b"\n_START_ARTICLE_\nGiovanni Lorenzo Bernini\n_START_SECTION_\nOppvekst og tidlig karriere\n_START_PARAGRAPH_\nBernini ble f\xc3\xb8dt i Napoli og var s\xc3\xb8nn av Pietro Bernini, som var billedhugger i byen. I 1605 flyttet familien Bernini til Roma, der Pietro snart fikk i oppdrag \xc3\xa5 utf\xc3\xb8re for basilikaen Santa Maria Maggiore et stort relieff som skulle forestille jomfru Marias himmelopptagelse. Pietro fant en beskytter og bestiller i kardinal Scipione Borghese, for hvem han viste sin s\xc3\xb8nns br\xc3\xa5modne talent._NEWLINE_Roma var i 1600-tallets f\xc3\xb8rste ti\xc3\xa5r et sentrum for ivrig kunstnerisk virksomhet. Den klassiske arven ble forvaltet av blant andre Annibale Carracci, mens de begynnende str\xc3\xb8mningene innenfor realismen og naturalismen ble f\xc3\xb8rt fram av Caravaggio og hans etterf\xc3\xb8lgere. _NEWLINE_If\xc3\xb8lge Filippo Baldinucci, som i 1682 publiserte den f\xc3\xb8rste biografien over Bernini, Vita del Cavaliere Gio Lorenzo Bernini, utf\xc3\xb8rte Bernini sin f\xc3\xb8rste skulptur ved \xc3\xa5tte \xc3\xa5rs alder. Baldinucci angir at denne besto av et barnehode som skulle ha imponert alle._NEWLINE_Bernini fikk sin grunnleggende skolering i farens verksted, der han s\xc3\xa6rlig fulgte arbeidet med relieffer for Santa Maria Maggiore. I 1605 besteg Paul V pavestolen, og sammen med Baldinucci skal den unge Bernini omkring 1611 for paven ha tegnet apostelen Paulus. Paven ble s\xc3\xa5 overveldet at han gav kardinal Maffeo Barberini i oppdrag \xc3\xa5 personlig overv\xc3\xa5ke ynglingens kunstneriske utvikling. Berninis f\xc3\xb8rste daterbare skulptur anses \xc3\xa5 v\xc3\xa6re utf\xc3\xb8rt i 1611 eller muligens \xc3\xa5ret derp\xc3\xa5. I skulpturen \xc2\xabGeiten Amalthea som ammer barnet Jupiter og en satyr\xc2\xbb merkes inspirasjon fra hellenistisk skulptur. _NEWLINE_Omkring 1611-1613 hugget Bernini to skulpturer p\xc3\xa5 putto-temaet, \xc2\xabPutto lekende med en drage\xc2\xbb og \xc2\xabPutto bitt av en delfin\xc2\xbb. Denne tematikken g\xc3\xa5r tilbake til et popul\xc3\xa6rt skulpturmotiv i renessansens bakg\xc3\xa5rder, en tradisjon som begynte med Donatello og ble utviklet av Andrea del Verrocchio. Berninis f\xc3\xb8rste utviklingsfase som billedhugger anses avsluttet omkring 1616. To byster, som tidligere var av ukjent bakgrunn, har gjennom stilanalyse blitt tilskrevet den unge Bernini og h\xc3\xb8rer til denne tidlige perioden. Den ene forestiller Giovanni Battista Santoni (d\xc3\xb8d 1592), biskop av Tricarico; den andre avbilder kirurgen Antonio Coppola (d\xc3\xb8d 1612), virksom ved det florentinske sykehuset i Roma. Begge bystene anses \xc3\xa5 ha v\xc3\xa6rt utf\xc3\xb8rt omkring 1612.\n_START_SECTION_\nDe store skulpturoppdragene\n_START_PARAGRAPH_\nDen unge Bernini fikk kardinal Borgheses oppmerksomhet, og han bestilte fire skulpturgrupper til sin villa p\xc3\xa5 Quirinalh\xc3\xb8yden. Den f\xc3\xb8rste, \xc2\xabAeneas, Anchises og Ascanius\xc2\xbb (1618\xe2\x80\x931619), skildrer den mytologiske skikkelsen Aeneas som p\xc3\xa5 sine skuldre b\xc3\xa6rer sin gamle blinde far Anchises fra det brennende Troja. Ved siden g\xc3\xa5r Aeneas s\xc3\xb8nn Ascanius, som b\xc3\xa6rer den hellige