b"\n_START_ARTICLE_\nNord-Irlands historie\n_START_PARAGRAPH_\nNord-Irland er i dag et av fire land i Storbritannia (skj\xc3\xb8nt det ogs\xc3\xa5 er beskrevet av offisielle kilder som en provins, eller en region) som er lokalisert i den nord\xc3\xb8stlige delen av \xc3\xb8ya Irland, og som ble opprettet som en adskilt rettslig enhet den 3. mai 1921 under lovbestemmelse av 1920. Det nye selvstendige Nord-Irland ble dannet av seks av de ni grevskapene i Ulster, fire med flertall av unionister, og Fermanagh og Tyrone, to av de fem Ulster-grevskapene hadde flertall av irsk nasjonalisme. Store deler av unionistene, i det minste i nord\xc3\xb8st, st\xc3\xb8ttet opprettelsen av Nord-Irland, mens nasjonalistene var imot og ville bli en del av Irland. Deretter, den 6. desember 1922, ble hele \xc3\xb8ya Irland en uavhengig rike kjent som Den irske fristaten, men Nord-Irland ut\xc3\xb8vet \xc3\xb8yeblikkelig sin rett til \xc3\xa5 velge \xc3\xa5 g\xc3\xa5 ut av den nye riket._NEWLINE_Bakgrunnen til opprettelsen av Nord-Irland g\xc3\xa5r lengre tilbake i tid. Allerede i perioden med Oliver Cromwell (1599\xe2\x80\x931658) var det alvorlige sammenst\xc3\xb8t mellom ulike folkegrupper i den nordirske regionen. Disse forskjellene var hovedsak av sosial og politisk karakter, men sammenfalt med etniske og religi\xc3\xb8se ulikheter. Den dag i dag g\xc3\xa5r skillet mellom protestantiske unionister og katolske nasjonalister. Et historisk skille ble opprettet da protestantiske Vilhelm av Oranien den 12. juli 1690 beseiret i slaget ved Boyne mot den irsk-franske h\xc3\xa6ren til den katolske kong Jakob II av England. Fortsatt feirer en del av de nordirske protestantene i Oransjeordenen, en probritisk unionistbevegelse, den historiske seieren i Boyne ved demonstrativt \xc3\xa5 marsjere gjennom katolske omr\xc3\xa5der i de nordirske byene, og s\xc3\xa5ledes opprettholde de historiske motsetningene i Nord-Irland. For en bredere presentasjon, se Irlands historie.\n_START_SECTION_\n1916-oppr\xc3\xb8ret og etter\n_START_PARAGRAPH_\nI l\xc3\xb8pet av den f\xc3\xb8rste verdenskrig fortsatte spenningen \xc3\xa5 bygge seg opp i Irland. Hardbarkete irske separatister (i sin tid kjent som \xc2\xabirske irlendere\xc2\xbb og senere som republikanere) avviste hjemmestyre helt og holdent ettersom det innebar fortsatt tilknytning til Storbritannia. De fikk kontroll over en fraksjon av den frivillige bevegelsen, og i p\xc3\xa5sken 1916 ledet Thomas Clarke og James Connolly og andre et oppr\xc3\xb8r i Dublin. Etter summariske rettssaker fikk de britiske myndighetene lederne henretter for landsforr\xc3\xa6deri. regjeringen la skylden p\xc3\xa5 det lille partiet Sinn F\xc3\xa9in, som hadde lite med oppr\xc3\xb8ret \xc3\xa5 gj\xc3\xb8re. Henrettelsen av lederne for oppr\xc3\xb8ret viste seg \xc3\xa5 v\xc3\xa6re et propagandakupp for militante republikanere, og Sinn F\xc3\xa9ins tidligere ubetydelige popularitet vokste betydelig. De overlevende lederne av Irish Volunteers infiltrerte partiet og overtok lederskapet i 1917. Irish Volunteers ble senere til Den irske republikanske arm\xc3\xa9 (IRA), i 1919._NEWLINE_Republikanerne fikk ytterligere st\xc3\xb8tte da den britiske regjeringen fors\xc3\xb8kte \xc3\xa5 innf\xc3\xb8re verneplikt i Irland i 1918. Sinn F\xc3\xa9in var frontlinjen i organiseringen av kamp mot verneplikten._NEWLINE_Da veteranene fra verdenskrigen, som sto p\xc3\xa5 begge sider av det politiske skillelinjen, kom tilbake fra fronten i 1918 og 1919 var de blitt kamp- og krigsvante soldater framfor de lurvete frivillige som hadde g\xc3\xa5tt inn i krigen. I parlamentsvalget i 1918 tapte Irish