b"\n_START_ARTICLE_\nWikiLeaks\n_START_SECTION_\nOm WikiLeaks\n_START_PARAGRAPH_\nWikiLeaks dukket opp p\xc3\xa5 Internett i januar 2007. Nettstedet hevdet at det ble \xc2\xabgrunnlagt av kinesiske dissidenter, journalister, matematikere og teknologer fra oppstartselskaper, fra USA, Taiwan, Europa, Australia og S\xc3\xb8r-Afrika\xc2\xbb. De som opprettet WikiLeaks har ikke blitt formelt identifisert. Nettstedet har blitt representert i offentligheten siden januar 2007 av Julian Assange og andre. Assange beskriver seg selv som medlem av WikiLeaks' r\xc3\xa5dgiverstyre. Nyhetsjournalister i avisen The Australian har kalt Assange for \xc2\xabgrunnlegger av WikiLeaks\xc2\xbb. Per juni 2009 hadde nettstedet over 1 200 registrerte frivillige og listet et r\xc3\xa5dgiverstyre best\xc3\xa5ende av Assange, Phillip Adams, Wang Dan, C. J. Hinke, Ben Laurie, Tashi Namgyal Khamsitsang, Xiao Qiang, Chico Whitaker og Wang Youcai. Til tross for \xc3\xa5 st\xc3\xa5 p\xc3\xa5 listen, da Khamsitsang ble kontaktet av magasinet Mother Jones i 2010 hevdet han at selv om han hadde mottatt en e-post fra WikiLeaks hadde han aldri gitt sitt ja til \xc3\xa5 v\xc3\xa6re r\xc3\xa5dgiver.\n_START_SECTION_\nPublisering av dokumenter om krigen i Afghanistan 25. juli 2010\n_START_PARAGRAPH_\nDen 25. juli 2010 ga WikiLeaks 91\xc2\xa0731 dokumenter til The Guardian, The New York Times, og Der Spiegel. Dokumentene var relatert til krigen i Afghanistan fra januar 2004 til desember 2009, og beskriver enkelthendelser som beskytning av egne soldater og angrep p\xc3\xa5 sivile. Lekkasjens omfang ble av Julian Assange sammenlignet med avsl\xc3\xb8ringen av The Pentagon Papers p\xc3\xa5 1970-tallet. Dokumentene ble offentliggjort den 25. juli 2010.\n_START_SECTION_\nPubliseringen av USAs diplomatmeldinger\n_START_PARAGRAPH_\n28. november 2010 startet lekkingen av 251\xc2\xa0287 diplomatmeldinger sendt fra USA ambassader. Nettsiden ble utsatt for et tjenestenektangrep dagen publiseringen skulle foreg\xc3\xa5, men avisene El Pa\xc3\xads, Le Monde, Der Spiegel og The Guardian (som videresendte dokumentene til The New York Times) publiserte artikler basert p\xc3\xa5 notatene samme dag._NEWLINE_USAs utenriksminister Hillary Clinton sa at USA ford\xc3\xb8mte lekkasjene, og at de var \xc2\xabet angrep p\xc3\xa5 USAs utenrikspolitikk og allianser og partnerskap som sikrer global sikkerhet og \xc3\xb8konomisk vekst.\xc2\xbb USAs forsvarsminister Robert Gates trodde ikke skadene ville bli s\xc3\xa5 store etter lekkasjen: \xc2\xabFaktum er at regjeringer prater med USA fordi det er i deres interesse. Ikke fordi de liker oss, ikke fordi de stoler p\xc3\xa5 oss og ikke fordi de tror vi kan holde p\xc3\xa5 hemmeligheter. Er dette flaut? Ja. Er dette pinlig? Ja. Konsekvensene for amerikansk utenrikspolitikk? Jeg tror de er ganske beskjedne.\xc2\xbb_NEWLINE_Wikileaks' mediestrategi ble endret fra foreg\xc3\xa5ende lekkasjer. Istedenfor \xc3\xa5 legge ut alle dokumentene samtidig, legger de ut et mindre antall artikler daglig, i samarbeid med forskjellige aviser lokalt over hele verden. Etter tolv dager hadde de publisert 1\xc2\xa0269 dokumenter.\n_START_SECTION_\nOppt\xc3\xb8yene i Tunisia\n_START_PARAGRAPH_\nI januar 2011 ble oppt\xc3\xb8yene i Tunisia forsterket etter at befolkningen ble kjent med korrupsjonsmistanker som fantes mot president Zine el-Abidine Ben Ali og hans familie. Korrupsjonsanklagene ble lekket av Wikileaks i desember 2010. Det har blitt antydet at lekkasjen var direkte \xc3\xa5rsak til at landets president ble kastet."