b'\n_START_ARTICLE_\nClub Nacional de Football\n_START_SECTION_\nHistorie\n_START_PARAGRAPH_\nKlubben ble grunnlagt ved sammensl\xc3\xa5ing av to eksisterende klubbene, Montevideo Football Club og Uruguay Athletic Club. Klubbens grunnleggere var en gruppe av universitetsstudenter som handlet som en reaksjon p\xc3\xa5 engelsk dominans av idrettsmilj\xc3\xb8ets._NEWLINE_Derfor anses Nacional \xc3\xa5 v\xc3\xa6re den f\xc3\xb8rste kreolske klubben, ikke bare i Uruguay, men ogs\xc3\xa5 i S\xc3\xb8r-Amerika. Bestemte Nacionals grunnleggere fra begynnelsenat klubbens farger ville v\xc3\xa6re de som ble tatt fra den nasjonalhelten Jos\xc3\xa9 Gervasio Artigas flagg: r\xc3\xb8d, hvit og bl\xc3\xa5. Mottok Nacional medlemmer av to andre klubber, Defensa Football Club og Universitario Football Club i 1900, blant annet br\xc3\xb8drene C\xc3\xa9spedes. Ble det \xc3\xa5ret nektet medlemskap i den nylig skapte Uruguay Football League av de kontrollerende utenlandske klubber. Det neste \xc3\xa5ret ble de akseptert i League, og i 1902 og 1903 vant Nacional sine to f\xc3\xb8rste mesterskap._NEWLINE_Den 13. september 1903 Nacional fullt ut representerte det Uruguayansk fotballaget mot det Argentinske laget, etter at de andre klubber nektet \xc3\xa5 gi sine spillere. Den trefargede seieren med 3-2 var den f\xc3\xb8rste internasjonale seieren for den uruguayanske fotballen. _NEWLINE_Inntil 1912 vunnet Nacional ikke noen ligamesterskap, men det vunnet klubbens f\xc3\xb8rste internasjonale turnering, de Copa de Honor Rioplatense (R\xc3\xado de la Plata \xc3\x86re Pokal), mot Alumni Athletic Club, i 1905. Det \xc3\xa5ret led klubben d\xc3\xb8dsfall av to av de tre br\xc3\xb8drene C\xc3\xa9spedes, Bol\xc3\xadvar og Carlos, p\xc3\xa5 grunn av en kopperepidemi. P\xc3\xa5virkningen p\xc3\xa5 klubben var sv\xc3\xa6rt anstrengende, hvilket utgjorde begynnelsen p\xc3\xa5 en sportslig og institusjonell krise, som ble forverret av en bitter konflikt mellom elitistiske og populistiske grupper. I 1911 overtok den populistiske flertallet ledet av Jos\xc3\xa9 Mar\xc3\xada Delgado, gjen\xc3\xa5pning av klubbens d\xc3\xb8rer til spillere fra de lavere klasser, blant annet Abd\xc3\xb3n Porte, som ville bli lagets kaptein og senere en av klubbens symboler. Nacional fra da av gjenvant styrke b\xc3\xa5de p\xc3\xa5 nasjonalt og internasjonalt niv\xc3\xa5. Den vant Uruguays mesterskap i 1912, 1915, 1916, 1917, 1919, 1920, 1922, 1923 og 1924, samt tre R\xc3\xado de la Plata Pokaler (1916, 1919 og 1920), tre R\xc3\xado de la Plata \xc3\x86re Pokaler (1915, 1916 og 1917) og to R\xc3\xado de la Plata Konkurranse Pokaler (1913 og 1915), etter \xc3\xa5 ha beseiret de beste lagene i Argentina, som River Plate, Boca Juniors, Racing, Independiente, San Lorenzo, Rosario Central, Newell\'s, etc._NEWLINE_I 1925 reiste Nacional til Europa for \xc3\xa5 delta i tur som brakte den til ni forskjellige land. Teamet bodde i det gamle verden i 190 dager, spilte tretti\xc3\xa5tte kamper, hvorav det vant tjueseks, uavgjorde syv og tapte bare fem. Nacionals europeiske tur anses fortsatt som den st\xc3\xb8rste i historien om verdensomspennende fotball._NEWLINE_Nacional vant mesterskapene av 1933 og 1934. 