b'\n_START_ARTICLE_\nMagistraten i Christiania\n_START_PARAGRAPH_\nMagistraten i Christiania (formelt Christiania Magistrat / Kristiania Magistrat) var byens ut\xc3\xb8vende styringsorgan fra 1661 til 1922. Magistraten (av latin magistratus: \xc3\xb8vrighet) var et kollegialt organ av statlige embetsmenn, der medlemmene hadde titlene borgermester, r\xc3\xa5dmann og  magistratspresident._NEWLINE_Ordningen erstattet det tidligere byr\xc3\xa5det av borgermestre og r\xc3\xa5dmenn f\xc3\xb8r eneveldet._NEWLINE_Magistraten ble ikke endret da formannskapslovene innf\xc3\xb8rte det kommunale selvstyre, og uklar ansvarsdeling mellom formannskapet og magistraten f\xc3\xb8rte utover 1800-tallet til \xc3\xb8kende misn\xc3\xb8ye med forvaltningsordningen. Fra 1922 ble magistraten avskaffet og det \xc3\xb8verste niv\xc3\xa5et i byforvaltningen ble rent kommunalt._NEWLINE_Inntil 1866 hadde magistraten domstolsoppgaver i tillegg til forvaltningsoppgavene.\n_START_SECTION_\nForl\xc3\xb8pere for magistraten\n_START_PARAGRAPH_\nByr\xc3\xa5d der medlemmene hadde titlene borgermester og r\xc3\xa5dmann g\xc3\xa5r tilbake til middelalderen. Byr\xc3\xa5det ble utpekt av bym\xc3\xb8tet, der husfaste menn hadde m\xc3\xb8terett. Kongen deltok i utpekingen av byr\xc3\xa5det i \xc3\xb8kende utstrekning frem til 1661. Byr\xc3\xa5det styrte byen sammen med statlige embetsmenn (gjaldker, byfogd, sysselmann, lensherre)._NEWLINE_Betegnelsen magistrat ble brukt f\xc3\xb8r 1661, blant annet i Christian IVs bylov av 1619, der det var bestemt at lensherrene skulle f\xc3\xb8re kontroll med byenes magistrater.\n_START_SECTION_\nMagistraten under eneveldet 1661\xe2\x80\x931814\n_START_PARAGRAPH_\nI 1661 utnevnte kong Frederik 3. Thomas Bertelsen Hagedorn til r\xc3\xa5dmann i Christiania. Tidligere hadde lensherren p\xc3\xa5 Akershus utnevnt medlemmer av byr\xc3\xa5det, med medvirkning fra byr\xc3\xa5det og andre representanter for byborgerne. Byr\xc3\xa5det skiftet n\xc3\xa5 navn til magistraten, det nye organet ble en del av eneveldets styringsordning og medlemmene ble heretter utnevnt av kongen. Stiftamtmannen, som magistratens overordnede, kunne fjerne medlemmer uten \xc3\xa5 forhandle med et borgerutvalg fra byen. Rekrutteringen skiftet i l\xc3\xb8pet av femti \xc3\xa5r fra 1661 byens kj\xc3\xb8pmenn og sagbrukseiere, som hadde befolket byr\xc3\xa5det, til embetsmenn. Mange av dem var innflyttere eller innvandrere, og de hadde med forholdsvis beskjeden avl\xc3\xb8nning og lav personlig prestisje. De opptr\xc3\xa5dte n\xc3\xa5 som representanter for kongen og tok i st\xc3\xb8rre utstrekning enn f\xc3\xb8r avgj\xc3\xb8relser som gikk byens borgerskap imot. Magistraten fikk fra 1665 \xc3\xa5tte medlemmer, men allerede i 1686 ble antallet redusert til fire: president, borgermester og to r\xc3\xa5dmenn. Lederen hadde fra 1665 tittelen magistratspresident (den f\xc3\xb8rste var tyskeren Peter Dreyer), nestlederen borgermester og de \xc3\xb8vrige r\xc3\xa5dmann. Magistraten kunne henvende seg direkte til de sentrale statlige organene i K\xc3\xb8benhavn. Sakene ble avgjort i fellesskap (kollegium) i hele enevoldstiden, beslutninger ble alts\xc3\xa5 fattet som vedtak i magistratsm\xc3\xb8te. Etter den f\xc3\xb8rste instruksen for magistraten, som ble fastsatt i 1798, skulle kollegiet m\xc3\xb8tes to ganger uken. Instruksen fastsatte ogs\xc3\xa5 at presidenten og borgermesteren m\xc3\xa5tte v\xc3\xa6re jurist._NEWLINE_Magistraten hadde r\xc3\xa5dstueskriveren som fremste