Parliamentary Party (IPP ) nesten alle sine seter til Sinn F\xc3\xa9in. Unionistene vant 23 av 30 seter i det framtidige Nord-Irland, og fem av seks medlemmer av IPP som dro tilbake til Irland ble valgt i Ulster som et resultat av lokale stemmeavtaler med Sinn F\xc3\xa9in._NEWLINE_Geriljakrig herjet over Irland i tiden etter valget, og det ledet fram til den irske uavhengighetskrig. Selv om det var mindre intenst i nord enn i s\xc3\xb8r, ble konflikten mer kompleks ved at den involverte ikke bare IRA og den britiske h\xc3\xa6ren, men ogs\xc3\xa5 Ulster Volunteer Force (UVF). Det irske nasjonalistpartiet fikk mer st\xc3\xb8tte i nord enn i resten av Irland.\n_START_SECTION_\nDelingen av Irland\n_START_PARAGRAPH_\nFjerde og endelige lov om hjemmestyre (Government of Ireland Act 1920) delte \xc3\xb8ya Irland inn Nord-Irland (de seks nord\xc3\xb8stlige grevskapene) og s\xc3\xb8rlige Irland (resten av \xc3\xb8ya Irland). En del unionister, som Edward Carson, satte seg imot delingen da han mente det var et forr\xc3\xa6deri overfor unionismen som en fellesirsk politisk enhet. Det fleste nasjonalister var ogs\xc3\xa5 imot delingen._NEWLINE_I tre dager fra 6. desember 1922 stoppet Nord-Irland \xc3\xa5 v\xc3\xa6re en del av Storbritannia og ble del av den nydannende Den irske fristaten. Denne bemerkelsesverdige forfatningsmessige episoden oppsto p\xc3\xa5 grunn av Den anglo-irske traktat og lovgivning som ga traktaten lovlig virke._NEWLINE_Traktaten ble virkningsfull i Storbritannia via Den irske fristatens konstitusjonslov av 1922. Denne loven etablerte et nytt maktomr\xc3\xa5de for hele \xc3\xb8ya Irland, men tillot ogs\xc3\xa5 Nord-Irland \xc3\xa5 melde seg ut. Under artikkel 12 av traktaten kunne Nord-Irland ut\xc3\xb8ve sin rett til \xc3\xa5 melde seg ut ved \xc3\xa5 presentere en foresp\xc3\xb8rsel til Kongen med anmodning om ikke lenger v\xc3\xa6re en del av Den irske fristaten. Straks avtalen ble ratifisert hadde Nord-Irlands parlament en m\xc3\xa5ned p\xc3\xa5 ut\xc3\xb8ve denne retten og i l\xc3\xb8pet av denne m\xc3\xa5neden kunne Den irske fristatens regjering ikke gi lover for Nord-Irland, noe som holdt fristatens jurisdiksjon i bero i en m\xc3\xa5ned. _NEWLINE_Den 7. desember 1922 (dagen etter at Den irske fristaten var etablert) ga det nordirske parlamentet sin beslutningen til Kongen om at den meldte seg ut av Den irske fristaten: _NEWLINE_Den 13. desember 1922 adresserte statsminister James Craig det nordirske parlamentet og informerte at Kongen hadde svart p\xc3\xa5 parlamentets anmodning og tatt den til etterretning.\n_START_SECTION_\nDe f\xc3\xb8rste \xc3\xa5rene med hjemmestyre\n_START_PARAGRAPH_\nEtter at Nord-Irland hadde f\xc3\xa5tt selvstyre innenfor Storbritannia var de i en del forhold etterlatt til deres egne anordninger._NEWLINE_De f\xc3\xb8rste \xc3\xa5rene med den nye selvstyre regionen var markert med bitter vold, s\xc3\xa6rlig i Belfast. IRA var fast bestemt p\xc3\xa5 \xc3\xa5 motsette seg delingen av Irland og de autoriteter som opprettet politikorpset Ulster Special Constabulary (hovedsakelig tidligere medlemmer av UVF) som assisterte Royal Irish Constabulary (RIC) og som innf\xc3\xb8rte s\xc3\xa6rskilt makt for \xc3\xa5 bekjempe IRA. Politisk vold krevde mange d\xc3\xb8de fra 1920, som begynte etter signeringen av den ango-irske traktat i 1922 og ut 1923._NEWLINE_Den fortsatte volden krevde et klima med frykt i regionen, og det var folkevandring over regionens grenser, b\xc3\xa5de protestanter som utvandret fra Den irske fristaten og til Nord-Irland, og en del katolikker flyktet s\xc3\xb8rover og etterlot de gjenv\xc3\xa6rende med \xc3\xb8kt f\xc3\xb8lelse av isolasjon. Til tross for de blandede religi\xc3\xb8se tilknytningen til det gamle Royal Irish Constabulary (RIC) og overf\xc3\xb8ringen av mange katolske politioffiserer fra RIC til det nyopprettede Royal Ulster Constabulary (1922), var det ikke mange katolikker som gikk inn. Mange nasjonalister kom derfor til \xc3\xa5 se p\xc3\xa5 det nye politikorpset som sekterisk og som \xc3\xb8kte deres fremmedgj\xc3\xb8ring overfor staten.