b"\n_START_ARTICLE_\nJethro Tull\n_START_SECTION_\nMedlemmer og instrumentering\n_START_PARAGRAPH_\nJethro Tull har brukt et stort antall instrumenter i sin aktive karriere, b\xc3\xa5de live og p\xc3\xa5 innspillinger. Inndelingen under legger vekt p\xc3\xa5 instrumentene til Ian Anderson og Martin Barre, og i tillegg en rask gjennomgang av andre instrumenter.\n_START_SECTION_\nIan Anderson\n_START_PARAGRAPH_\nIan Anderson er en multiinstrumentalist med en rekke selvlagde instrumenter og kombinasjoner. En total liste over instrumenter vil derfor ikke f\xc3\xb8lge._NEWLINE_I hovedsak spilte i Anderson gitar og fl\xc3\xb8yte. I begynnelsen av bandets historie var det Mick Abrahams som spilte gitar, og Anderson konsentrerte seg mer p\xc3\xa5 munnspill, fl\xc3\xb8yte og andre bl\xc3\xa5seinstrumenter. Han hadde f\xc3\xb8rst et Hohner blues-munnspill, som, if\xc3\xb8lge Andersons egne beskrivelse, \xc2\xabman m\xc3\xa5tte suge mer enn bl\xc3\xa5se for \xc3\xa5 f\xc3\xa5 blues-greia til \xc3\xa5 skje\xc2\xbb. I tillegg spilte Anderson tidlig ogs\xc3\xa5 en rekke andre i utgangspunktet ikke-musikkinstrumenter, som en vannflaske, vekkerklokke, tinnfl\xc3\xb8yte og et \xc2\xabclaghorn\xc2\xbb, det vil si en merkelig blanding mellom en etnisk bambusfl\xc3\xb8yte og et saksofonmunnstykke. _NEWLINE_Anderson hadde en Harmony gitar, som ble brukt til komposisjon, men ikke til spill. Den f\xc3\xb8rste gitaren han brukte i Jethro Tull var en Yamaha. Martin Barre ga senere Anderson en Gibson SG som Anderson brukte fra albumet Benefit. I 1970-\xc3\xa5rene ble Anderson mest assosiert med akustisk gitar, og da spesielt Martin 0-16NY. Dette forandret seg i 1980-\xc3\xa5rene til h\xc3\xa5ndlagde gitarer av Andrew Manson, en engelsk gitarmaker._NEWLINE_Hva gjelder fl\xc3\xb8yter, har det v\xc3\xa6rt noe variajson. Da de dro p\xc3\xa5 sin f\xc3\xb8rste USA-turne, m\xc3\xa5tte han bytte ut sin Selmer-fl\xc3\xb8yte med et amerikansk merke, Artley. Han holdt seg en god stund til Artley f\xc3\xb8r han byttet til japanske Pearl. Etter Pearl ble det japanske Sankyo og amerikanske Powell som ble de foretrukne merkene.\n_START_SECTION_\nMartin Barre\n_START_PARAGRAPH_\nBarre brukte i slutten av Jethro Tulls tid h\xc3\xa5ndlagde elektriske gitarer laget av Hugh Manson, og akustiske fra broren Andy Manson. Han bruker Soldano forsterkere og G.H.S strenger. Barre spiller ogs\xc3\xa5 fl\xc3\xb8ye til tider, og da bruker han Sankyo Silversonic.\n_START_SECTION_\nHistorie\n_START_PARAGRAPH_\nJethro Tull har utviklet seg over lang tid, og Ian Anderson er det eneste medlemmet som har v\xc3\xa6rt med under hele perioden, mens flere bandmedlemmer har holdt ut lenge. Ellers har det v\xc3\xa6rt stor utskiftning i bandet.