b"\n_START_ARTICLE_\nAnne Claude de Caylus\n_START_SECTION_\nLiv og virke\n_START_PARAGRAPH_\nHan var den eldste s\xc3\xb8nn av generall\xc3\xb8ytnant Anne de Tubi\xc3\xa8res, comte de Caylus (1666-1704). Hans mor var Marthe-Marguerite de Villette de Mursay, comtesse de Caylus (1673-1729), datter av viseadmiral Philippe, marki de Villette-Mursay. Hans mor var ogs\xc3\xa5 forfatter og etterlot seg pikante og verdifulle memoarer om hoffet til kong Ludvig XIV av Frankrike og Huset St. Cyr. Disse ble blant annet redigert av Voltaire (1770)._NEWLINE_Som ung mann utmerket Caylus seg i krigene til den franske h\xc3\xa6r fra 1709 til 1714. Etter freden i Rastatt i 1714, da det ikke lenger var en krig \xc3\xa5 kjempe i, reiste han en del tid rundt i Italia, Hellas, Levanten, England og Tyskland. Underveis henga han seg til studiene og innsamling av antikviteter og fortidsminner. Han ble et aktivt medlem av Acad\xc3\xa9mie royale de peinture et de sculpture og Acad\xc3\xa9mie des Inscriptions. Blant hans fortidsminneverker er den omfattende illustrerte Recueil d'antiquit\xc3\xa9s \xc3\xa9gyptiennes, \xc3\xa9trusques, gr\xc3\xa8cques, romaines et gauloises (6 bind, Paris, 1752-1755), som ble en p\xc3\xa5virkningskilde for nyklassisistiske formgivere for resten av \xc3\xa5rhundret. Hans Numismata Aurea Imperatorum Romanorum, behandlet kun gullmynter preget av romerske keisere, de som var verd en samling av en grand seigneur. Hans konsentrasjon p\xc3\xa5 objektene selv markerer et skritt videre mot moderne vitenskap, og i hans M\xc3\xa9moire (1755) om metoden the method of Enkaustisk maling, den antikke teknikken med male med voks som medium, nevnt av Plinius den eldre, hevdet han \xc3\xa5 ha gjenoppdaget metoden. Diderot, som ikke var en venn av Caylus, fastholdt at den beh\xc3\xb8rige metoden hadde blitt oppdaget av J.-B. Bachelier._NEWLINE_Caylus var en fortreffelig tegner og etser, og han kopierte mange malerier av gamle mestre. Han fikk gjort graveringer, som han betalte selv, av Pietro Santi Bartolis kopier av gamle bilder og utga Nouveaux sujets de peinture et de sculpture (1755) og Tableaux tir\xc3\xa9s de l'Iliade, de l'Odyss\xc3\xa9e, et de l'En\xc3\xa9ide (1757)._NEWLINE_Hans kulturelle interesser ble ikke begrenset til kunstartene fra antikken, men innbefattet ogs\xc3\xa5 oldtidsmonumenter i Frankrike, slike som megalittene i Aurille (Poitou), og som han fikk bestilt tegninger av i 1762._NEWLINE_Han oppmuntret begynnende kunstnere og gjorde seg til venns med Pierre-Jean Mariette, en samler av trykk og tegninger, da denne var kun 22 \xc3\xa5r. Men som patron var han noe ust\xc3\xb8dig og lunefull. Diderot uttrykte dette i et epigram i hans Salon av 1756: \xc2\xabLa mort nous a d\xc3\xa9livr\xc3\xa9 du plus cruel des amateurs.\xc2\xbb_NEWLINE_Caylus hadde derimot en ganske annen side av sitt vesen. Han hadde en gjennomg\xc3\xa5ende kjennskap med den muntreste og minst respektable sidene av nattlivet i Paris og etterlot seg et antall av mer eller mindre vittige fortellinger fra dette livet. Disse ble siden samlet i en bok, \xc5\x92uvres badines compl\xc3\xa8tes (Amsterdam, 1787). En av de bedre i dem er Histoire de M. Guillaume, cocher (ca. 1730). Hans Contes, som svever mellom franske eventyr og orientalske fantasier, mellom konvensjonelle sjarm- og moralsatirer, har blitt samlet og utgitt i 2005. Souvenirs du comte de Caylus, utgitt i 1805, er derimot av tvilsom ekthet."