b"\n_START_ARTICLE_\nPiktere\n_START_PARAGRAPH_\nPikterne var et folkeslag som levde i det sentrale og nordlige Skottland fram til vikingtiden. Navnet fikk de kanskje av romerne fordi krigerne var tatovert eller malt. I romersk tid fantes to piktiske konged\xc3\xb8mmer: et i s\xc3\xb8r, som stadig angrep Romerrikets nordgrense, og et i nord, som ogs\xc3\xa5 omfattet Orkn\xc3\xb8yene og Shetland. Ca. 841 ble de forent med folket i Dalriada, som var av irsk avstamning, under kong Kenneth mac Alpin._NEWLINE_Pikterne kan ha v\xc3\xa6rt en rest av en f\xc3\xb8r-keltisk befolkning p\xc3\xa5 De britiske \xc3\xb8yer. De historiske kildene antyder at pikterne snakket et eget spr\xc3\xa5k. Det har \xc3\xa5pnet for akademisk diskusjon hvor det p\xc3\xa5 den ene siden hevdes at det kan ha v\xc3\xa6rt et s\xc3\xa6regent, kanskje et f\xc3\xb8r-indoeuropeisk, spr\xc3\xa5k, mens det p\xc3\xa5 den andre siden hevdes at det kan ha v\xc3\xa6rt et \xc3\xb8ykeltisk spr\xc3\xa5k beslektet med s\xc3\xb8rlige brytoniske spr\xc3\xa5k. Med tiden ble det spr\xc3\xa5k de snakket uansett preget av og blandet med keltisk spr\xc3\xa5k grunnet innvandring fra vest og s\xc3\xb8r. Lengst holdt piktisk spr\xc3\xa5k og kultur stand i de nordligste delene av Skottland. Det piktiske spr\xc3\xa5ket d\xc3\xb8de trolig ut til fordel for norr\xc3\xb8nt p\xc3\xa5 Shetland p\xc3\xa5 1100-tallet. Nordmennene kalte dem for petene.\n_START_SECTION_\nDet piktiske problem\n_START_PARAGRAPH_\nPiktiske steinmonumenter fanget oppmerksomheten og fascinasjonen til de f\xc3\xb8rste oldtidsforskere og antikvarer i Skottland p\xc3\xa5 grunn av bautasteinenes unike symboler og andre karakteristiske trekk. Opp gjennom \xc3\xa5rene ble det skrevet mye om piktere, det folket som reiste disse steinene, men til tross for mengden av utgivelser har pikterne f\xc3\xa5tt merkelapper som \xc2\xabg\xc3\xa5tefull\xc2\xbb og \xc2\xabet tapt folk\xc2\xbb i henhold til de vage beskrivelsene i de antikke kildene. Pikternes g\xc3\xa5tefulle status grunnes i de piktiske symboler, piktisk spr\xc3\xa5k, piktisk matriline\xc3\xa6r arvef\xc3\xb8lge (slektskapssystem som f\xc3\xb8lger morens slekt i stedet for farens), pikternes barbariske vesen, mangelen p\xc3\xa5 piktiske skriftlige kilder (med f\xc3\xa5 unntak), og det faktum at de \xc2\xabforsvant\xc2\xbb._NEWLINE_P\xc3\xa5 midten av 1950-tallet begynte forskningen \xc3\xa5 dra nytte av arkeologiske utgravninger. Et vendepunkt var en egen konferanse i Dundee i 1952 som f\xc3\xb8rte til den f\xc3\xb8rste sammenhengende unders\xc3\xb8kelse av piktisk arkeologi, utgitt i 1955 under den karakteristiske tittelen The Problem of the Picts (Problemet med pikterne)._NEWLINE_Tittelen reflekterte mangelen p\xc3\xa5 analyser som viste at arkeologiske funn faktisk var piktiske. Tittelen ble s\xc3\xa5ledes et utsagn som bekreftet den popul\xc3\xa6re forestillingen om at pikterne var et g\xc3\xa5tefullt og annerledes folk. Historikeren Edward J. Cowan spissformulerte det piktiske problem: \xc2\xabP\xc3\xa5 Side Tre i bortimot hvilket som helst ettbindsverk om skotsk historie forsvant pikterne. Og det har alltid forbauset meg at ingen spurte om hva i all verden som skjedde med dem. Tross alt snakker vi om tre fjerdedeler av befolkningen i nordlige Britannia\xc2\xbb._NEWLINE_Det er f\xc3\xb8rst i de senere \xc3\xa5r, fra 1980-tallet og framover, at forskerne har kunnet benytte seg av flere verkt\xc3\xb8y enn bare antikke kilder og diskutable kunsthistoriske analyser. De st\xc3\xb8rste framgangene kom kanskje med flyfoto som avdekket bosteder fra oldtiden som ellers var g\xc3\xa5tt tapt gjennom moderne jordbruk. To framst\xc3\xa5ende eksempler i nyere tid er oppdagelsen av Skottlands f\xc3\xb8rste vogngrav utenfor Edinburgh i 2001 og en \xc2\xabkrigergrav\xc2\xbb som ble avdekket i Alloa i 2003. Fortsatt gir de p\xc3\xa5g\xc3\xa5ende utgravningene ved Cladh Hallan i South Uist og Old Scatness nye overraskelser._NEWLINE_Til tross for at mye arkeologisk arbeid fortsatt gjenst\xc3\xa5r, har v\xc3\xa5r forst\xc3\xa5else av pikterne blitt komplementert av et helt annet og langt mer omfattende bilde enn for kun noen ti\xc3\xa5r tilbake.\n_START_SECTION_\nEtymologi\n_START_PARAGRAPH_\nDet navnet som pikterne selv benyttet for \xc3\xa5 beskrive seg er ukjent. Det greske ordet \xce\xa0\xce\xb9\xce\xba\xcf\x84\xce\xbf\xce\xaf, latinsk Picti, opptrer f\xc3\xb8rste gang i et panegyrisk skrift av Eumenius i \xc3\xa5r 297 f.Kr. og er blitt oppfattet som \xc3\xa5 bety \xc2\xabmalte\xc2\xbb eller \xc2\xabtatovert folk\xc2\xbb (latin pingere, \xc2\xabmalt\xc2\xbb), men det vet man ikke med sikkerhet. Det kan ogs\xc3\xa5 referere til de uthogde billedsteinene som folkeslaget har etterlatt seg. Begrepet kan ogs\xc3\xa5 v\xc3\xa6re en romersk forvansking av en lokal betegnelse._NEWLINE_G\xc3\xa6lerne fra Irland og det skotske konged\xc3\xb8mmet Dalriada kalte folket for cruithne (p\xc3\xa5 gammelirsk cru(i)then-t\xc3\xbaath, basert p\xc3\xa5 en gammel-irsk rotord cruth). Det var ogs\xc3\xa5 folk referert til som Cruithne i Ulster, spesielt kongene av D\xc3\xa1l nAraidi (Dalaradia, ikke til \xc3\xa5 forveksles med Dalriada). Britonene, senere waliserne og korniske folk, i s\xc3\xb8r kjente til dem i P-keltiske formen for \xc2\xabCruithne\xc2\xbb, som Prydyn. Keltere i det n\xc3\xa5v\xc3\xa6rende England, Britannia, omtalte dem ogs\xc3\xa5 som prydyn (tidlig walisisk *kwriteno-teut\xc4\x81 eller det mer moderne pryd). Deres gammelengelske navn ga den moderne skotske formen pechts.