\n_START_SECTION_\nOppstarten 1963-1967\n_START_PARAGRAPH_\nIan Anderson ble f\xc3\xb8dt i Dunfermline i Skottland 10. august 1947, og fire \xc3\xa5r gammel flyttet han og familien til Edinburgh. Foreldrene var religi\xc3\xb8se og opptatt av storband, og oppfordret Anderson til \xc3\xa5 spille gitar via ukulele. Elleve \xc3\xa5r gammel flyttet familien til Blackpool i England. Der m\xc3\xb8tte han i 1963 den ett \xc3\xa5r eldre Jeffrey Hammond. Anderson tok gitaren, Hammond bassgitaren og det nye medlemmet John Evans tok trommer og piano. Det skal ha v\xc3\xa6rt Evans som introduserte Anderson til The Beatles._NEWLINE_Bandet kalte seg f\xc3\xb8rst \xc2\xabThe Blades\xc2\xbb etter en nattklubb James Bond ofte bes\xc3\xb8kte i Ian Flemings romaner. De vokste i st\xc3\xb8rrelse og popularitet. Gitarist Michael Stephens kom fra et annet Blackpool-band, The Atlantics, mens de skaffet en ny trommespiller i Barrie Barlow slik at Evans kunne konsentrere seg om piano. Bandet var f\xc3\xb8rst og fremst et blues-band, men spilte ogs\xc3\xa5 rockel\xc3\xa5ter de l\xc3\xa6rte seg etter \xc3\xa5 ha h\xc3\xb8rt p\xc3\xa5 plater. I 1966 ble ogs\xc3\xa5 gitarist Chris Riley med. Riley, Barlow, Hammond, Evans og Anderson ble i bandet, men ellers var det store utskiftninger. P\xc3\xa5 et tidspunkt foreslo ogs\xc3\xa5 Hammond at Evans skulle droppe s-en i navnet, og The Blades ble etter hvert The John Evan Band. _NEWLINE_Med mye jobb og lite penger ble det stort frafall, og bandet, som skiftet navn til John Evan Smash da de varmet opp for Pink Floyd i 1966, var n\xc3\xa6re ved \xc3\xa5 bryte sammen. Hammond og Barlow hadde forlatt bandet, men Barlow kom tilbake da han h\xc3\xb8rte John Evan Smash, sammen med bassist Glenn Cornick (egentlig Glenn Douglas Barnard). Smash deltok i flere talentkonkurranser, blant annet h\xc3\xb8yst ufrivillig under navnet Candy Coloured Rain. Anderson ble frustrert med gitarspill, og begynte \xc3\xa5 spille fl\xc3\xb8yte, enten ved selv \xc3\xa5 kj\xc3\xb8pe den eller ved at han fikk den i Blackpool av en kar som skyldte ham penger. Anderson hadde valgt fl\xc3\xb8yte som instrument fordi den var lett \xc3\xa5 b\xc3\xa6re. Han hadde droppet gitar etter at han h\xc3\xb8rte Eric Clapton spille gitar og inns\xc3\xa5 at han aldri kom til \xc3\xa5 bli s\xc3\xa5 god. Fl\xc3\xb8ytestilen til Anderson var inspirert av gitarspill og Andersons tolkning av riff og improvisasjon rundt bluesskalaen._NEWLINE_Under en spillejobb i Luton m\xc3\xb8tte de bandet McGregor's Engine, ned gitarist Mick Abrahams. Anderson likte stilen hans og ville ha ham med, men Abrahams ville forbli i Luton. Da bandet uansett var i ferd med \xc3\xa5 falle sammen, dro de gjenv\xc3\xa6rende medlemmene til Luton. Det ble noen spillejobber, men Barlow og Evans dro etter hvert hjem. Som erstatter for Barlow inviterte de inn Clive Bunker fra Abrahams' gamle band McGregor's Engine. De fikk en spillejobb p\xc3\xa5 Marquee Club i London. For \xc3\xa5 f\xc3\xa5 flere spillejobber, utga de seg for \xc3\xa5 v\xc3\xa6re forskjellige band. F\xc3\xb8rst John Evan Smash, s\xc3\xa5 Navy Blue, s\xc3\xa5 Jethro Tull.