ilden. I skulpturen merkes manieristisk innflytelse, spesielt i den spiralformede komposisjonen og de uproporsjonalt lange ekstremitetene._NEWLINE_Med den andre skulpturgruppen, \xc2\xabPluto og Proserpina\xc2\xbb (1621\xe2\x80\x931622), fremstiller Bernini Plutos dramatiske bortf\xc3\xb8relse av Proserpina. Den fortvilede Proserpina fors\xc3\xb8ker forgjeves \xc3\xa5 kjempe seg bort fra Plutos faste grep. Bernini fant sannsynligvis inspirasjon i Giambolognas skulptur \xc2\xabRatto delle sabine\xc2\xbb (Rovet av sabinerkvinnene) fra 1580-tallet._NEWLINE_\xc2\xabApollo og Dafne\xc2\xbb (1622\xe2\x80\x931625) oppviser tydelige p\xc3\xa5virkninger fra antikkens skulptur, spesielt fra \xc2\xabApollo di Belvedere\xc2\xbb, en romersk kopi av en gresk bronseskulptur fra omkring 320 f.Kr.  Bernini viser med denne skulpturen sin tekniske virtuositet i \xc3\xa5 meisle og slipe marmor til en skapning med kroppshull, h\xc3\xa5r og draperinger. Bernini har fanget det \xc3\xb8yeblikket da den skj\xc3\xb8nne nymfen Dafne, jaget av den amor\xc3\xb8se Apollo, forvandles til et laurbladtre. _NEWLINE_Den siste av kardinal Borgheses bestilninger, \xc2\xabDavid\xc2\xbb (1623\xe2\x80\x931624), viser den unge David som med besluttsomhet og energi gj\xc3\xb8r slyngen klar f\xc3\xb8r m\xc3\xb8tet med filisterkjempen Goliat. Med sammenpressede lepper gj\xc3\xb8r David seg klar for strid._NEWLINE_Under pave Urban VIIIs pontifikat (1623\xe2\x80\x931644) var Bernini Romas mest bestilte kunstner og fullf\xc3\xb8rte sammen med sine assistenter og elever en stor mengde oppdrag i Peterskirken, blant annet h\xc3\xb8yalterets 20 meter h\xc3\xb8ye baldakin med snodde s\xc3\xb8yler._NEWLINE_I juli 1650 fikk Bernini i oppdrag \xc3\xa5 utf\xc3\xb8re en byste som skulle forestille Francesco I d'Este (1610\xe2\x80\x931658), hertug av Modena. Til tross for at Bernini aldri traff hertugen, men kun hadde et malt portrett som grunnlag for bysten, klarte han \xc3\xa5 gi f\xc3\xb8lelsen av en hel skikkelse, til tross for at den bare best\xc3\xa5r av et hode og arml\xc3\xb8se skuldre. Draperingens dramatiske utf\xc3\xb8ring og hertugens kr\xc3\xb8llete h\xc3\xa5r er spesielt godt fremstilt._NEWLINE_Berninis skulpturelle mesterverk anses \xc3\xa5 v\xc3\xa6re \xc2\xabDen hellige Teresas ekstase\xc2\xbb (1647\xe2\x80\x931652) i Cornaro-kapellet i kirken Santa Maria della Vittoria p\xc3\xa5 Quirinalen. Skulpturen fremstiller den spanske karmelitthelgenen Teresa av \xc3\x81vila i meditativ ekstase. En engel skal akkurat til \xc3\xa5 gjennombore hennes hjerte med den guddommelige kj\xc3\xa6rlighetens pil. I Cornaro-kapellet sammenf\xc3\xb8rer Bernini skulptur, arkitektur, freskomaleri og stukkatur til en helhet._NEWLINE_I sin alders h\xc3\xb8st utf\xc3\xb8rte Bernini skulpturen \xc2\xabSalige Ludovica Albertoni\xc2\xbb (1671\xe2\x80\x931674), plassert i kirken San Francesco a Ripa i Trastevere.