\n_START_SECTION_\nBronsealderen\n_START_PARAGRAPH_\nDen skotske f\xc3\xb8rhistoriske tiden var alt annet enn statisk. Den er karakterisert av markante endringer over tid og ved ulike steder i landet. Endringene var heller ikke line\xc3\xa6re i en rett linje mot et sentralisert f\xc3\xb8rmoderne samfunn. Isteden var det ulike epoker av stabilitet og fred, og ustabilitet og ufred, samhold og fragmentering. Den keltiske romantikken som hovedsakelig ble oppfunnet p\xc3\xa5 1800-tallet, og som fortsatt preger popul\xc3\xa6re forestillinger av den skotske historien, har fremmet en lettforst\xc3\xa5elig, definerbar og tidl\xc3\xb8s keltisk fortid, men den blir i liten grad bekreftet av arkeologiske spor._NEWLINE_Den sene bronsealderen i Skottland og Storbritannia s\xc3\xa5 en slutt p\xc3\xa5 de store monumentale byggverk i den neolittisk tidsepoken. Fra en tid hvor religi\xc3\xb8se ledere synes \xc3\xa5 ha tilh\xc3\xb8rt samfunnets elite, synes det som om sm\xc3\xa5konger og en form for aristokrati vokste fram. Ved Cairnpapple Hill ble steinsirklene revet og gjenbrukt for \xc3\xa5 bygge en cairn, en gravr\xc3\xb8ys, for \xc3\xa5 markere en individuell grav (gravmarkering)._NEWLINE_Bronsealderen synes \xc3\xa5 fremme mindre enheter, dominert av krigergrupper i befestede omr\xc3\xa5der. Med bronsen ble et omfattende handelsnettverk etablert, som ikke bare spredte og utvekslet gjenstander, men ogs\xc3\xa5 kultur og mennesker, over store avstander. En del av de prestisjefylte gjenstandene ble muligens spredt som sosial markering framfor som en del av en \xc3\xb8konomisk handel, det vil si som gaver assosiert med allianser og ekteskap._NEWLINE_En type europisk bronsesverd, huggert, fra tiden rundt 1200 f.Kr., var en kostbar og prestisjefylt gjenstand som viser til omfattende internasjonale kontakter. I Skottland er det mengder av disse langs elvedalene i \xc3\xb8st og nord for Edinburgh, men de er ogs\xc3\xa5 funnet over resten av landet. Med dette sosiale og \xc3\xb8konomiske internasjonale nettverket ble antagelig ogs\xc3\xa5 spr\xc3\xa5k spredt. Det er mulig at keltisk var et felles handelsspr\xc3\xa5k, et lingua franca, som etter hvert blandet seg med innf\xc3\xb8dte spr\xc3\xa5k og skapte dialekter og nye spr\xc3\xa5k. Hvilket spr\xc3\xa5k de f\xc3\xb8rhistoriske beboerne av Skottland snakket er ukjent, men det var antagelig preget av keltisk innflytelse.\n_START_SECTION_\nJernalderen\n_START_PARAGRAPH_\nRundt 700 f.Kr. begynte de europeiske nettverkene \xc3\xa5 kollapse. Grunnen var jern som det nye metallet for v\xc3\xa5pen og redskaper. Jernmalm var mindre sjeldent, og bronsehandelen br\xc3\xb8t sammen. De sm\xc3\xa5 stammesamfunnene i Skottland synes \xc3\xa5 ha blitt mer innadvendte og selvberget, noe som fremmet regionale kulturer. Enorme anstrengelser og ressurser gikk med til \xc3\xa5 bygge monumentale hus og festningsverker, mens ofringer til guder synes \xc3\xa5 svinne hen eller hadde allerede v\xc3\xa6rt forsvunnet i flere \xc3\xa5rhundrer. Bronsealderens preg av spr\xc3\xa5klig og kulturell utveksling hadde uansett en effekt da Romerriket invaderte Britannia og siden Skottland, ved at stammene, til tross for deres fragmentering, var like nok for romerne til at de betraktet dem som ett felles folk._NEWLINE_Et stort antall store og sm\xc3\xa5 festningsverker ble spredt over nordlige Skottland p\xc3\xa5 bakker og h\xc3\xb8ydedrag i l\xc3\xb8pet av jernalderen. Omr\xc3\xa5det mellom Forth og Tyne har de fleste, n\xc3\xa6r 90 prosent. Historikerne mente lenge at festningsbygningen opph\xc3\xb8rte med romertiden da pax romana tillot b\xc3\xb8nder i s\xc3\xb8rlige Skottland \xc3\xa5 leve relativt uforstyrret for krigergrupper, skj\xc3\xb8nt radiokarbonsk datering tyder p\xc3\xa5 at utviklingen med \xc3\xa5 bygge festninger stoppet opp f\xc3\xb8r romerne angrep Skottland. De stadige angrepene mot de romerske befestningene viser at det var en krigsadel som hadde sin makt ved \xc3\xa5 kontrollere folk, land og jordbruk._NEWLINE_I mange omr\xc3\xa5der synes det som om landeiende familier eller stammer stort sett var uavhengige, noe som er uttrykt ved bygging av crann\xc3\xb3g og atlantiske rundhus. Lokale tradisjoner ble utviklet, dialekter oppsto, og kulturelle forskjeller ble etablert. Samtidig virker det som om en \xc3\xb8kt sentralisering var i anmarsj da noen stammer organiserte seg for st\xc3\xb8rre prosjekter som \xc3\xa5 etablere grenser og kultivere st\xc3\xb8rre skogomr\xc3\xa5der. Da den romerske historikeren Dio Cassius skrev fordomsfullt rundt 220 e.Kr. at de nordlige stammene ikke hadde \xc2\xabkultivert land, men levde av husdyrhold og jakt og av visse former for b\xc3\xa6r\xc2\xbb, og la til at de levde nakne, uten skot\xc3\xb8y og bodde i telt, blir denne beskrivelsen motsagt av arkeologi._NEWLINE_Den er f\xc3\xa5 bevarte gravplasser som kan gi informasjon om jernalderens folk, isteden kan man se p\xc3\xa5 den neolittiske graven ved Isbister p\xc3\xa5 Orkn\xc3\xb8yene: gjennomsnittlig h\xc3\xb8yde var 170\xc2\xa0cm for menn og 163 for kvinner. Alle var kraftig bygd, men viste slitasje fra hardt arbeid fra barndommen av. Kvinnene hadde merker p\xc3\xa5 skallene fra \xc3\xa5 ha slept last med b\xc3\xa5nd rundt pannen. Det synes som f\xc3\xb8dselsd\xc3\xb8deligheten var h\xc3\xb8y og levealderen kort, med f\xc3\xa5 eldre medlemmer. Det er statistiske likheter mellom dette samfunnet og senere samfunn p\xc3\xa5 Hebridene._NEWLINE_En annen beskrivelse som ang\xc3\xa5r deres etterkommere, kommer fra Tacitus tusen \xc3\xa5r senere, som nevner at kaledoniere hadde r\xc3\xb8dt h\xc3\xa5r og store lemmer (Agricola, 11), noe som sammenfaller med Ammianus Marcellinus' beskrivelse av gallere som \xc2\xabBortimot alle gallere er h\xc3\xb8ye og har lys hud med r\xc3\xb8dt h\xc3\xa5r\xc2\xbb. Et halv \xc3\xa5rhundre senere refererer norr\xc3\xb8ne kilder (se over) at et karakteristisk trekk for befolkningen p\xc3\xa5 Orkn\xc3\xb8yene var at de var sm\xc3\xa5vokste. Det er vanskelig p\xc3\xa5 disse generelle opplysningene \xc3\xa5 trekke ut troverdige etniske trekk for Skottlands f\xc3\xb8rhistoriske befolkning.