\n_START_SECTION_\nJethro Tulls f\xc3\xb8rste \xc3\xa5r (1967-70)\n_START_PARAGRAPH_\nBandet fikk en del opptredener under Marquee Club. Jethro Tull hadde voksende popularitet, og til slutt fikk de spilt inn en single, \xc2\xabAeroplane\xc2\xbb (Anderson, Cornick)/\xc2\xabSunshine Day\xc2\xbb (Abrahams). Deres manager hadde, feilaktig eller med vilje, oppgitt navnet Jethro Toe, og singelen ble gitt ut under det navnet. Den voksende populariteten gjorde ogs\xc3\xa5 at bandet fikk fast gig p\xc3\xa5 fredager p\xc3\xa5 Marquee club._NEWLINE_Det store gjennombruddet for Jethro Tull var Sunbury Jazz and Blues Festival i Kempton Park i London. De spilte for omtrent 80 000 publikummere med stor suksess. Det var ogs\xc3\xa5 rundt da det gikk et rykte at Anderson, som gikk rundt i en stor frakk faren hadde gitt ham, sto p\xc3\xa5 ett ben da han spilte fl\xc3\xb8yte. Anderson gjorde ikke det til da, men gjorde det til del av rutinen til bandet for \xc3\xa5 gj\xc3\xb8re fans og presse forn\xc3\xb8yd.\xc2\xa8\n_START_SECTION_\nThis Was og gitarproblemer (1968)\n_START_PARAGRAPH_\nKort tid etterp\xc3\xa5 ble deres f\xc3\xb8rste album spilt inn. Albumet ble hetende \xc2\xabThis Was\xc2\xbb, delvis p\xc3\xa5 grunn av Andersons oppfatning at musikken p\xc3\xa5 dette albumet allerede tilh\xc3\xb8rte fortiden til Jethro Tull, musikken slik den var da de startet opp. Jethro Tull var med dette albumet et sted imellom et tradisjonelt bluesband og et progressivt band. Abrahams spilte en stor rolle i utformingen av albumet, men han ga seg etter \xc2\xabThis Was\xc2\xbb som f\xc3\xb8lge av en kamp om lederskap i bandet, og det faktum at Abrahams ville spille ren blues og holde seg i Luton/London, mens Anderson hadder st\xc3\xb8rre ambisjoner. Abrahams dannet bandet Blodwyn Pig. Bandet pr\xc3\xb8vde \xc3\xa5 f\xc3\xa5 tak i Tony Iommi fra bandet Earth, men det gikk d\xc3\xa5rlig, da Iommi ble skremt av all den interne kranglingen._NEWLINE_Med Anderson som udiskutabel sjef, beveget Jethro Tull seg i en mer folk-orientert retning. Ettersom Abrahams hadde dratt, m\xc3\xa5tte Anderson ogs\xc3\xa5 ta over som l\xc3\xa5tskriver. I mellomtiden hadde Jethro Tull blitt stadig mer lagt merke til, og b\xc3\xa5de Paul McCartney og Charlie Watts hadde lagt merke til dem. De ble derfor invitert med p\xc3\xa5 The Rolling Stones Rock and Roll Circus, der Anderson sang og spilte fl\xc3\xb8yte, og resten av bandet, da fortsatt med Iommi, mimet. _NEWLINE_Med Abrahams og Iommi ute, m\xc3\xa5tte Tull finne en ny gitarist. De hadde latt seg imponere av Martin Barre, gitarist med bandet Gethsemane. Imidlertid gikk pr\xc3\xb8vespillingen til Barre veldig d\xc3\xa5rlig. Han ba om en ny sjanse, og fikk den og en tredje f\xc3\xb8r han til slutt fikk jobben.\n_START_SECTION_\nStand Up - bandet finner seg selv (1969)\n_START_PARAGRAPH_\nEtter albumet og med Martin Barre i bandet ble Tull stadig mer aktive. De hadde en tour i Nord-Amerika fulgt av en ny tour i Irland og England og s\xc3\xa5 tilbake til Nord-Amerika, der de etter mange skuffelser og forsinkelser bestemte seg for \xc3\xa5 takke nei til Woodstockfestivalen. _NEWLINE_Etter mye tourvirksomhet gikk bandet inn i studio og tok opp albumet Stand Up. Albumet var et godt skritt vekk fra debutalbumet, med langt mer inspirasjon fra folkemusikk, fra