\n_START_SECTION_\n1925 til 1965\n_START_PARAGRAPH_\nUnder de suksessive unionistiske statsministerne fra James Craig (senere lord  Craigavon) og framover, praktiserte den unionistiske staten en politikk som er generelt betraktet som diskriminerende overfor den nasjonalistiske og katolske mindretallet._NEWLINE_Dette m\xc3\xb8nsteret var fast etablert i henhold til lokale myndigheter,hvor valgfusk ble benyttet for \xc3\xa5 sikre unionistiske kontroll over en del kommuner med nasjonalistisk flertall. I en rekke tilfeller, mest kjent er de bystyret i Londonderry, Omaghs urbane distrikt, og Fermanaghs byr\xc3\xa5d, hvor grensene til valgkretsene ble trukket p\xc3\xa5 en slik m\xc3\xa5te at s\xc3\xa5 mange katolikker som mulig ble plassert innenfor valgkretser med stor unionistflertall, mens andre valgkretser ble opprettet hvor unionistene hadde en liten, men sikkert flertall, for s\xc3\xa5ledes \xc3\xa5 maksimere representasjon for unionistene._NEWLINE_Stemmesystemer som ga kommersielle selskaper mangfoldige stemmer i henhold til st\xc3\xb8rrelse, og som begrenset personlig stemmerett til eiendomseiere, hovedsakelig leietakere og deres ektefeller (noe som var blitt avsluttet i England p\xc3\xa5 1940-tallet) fortsatte i Nord-Irland fram til 1969, ble \xc3\xb8kende grad mislikt. Strid om kommunevalgenes valgkretser var en hovedsak under borgerrettsbevegelsene p\xc3\xa5 1960-tallet._NEWLINE_I tillegg ble det praktisert utstrakt diskriminering i arbeidslivet, s\xc3\xa6rlig p\xc3\xa5 seniorniv\xc3\xa5er innenfor offentlig sektor og i bestemte sektorer innenfor \xc3\xb8konomi, slik som skipsbygging og tungteknikk. Utvandring for \xc3\xa5 s\xc3\xb8ke arbeid var betydelig mer alminnelig blant den katolsk befolkningen. Som et resultat endret demografien i Nord-Irland ytterligere mot et protestantisk herred\xc3\xb8mme som var tilsynelatende urokkelig p\xc3\xa5 slutten av 1950-tallet._NEWLINE_Opphevelsen av proporsjonal representasjon, eller forholdstallsvalg, i 1929 betydde at partistrukturen ga Ulster Unionist Party en uavbrutt og betydelig majoritet i det nordirske parlamentet, og f\xc3\xb8rte til femti \xc3\xa5r med et parti som satt med makten. Mens nasjonalistpartiene fortsatte \xc3\xa5 holde det samme antallet med seter som de hadde under proporsjonal representasjon, var det nordirske arbeiderpartiet og ulike venstrepartier bortimot kvalt, noe som betydde at det var n\xc3\xa6r umulig for hvilken som helst annen politisk gruppe \xc3\xa5 utfordre Ulster Unionist Party._NEWLINE_I 1935 var det mest voldelige siden Irland ble delt. Etter en marsj av Oransjeordenen besluttet de \xc3\xa5 g\xc3\xa5 tilbake til byens sentrum gjennom en katolsk omr\xc3\xa5de framfor dens vanlige rute: den p\xc3\xa5f\xc3\xb8lgende volden resulterte i ni d\xc3\xb8de. Over 2000 katolikker ble tvunget til forlate sine hjem over hele Nord-Irland._NEWLINE_Selv om det har v\xc3\xa6rt diskutert i mange ti\xc3\xa5r har mange unionistledere i dag innr\xc3\xb8mmet at Nord-Irlands regjering i perioden 1922-1972 fungerte diskriminerende. En unionistleder, nobelsfredprisvinneren, tidligere UUP-lederen og f\xc3\xb8rsteminister av Nord-Irland, David Trimble, beskrev