\n_START_SECTION_\nSkulpturens innovasjoner\n_START_PARAGRAPH_\nBernini anvendte i stor utstrekning farge- og lysvirkning for \xc3\xa5 aksentuere sine skulpturale verker. Flerfarget marmor hadde tidligere v\xc3\xa6rt lite brukt i europeiske skulpturer, men mot slutten av 1500-tallet kom den p\xc3\xa5 moten for bysteskulpturer: Man kombinerte hvite marmorhoder og flerfarvede overkropper. I sin dagbok nevner den franske mesenen Paul Fr\xc3\xa9art, Sieur de Chantelou, at Bernini selv mente at billedhuggerens vanskeligste oppgave var \xc3\xa5 formidle inntrykket av farveeffekt i den hvite marmoren. _NEWLINE_I Berninis gravmonument over pave Urban VIII i Peterskirken er den polykrome ansatsen spesielt tydelig. Det kan jevnf\xc3\xb8res med det tidligere monumentet over Paulus III av Guglielmo della Porta, men Bernini etablerer en tydeligere distinksjon mellom de hvite og de m\xc3\xb8rke innslagene i sitt monument. De delene av gravmonumentet som er direkte knyttet til den d\xc3\xb8de paven er utf\xc3\xb8rt i m\xc3\xb8rk, delvis forgylt bronse. De allegoriske skulpturene over \xc2\xabKj\xc3\xa6rligheten\xc2\xbb og \xc2\xabRettferdigheten\xc2\xbb, som flankerer pavens sarkofag, er utf\xc3\xb8rt i hvit marmor og kontrasterer sterkt mot pavens m\xc3\xb8rke bronsestatue._NEWLINE_Samspillet mellom ulike fargetemaer er spesielt p\xc3\xa5tagelig i Berninis skulpturale mesterverk \xc2\xabDen hellige Teresas ekstase\xc2\xbb (1647\xe2\x80\x931652) i Cornaro-kapellet i kirken Santa Maria della Vittoria. Kontrasten er sterk mellom selve skulpturgruppen i hvit marmor, engelen som er i ferd med \xc3\xa5 gjennombore Teresas hjerte med den guddommelige kj\xc3\xa6rlighetens pil, og de flankerende parstilte marmorkolonnene. Scenen finner sted p\xc3\xa5 en stor sky mot en bakgrunn av regnbueskimrende alabaster. Foruten rikelig med lyskastere lyses skulpturen opp av dagslys fra et skjult vindu bak et kronende pediment. H\xc3\xb8yere opp i kapellet er fargeskjemaet lyst, og i takvelvet framstilles den \xc3\xa5pne himmelen, hvor det guddommelige lyset skinner._NEWLINE_Med sin innovative anvendelse av farge og lys, la Bernini grunnen for en ny utvikling innenfor den europeiske skulpturkunsten. Senere romerske, norditalienske og fremfor alt \xc3\xb8sterrikske og tyske billedhuggere kom til \xc3\xa5 finne stor inspirasjon i Berninis skulpturer.\n_START_SECTION_\nArkitekten Bernini\n_START_PARAGRAPH_\nBerninis f\xc3\xb8rste prosjekt som arkitekt var \xc3\xa5 utforme en ny fasade til kirken Santa Bibiana \xc3\xb8st i Roma. Relikviene etter Bibiana, hennes mor Dafrosa og s\xc3\xb8steren Demetria hadde i lang tid v\xc3\xa6rt forsvunnet, men de ble gjenfunnet i 1624, og Urban VIII feiret dette ved \xc3\xa5 renovere kirken. Bernini fikk ogs\xc3\xa5 i oppdrag \xc3\xa5 utf\xc3\xb8re en statue som skulle forestille den hellige Bibiana._NEWLINE_Den kirken Bernini selv mente seg mest forn\xc3\xb8yd med, er Sant'Andrea al Quirinale (1658\xe2\x80\x931671) p\xc3\xa5 Quirinalen. Den temmelig enkle fasaden med en halvsirkelformet portal skjuler et overd\xc3\xa5dig interi\xc3\xb8r med blant annet forgylt stukkatur og polykrom marmor. En skulptur av apostelen Andreas synes \xc3\xa5 sveve over h\xc3\xb8yalteret.  