samtidige blusrockere som Led Zeppelin og med mye mer eksperimentering b\xc3\xa5de innen tekst og instrumentering. Det var s\xc3\xa6rlig her at Andersons fl\xc3\xb8ytespill tok helt overh\xc3\xa5nd. I sanger som \xc2\xabNothing is Easy\xc2\xbb og \xc2\xabA New Day Yesterday\xc2\xbb spilte han fl\xc3\xb8yte omtrent som om han kopierte gitarriff, mens i den blues-modifiserte \xc2\xabBouree\xc2\xbb (egentlig skrevet av Johann Sebastian Bach) hadde han en - stort sett - melodisk vri. Albumet ble en \xc3\xb8yeblikkelig suksess, og Stand Up gikk til topps i Storbritannias albumliste._NEWLINE_Manager Terry Ellis ville ha en hit, og ba Anderson skrive en. Anderson var lite begeistret for tanken, men tok utfordringen, og sa at han skulle greie det p\xc3\xa5 et par timer, \xc2\xabSlik man gj\xc3\xb8r\xc2\xbb. Han skrev \xc2\xabLiving in the Past\xc2\xbb, som av flere grunner ikke burde ha blitt en hit. For det f\xc3\xb8rste gikk den i 5/4. For det andre innledet den med bass og fl\xc3\xb8yte i stedet for gitar eller sang. For det  tredje var den sterkt kritisk til post-Beatles-hippie-bevegelsen. Sangen ble gitt ut som single, deres tredje etter \xc2\xabSunshine\xc2\xbb og \xc2\xabLove Story\xc2\xbb, en promotion-single i anledning This Was._NEWLINE_Sangen ble tatt opp etter, men sluppet f\xc3\xb8r, Stand Up. P\xc3\xa5 tross, eller p\xc3\xa5 grunn, av det merkelige taktskiftet, ble sangen en stor hit, og endte opp p\xc3\xa5 3.-plass p\xc3\xa5 hitlistene, noe Tull aldri gjentok.\n_START_SECTION_\nBenefit - mer folk, mindre blues (1970)\n_START_PARAGRAPH_\nSuksessen med b\xc3\xa5de albumet og singlen i 1969, og de dukket opp p\xc3\xa5 \xc2\xabTop of the Pops\xc2\xbb. Det neste prosjektet var albumet Benefit. Bandet fortsatte her utviklingen vekk fra blues og over til folk rock. Noe av tilbakemeldingen fra det forrige albumet var at det h\xc3\xb8rtes ut som studiomusikere, og ikke som et band. I Benefit var Jethro Tull mer samkj\xc3\xb8rte. Samtidig var albumet mer komplekst, ambisi\xc3\xb8st og til tider barokt enn begge de tidligere albumene._NEWLINE_Albumet ble en ny suksess, tross surmaget tilbakemelding fra Rolling Stone Magazine og Robert Christgau. Bandet hadde brukt John Evans som session-musiker p\xc3\xa5 keyboards mens Anderson spilte fl\xc3\xb8yte og sang. Den p\xc3\xa5f\xc3\xb8lgende touren ble Evans offisielt medlem av bandet. Touren ble en stor suksess, og Jethro Tull var ofte hovedattraksjonen p\xc3\xa5 store arenaer. Samtidig ble det gnisninger, og i desember 1970, da touren var over, sluttet Glenn Cornick og dannet sitt eget band, Wild Turkey.\n_START_SECTION_\nAlbum\n_START_PARAGRAPH_\nDe har gitt ut flere klassiske album. Mest kjent er nok Aqualung og Thick as a Brick. Albumene Thick as a Brick og A Passion Play fra henholdsvis 1972 og 1973 inneholder bare ett spor p\xc3\xa5 hvert album. Grunnen til dette var at mange mente og trodde at Aqualung var et konseptalbum, noe Ian Anderson mente det ikke var, og da ville han lage, som han kalte det: \xc2\xabThe Mother of All Concept Albums\xc2\xbb."