Nord-Irland som et \xc2\xabkaldt hus for katolikker\xc2\xbb._NEWLINE_Til tross for dette var Nord-Irland relativt fredelig i de fleste perioder fra 1924 og fram til slutten av 1960-tallet, unntatt for en del korte perioder med IRA-aktiviteter og tyske Luftwaffes bombing av Belfast under den andre verdenskrig i 1941 og de s\xc3\xa5kalte \xc2\xabgrensekampanjer\xc2\xbb fra 1956 til 1962. De fikk liten st\xc3\xb8tte hos katolikker flest, takket v\xc3\xa6re delvis den \xc3\xb8konomiske framgangen i Nord-Irland. Imidlertid var mange katolikker bitre overfor staten, nasjonalistpolitikken var m\xc3\xb8rk og defaitistisk. I mellomtiden s\xc3\xa5 perioden en bortimot fullstendig syntese mellom Ulster Unionist Party (UUP) og Oransjeordenen hvor selv katolske unionister ble ekskludert fra en enhver politisk eller offentlig posisjon bortsett fra en h\xc3\xa5ndfull nasjonalistkontrollerte r\xc3\xa5d._NEWLINE_I hele denne perioden, selv om katolsk f\xc3\xb8dselsrate var h\xc3\xb8yere enn for protestanter, gikk den katolsk andelen av befolkningen ned, da d\xc3\xa5rlig \xc3\xb8konomiske utsikter, s\xc3\xa6rlig vest for elven Bann, s\xc3\xa5 katolske emigrere i uforholdsmessig antall._NEWLINE_Nasjonalistiske politiske institusjoner hadde nedgang og hvor nasjonalistpartiet boikottet Stormontparlamentet for det meste av perioden og dens konstitusjonelle organisasjoner redusert knapt mer enn et skall.  Sinn F\xc3\xa9in var forbudt skj\xc3\xb8nt det opererte via republikanske klubber eller tilsvarende. Ved ulike tider sto partiet fram og vant valg p\xc3\xa5 en plattform som oppfordret til ikke \xc3\xa5 stemme._NEWLINE_Arbeiderpartiets politikk var svak i Nord-Irland sammenlignet med Britannia. Det eksisterte et lite arbeiderparti for Nord-Irland, men de led under de mange splittelser og frafall som gikk b\xc3\xa5de til nasjonalistene og til unionistene.\n_START_SECTION_\n\xc2\xabThe Troubles\xc2\xbb\n_START_PARAGRAPH_\n\xc2\xabTr\xc3\xb8bbelet\xc2\xbb, engelsk The Troubles, irsk Na Triobl\xc3\xb3id\xc3\xad, er betegnelsen p\xc3\xa5 perioden med etnisk-politiskkonflikter i Nord-Irland som tidvis innvirket ogs\xc3\xa5 p\xc3\xa5 England, republikken Irland og resten av Europa. Perioden har blitt datert fra slutten av 1960-tallet og blir generelt betraktet som avsluttet med Belfastavtalen, eller \xc2\xablangfredagsavtalen\xc2\xbb, i 1998. Volden fortsatte dog p\xc3\xa5 sporadisk vis ogs\xc3\xa5 etter denne tid._NEWLINE_P\xc3\xa5 1960-tallet fors\xc3\xb8kte den moderate unionist statsministeren Terence O'Neill (senere adlet som O'Neill of the Maine) \xc3\xa5 reformere systemet, men m\xc3\xb8tte sterk motstand fra b\xc3\xa5de fundamentalistiske protestantiske ledere som Ian Paisley og innenfor sitt eget parti. \xc3\x98kende press fra nasjonalister for reformer og opposisjon fra lojalister for kompromisser f\xc3\xb8rte til framveksten av borgerrettsbevegelsene under frontfigurer som Austin Currie og Nobels fredprisvinner John Hume. Det hadde en del st\xc3\xb8tte fra moderate protestanter, og en betydelig andel av studentradikalisme etter at ogs\xc3\xa5 Nord-Irland kom inn under de verdensomspennende studentoppr\xc3\xb8rene fra 1968._NEWLINE_Sammenst\xc3\xb8t mellom demonstranter og politiet, Royal Ulster Constabulary, f\xc3\xb8rte til \xc3\xb8kende splid hvor elementer blant b\xc3\xa5de politiet og blant radikale studenter aktivt s\xc3\xb8kte f\xc3\xa5 opp temperaturen, og kulminerte i et angrep p\xc3\xa5 en studentdemonstrasjon fra en unionistmobb hvor ogs\xc3\xa5 enkelte fra politireservene deltok. Hendelsen skjedde ved Burntollet utenfor Derry den 4. januar 1969.Volden br\xc3\xb8t ut etter