen i 1900. hans bestefar, Charles Vidor, var en flyktning fra den ungarske revolusjonen i 1848 og bosatte seg i Galveston tidlig p\xc3\xa5 1850-tallet.\n_START_SECTION_\nI filmens tjeneste\n_START_PARAGRAPH_\nSom frilans kameramann for filmaviser og kinomaskinist gjorde Vidor sin debut som regiss\xc3\xb8r i 1913 med Hurricane in Galveston. I Hollywood fra 1915 arbeidet han med rekke ulike jobber som var knyttet til film p\xc3\xa5 en eller annen m\xc3\xa5te f\xc3\xb8r han fikk regissere sin f\xc3\xb8rste spillefilm i 1919, The Turn in the Road. En suksessfull framgang med Peg o' My Heart i 1922 skaffet ham en langtidskontrakt med Goldwyn Studios f\xc3\xb8r han senere ble absorbert inn i MGM. Tre \xc3\xa5r senere gjorde han The Big Parade, en av de mest roste filmene fra stumfilmtiden, og som samtidig ble stor kommersiell suksess. Det etablerte ham som en av MGMs fremste regiss\xc3\xb8rer for det neste ti\xc3\xa5ret. I 1928 mottok Vidor sin f\xc3\xb8rste Oscar-nominering for En i mengden, generelt anerkjent som hans mesterverk og en av de fremste amerikanske stumfilmene noensinne. Det samme \xc3\xa5ret gjorde han den klassiske Show People, den siste stumfilmen til Marion Davies, en komedie om filmindustrien hvor Vidor selv hadde en liten cameorolle som seg selv, og samtidig gjorde han tullekomedien The Patsy._NEWLINE_Vidors f\xc3\xb8rste lydfilm var Hallelujah!, en banebrytende film som hadde afroamerikanske skuespillere, musikk av Irving Berlin, og hvor han etablerte det nye spr\xc3\xa5ket for lydfilmer (som fortsatt benyttes den dag i dag). Han ble ogs\xc3\xa5 nominert for en Oscar for denne filmen, men uten \xc3\xa5 f\xc3\xa5 den. Library of Congress valgte Hallelujah! i 2008 for bevarelse ved \xc3\xa5 v\xc3\xa6re \xc2\xabkulturelt, historisk eller estetisk betydningsfull\xc2\xbb._NEWLINE_Hans regikarriere strakte seg godt inn i lydfilmtiden og han fortsatte \xc3\xa5 produsere spillefilmer fram til slutten av 1950-tallet. En del av hans bedre kjente filmer var Stella Dallas, Our Daily Bread, The Citadel, Duel in the Sun, The Fountainhead, og Krig og fred. Han regisserte Kansas-sekvensene i  Trollmannen fra Oz (inkludert den kjente sangen \xc2\xabOver the Rainbow\xc2\xbb) hvor direkt\xc3\xb8r Victor Fleming m\xc3\xa5tte erstatte George Cukor p\xc3\xa5 Tatt av vinden, men Vidor fikk aldri sin kreditering p\xc3\xa5 lerretet._NEWLINE_I 1962 ledet Vidor juryen ved den 12. Filmfestivalen i Berlin._NEWLINE_Vidor har g\xc3\xa5tt inn i Guinness rekordbok som innehaver av den lengste karrieren som en filmregiss\xc3\xb8r har. Den begynte i 1913 med Hurricane in Galveston og endte i 1980 med en kort dokumentar om maleri kalt The Metaphor. Han ble nominert fem ganger for en Oscar, men vant den aldri i konkurranse. Isteden fikk han egen \xc3\xa6resbevisning i 1978.\n_START_SECTION_\nWilliam Desmond Taylor\n_START_PARAGRAPH_\nI 1967 etterforsket Vidor det uoppklarte mordet i 1922 av hans kollega, filmregiss\xc3\xb8ren William Desmond Taylor, for et mulig filmmanus. Vidor hverken skrev eller utga noe fra denne unders\xc3\xb8kelsen i l\xc3\xb8pet av sitt liv, men hans biograf Sidney D. Kirkpatrick gjennomgikk hans notater etter hans d\xc3\xb8d. Kirkpatrick hevdet i boken Cast of Killers fra 1986 at Vidor hadde l\xc3\xb8st det i sin tid sensasjonelle mordet, men valgte \xc3\xa5 holde sine konklusjoner private for \xc3\xa5 beskyte enkeltindivider som fortsatt levde. Det meget siterte nyhetsbrevet Taylorology merket seg mer enn 100 faktiske feil i Cast of Killers og har sterkt bestridt Kirkpatricks konklusjoner, men har kreditert boken for \xc3\xa5 ha fornyet offentlighetens interesse for mordet.\n_START_SECTION_\nPersonlig liv\n_START_PARAGRAPH_\nI 1944 ble Vidor medlem av den antikommunistiske \xc2\xabFilmalliansen for bevarelse av amerikanske idealer\xc2\xbb (MPAPAI). Andre som var medlem var blant annet Walt Disney og John Wayne._NEWLINE_Vidor utga sin selvbiografi, A Tree is a Tree, i 1953. Bokens tittel er inspirert av en hendelse tidlig i hans karriere i Hollywood. Vidor \xc3\xb8nsket \xc3\xa5 filme p\xc3\xa5 et sted hvor filmens handling var satt, en beslutning som \xc3\xb8kte i stor grad filmens budsjett. En produsent med et vaktsomt \xc3\xb8ye p\xc3\xa5 budsjettet sa til ham at \xc2\xabEt fjell er et fjell, et tre er et tre; skyt filmen Griffith Park!\xc2\xbb. Sistnevnte sted var et offentlig og vernet omr\xc3\xa5de som ofte ble benyttet av filmfolk for naturopptak."