\n_START_SECTION_\nRomerriket: Mons Graupius\n_START_PARAGRAPH_\nEtter noen innledende fors\xc3\xb8k invaderte Romerriket ved keiser Claudius i \xc3\xa5r 43 e.Kr. og provinsen Romersk Britannia ble formelt opprettet, men det tok romerne rundt f\xc3\xb8rti \xc3\xa5r med gradvis framgang for \xc3\xa5 f\xc3\xa5 total kontroll. Ved \xc3\xa5r 79 var hele n\xc3\xa5v\xc3\xa6rende England og Wales erobret, kun den nordlige delen l\xc3\xa5 igjen. For romerne var det ukjente landet terrae incognitae befolket av ville, grusomme barbarere. I henhold til romerske kilder var det tre stammer i det skotske lavlandet; votadiniene i \xc3\xb8st i Lothian, novantaere i s\xc3\xb8rvest (Dumfries og Galloway), og mellom disse selgovaere, men lenger nord l\xc3\xa5 det ytterligere stammer, blant annet de som Tacitus refererte kollektivt til som caledonii, kaledoniere._NEWLINE_I \xc3\xa5r 80 dro den romerske guvern\xc3\xb8ren Julius Agricola p\xc3\xa5 et omfattende felttog nordover. Med seg hadde han sin svigers\xc3\xb8nn Tacitus, som i \xc3\xa5r 98 skulle utgi sin beretning om felttoget i boken Livet til Agricola. Antagelig hadde stammene i nord lenge h\xc3\xb8rt om romerne, blant annet fra britonere i landflyktighet, men de kunne neppe forestille seg den romerske krigsmaskinens velde. Agricola sendte niende legion opp mot votadiniene, mens tyvende legion bevegde seg p\xc3\xa5 vestsiden av Annandale til de m\xc3\xb8ttes ved Firth of Forth og marsjerte opp til Firth of Tay. Ved \xc3\xa5r 82 var novantaene underlagt, avtaler og allianser var blitt inng\xc3\xa5tt og det romerske grepet festet med \xc3\xa5 bygge en rekke festninger mellom Clyde og Forth._NEWLINE_Agricola overvintret i Tay med tre legioner, og om v\xc3\xa5ren fortsatte h\xc3\xa6ren videre nordover, overmannet alle innf\xc3\xb8dte bosetninger og bygde en rekke midlertidige borger. Agricolas strategi var \xc3\xa5 tvinge kaledonierne til \xc3\xa5pen kamp. De ulike stammene samlet seg under \xc3\xa9n leder, Calgacus (muligens avledet fra et g\xc3\xa6liske ordet calgath som betyr \xc2\xabsverdmann\xc2\xbb), og som i Tacitus\xe2\x80\x99 litter\xc3\xa6re retorikk ga f\xc3\xb8lgende tale til sine menn f\xc3\xb8r slaget ved Mons Graupius: \xc2\xab...om deres fiende har rikdom, har de gr\xc3\xa5dighet; om han er fattig, er de ambisi\xc3\xb8se; verken \xc3\x98st eller Vest kan stagge deres appetitt\xe2\x80\xa6 \xc3\x85 plyndre, slakte, stjele \xe2\x80\x93 disse tingene som de feilaktig kaller et \xe2\x80\x98imperium\xe2\x80\x99: de skaper en \xc3\xb8rken og kaller det for fred!\xc2\xbb_NEWLINE_Det deltok hele 15\xc2\xa0000 av de innf\xc3\xb8dte ved Mons Graupius i henhold til romerske kilder, noe som sannsynligvis er en grov overdrivelse for \xc3\xa5 fremheve den romerske h\xc3\xa6rens tapperhet. Tacitus ga grunnene til kaledoniernes nederlag: til tross for \xc3\xa9n valgt leder kjempet de nordlige stammene hver for seg uten disiplin under tallrike h\xc3\xb8vdinger, og benyttet stridsvogner for \xc3\xa5 skremme motstanderen. Deres nedslakting og knusende nederlag var gitt, men selv om kaledonierne ble beseiret var de ikke knekt. Agricolas tid som guvern\xc3\xb8r var snart ute og han ble kalt tilbake til Roma. Det ble intet nytt romersk fors\xc3\xb8k p\xc3\xa5 \xc3\xa5 ta h\xc3\xb8ylandet. I \xc3\xa5r 87 begynte de \xc3\xa5 trekke seg tilbake, konstant angrepet av de lokale stammene, og ved \xc3\xa5r 105 hadde romerne trukket forsvarslinjen mellom Solway og Tyne.\n_START_SECTION_\nConspiratio barbarica\n_START_PARAGRAPH_\nDen langvarige effekten av Agricolas invasjon var imidlertid ubetydelig. Arbeidet med en betydelig romersk festning av jord og t\xc3\xb8mmer i Inchtuthill ved elven Tay i \xc3\xb8stlige Skottland som en base for 5\xc2\xa0000 soldater ble oppgitt f\xc3\xb8r den ble ferdig, og soldatene ble trukket tilbake s\xc3\xb8rover._NEWLINE_I \xc3\xa5r 122 besluttet keiser Hadrian \xc3\xa5 forsegle grensen mot de nordlige stammene og fikk bygget Hadrians mur som strakte seg fra kyst til kyst mellom Wallsend og Solway Firth, 117\xc2\xa0km lang. Det var den f\xc3\xb8rste formelle deling av Britannia. Tyve \xc3\xa5r senere fors\xc3\xb8kte romerne igjen \xc3\xa5 trenge inn p\xc3\xa5 piktisk omr\xc3\xa5de og bygde Den antoninske mur mellom fjordarmene Clyde og Forth. Byggingen startet i 142, og var fullf\xc3\xb8rt i 144. Muren var 60\xc2\xa0km lang og var ment \xc3\xa5 erstatte Hadrians mur som l\xc3\xa5 160\xc2\xa0km lenger s\xc3\xb8r. Den var befestet i f\xc3\xb8rti \xc3\xa5r f\xc3\xb8r romerne ga den opp, frustrert av det ugjestmilde terrenget, og trakk seg tilbake til Hadrians mur i \xc3\xa5r 164. Istedenfor \xc3\xa5 legge Piktland under seg endret de politikk til \xc3\xa5 holde pikterne ute. Etter en serie angrep i 197 bes\xc3\xb8kte keiser Septimius Severus