at en demonstrasjon fra Apprentice Boys, et protestantisk broderskap, ble tvunget gjennom et katolsk nasjonalistisk Bogside-omr\xc3\xa5de av Derry den 12. august 1969 av RUC, noe som f\xc3\xb8rte til uorden i stor skala kjent som \xc2\xabslaget om Bogsideoppr\xc3\xb8ret\xc2\xbb og som varte fram til 14. august. I l\xc3\xb8pet av denne tiden ble 1091 bokser, hvor hver inneholdt 12,5 g med CS-gass (t\xc3\xa5regass), og 14 bokser som inneholdt 50 g med CS-gass, sluppet av RUC. Ytterligere alvorlige oppr\xc3\xb8r br\xc3\xb8t ut i Belfast og andre steder som svar p\xc3\xa5 hendelsene i Derry. De p\xc3\xa5f\xc3\xb8lgende \xc3\xa5rene med uro og vold ble kollektivt kjent som \xc2\xabtr\xc3\xb8bbelet\xc2\xbb._NEWLINE_P\xc3\xa5 foresp\xc3\xb8rsel fra unionistregjeringen ble den britiske h\xc3\xa6ren utplassert av den britiske innenriksminister James Callaghan to dager etter den 14. august 1969. To uker senere hadde sikkerhetskontrollen over Nord-Irland g\xc3\xa5tt fra Stormont-regjeringen og til generall\xc3\xb8ytnant Ian Freeland (GOC). I begynnelsen fikk soldatene en varm velkomst fra nasjonalistene som satt sitt h\xc3\xa5p til at de ville beskytte dem fra angrep fra nasjonalistene. IRA, som ved dette tidspunktet var blitt en marxistisk organisasjon, hadde ideologiske grunner \xc3\xa5 avst\xc3\xa5 fra. Imidlertid \xc3\xb8kte spenningen gjennom hele det p\xc3\xa5f\xc3\xb8lgende \xc3\xa5ret og hvor en betydningsfull hendelse markerte en forverring av forholdet mellom h\xc3\xa6ren og nasjonalistene den 3. juli 1970 da 3000 britiske soldater innf\xc3\xb8rte portforbud i tre dager i omr\xc3\xa5det Lower Falls. _NEWLINE_Den 9. august 1971 ble praksisen om fengsling uten rettslig grunnlag eller rettssak av antatte eller mistenkte medlemmer av IRA, noe som f\xc3\xb8rte til at selv moderate nasjonalister reagerte med \xc3\xa5 trekke seg fra enhver form for samarbeid med staten. Medlemmer av sosialdemokratiske SDLP i parlamentet i Nord-Irland trakk seg den 15. august og en omfattende kampanje av sivil ulydighet begynte. Spenningen n\xc3\xa5dde et ytterligere niv\xc3\xa5 etter drapet p\xc3\xa5 14 ubev\xc3\xa6pnede sivile i Derry av fallskjermregimentet den 30. januar 1972, en hendelse som har blitt kalt for Bloody Sunday, den blodige s\xc3\xb8ndagen._NEWLINE_ _NEWLINE_Gjennom hele perioden begynte den moderne sammenstilling av de parlamentariske organisasjoner \xc3\xa5 ta form. Etter den blodige s\xc3\xb8ndagen ble deres fulle vrede utl\xc3\xb8st, og 1972 ble det mest voldelige \xc3\xa5ret under konflikten. Framveksten i 1970 av Den provisoriske IRA, en utbrytergruppa fra den stadig mer marxistiske IRA, som ble hetende Den offisielle IRA, og en kampanje av vold fra lojalistiske halvmilit\xc3\xa6re grupper som Ulster Defence Association og andre, brakte Nord-Irland p\xc3\xa5 kanten av borgerkrig. Den 30. mars 1972 innf\xc3\xb8rte den britiske regjering, n\xc3\xa5 uvillig til \xc3\xa5 gi myndighetene i Nord-Irland \xc3\xb8kt autorit\xc3\xa6r makt og n\xc3\xa5 overbevist om Nord-Irlands avmakt i holde orden i eget hus, hastlov som oppl\xc3\xb8ste det nordirske parlament og innf\xc3\xb8rte direktestyre fra London. I 1973 oppl\xc3\xb8ste den britiske regjeringen det nordirske parlamentet og dens regjering under den nordirske konstitusjonslov av 1973._NEWLINE_Den britiske regjeringen hadde samtaler med ulike partier og grupper, inkludert provisoriske IRA, i l\xc3\xb8pet av 1972 og 1973. Offisielle IRA erkl\xc3\xa6rte v\xc3\xa5penhvile i 1972 og avsluttet til sist alle voldelige angrep, skj\xc3\xb8nt en utbrytergruppe, Irish National Liberation Army, den irske nasjonale