tjenestemann, med byskriveren som sin sekret\xc3\xa6r. Tjenestemenn betalt av bykassen var blant andre vaktmester, vekter, nattmann, bymusikant, branndirekt\xc3\xb8r, vanninspekt\xc3\xb8r, skarpretter (b\xc3\xb8ddel), organist, skorsteinsfeier, kemner og underfogd. I tillegg kom mange ubetalte verv og en del verv som ble honorert av gebyrer for tjenester innehaveren ytte. Magistraten fortsatte byr\xc3\xa5dets oppgaver fra middelalderen, som \xc3\xa5 kontrollere vekt og m\xc3\xa5l og \xc3\xa5 styre laugsvesenet, kirkens eiendommer, fattigvesenet. Magistraten forvaltet \xc2\xabbyens grunn\xc2\xbb (bymarken), tildelte borgerskap og hadde ansvar for at det til enhver tid fantes livsn\xc3\xb8dvendigheter for innbyggerne. Enkelte statlige skatte- og tollinnkrevingsoppgaver l\xc3\xa5 p\xc3\xa5 magistraten._NEWLINE_Borgerrepresentasjon ble innf\xc3\xb8rt fra 1730 gjennom tolv eligerede menn, valgt av byborgerne (innbyggere med borgerrettigheter som handelsborger, h\xc3\xb8ker, h\xc3\xa5ndverker eller skipper) og godkjent av magistraten. De eligerede ble valgt blant byborgere med stor formue og h\xc3\xb8y personlig prestisje, og valget gjaldt p\xc3\xa5 livstid. De tolv satt i en rekke ubetalte verv i byen. De eligerede deltok i behandlingen av byens budsjett og en del andre sakstyper fra magistraten._NEWLINE_Frem til 1797 var magistraten ogs\xc3\xa5 domstol under navnet r\xc3\xa5dstueretten, som d\xc3\xb8mte i f\xc3\xb8rste instans i alle byens saker. Etter 1797 hadde magistraten enkelte d\xc3\xb8mmende oppgaver, blant annet gjennom deltakelse i skifteretten, gjeldskommisjonene og stiftsoverretten.\n_START_SECTION_\nMagistraten fra 1814 til 1922\n_START_PARAGRAPH_\nOrdningen med fire medlemmer besto til 1819, da tallet ble redusert til to. Fra 1828 ble antallet tre, og tittelen magistratspresident for lederen ble erstattet av borgermester, som til da hadde v\xc3\xa6rt nestlederens tittel. De \xc3\xb8vrige medlemmene hadde tittelen r\xc3\xa5dmann. Fra 1894 ble alle medlemmene kalt borgermester, og lederen fikk tittelen f\xc3\xb8rsteborgermester._NEWLINE_Fra 1828 ble saksomr\xc3\xa5dene fordelt fast mellom medlemmene. I 1864 ble arbeidsordningen lagt helt om, og magistraten ble inndelt i avdelinger: Borgermesteren (Avd. A) hadde ansvaret for \xc3\xb8konomi og tekniske saker, 1. r\xc3\xa5dmann (Avd. B) for kirke, skole, fattig- og sykehusvesen, mens 2. r\xc3\xa5dmann (Avd. C) hadde eiendoms- og finanssakene, overformynderi, valg- og manntallsvesen. Fra 1880 hadde Borgermesteren (I avd.) \xc3\xb8konomi, valg, manntall og tekniske saker, 1. r\xc3\xa5dmann (II avd.) eiendommer, finanssaker, justis og helse og 2. r\xc3\xa5dmann (III avd.) n\xc3\xa6ringsliv, kirke og skole. Fra 1908 fikk f\xc3\xb8rsteborgermester ansvaret for \xc3\xb8konomi. Alle saker med \xc3\xb8konomiske konsekvenser skulle n\xc3\xa5 behandles av hans avdeling._NEWLINE_Fra 1859 m\xc3\xb8tte borgermesteren og fra 1864 alle medlemmer av magistraten med full talerett i formannskap- og representantskapsm\xc3\xb8tene, mens det f\xc3\xb8r dette var skikk at en representant fra magistraten m\xc3\xb8tte i formannskapet._NEWLINE_Fattigvesenet fikk egen etatsdirekt\xc3\xb8r i 1885, og han m\xc3\xb8tte i magistratsm\xc3\xb8tene som adjungert borgermester n\xc3\xa5r hans saksomr\xc3\xa5de og kommunens samlede budsjett ble behandlet. Han hadde ansvaret for  fattigvesenet og ogs\xc3\xa5, inntil 1909, sykehusene og sinnssykeasylene._NEWLINE_Ordningen der sakene ble avgjort i kollegium ble i 1864 erstattet