provinsen i 208 og fikk reparert deler av muren i forbindelse med et felttog i de nordlige delene av Britannia._NEWLINE_Pikterne fortsatte \xc3\xa5 angripe romerske bosetninger. Ved \xc3\xa5r 306 var angrepene mer enhetlige og bedre organisert, og passerte Hadrians mur og trengte s\xc3\xb8rover. Motivasjonen for angrepene synes \xc3\xa5 v\xc3\xa6re \xc3\xa5 skaffe seg utbytte i form av rikdommer. Keiser Konstantius I ble tvunget til \xc3\xa5 beskytte nordgrensen med ytterligere ressurser. Ved flere fronter over Europa st\xc3\xb8tte romerne p\xc3\xa5 problemer. Mens romersk makt ble stadig svekket, ble pikterne stadig modigere og piktiske krigsbander herjet s\xc3\xb8r for Hadrians mur i 342, 360 og 365._NEWLINE_Pikterne slo seg sammen med keltere fra Irland i et koordinert angrep i 367 som romerne kalte for conspiratio barbarica, \xc2\xabbarbarenes konspirasjon\xc2\xbb ved at saksere fra Germania angrep Britannia i vest, og det var samtidig mytteri i romernes egne rekker. Romerne slo tilbake, og ved slutten av \xc3\xa5ret var barbarene drevet tilbake, mytteristene henrettet, og Hadrians mur gjenerobret. Romerne angrep selv nord for muren i 369 og 384, men det var kortlivet suksess. Romerne forlot Britannia i 410 for aldri \xc3\xa5 vende tilbake. P\xc3\xa5 400-tallet falt Romerriket sammen. Betaling og forsterkning opph\xc3\xb8rte \xc3\xa5 komme til nordgrensen. Romerske soldater, mange tropper fra andre land, mange med hustru og familie i Britannia, forlot sine poster.\n_START_SECTION_\nPiktland\n_START_PARAGRAPH_\n\xc2\xabDe lever i hytter, g\xc3\xa5r nakne og uten sko. De har stort sett et demokratisk styresett, og er meget tilb\xc3\xb8yelig til tyveri. De kan b\xc3\xa6re sult og kulde og alle former for besv\xc3\xa6rligheter; de vil trekke seg tilbake til sine myrland og holde ut i dagevis med kun hodet stikkende opp over vannet, og i skogene vil de ern\xc3\xa6re seg p\xc3\xa5 bark og r\xc3\xb8tter,\xc2\xbb skrev Dio Cassius nedlatende om pikterne i en blanding av frykt og beundring._NEWLINE_Piktland hadde tidligere blitt beskrevet av antikke kilder som omr\xc3\xa5det til en stamme ved navn Caledonii._NEWLINE_Andre stammer som ogs\xc3\xa5 er sagt \xc3\xa5 ha eksistert i det samme omtrentlige omr\xc3\xa5det omfatter Verturiones, Taexali og Venicones._NEWLINE_Med unntak av kaledonerne kan navnene v\xc3\xa6re andre- eller kanskje tredjeh\xc3\xa5ndskilder, kanskje ogs\xc3\xa5 rapportert til romerne av kilder som snakket brytoniske eller galliske spr\xc3\xa5k._NEWLINE_Pikternes skriftlige historie begynner i tidlig middelalder. Det virker ikke som om de var en dominerende makt i nordlige Storbritannia i l\xc3\xb8pet av hele perioden. F\xc3\xb8rst dominerte g\xc3\xa6lerne av Dalriada-regionen, men som gikk p\xc3\xa5 en rekke tap i kamper i l\xc3\xb8pet av begynnelsen av 600-tallet ved Degsastan i det f\xc3\xb8rste ti\xc3\xa5ret av \xc3\xa5rhundret og flere ganger under Domnall Brecc i de tredje og fjerde ti\xc3\xa5rene. Anglerne av Bernicia overkj\xc3\xb8rte de tilst\xc3\xb8tende konged\xc3\xb8mmene og nabokonged\xc3\xb8mmet Deira (Bernicia og Deira ble senere kollektivt til Northumbria) ble det mektigste konged\xc3\xb8mmet p\xc3\xa5 De britiske \xc3\xb8yer._NEWLINE_Pikterne ble sannsynligvis skattskyldig til Northumbria fram til regimet til Bridei mac Beli, konge av Fortriu og overkonge av pikterne mellom 671 og til hans d\xc3\xb8d i 693, da anglerne gikk p\xc3\xa5 et nederlag i slaget ved Dunnichen. Tapet bremset anglernes utvidelser nordover. Northumbrianerne fortsatte likevel \xc3\xa5 dominere det s\xc3\xb8rlige Skottland i resten av den piktiske perioden._NEWLINE_I l\xc3\xb8pet av konged\xc3\xb8mmet til kong \xc3\x93engus, s\xc3\xb8nn av Fergus (729\xe2\x80\x93761) var Dalriada underlagt og styrt av en piktisk konge, og selv om Dalriada hadde sine egne konger fra 760-tallet synes det likevel ikke som om de kom tilbake til fordums makt. En senere piktisk konge, Caustant\xc3\xadn mac Fergusa (793\xe2\x80\x93820), fikk plassert sin s\xc3\xb8nn Domnall p\xc3\xa5 Dalriadas trone (811\xe2\x80\x93835). Et piktisk fors\xc3\xb8k p\xc3\xa5 oppn\xc3\xa5 samme dominans over britonene i Alt Clut (Dumbarton) var derimot ikke like suksessfullt._NEWLINE_Vikingtiden brakte med seg st\xc3\xb8rre endringer til Storbritannia og Irland, og ikke mindre i Skottland enn andre steder. Konged\xc3\xb8mmet Dalriada ble knust, i det minste p\xc3\xa5 midten av 800-tallet da Kjetil Flatnese etter sigende skal ha grunnlagt et konged\xc3\xb8mme p\xc3\xa5 de ytre \xc3\xb8yene. Mektige Northumbria underkastet seg ogs\xc3\xa5 for de norr\xc3\xb8ne mennene fra Norge (og etter hvert ogs\xc3\xa5 fra Danmark), som dannet konged\xc3\xb8mmet Jorvik, og konged\xc3\xb8mmet Strathclyde ble ogs\xc3\xa5 meget p\xc3\xa5virket. Kongen av Fortriu, Eog\xc3\xa1n mac \xc3\x93engusa, kongen av Dalriada, \xc3\x81ed mac Boanta, og mange andre ble drept i et mektig slag mot vikingene i 839._NEWLINE_Ulster-annalene forteller for samme \xc3\xa5r: \xc2\xabDe (vikingene) vant et slag mot mennene fra Fortriu, og E\xc3\xb3gan\xc3\xa1n, s\xc3\xb8nn av Aengus, Bran, s\xc3\xb8nn av \xc3\x93engus, Aed, s\xc3\xb8nn av Boanta, og andre bortimot tall\xc3\xb8se falt her\xc2\xbb. I kj\xc3\xb8lvannet av denne katastrofen kom C\xc3\xadnaed mac Ailp\xc3\xadn (Kenneth MacAlpin) i l\xc3\xb8pet av 840-tallet og fylte tomrommet, brakte makt til sin familie som siden ville presidere over de siste dagene til det piktiske konged\xc3\xb8mmet. Fra restene