frigj\xc3\xb8ringsh\xc3\xa6r, fortsatte med voldelige angrep. Provisoriske IRA, imidlertid, forble den st\xc3\xb8rste og mest effektive av de nasjonalistiske halvmilit\xc3\xa6re grupper._NEWLINE_Den 9. september 1973, etter samtaler i Sunningdale i Berkshire i England, kom Ulster Unionist Party, Social Democratic and Labour Party (SDLP) og Alliance Party of Northern Ireland fram til en enighet, Sunningdaleavtalen, om felles regjering for Nord-Irland som ble etablert den 1. januar 1974. Provisoriske IRA var ikke imponert og \xc3\xb8kte andelen med voldelige angrep mens mange unionister ble rasende over deltagelsen av nasjonalister i Nord-Irlands regjering og Irlandsr\xc3\xa5det p\xc3\xa5 tvers av grensene. Selv om de partier som var for Sunningdaleavtalen hadde flertall i den nye nordirske forsamlingen, f\xc3\xb8rte mangelen p\xc3\xa5 samordning mellom disse partiene ved parlamentsvalget den 28. februar, kombinert med IRA-st\xc3\xb8ttet boikott av fanatiske republikanere, til at unionister som var imot avtalen fikk 51,1 prosent av stemmene og 11 av Nord-Irlands 12 seter i det britiske underhuset._NEWLINE_Oppflammet over dette, en koalisjon av unionistpolitikere og halvmilit\xc3\xa6re som var imot den inng\xc3\xa5tte avtalen, f\xc3\xb8rte til generalstreik den 15. mai. De streikene f\xc3\xb8rt Nord-Irland til stillstand ved \xc3\xa5 sl\xc3\xa5 av kraftstasjonene og etter at den britiske statsminister Harold Wilson nektet \xc3\xa5 sende over ytterligere soldater for \xc3\xa5 overta for de steikene falt koalisjon sammen den 28. mai 1974._NEWLINE_En del britiske politikere, mest kjent den tidligere britiske ministeren fra arbeiderpartiet, Tony Benn, gjorde seg til talsmann for at britiske soldater burde helt og holdent trekkes ut av Nord-Irland, men mange var imot dette og fremmet deres sp\xc3\xa5dom om s\xc3\xa5 skjedde ville det bli katastrofalt for Nord-Irland. Den verste frykten var at en nordirsk borgerkrig kunne spre seg, ikke bare til resten av Irland, men ogs\xc3\xa5 til Skottland ettersom begge land hadde sterke b\xc3\xa5nd til den ene eller begge samfunn. En annen frykt for et dommedagsresultat ved at britiske soldater trakk seg ut, var en mulighet for en balkanisering av Nord-Irland._NEWLINE_Voldsniv\xc3\xa5et gikk ned fra toppen tidlig p\xc3\xa5 1970 fra 1972 og framover, og stabiliserte seg p\xc3\xa5 mellom 50 og 100 d\xc3\xb8de \xc3\xa5rlig. Provisoriske IRA, som benyttet seg v\xc3\xa5pen og eksplosiver som kom fra USA og Libya, bombet England og ulike baser for den britiske h\xc3\xa6ren i Europa, foruten at de ogs\xc3\xa5 angrep ulike m\xc3\xa5l i Nord-Irland. Disse angrepene var ikke utelukkende p\xc3\xa5 \xc2\xabmilit\xc3\xa6re\xc2\xbb m\xc3\xa5l, men ogs\xc3\xa5 protestantiske forretninger, tilknyttede sivile kommersielle eiendommer og ulike m\xc3\xa5l bysentra. Uten tvil var deres hyppigste metode \xc3\xa5 parkere en bil fylt med eksplosiver i n\xc3\xb8kkelomr\xc3\xa5der for \xc3\xa5 f\xc3\xa5 maksimal uttelling. P\xc3\xa5 samme tid drev lojalistiske halvmilit\xc3\xa6re hovedsakelig (men ikke utelukkende) sine angrep i Nord-Irland. De angrep ogs\xc3\xa5 katolikker som arbeidet i protestantiske omr\xc3\xa5der, og i en parallell til IRAs taktikk med parkerte bombebiler angrep de puber som ble bes\xc3\xb8kt av katolikker med \xc3\xa5 skyte med maskingev\xc3\xa6r. Slike angrep ble tilsl\xc3\xb8rende karakterisert som en \xc2\xabsprayjobb\xc2\xbb. Begge grupper kunne ogs\xc3\xa5 utf\xc3\xb8re omfattende \xc2\xabstraffeangrep\xc2\xbb mot medlemmer innenfor deres egne samfunn for en rekke \xc2\xabforbrytelser\xc2\xbb, antatte eller mistenkte, uansett hva som var virkelig