b'\n_START_ARTICLE_\nI\xc2\xb2C\n_START_PARAGRAPH_\nI\xc2\xb2C st\xc3\xa5r for Inter-Integrated Circuit og er en fler-bruker seriell databuss utviklet av Philips semiconductors (i dag NXP Semiconductors) 1982, opprinnelig for bruk internt i TV-er. N\xc3\xa5 brukes I\xc2\xb2C for \xc3\xa5 koble lav-hastighets tilleggsenheter til f.eks. mikrokontrollere. Slik utstyr kan blant annet v\xc3\xa6re display eller minne._NEWLINE_I\xc2\xb2C er et master-slave system og bruker to bidireksjonale open-drain linjer, seriell data (SDA) og seriell klokke (SCL), som trenger pull-up motstander. Typisk arbeidsspenning for et I\xc2\xb2C system er +3,3\xc2\xa0V eller +5\xc2\xa0V, men andre spenninger kan ogs\xc3\xa5 forekomme. I\xc2\xb2C har en 7-bits adresse, men 16 av adressene er reservert, s\xc3\xa5 det er 128\xe2\x80\x9316=112 noder som kan kommunisere p\xc3\xa5 samme bussen._NEWLINE_I\xc2\xb2C kan operere med flere hastigheter, de mest vanlige er standard mode, 100\xc2\xa0kbps, low-speed mode, 10\xc2\xa0kbps, men det finnes ogs\xc3\xa5 fast mode plus, 1\xc2\xa0Mbps, og high speed mode, 3,4\xc2\xa0Mbps. De sistnevnte har ogs\xc3\xa5 andre tilleggsfunksjoner, som bla. 10-bits adressering. I tillegg til at det maksimale antall noder er begrenset av adresser, kan ikke den totale kapasiteten p\xc3\xa5 bussen overskride 400\xc2\xa0pF.'