av det tidligere konged\xc3\xb8mmet Dalriada og det piktiske konged\xc3\xb8mmet ble det nye konged\xc3\xb8mmet Alba dannet, skj\xc3\xb8nt C\xc3\xadnaed mac Ailp\xc3\xadn selv ble aldri mer enn konge av pikterne._NEWLINE_Tilstedev\xc3\xa6relsen av norr\xc3\xb8ne vikinger, dansker som nordmenn, kan ikke undervurderes i den tidlige middelalder: De samlet de angelsaksiske konged\xc3\xb8mmene til ett og s\xc3\xa5ledes fremmet England som en nasjon. De fremmet irsk nasjonalisme mot de fremmede og bidro til \xc3\xa5 forsone Piktland og Dalriada i Skottland mot en felles fiende._NEWLINE_Under konged\xc3\xb8mmet til C\xc3\xadnaeds s\xc3\xb8nnes\xc3\xb8nn, Caustant\xc3\xadn mac \xc3\x81eda (900\xe2\x80\x93943), ble pikternes konged\xc3\xb8mme til Alba. Endringen fra Piktland til Alba kan kanskje ikke ha v\xc3\xa6rt merkbart i begynnelsen, da vi ikke kjenner til det piktiske navnet for deres land trenger det ikke \xc3\xa5 ha v\xc3\xa6rt en endring i det hele tatt. Pikterne, sammen med deres spr\xc3\xa5k, forsvant ikke plutselig. Forvandlingsprosessen som smeltet pikterne og g\xc3\xa6lerne sammen til ett folk kan ha begynt noen generasjoner tidligere, fortsatte under Caustant\xc3\xadn og hans etterf\xc3\xb8lgere. Samtlige innbyggerne av Alba ble til \xc2\xabskotter\xc2\xbb sannsynligvis i l\xc3\xb8pet av 1000-tallet og pikterne synes deretter \xc3\xa5 ha blitt glemt, men forble tilstedev\xc3\xa6rende i myter og sagn.\n_START_SECTION_\nSamfunn\n_START_PARAGRAPH_\nArkeologiske utgravninger og forskning gir ikke st\xc3\xb8tte til en matriline\xc3\xa6r (slektskapssystem som f\xc3\xb8lger morens slekt og ikke farens) kultur i Piktland, men forteller tvert imot om et samfunn som ikke skiller seg nevneverdig fra tilsvarende g\xc3\xa6liske eller kontinentale samfunn, heller ikke spesielt forskjellig fra angelsaksere i s\xc3\xb8r._NEWLINE_Selv om analogier og kunnskap om andre \xc2\xabkeltiske\xc2\xbb samfunn kan v\xc3\xa6re nyttige, strekker disse seg over et meget stort geografisk omr\xc3\xa5de, og \xc3\xa5 st\xc3\xb8tte seg p\xc3\xa5 kunnskap om f\xc3\xb8rromerske Gallia eller Irland p\xc3\xa5 1200-tallet som veiledning i forst\xc3\xa5else av det piktiske samfunnet p\xc3\xa5 500-tallet, kan bli sv\xc3\xa6rt misvisende om analogiene strekkes for langt. I det hele tatt \xc3\xa5 karakterisere jernalderens pikterne som \xc2\xabkeltiske\xc2\xbb er i seg selv misvisende da begrepet keltisk er b\xc3\xa5de vagt og assosiert med mystikk. \xc2\xabKeltisk\xc2\xbb er derfor et begrep som moderne arkeologer fors\xc3\xb8ker \xc3\xa5 unng\xc3\xa5._NEWLINE_Som med de fleste folkegrupper i nordlige Europa i l\xc3\xb8pet av senantikken, var pikterne b\xc3\xb8nder som levde i sm\xc3\xa5 samfunn. Tamfe og hester var et synlig tegn p\xc3\xa5 rikdom og prestisje, sauer og griser ble holdt i store antall, og stedsnavn tyder p\xc3\xa5 at sesongpreget g\xc3\xa5rdsarbeid som seterdrift var vanlig. Dyrene var av mindre st\xc3\xb8rrelse enn de som ble avlet fram senere, skj\xc3\xb8nt det ble fraktet inn hester som avlsdyr fra Britannia til Irland for \xc3\xa5 \xc3\xb8ke st\xc3\xb8rrelsen p\xc3\xa5 de innf\xc3\xb8dte hestene. Irske kilder antyder at en elite var opptatt av \xc3\xa5 konkurrere p\xc3\xa5 st\xc3\xb8rrelsen til husdyrene, og dette kan ogs\xc3\xa5 ha skjedd i Piktland. Piktiske steinutskj\xc3\xa6ringer viser bilder av jakt med hunder, men tilsynelatende ikke med falker som i Irland._NEWLINE_Avlingen besto av hvete, bygg, havre og rug. Gr\xc3\xb8nnsaker omfattet gr\xc3\xb8nnk\xc3\xa5l, k\xc3\xa5l, l\xc3\xb8k, purre, erter, b\xc3\xb8nner, turnips og gulrot, og noen sorter som ikke lenger er vanlige som kulturplanter, eksempelvis s\xc3\xb8tkjeks (sium sisarum). Planter som vill\xc3\xb8k, nesle og br\xc3\xb8nnkarse kan ogs\xc3\xa5 ha blitt samlet i \xc3\xb8demarken av kvinnene. G\xc3\xa5rdsdriften skaffet ogs\xc3\xa5 hud og l\xc3\xa6r, men ull var den viktigste kilden for kl\xc3\xa6r. Ogs\xc3\xa5 lin var vanlig, skj\xc3\xb8nt det er ikke klart om det ble dyrket for fibrene, oljen eller som mat. I Norge hadde eksempelvis lin en sakral betydning i det f\xc3\xb8rkristne samfunnet. Fisk, skalldyr, sel og hval ble fanget langs kysten og elvene. Viktigheten av tamdyr tyder p\xc3\xa5 at kj\xc3\xb8tt og melkeprodukter utgjorde en betydelig andel av kostholdet._NEWLINE_Det finnes ingen piktisk motpart til omr\xc3\xa5der av fortettet bosetning rundt viktige festningsanlegg som i Gallia og s\xc3\xb8rlige Britannia, og heller ikke noen form for betydningsfulle urbane bosetninger er kjente. St\xc3\xb8rre, men ikke store, bosetninger eksisterte rundt kongelige festninger, slik som ved Burghead, eller tilknyttet religi\xc3\xb8se hus som klostre. Byer i moderne forstand oppsto ikke i Skottland f\xc3\xb8r p\xc3\xa5 1100-tallet._NEWLINE_Dagliglivets teknologi er ikke godt dokumentert, men arkeologiske spor synes \xc3\xa5 v\xc3\xa6re tilsvarende de i Irland og i det angelsaksiske England. Nyere forskning har funnet vannm\xc3\xb8ller i Piktland. T\xc3\xb8rkeovner ble benyttet for \xc3\xa5 t\xc3\xb8rke hvete- eller byggkjerner, noe som ellers ikke er lett i et skiftende, temperert klima._NEWLINE_De tidlige piktere ble knyttet til piratvirksomhet og herjingstokter langs kysten av romerske Britannia. Selv i senmiddelalderen var forskjellen mellom handelsfolk og pirater stundom uklar, tilsvarende som med norr\xc3\xb8ne vikinger, slik at piktiske pirater var sannsynligvis like gjerne handelsmenn ved enkelte anledninger. Det er antatt