eller ikke._NEWLINE_Ulike politiske samtaler kom i gang fra tidlig p\xc3\xa5 1990-tallet. De hendelsene som p\xc3\xa5virket prosessen var sultestreiken i 1981 og den anglo-irske avtalen i 1985. Til tross for at hungerstreiken feilet, fikk den republikanske bevegelsen smak p\xc3\xa5 valgpolitikk med en moderat valgsuksess p\xc3\xa5 begge sider av grensen, inkludert at Bobby Sands ble valgt inn i underhuset. Dette overbeviste republikanere om en kombinert strategi som ble kalt for \xc2\xabbev\xc3\xa6pning og stemmeseddel\xc2\xbb og hvor valgene i Nord-Irland og Irland ble bestridt av Sinn F\xc3\xa9in samtidig som IRA fortsatte en halvmilit\xc3\xa6r kamp, og tok gradvis en mer politisk tiln\xc3\xa6rming. Mens den anglo-irske avtalen ikke greide \xc3\xa5 f\xc3\xa5 en slutt p\xc3\xa5 den politiske volden i Nord-Irland, ble samarbeidet mellom den britiske og den irske regjeringene bedret, noe som var begynnelsen p\xc3\xa5 at Belfastavtalen kom i stand et ti\xc3\xa5r senere._NEWLINE_Avtalen demonstrerte at britene til sist anerkjente republikkens \xc3\xb8nsker som legitime, noe som hadde en direkte interesse for Nord-Irland. Det demonstrerte ogs\xc3\xa5 for de halvmilit\xc3\xa6re at deres endelige politiske avmakt i henhold til suverene stater. I motsetningen til Sunningdaleavtalen motsto den anglo-irske avtalen langt mer samlet mot vold og intimidasjon, foruten ogs\xc3\xa5 politisk fiendskap fra lojalistene. Republikanerne ble etterlatt i posisjonen \xc3\xa5 avvise den eneste betydelige strukturen som involverte hele Irland siden \xc3\xb8ya ble delt._NEWLINE_P\xc3\xa5 1990-tallet var det et merkbare d\xc3\xb8dpunkt mellom IRA og de britiske sikkerhetsstyrkene, samtidig som Sinn F\xc3\xa9in fikk \xc3\xb8kende politiske suksessen i \xc3\xa5 f\xc3\xa5 et flertall innenfor den republikanske bevegelsen istedenfor vold. Denne endringen fra halvmilit\xc3\xa6re til politiske virkemidler var en del av en bredere nordisk fredsprosess, som fulgte ankomsten av ny ledere i London (John Major) og i Dublin (Albert Reynolds).\n_START_SECTION_\nDen nordirske fredsprosess\n_START_PARAGRAPH_\n\xc3\x98kende regjeringsfokus p\xc3\xa5 problemene i Nord-Irland f\xc3\xb8rte til i 1993 til at to statsministre signerte Downing Street-erkl\xc3\xa6ringen. P\xc3\xa5 samme tid var Gerry Adams, leder for Sinn F\xc3\xa9in, og John Hume, for nordirske Social Democratic and Labour Party, involvert i samtaler. En ny leder for Ulster Unionist Party, David Trimble, opprinnelig oppfattet som tilhenger av en hard linje, f\xc3\xb8rte sitt parti til forhandlinger med alle partier som i 1998 skaffet fram Langfredagavtalen, signert av \xc3\xa5tte politiske partier den 10. april 1998, skj\xc3\xb8nt ikke involvert var Ian Paisleys Democratic Unionist Party og UK Unionist Party. Et flertall i begge samfunnene i Nord-Irland godkjente denne avtalen, det samme gjorde folket i republikken Irland ved folkeavstemning den 22. mai 1998. Republikken endret sin forfatning, Bunreacht na h\xc3\x89ireann, ved \xc3\xa5 erstatte et krav det gjorde p\xc3\xa5 territoriet Nord-Irland med en forsikring til rettigheten til hele folket i Irland om \xc3\xa5 v\xc3\xa6re en del av den irske nasjonen og en erkl\xc3\xa6ring om en h\xc3\xa5p om en gang et forent Irland (se Nittende endring av Irlands forfatningen)._NEWLINE_Under Langfredagavtalen, formelt kjent som Belfastavtalen, valgte velgerne en ny forsamling for Nord-Irland \xc3\xa5 danne et parlament. Hvert parti som n\xc3\xa5dde et bestemt niv\xc3\xa5 av st\xc3\xb8tte fikk retten til \xc3\xa5 navngi et medlem av sitt parti til riksstyringen og krev en eller flere ministere. Lederen av