b'\n_START_ARTICLE_\nKirkesalget p\xc3\xa5 1720-tallet\n_START_PARAGRAPH_\nKirkesalget p\xc3\xa5 1720-tallet var et omfattende statlig salg av geistlige eiendommer for \xc3\xa5 bedre de d\xc3\xa5rlige statsfinansene i Danmark-Norge etter den store nordiske krig. Det ble f\xc3\xb8lgelig i 1721 bestemt at kirkene i Norge og det gods de eide, med en del unntak, skulle selges. Ofte benevnt det store kirkesalget ble hovedsakelig gjennomf\xc3\xb8rt i \xc3\xa5rene 1723 til 1730, og totalt 620\xe2\x80\x9330 kirker og annex med tilh\xc3\xb8rende kirkegods ble solgt. Omkring hundre av dem til menighetene og resten til enkeltpersoner, ofte geistlige personer som biskoper og prester. Senere ble de fleste kirkene kj\xc3\xb8pt tilbake av menigheten, ofte med hjelp fra kommunen._NEWLINE_Salget ble beordret ved plakat av 1. august 1721. Allerede i 1710 besluttet Fredrik IV \xc3\xa5 selge de norske kirkene, men det ble ikke gjennomf\xc3\xb8rt p\xc3\xa5 det tidspunkt. I 1713 ble kirketienden forpaktet bort. Da salget ble bestemt i 1721 ble bykirkene, kirkene i Nord-Norge og de kirkene som var forlent til grevskapene Jarlsberg og Larvik, samt baroniet Rosendal unntatt. Av ukjente grunner ble det heller ikke gjennomf\xc3\xb8rt noe salg av kirker og -eiendommer i Nord-\xc3\x98sterdal._NEWLINE_Biskopen av Oslo Bartholom\xc3\xa6us Deichman fikk hovedansvaret for salget, men ble allerede i 1722 erstattet av embedsmannen Hans Nobel. I den f\xc3\xb8rste runden var budene s\xc3\xa5 lave at Rentekammeret ikke godtok dem. Nobel klarte etterhvert \xc3\xa5 selge omkring halvparten av kirken, n\xc3\xa6rmere bestemt dem som hadde l\xc3\xb8nnsomt jordegods knyttet til seg. Noe av grunnen til at det n\xc3\xa5 gikk bedre var en klargj\xc3\xb8ring av at kirkeeierne kunne kreve inn tienden direkte. Det f\xc3\xb8rste salget ble gjennomf\xc3\xb8rt 3. mai 1723, hoveddelen av salget var ferdig i 1726 og de siste ble solgt i 1730._NEWLINE_Omkring 2/3 av de som kj\xc3\xb8pte kirker var embetsmenn, og av disse kj\xc3\xb8pte biskoper og prester flest kirker, mens andre embetsmenn hadde et st\xc3\xb8rre samlet pengebel\xc3\xb8p. De geistlige kj\xc3\xb8perne kj\xc3\xb8pte alts\xc3\xa5 i mindre grad enn andre embetsmenn kirker som det l\xc3\xa5 mye jordegods til. Rundt en fjerdedel ble solgt til b\xc3\xb8nder, enten alene eller flere sammen, mens en tiendepart gikk til byborgere. Dersom kj\xc3\xb8peren hadde utest\xc3\xa5ende fordringer fra statskassen ble dette trukket fra kj\xc3\xb8pesummen. I og med at staten var en sv\xc3\xa6rt d\xc3\xa5rlig betaler i denne perioden, var det derfor fornuftig \xc3\xa5 kj\xc3\xb8pe kirker for \xc3\xa5 sikre at man fikk tilbake pengene p\xc3\xa5 den m\xc3\xa5ten. _NEWLINE_Kj\xc3\xb8perne tok over all formue og gjeld. Jordegodset som fulgte med kirkene ble i stor grad overlatt til leilendinger, som m\xc3\xa5tte svare landskyld til kirken. Jordegodset kunne ikke selges fra; det var f\xc3\xb8rst senere at deler av jordegodset ble utskilt. Kirkeeieren hadde alts\xc3\xa5 rett til avgifter fra de som brukte kirkens jord. Dette kunne v\xc3\xa6re sv\xc3\xa6rt innbringende, men samtidig var kirkeeieren ansvarlig for at kirken ble forsvarlig vedlikeholdt, og de m\xc3\xa5tte ogs\xc3\xa5 forsyne kirken med br\xc3\xb8d og vin til nattverden og andre forn\xc3\xb8denheter. Mye av dette ble finansiert gjennom avgifter som kirkeeieren kunne kreve inn fra husmenn. Staten beholdt kallsretten, s\xc3\xa5 de nye kirkeeierne kunne ikke selv ansette prester._NEWLINE_Til sammen kom det inn rundt 210\xc2\xa0000 riksdaler p\xc3\xa5 salget.\n_START_SECTION_\nBetydning for lokalt selvstyre\n_START_PARAGRAPH_\nUten at dette p\xc3\xa5 noen m\xc3\xa5te var intensjonen ved kirkesalget, s\xc3\xa5 skapte det p\xc3\xa5 lengre sikt grunnlag for lokalt selvstyre, som et dr\xc3\xb8yt hundre\xc3\xa5r senere kulminerte med formannskapslovene i 1837. Kirkeeiere hadde som nevnt ansvar for vedlikehold og drift av kirkene, og m\xc3\xa5tte velge et kirketilsyn som krevde inn tienden og forvaltet kirkens gods.'