at handelen br\xc3\xb8t sammen da romerne trakk seg ut av Britannia p\xc3\xa5 400-tallet, men graden er sannsynligvis overdrevet. Det er kun begrenset bevis for handel over lange distanser med Piktland, men glass og porselen, som handelsfart\xc3\xb8yer fra Gallia sannsynligvis har fraktet opp til Irskesj\xc3\xb8en, har blitt avdekket. Denne handelen kan ha blitt kontrollert fra Dunadd i Dalriada hvor luksusvarer synes \xc3\xa5 ha v\xc3\xa6rt vanlig. Det var samtidig en hyppig handel over Nordsj\xc3\xb8en fra Norge, Danmark og Friesland lenge f\xc3\xb8r vikingtiden begynte med angrepet p\xc3\xa5 klosteret Lindisfarne i 793. Handel over distanser var dog ikke uvanlig i piktiske tider, men ikke etablert, og det bevitnes ogs\xc3\xa5 i fortellinger om misjon\xc3\xa6rer, reisende prester og landflyktige._NEWLINE_Broch er en betegnelse p\xc3\xa5 en hustype fra jernalderen best\xc3\xa5ende av steingjerder eller steinvegger som er kun funnet i Skottland. Broch tilh\xc3\xb8rer den arkeologiske klassifikasjon av komplekse atlantiske rundhus som vanligvis er assosiert med pikterne. Selv om disse ble bygget f\xc3\xb8r jernalderen med konstruksjoner som ebbet ut rundt 100 f.Kr. forble de i bruk ogs\xc3\xa5 etter den piktiske epoken. En trehuskonstruksjon, kalt crann\xc3\xb3g, har opprinnelse tilbake til kanskje neolittisk tid, men kan ogs\xc3\xa5 ha blitt bygget og var i bruk i piktisk tid. De mest vanlige bygningene var en form for rundhus med rektangul\xc3\xa6re t\xc3\xb8mmerhaller. Mest karakteristisk ble disse rundhusene reist p\xc3\xa5 en plattform av t\xc3\xb8mmer p\xc3\xa5 en \xc3\xb8y eller stolper i en innsj\xc3\xb8, knyttet til fast land med en gangveg av tre. Tilknytningen til vann kan ha v\xc3\xa6rt grunnet i fiske. Et eksempel p\xc3\xa5 en rekonstruert crann\xc3\xb3g finnes ved Scottish Crann\xc3\xb3g Centre ved Loch Tay. Mens mange kirker ble bygget i tre, synes det som om pikterne begynte \xc3\xa5 reise kirkebygg i stein f\xc3\xb8rst fra og med 700-tallet._NEWLINE_P\xc3\xa5 grunn av navnet har det v\xc3\xa6rt foresl\xc3\xa5tt at pikterne tatoverte seg selv, men det er begrensete bevis for at dette var tilfelle. Det er ikke utenkelig at de enkelte stammer malte seg i bestemte symboler eller farger for \xc3\xa5 identifisere seg, noe Julius C\xc3\xa6sar bekrefter i boken De Bello Gallico (Gallerkrigen) om gallere. Naturalistiske avbildninger av h\xc3\xb8ytst\xc3\xa5ende piktere, jegere og krigere, mannlige og kvinnelige, uten opplagte tatoveringer er funnet p\xc3\xa5 piktiske steinmonumenter. Disse steinene har ogs\xc3\xa5 inskripsjoner p\xc3\xa5 latin og ogham, men ikke alle disse har blitt tolket. De velkjente piktiske symbolene som er funnet p\xc3\xa5 steinene og andre materialer er uklare i sin mening. En rekke esoteriske forklaringer har blitt gitt p\xc3\xa5 disse symbolene, men den enkleste forklaringen er at de representerer navnene p\xc3\xa5 de som reiste steinene, eller som minne over bestemte personer.\n_START_SECTION_\nReligion\n_START_PARAGRAPH_\nF\xc3\xb8rkristen piktisk religion er antatt \xc3\xa5 ligne p\xc3\xa5 keltisk eller germansk polyteisme, troen p\xc3\xa5 flere guder, skj\xc3\xb8nt kun stedsnavn gjenst\xc3\xa5r fra den f\xc3\xb8rkristne tiden. Vi b\xc3\xb8r ikke ta Klaudios Ptolemaios\xe2\x80\x99 navn p\xc3\xa5 innf\xc3\xb8dte stammer i Britannia altfor bokstavelig da disse er knyttet til stor usikkerhet, men det har blitt foresl\xc3\xa5tt at de stammenavnene som han nedtegnet antyder at piktiske stammer identifiserte seg med bestemte dyr: epdidii (hester) i Kintyre, caereni (sauer) og lugi (ravner) i Sutherland mens orcas (Orkn\xc3\xb8yene) var avledet fra \xc2\xaborci\xc2\xbb (griser eller villsvin). Sammen med avbildninger av dyr og fabeldyr kan dette indikere en form for totemisk identifikasjon._NEWLINE_N\xc3\xa5r den piktiske eliten ble konvertert til kristendommen er uklart, men det er tradisjoner som plasserer sankt Palladius i Piktland etter at han forlot Irland, og Abernethy er forbundet med sankt Brigid av Kildare. Sankt Patrick viser til \xc2\xabfrafalne piktere\xc2\xbb mens diktet Y Gododdin ikke bemerker at pikterne er hedninger. Om man s\xc3\xb8ker en dato kan Bridei mac Maelchu, d\xc3\xb8d ca. 585, konge over iallfall de nordligste pikterne, v\xc3\xa6re en indikasjon. Han var den piktiske kongen som skal ha m\xc3\xb8tt den irske misjon\xc3\xa6ren Columba av Iona. En del piktiske steiner som ble reist i samme omr\xc3\xa5de mangler helt kristen ikonografi og kan ha v\xc3\xa6rt en hedensk reaksjon p\xc3\xa5 den nye troen som kom til landet._NEWLINE_Men Columba var ikke den f\xc3\xb8rste som brakte kristendommen til Piktland. Beda den \xc3\xa6rverdige skrev at sankt Ninian (ca. 360 \xe2\x80\x93 432, ogs\xc3\xa5 kalt Nynia), hadde konvertert de s\xc3\xb8rlige piktere. Sv\xc3\xa6rt lite er kjent om denne misjon\xc3\xa6ren, men det synes som om han ble sendt til bispesetet i Whithorn i Galloway for en kristen handelsbosetning som hadde utviklet seg der fra slutten av den romersk perioden. Ninian skal ha v\xc3\xa6rt aktiv nordover opp til Den antoninske mur. En del stedsnavn gir indikasjoner p\xc3\xa5 hans tilstedev\xc3\xa6relse. Nyere arkeologiske utgravninger ved Portmahomack plasserer grunnleggelsen av klosteret der, et omr\xc3\xa5de en gang antatt \xc3\xa5 v\xc3\xa6re det siste som ble konvertert, til slutten av 500-tallet. Dette er samtidig med Bridei og Columba, men prosessen med \xc3\xa5 etablere kristendommen gjennom hele Piktland m\xc3\xa5 