Ulster Unionist Party, David Trimble, ble den f\xc3\xb8rsteminister av Nord-Irland. Nestleder av the SDLP, Seamus Mallon, ble andreminister eller varaminister av Nord-Irland, gjennom sitt partis nye leder, Mark Durkan, og siden erstattet ham. Ulsterunionistene, sosialdemokratene, Sinn F\xc3\xa9in og Democratic Unionist Party hadde alle ministre ved retten i maktdelingsforsamlingen._NEWLINE_Forsamlingen og dens ledere opererte p\xc3\xa5 et grunnlag av \xc2\xabstopp-start\xc2\xbb med gjentatt uenigheter ang\xc3\xa5ende om IRA oppfylte sine l\xc3\xb8fter om legge ned v\xc3\xa5pnene, og dessuten beskyldninger fra den nordirske politietatens s\xc3\xa6rskilte avdeling for sikkerhet om at IRA hadde en spionring som opererte i hjertet av statstjenesten. Det har siden kommet fram at spionringen i virkeligheten ble drevet av MI5, den britiske etterretningstjenesten (se Denis Donaldson). Nord-Irland ble deretter, enda en gang, drevet av statssekret\xc3\xa6r for nordirsk direktestyre, Peter Hain, og en britisk administrativ gruppe som svarte direkte til ham. Hain var ansvarlig kun for regjeringen._NEWLINE_Den skiftende britiske posisjonen i henhold til Nord-Irland ble markert av et bes\xc3\xb8k av dronning Elisabeth II til Stormont hvor hun m\xc3\xb8tte nasjonalistministerne fra SDLP foruten ogs\xc3\xa5 unionistministerne og snakket om folkets rettigheter av de oppfattet seg selv som irske om \xc3\xa5 bli behandlet som likeverdige borgere sammen med de som ans\xc3\xa5 seg som britiske. Tilsvarende hadde Irlands president Mary McAleese et bes\xc3\xb8k i Nord-Irland hvor hun m\xc3\xb8tte unionistministrene og sammen med stattholderne for hvert grevskap, de offisielle representantene for dronningen._NEWLINE_Parlamentsvalgene den 30. november 2003 ble Sinn F\xc3\xa9in og Democratic Unionist Party (DUP) de st\xc3\xb8rste partiene i hvert sitt samfunn, noe som ble oppfattet som at en gjenreising av tidligere institusjoner var vanskeligere \xc3\xa5 oppn\xc3\xa5. Alvorlige samtaler mellom de politiske partiene og de britiske og irske regjeringene hadde en st\xc3\xb8dig prosess gjennom hele 2004 hvor DUP i s\xc3\xa6rdeleshet overrasket mange politiske observat\xc3\xb8rer ved sin nye pragmatisme. Imidlertid br\xc3\xb8t v\xc3\xa5pen-for-regjering-avtalen mellom Sinn F\xc3\xa9in og DUP sammen i desember 2004 grunnet en tvist om fotobevis av at IRA ble nedlagt var n\xc3\xb8dvendig eller ikke, og IRAs vegring for om gi slike bevis. _NEWLINE_Det britiske parlamentsvalg i 2005 f\xc3\xb8rte til ytterligere polarisering hvor DUP gjorde det meget bra og hvor Sinn F\xc3\xa9in ikke fikk det gjennombrudd som mange hadde forventet. I s\xc3\xa6rdeles feilet Sinn F\xc3\xa9in i f\xc3\xa5 SDLPs leder Mark Durkans sete og ble et betydelig tilbakeslag for det republikanske partiet. UUP tok kun et sete og hvor lederen David Trimble mistet sitt og gikk deretter av som leder._NEWLINE_Den 28. juli 2005 ga IRA en offentlig uttalelse om at de ville slutte helt og holdent med bev\xc3\xa6pnete aksjoner og ga ordre til sine medlemmer om \xc3\xa5 kaste sine v\xc3\xa5pen, og at de heretter ville forf\xc3\xb8lge kun politiske programmer. Mens den britiske og den irske regjering varmt roste uttalelsen, var de politiske reaksjonene i Nord-Irland mistenksomme som f\xc3\xb8lge av \xc3\xa5r med sosial og politiske konflikter. I august annonserte den britiske regjeringen at p\xc3\xa5 grunn av sikkerhetssituasjonen hadde bedret seg og i henhold til Langfredagavtalen ville Operasjon Banner, betegnelsen p\xc3\xa5 det oppdrag som britisk milit\xc3\xa6re hadde under konflikten i Nord-Irland, bli avslutten den 1. august 2007."