1933-mesterskapet var den lengste noensinne, Nacional ble mester den 18. november 1934, etter en serie av finale kamper mot Pe\xc3\xb1arol. Den f\xc3\xb8rste ble suspendert p\xc3\xa5 grunn av en konfrontasjon mellom et par Nacional-spillere og dommeren, etter et ugyldig m\xc3\xa5l tildelt sine motstandere. Nacional m\xc3\xa5tte m\xc3\xb8te resten av spillet og overtid (totalt over 80 minutter) med bare ni spillere. Dette kampen, spilt i august, endte i en 0-0 uavgjort, og huskes som "9 mot 11". I 1938 kom den argentinske angriper Atilio Garc\xc3\xada til klubben, som markerte begynnelsen p\xc3\xa5 en av Nacionals gullaldrene. Garc\xc3\xada fortsatte \xc3\xa5 spille til 1950, og ble mestscorende i klubbens historien. I l\xc3\xb8pet av denne perioden vant Nacional de mesterskap fem ganger p\xc3\xa5 rad fra 1939 til 1943, deretter 1946 og 1947, og til slutt 1950-mesterskapet. I perioden 1939-1943 markerte Nacional en rekke rekorder. For eksempel hadde den ti derby seire p\xc3\xa5 rad og den st\xc3\xb8rste derby-seieren: 6-0 i desember 1941. Det \xc3\xa5ret vant Nacional de tjue kampene i mesterskapet._NEWLINE_I l\xc3\xb8pet av de neste ti\xc3\xa5rene ble nasjonalmesterskapet vanskeligere \xc3\xa5 oppn\xc3\xa5. Nacional vant 1952, 1955, 1956, 1957, 1963 og 1966 turneringer. P\xc3\xa5 denne tiden hadde Libertadores Pokal blitt opprettet. Nacional deltok f\xc3\xb8rst i 1962-utgaven, og kom til finalen for f\xc3\xb8rste gang i 1964, og tapte mot Independiente. Klubben kom til finalen igjen to ganger, i 1967 og 1969, men tapte mot henholdsvis Racing og Estudiantes de La Plata._NEWLINE_I 1969 hadde situasjonen endret seg, n\xc3\xa5r Miguel Restuccia tok presidentskapet, og under hans ledelse styrket laget seg. I 1971 kom det en ny trener, Washington Etchamendi, og Nacional endelig  vant sin f\xc3\xb8rste Libertadores Pokal, etter seire mot  Estudiantes. Denne prestasjonen var h\xc3\xb8ydepunktet i en epoke der Nacional vant fire uruguayanske mesterskap p\xc3\xa5 rad mellom 1969 og 1972, samt Intercontinental Pokal og Interamericanske Pokal. Laget var ogs\xc3\xa5 grunnlaget for Uruguayansk fotballaget som kom til semifinalen av VM i fotball 1970. Toppscorer var argentinsk Luis Artime._NEWLINE_I 1980 vant Nacional sin andre Libertadores og Intercontinental Pokalene. Klubben ble ledet av Dante Iocco, som mottar en rekke 1971 veteraner som V\xc3\xadctor Esp\xc3\xa1rrago, Juan Carlos Blanco og Julio C\xc3\xa9sar Morales, samt en annen veteran, Juan Mart\xc3\xadn Mugica, for \xc3\xa5 trene laget. I de Libertadores finalen slo Nacional ut brasiliansk Inter, og engelsk Nottingham Forest i Intercontinental finalen._NEWLINE_Den tredje Libertadores og Intercontinental Cups ble vunnet i 1988, mot henholdsvis argentinsk Newell\'s Old Boys og nederlandsk PSV Eindhoven. Den sesongen Nacional vant ogs\xc3\xa5 Interamerikanske Pokale, og den f\xc3\xb8rste S\xc3\xb8ramerikanske Recopa. Laget ble ledet av 1980-veteranen Hugo de Le\xc3\xb3n._NEWLINE_Bortsett fra \xc3\xa5 vinne Uruguays mesterskap i 1992, s\xc3\xa5 de fleste 90-\xc3\xa5rene Nacional-spill uregelmessige sesonger, og lider av deres rivaler Pe\xc3\xb1arol vinner fem \xc3\xa5r p\xc3\xa5 rad fra 1993 til 1997. For \xc3\xa5 berge tilbake, snakket medlemmer igjen til Dante Iocco for \xc3\xa5 presidere klubben, og han brakte Hugo de Le\xc3\xb3n til \xc3\xa5 trene et nytt lag i 1998. Nacional vant det uruguayanske mesterskapet fra begynnelse til slutt. Grunnlaget for det 1998-laget vant ogs\xc3\xa5 2000 og 2001-mesterskap, samt 2002-en, denne gangen trent av en annen 1988 veteran, Daniel Carre\xc3\xb1o. Med sine oppturer og nedturer Nacional har vist seg \xc3\xa5 v\xc3\xa6re den aller mest solide klubben i Uruguays i det 21. \xc3\xa5rhundre, etter \xc3\xa5 ha vunnet 9 mesterskap mot 4 vunnet av Pe\xc3\xb1arol, 3 av Danubio og 1 av Defensor Sporting.\n_START_SECTION_\nStadion\n_START_PARAGRAPH_\nGran Parque Central (Norsk: Store Sentral Parken) stadion er hjemmearenaen til Nacional. Stadion ligger ved La Blanqueada i Montevideo. Den totale tilskuerkapasiteten er 26 500.'