Den rike kardinal Camillo Pamphili bekostet kirken for jesuittenes novisehus. Bernini tegnet ogs\xc3\xa5 to kirker i Castelli Romani s\xc3\xb8r for Roma: San Tommaso da Villanova (i Castel Gandolfo), hvis grunnplan har form av et gresk kors; og Santa Maria Assunta (i Ariccia), hvis grunnplan er sirkul\xc3\xa6rt._NEWLINE_Blant Berninis profane arkitektur b\xc3\xb8r nevnes fasaden til Palazzo Barberini og paradetrappen Scala Regia, som leder inn til Vatikanet fra Peterskirkens portal. Berninis mest storslagne arkitektoniske verk er allikevel den ellipseformede Petersplassen, fullf\xc3\xb8rt i 1667, med dens firedoble kolonnader. Pave Alexander VII gav Bernini i oppdrag \xc3\xa5 tegne plassen som en storslagen forg\xc3\xa5rd til kirken, og den m\xc3\xa5tte planlegges slik at s\xc3\xa5 mange mennesker som mulig skulle kunne se paven gi sin velsignelse fra velsignelsesloggiaen eller fra et vindu i Det apostoliske palass. Piazzaens vidstrakte s\xc3\xb8ylegang er tenkt \xc3\xa5 omfavne de troende._NEWLINE_Bernini lagde ogs\xc3\xa5 flere fontener i Roma, deriblant Fontana dei Quattro Fiumi p\xc3\xa5 Piazza Navona og Fontana del Tritone p\xc3\xa5 Piazza Barberini.\n_START_SECTION_\nMaleren Bernini\n_START_PARAGRAPH_\nFor Bernini var maleriet en syssel p\xc3\xa5 siden, og han tok aldri p\xc3\xa5 seg noen betydningsfulle oppdrag. De fleste av Berninis malerier kan dateres til 1620- og 1630-tallet. Jo flere bestillinger Bernini fikk innenfor skulptur og arkitektur, desto mindre tid hadde han til maleri. Romas bestillere, som f\xc3\xb8rst og fremst bestod av paven, kardinaler og adelsfamilier, ga i oppdrag til Bernini \xc3\xa5 utf\xc3\xb8re freskomalerier, og han ansatte da assistenter. Bernini utf\xc3\xb8rte skisser som senere blant annet Carlo Pellegrini og Guido Ubaldo Abbatini arbeidet etter. Abbatini blandet stukkatur og freskomaleri etter Berninis tegninger p\xc3\xa5 en innovativ m\xc3\xa5te i Capella Pio i kirken Sant'Agostino. I Cornaro-kapellet i Santa Maria della Vittoria forentes Berninis skulptur og arkitektur med Abbatinis maleri for \xc3\xa5 gi en storslagen syntese av flere kunstarter.\n_START_SECTION_\nBernini kalles til Paris\n_START_PARAGRAPH_\nDa Bernini n\xc3\xb8t internasjonal ber\xc3\xb8mmelse, inviterte Jean-Baptiste Colbert ham i 1664 til \xc3\xa5 omstrukturere Louvre for kong Ludvig XIVs regning. Det f\xc3\xb8lgende \xc3\xa5ret reiste Bernini til Paris og la snart frem sine tegninger for en ny \xc3\xb8stfasade. Berninis f\xc3\xb8rste prosjekt viste et konvekst midtparti med en tilsvarende oval vestibyle i aksen og en to etasjer h\xc3\xb8y paradehall. Den \xc3\xb8verste etasjen med runde vinduer uttryktes med parvis stilte pilastre og hadde blant annet franske liljer som dekorativt motiv. Det konvekse midtpartiet var forbundet med fl\xc3\xb8yene av konkave sidepartier. Bernini utviklet i dette prosjektet temaet fra kirken Sant'Andrea al Quirinale som han hadde p\xc3\xa5begynt i 1658. Fasaden viste en tydelig vekselvirkning mellom konvekse og konkave former. Bernini kan ogs\xc3\xa5 ha funnet inspirasjon i fasaden til Santa Maria della Pace (p\xc3\xa5begynt i 1656), tegnet av arkitektkollegaen Pietro da Cortona, som i flere fasader brukte den konveks-konkave tematikken, og allerede p\xc3\xa5 slutten av 1630-tallet hadde anvendt en fremhevet kurve i fasaden til kuppelkirken Santi Luca e Martina ved Forum Romanum. _NEWLINE_Berninis forslag til Louvres \xc3\xb8stfasade passet imidlertid ikke franskmannens smak, og oppdraget gikk i stedet til arkitekten Claude Perrault."