b'\n_START_ARTICLE_\nJohn Michell\n_START_SECTION_\nGeologi\n_START_PARAGRAPH_\nI omtale av Michell i biografier fra begynnelsen av det 20. \xc3\xa5rhundre blir hans bidrag knyttet til arbeider innen geologi. Hans mest betydningsfulle artikkel var: "Conjectures concerning the Cause and Observations upon the Phaenomena of Earthquakes" (Philosophical Transactions, li. 1760), som fremviser en omfattende kunnskap om strata (jordsmonn) i England og utenlands.\n_START_SECTION_\nEffekten av gravitasjon p\xc3\xa5 lys\n_START_PARAGRAPH_\nI nyere tid ansees hans brev til Cavendish i 1784 der han omtaler gravitasjonens effekt p\xc3\xa5 lys. Denne arbeidet ble gjenoppdaget p\xc3\xa5 1970-tallet. Her omtales flere astronomiske ideer som en tidligere tilskrev det 20. \xc3\xa5rhundre. Michell tilskrives i dag \xc3\xa6ren for \xc3\xa5 v\xc3\xa6re den f\xc3\xb8rste som studerte fenomenet der et himmellegemet har s\xc3\xa5 stor masse at lys ikke slipper ut. (Begrepet unnslipningshastighet var kjent p\xc3\xa5 den tid.) Et slikt himmellegeme kan derfor ikke observeres som en lysflekk, men kan identifiseres ved bevegelsene til n\xc3\xa6rliggende himmellegemer som p\xc3\xa5virkes av gravitasjonen fra det usynlige legemet. _NEWLINE_Matematikeren Pierre-Simon Laplace angir en slik antagelse om massetunge objekter som kan \xc2\xabfange lyset\xc2\xbb i sin bok: Exposition du Systeme du Monde i 1796. Et slikt himmellegeme blir innen Newtons teorisf\xc3\xa6re gjerne omtalt som en m\xc3\xb8rk stjerne og kan assosieres med det vi i dag kaller sort hull i generell relativitetsteori'