ha strukket seg over en mye lengre periode._NEWLINE_Piktland ble ikke alene p\xc3\xa5virket av Iona og Irland, men hadde ogs\xc3\xa5 b\xc3\xa5nd knyttet til kirkene i Northumbria, noe som kan bli sett under konged\xc3\xb8mmet til Nechtan mac Der-Ilei. Da ble det rapportert at munker fra Iona og andre geistlige ble drevet ut av Nechtan i 717, noe som kan ha v\xc3\xa6rt relatert til striden med dateringen av p\xc3\xa5sken. Dateringen av p\xc3\xa5sken var en dyptgripende strid mellom den keltiske kirke og den romersk-katolske kirke som f\xc3\xb8rstnevnte tapte. Nechtan kan da ha gitt sin st\xc3\xb8tte til den romersk-katolske, men det kan like gjerne ha v\xc3\xa6rt et fors\xc3\xb8k p\xc3\xa5 \xc3\xa5 legge kirken inn under konged\xc3\xb8mmet. Likevel telte C\xc3\xa1in Adomn\xc3\xa1in (Lex Innocentium, Adomn\xc3\xa1ns lov) i 697 Nechtans bror Bridei blant dens garantister._NEWLINE_Klostrene i Piktland hadde kanskje ikke den samme betydning som i Irland. I omr\xc3\xa5der som har blitt studert, som Strathspey og Perthshire, synes det som om sognestrukturen i h\xc3\xb8ymiddelalderen gikk tilbake til tidlig middelalder. Blant de betydelige religi\xc3\xb8se sentra i \xc3\xb8stlige Piktland omfattet Portmahomack, Cennr\xc3\xadgmonaid (det senere St. Andrews), Dunkeld, Abernethy og Rosemarkie. Det synes som om disse var knyttet til piktiske konger, noe som gir st\xc3\xb8tte for et syn for en betydelig grad av kongelig beskyttelse og kontroll av kirken._NEWLINE_Helgenkulten var, som ved alle kristne steder i middelalderen, av stor betydning i senere Piktland. Mens kongene st\xc3\xb8ttet store helgener, som sankt Peter i henhold til Nechtan, og muligens sankt Andreas i henhold til den andre \xc3\x93engus mac Fergusa, var mange andre og mindre helgener, i dag dunkle og n\xc3\xa6rmest ukjente, ogs\xc3\xa5 viktige. Den piktiske sankt Drostan synes \xc3\xa5 ha hatt en utstrakt tilhengerskare i nord i tidligere tider, men var bortimot helt glemt i l\xc3\xb8pet av 1100-tallet. Sankt Serf av Culross var assosiert med Nechtans bror Bridei. Det synes som adelens slekter hadde deres egne skytshelgener samt deres egne kirker eller klostre, noe som ble bevitnet i senere tider,_NEWLINE_En del f\xc3\xb8rkristne eller hedenske trekk ble videref\xc3\xb8rt inn i den lokale, piktiske og senere skotske kristendommen. Selv om kirken ford\xc3\xb8mte vold og krig ble noen helgener, Columba spesielt, utviklet til en kult knyttet til deres makt som seirende i strid og krig. De oppfylte en tidligere hedensk rolle som krigsguder. Columba kom selv fra en krigerslekt, og hadde ogs\xc3\xa5 en voldelig fortid som hadde gitt ham et \xc2\xablivaktig arr\xc2\xbb i ansiktet. Femti \xc3\xa5r etter helgenens d\xc3\xb8d var det en utbredt tro p\xc3\xa5 at han ga sine tilhengere seier i krig, og relikvier av ham ble brakt med i kampen for \xc3\xa5 gi hell, blant annet s\xc3\xa5 sent som i det store skotske slaget ved Bannockburn i 1314. I senere tider kom Gall Gaidel eller norr\xc3\xb8n-g\xc3\xa6lere innbyggerne i vestlige Skottland til \xc3\xa5 se p\xc3\xa5 Columba som deres spesielle beskytter og ga ham noen av de samme kvaliteter som den norr\xc3\xb8ne guden Odin hadde hatt,\n_START_SECTION_\nKunst\n_START_PARAGRAPH_\nPiktisk kunst finnes p\xc3\xa5 steiner, metallarbeid og sm\xc3\xa5 objekter av stein og bein. Det har likheter med nabokulturer som angelsaksisk og irsk. Det er hovedsakelig piktisk kunst som er funnet p\xc3\xa5 de mange steinmonumenter som er lokalisert over hele Piktland fra Inverness til Lanarkshire, men i liten eller ingen grad utenfor Piktland. En illustrert katalog av disse steinene ble produsert for boken The Early Church Monuments of Scotland (Tidlige kristne monumenter i Skottland, 1903) med lister av deres symboler og m\xc3\xb8nstre, klassifisert i et tredelt system som fortsatt gjelder. Symbolene best\xc3\xa5r av abstrakte og konkrete figurer som reelle dyr og fabeldyr, av objekter som speil og kam, halvm\xc3\xa5ner, og annet. M\xc3\xb8nstrene er krumlinjet med flettverk. Betydningen av symbolene ligger i et dunkelt m\xc3\xb8rke og deres mening kan kun spekuleres._NEWLINE_Spor fra piktisk metallarbeid er funnet over hele Piktland, men ogs\xc3\xa5 lengre s\xc3\xb8r. Gjenstander funnet i s\xc3\xb8r best\xc3\xa5r av tunge s\xc3\xb8lvlenker som er over en halv meter lange, og kan ha v\xc3\xa6rt gaver eller fraktet av sted av r\xc3\xb8vere. Spesialiserte h\xc3\xa5ndverkere synes \xc3\xa5 ha v\xc3\xa6rt hovedsakelig tilknyttet steder av h\xc3\xb8y status som kongelige eller adelen. Fra Dunadd er det bevis p\xc3\xa5 smeltedigler for gull og s\xc3\xb8lv, og st\xc3\xb8peformer for fabrikkering av den ber\xc3\xb8mte Tara-brosjen. Den tilsvarende Hunterston-brystn\xc3\xa5len, datert til tidlig p\xc3\xa5 800-tallet, er funnet i Ayrshire. Dens rike og detaljerte motiver, som b\xc3\xa6rer arv fra henholdsvis keltisk kunst i formen og angelsaksisk kunst i stilen, viser at h\xc3\xa5ndverkstradisjonene i Piktland ikke sto tilbake fra sine naboer. Disse brystn\xc3\xa5lene var statussymboler, og avbildninger p\xc3\xa5 stein viser at kvinner bar dem p\xc3\xa5 brystet og menn p\xc3\xa5 skulderen, muligens et l\xc3\xa5n fra romerne.