av personlig instruksjonsrett, der hvert enkelte medlem av magistraten ved sin signatur tok beslutninger p\xc3\xa5 sitt saksomr\xc3\xa5de. Den sterkt \xc3\xb8kende saksmengden gjorde reformen n\xc3\xb8dvendig. I regjeringen hadde statsr\xc3\xa5dene allerede fra 1814 hatt personlig instruksjonsrett. Sakskategorier som fortsatt skulle behandles i kollegiet, var blant annet saker som skulle til representantskapet, saker som angikk flere avdelinger eller bykassens budsjett, saker av inngripende viktighet og saker som etter lov eller over\xc3\xb8vrighets begj\xc3\xa6ring skulle behandles i samlet magistrat._NEWLINE_By- og r\xc3\xa5dstueskriverembetet ble delt i 1838 i byskriver, som betjente byfogden, og r\xc3\xa5dstueskriver, som arbeidet for magistraten inntil embetet ble opphevet i 1882. I 1865 kom den f\xc3\xb8rste jurist som sekret\xc3\xa6r og fra 1876 en sekret\xc3\xa6r og en kontorist ved hver av de tre avdelingene. Antallet kommunale funksjon\xc3\xa6rer hadde da passert 300. Magistratens personale var i 1911 tre sekret\xc3\xa6rer (saksbehandlere), fire juridiske fullmektiger og syv kontorister. Medlemmene av magistraten hadde l\xc3\xb8nn fra staten og delte dessuten inntektene fra sportler, gebyrer ved utstedelse av borgerskap, tillatelser til salg og skjenking av alkohol, firmaetableringer og attester for utskipningsberettigede._NEWLINE_Borgerrepresentasjonen de tolv eligerede menn ble med formannskapslovene i 1837 erstattet av formannskap og representantskap (bystyre). Andreas Tofte, leder av de eligerede menn, ble byens f\xc3\xb8rste ordf\xc3\xb8rer. Med formannskapsreformen m\xc3\xa5tte de folkevalgte m\xc3\xa5tte velges p\xc3\xa5 nytt hvert fjerde \xc3\xa5r (halvparten var p\xc3\xa5 valg hvert annet \xc3\xa5r), og embetsmennene fikk tilgang til kommunens politiske verv. Formannskapslovene ga liten avklaring av myndighetsfordelingen mellom magistraten og de folkevalgte, og forholdet mellom dem ble i \xc3\xb8kende utstrekning konfliktfylt. Flere lover bestemte at magistrat og formannskap sammen skulle treffe avgj\xc3\xb8relser, da med tre stemmer for f\xc3\xb8rstnevnte og 21 for formannskapet. Det gjaldt blant annet saker etter bygningsloven og bevillinger til salg og skjenking av alkohol._NEWLINE_D\xc3\xb8mmende oppgaver for magistraten forsvant i 1866, og skifteretten, politiretten og stiftsoverretten var de siste domstolsinstansene der magistraten hadde en funksjon._NEWLINE_Fra 1892 til 1922 ble alle utnevnelser til embeter i magistraten gjort som konstituering, for \xc3\xa5 kunne gjennomf\xc3\xb8re den p\xc3\xa5tenkte nedleggelse av embetene. Magistratens overordnede var stiftamtmannen.\n_START_SECTION_\nOvergangen til rent kommunal byforvaltning fra 1922 og forhistorien\n_START_PARAGRAPH_\nVed lov av 9. mars 1917 ble magistraten i byene opphevet. Loven tr\xc3\xa5dte i kraft 1. juli 1922. Opphevelse av magistraten hadde da \xc2\xabi mange \xc3\xa5r v\xc3\xa6rt en politisk programsak for gjennomf\xc3\xb8ringen av de kommunale selvstyre\xc2\xbb._NEWLINE_Allerede i 1866 ba formannskapet i Christiania regjeringen nedsette en kommisjon for \xc3\xa5 utrede en omorganisering av bystyringen. Det ble argumentert med at for en stor by som Christiania passet ikke lenger den gamle ordningen, og s\xc3\xa6rlig var det en ulempe at ansvarsdelingen mellom de folkevalgte og magistraten var s\xc3\xa5 uklar. En kongelig kommisjon ga i 1868 innstilling om en ny s\xc3\xa6rlov for bystyringen i Chrisiania, der formannskapet og magistraten