\n_START_SECTION_\nSpr\xc3\xa5k\n_START_PARAGRAPH_\nDet faktum at sankt Columba m\xc3\xa5tte ha en oversetter da han kom til Piktland, kan tyde p\xc3\xa5 at piktisk spr\xc3\xa5k var annerledes enn det irsk-g\xc3\xa6liske spr\xc3\xa5ket som Columba selv snakket. Beda forteller at pikterne hadde et eget spr\xc3\xa5k lik irene hadde sitt, men som alle folk ble de forent i latin, kirkens spr\xc3\xa5k._NEWLINE_Tilstedev\xc3\xa6relsen av Romerriket var en katalyse for nye konged\xc3\xb8mmer og nye identiteter, men tilsynelatende skapte det ikke en universell \xc2\xabkeltiskhet\xc2\xbb, hevder historikeren Ian Armit. Selv om de brytonske konged\xc3\xb8mmene Strathclyde, Gododdin og Rheged synes \xc3\xa5 ha anerkjent en form for slektskap med deres samtidige i Cumbria og Wales synes det ikke som om det var noen tilsvarende form for identitet med deres piktiske naboer._NEWLINE_Piktisk spr\xc3\xa5k har ikke overlevd og bevis er begrenset til stednavn og til navn p\xc3\xa5 mennesker funnet p\xc3\xa5 monumenter, kongelister og i samtidige nedtegnelser. I tillegg til inskripsjoner er den viktigste kilden til piktisk personnavn Den piktiske kr\xc3\xb8nike som muligens dateres fra 700-tallet, men den eneste tilgjengelige utgaven er nedskrevet p\xc3\xa5 900-tallet. Denne gir navnene p\xc3\xa5 piktiske konger, noen av disse er betraktet \xc3\xa5 v\xc3\xa6re med piktisk ortografi, som Urguist, Ciniod, mens andre er gjengitt med g\xc3\xa6lisk ortografi, som Fergus, Cinaed._NEWLINE_Mangelen p\xc3\xa5 informasjon om det utd\xc3\xb8dde spr\xc3\xa5ket har \xc3\xa5pnet for spekulasjoner i begge retninger. Den ene ytterpunktet er at piktisk var et ukjent f\xc3\xb8r-indoeuropeisk spr\xc3\xa5k, og den andre ytterpunktet er at det faktisk var et \xc3\xb8ykeltisk spr\xc3\xa5k beslektet med s\xc3\xb8rlige brytoniske spr\xc3\xa5k, gjerne fors\xc3\xb8kt bevist i tilstedev\xc3\xa6relsen av stedsnavn. Et antall inskripsjoner har blitt argumentert ved at de ikke var keltisk, og av den grunn har det blitt foresl\xc3\xa5tt at ikke-keltiske spr\xc3\xa5k var i bruk. Hensikten her er ikke \xc3\xa5 sl\xc3\xa5 fast hverken det ene eller det andre, annet enn \xc3\xa5 peke p\xc3\xa5 at vi ikke vet med sikkerhet hvilket spr\xc3\xa5k pikterne snakket._NEWLINE_Mangelen p\xc3\xa5 bevarte skriftlig materiale p\xc3\xa5 piktisk betyr ikke at det var et f\xc3\xb8rlitter\xc3\xa6rt samfunn. Kirken krevde skrivekunnskaper og kunne ikke fungere uten skrivere for \xc3\xa5 produsere liturgiske dokumenter. Piktisk ikonografi viser at b\xc3\xb8ker ble lest, skj\xc3\xb8nt lese- og skrivekunnskap var ikke utbredt, unntatt for geistligheten og i klostrene._NEWLINE_Stedsnavn gir muligheten \xc3\xa5 dedusere eksistensen av historiske piktiske bosetninger i Skottland. De med forstavelsen \xc2\xabAber-\xc2\xbb, \xc2\xabLhan-\xc2\xbb, eller \xc2\xabPit-\xc2\xbb indikerer omr\xc3\xa5der bebodd av piktere, eksempelvis Aberdeen, Lhanbryde, Pitmedden, Pittodrie etc. Noen av disse, slik som \xc2\xabPit-\xc2\xbb (i betydningen andel, part) ble dannet etter piktisk tid og kan referere til tidligere navn for \xc2\xabshire\xc2\xbb (fylke) eller thane-d\xc3\xb8mmer._NEWLINE_Stedsnavn kan ogs\xc3\xa5 avsl\xc3\xb8re framgangen av g\xc3\xa6lisk inn i Piktland. Atholl, som antagelig betyr \xc2\xabNy-Irland\xc2\xbb, er attestert fra tidlig p\xc3\xa5 700-tallet. Dette kan v\xc3\xa6re en indikasjon p\xc3\xa5 g\xc3\xa6lisk framgang og spredning. Fortriu har ogs\xc3\xa5 stedsnavn som antyder g\xc3\xa6lisk bosetning eller innflytelse. Introduksjonen og til slutt dominansen av g\xc3\xa6lisk i Piktland var langvarig og kompleks, men g\xc3\xa6lisk hadde den fordelen at det sannsynligvis ogs\xc3\xa5 var et handelsspr\xc3\xa5k, et lingua franca rundt Irskesj\xc3\xb8en, som b\xc3\xa5de piktere som norr\xc3\xb8ne etterhvert behersket, f\xc3\xb8rst som andrespr\xc3\xa5k og sannsynligvis etter et par generasjoner ogs\xc3\xa5 som f\xc3\xb8rstespr\xc3\xa5k i en variant eller dialekt.\n_START_SECTION_\nI popul\xc3\xa6rlitteraturen\n_START_PARAGRAPH_\nMange forfattere har blitt tiltrukket av ideen om pikterne og skapte fiktive fortellinger og mytologi om dem i frav\xc3\xa6ret av reell informasjon. Dette romantiske synet tenderer til \xc3\xa5 portrettere det forhistoriske folket i Skottland som edle ville, ganske likt det skj\xc3\xb8nnlitter\xc3\xa6re synet som ogs\xc3\xa5 ble gitt av europeerne p\xc3\xa5 indianere i Nord-Amerika._NEWLINE_Robert E. Howard (1906\xe2\x80\x931936), en amerikansk forfatter av triviallitteratur p\xc3\xa5 1930-tallet, s\xc3\xa6rlig innenfor sjangeren av heroisk fantasilitteratur, var opptatt av piktere. Disse dukket opp i flere av Howards fortellinger, de fleste innenfor den fiktive verden til hans heroiske figur Conan, men han skrev ogs\xc3\xa5 fortellinger om den siste piktiske konge, den fiktive Bran Mak Morn, plassert i en tilsynelatende historisk fortid i hans kamp mot sin fiende Cormac mac Art._NEWLINE_Terry Pratchett, en engelsk forfatter innenfor humoristisk fantasy eller fabelprosa, har i romanserien Discworld skrevet om et piktisklignende folk kalt \xc2\xabpictsies\xc2\xbb som egentlig er en form for alver, blant annet ved at de er kun rundt 16\xc2\xa0cm h\xc3\xb8y. Den piktiske gjenkjennelsen er at deres hud er bl\xc3\xa5 fra tatovering og maling, og de har alle r\xc3\xb8dt h\xc3\xa5r._NEWLINE_I John Cowper Powys' arthurianske roman Porius (1951) er hans piktere referert til som \xc2\xabGwyddyl-Ffichti\xc2\xbb ved at de er alliert med et irsk folk kalt \xc2\xabGwyddylaid\xc2\xbb._NEWLINE_Juliet Marillier har en romanserie i sjangeren fabelprosa om den faktiske piktiske kongen Bridei (egentlig \xc3\xa9n av flere med dette navnet), kalt for The Bridei Chronicles, og som begynner med romanen The Dark Mirror (2004)."