skulle sl\xc3\xa5s sammen til en felles autoritet. Etter statlig og kommunal vandring ble forslaget skrinlagt i 1879. Men kravet om styringsreform og en egen kommunelov for Christiania, var en gjenganger fra 1860-\xc3\xa5rene og fremover._NEWLINE_En stortingsoppnevnt komit\xc3\xa9 for revisjon av formannskapslovene foreslo i sin innstilling i 1898 at de statlige magistratsembetene skulle oppheves og bykommunene med magistrat skulle ansette kommunale r\xc3\xa5dmenn til \xc3\xa5 lede byforvaltningen._NEWLINE_I Kristiania (Oslo fra 1925) fortsatte medlemmene av magistraten som kommunale tjenestemenn med tittelen r\xc3\xa5dmann, men innflytelsen ble noe mindre da statlige oppgaver falt bort og antallet avdelinger i kommunens sentraladministrasjon \xc3\xb8kte til seks. Unntaket var f\xc3\xb8rsteborgermester, som beholdt tittel som borgermester og funksjon som finansr\xc3\xa5dmann og \xc3\xb8verste leder av den kommunale forvaltningen. Fra 1938 gikk tittelen borgermester ut av bruk, og alle lederne for avdelingene i sentraladministrasjonen brukte tittelen r\xc3\xa5dmann. Lederen var finansr\xc3\xa5dmann.\n_START_SECTION_\nKontorlokaler\n_START_PARAGRAPH_\nMagistraten har holdt til i tre av de f\xc3\xa5 byg\xc3\xa5rdene fra f\xc3\xb8r 1650 som fortsatt st\xc3\xa5r. Fra 1661 holdt magistraten til i byens f\xc3\xb8rste r\xc3\xa5dhus i Nedre Slottsgate 1 (\xc2\xabGamle r\xc3\xa5dhus\xc2\xbb), som var innviet i 1641. I 1734 tok magistraten i bruk byens andre r\xc3\xa5dhus i R\xc3\xa5dhusgata 7 (\xc2\xabGarmanng\xc3\xa5rden\xc2\xbb). Her var ogs\xc3\xa5 politistasjon og arrest, som fortsatt hadde tilhold her etter at magistraten flyttet._NEWLINE_I 1824 ble det reist krav om nytt r\xc3\xa5dhus for \xc3\xa5 forbedre arbeidsforholdene for forvaltningen. Den statlig eide g\xc3\xa5rden i Dronningens gate 11 (\xc2\xabMagistratg\xc3\xa5rden\xc2\xbb) ble magistratens lokale fra 1843. I Dronningens gate 11 hadde de tre medlemmene felles kontor (arbeidsv\xc3\xa6relse) inntil 1864, og dette rommet tjente ogs\xc3\xa5 som konferanserom for bes\xc3\xb8kende og rom for forhandlinger i Skifteretten og andre m\xc3\xb8ter._NEWLINE_I 1870 flyttet magistraten til M\xc3\xb8llergata 9, \xc2\xabkammerherre Gjerdrums g\xc3\xa5rd\xc2\xbb. I 1880-\xc3\xa5rene holdt den kommunale administrasjonen for \xc3\xb8vrig til i en rekke bygninger rundt i byen._NEWLINE_Apoteker Ditten tilb\xc3\xb8d kommunen \xc3\xa5 leie g\xc3\xa5rdskomplekset \xc2\xabDittenkomplekset\xc2\xbb eller \xc2\xabDittenkvartalet\xc2\xbb i 1903, med adresser Akersgata 55 (fra 1994 VG-huset), Apotekergata 1, 1B, 3, 5 og 7 og Teatergata 8, og kommunen inngikk en fem\xc3\xa5rs leiekontrakt. Magistraten og den kommunale administrasjonen for \xc3\xb8vrig ble fra 1905 samlet her, og her ble magistraten inntil 1922. Kommunen kj\xc3\xb8pte komplekset og tilst\xc3\xb8tende Teatergata 14 i 1910. Magistraten og de kommunale kontorene fikk da et areal p\xc3\xa5 til sammen ca. 6600 kvadratmeter.\n_START_SECTION_\nArkiv\n_START_PARAGRAPH_\nMagistratsarkivet er hovedkilden til kommunal virksomhet i den perioden magistraten virket. Arkivet inneholder ogs\xc3\xa5 manntall, borgerbrev og valgstyreprotokoller. Arkivsaker som gjelder saksomr\xc3\xa5der som staten senere har overtatt finnes i Statsarkivet, mens de \xc3\xb8vrige arkivsakene finnes i Byarkivet._NEWLINE_I Statsarkivet finnes bl.a. alminnelig korrespondanse fra 1702 til 1815 og kopib\xc3\xb8ker fra 1720 til 1841. De fleste seriene slutter ved midten av 1800-tallet.'