b'\n_START_ARTICLE_\nDet autonome nervesystem\n_START_PARAGRAPH_\nDet autonome nervesystemet er den delen av nervesystemet i kroppen som kontrollerer de indre organene. Funksjonene kan bare i sv\xc3\xa6rt liten grad styres av bevisstheten, for eksempel ved \xc3\xa5 holde pusten, eller l\xc3\xa6re seg \xc3\xa5 kontrollere blodtrykk o.l. ved s\xc3\xa5kalt "biofeedback"-trening.\n_START_SECTION_\nAutonome symptomer\n_START_PARAGRAPH_\nAutonome symptomer er kroppslige symptomer som fremkalles av aktivitet i det autonome nervesystemet. Det kan v\xc3\xa6re alt fra psykiske til fysiske symptomer, for eksempel nerv\xc3\xb8sitet og indre uro, men ogs\xc3\xa5 tremor (skjelving), perspirasjon (svetting), hjertebank, xerostomi (munnt\xc3\xb8rrhet), miose (sammentrukket pupille), ptose (hengende \xc3\xb8yelokk), og konjunktival injeksjon (r\xc3\xb8dsprengt \xc3\xb8ye) med mer.\n_START_SECTION_\nOversikt\n_START_PARAGRAPH_\nMens det somatiske nervesystem kontrollerer bevegelsesapparatet, kontrollerer det autonome nervesystemet, sammen med hormonsystemet, de indre organer. N\xc3\xa5r kroppens hom\xc3\xb8ostase kan v\xc3\xa6re truet, utl\xc3\xb8ser og deltar det sympatiske nervesystemet i en stressreaksjon._NEWLINE_I biologisk forstand er stress en fellesbetegnelse p\xc3\xa5 stimuli som nervesystemet tolker som en trussel eller mulig fare._NEWLINE_Det autonome nervesystemet har en sensorisk del som prim\xc3\xa6rt gir info om tilstanden i innvollsorganene, og en ut\xc3\xb8vende del som kontrollerer funksjonen til innvollsorganene ved \xc3\xa5 p\xc3\xa5virke glatt muskulatur, hjertemuskulatur og kjertler. Den ut\xc3\xb8vende delen best\xc3\xa5r av det sympatiske og det parasympatiske nervesystemet, som skiller seg fra hverandre b\xc3\xa5de bygningsmessig og funksjonelt. Parasympatikus har betydning for ford\xc3\xb8yelse, forplantning og andre vedlikeholdsoppgaver, mens sympatikus er spesielt viktig for at kroppen kan omstille seg til situasjoner som krever kraftig fysisk innsats. Retikul\xc3\xa6rsubstansen og hypothalamus er spesielt viktige for den overordnede kontrollen ved autonom nerveaktivitet. Aktiviteten i det autonome nervesystemet styres dels av reflekser og dels gjennom nedstigende baner fra hjernen.\n_START_SECTION_\nDen sensoriske delen av det autonome nervesystem\n_START_PARAGRAPH_\nInnvollsorganene inneholder b\xc3\xa5de mekano-, kjemo- og nociseptorer. Mekanoreseptorene sitter som regel i veggen i hulorganer og reagerer p\xc3\xa5 strekk. Kjemoreseptorer forteller om innholdet av bestemte kjemiske forbindelser i blodet eller ECV, for eksempel de perifere kjemoreseptorene i arteria carotis. Nociseptorene varsler om skade eller fare for skade, men fungerer p\xc3\xa5 en litt annen m\xc3\xa5te enn i det somatiske nervesystemet. De er ofte lite f\xc3\xb8lsomme for kutt og andre akutte s\xc3\xa5rdannelser, men reagerer p\xc3\xa5 utspiling av et hulorgan._NEWLINE_Afferente signaler fra reseptorer i innvollsorganene ledes til CNS gjennom sensoriske nevroner. Noen av disse signalene, formidles videre til hjernebarken og resulterer i en bevisst sanseopplevelse. Smerte fra innvollsorganene er vanskeligere \xc3\xa5 lokalisere presist enn smerter fra huden etc. De oppadstigende banene i ryggmargen er ikke like presist ordnet som i det somatiske nervesystemet. Referert smerte inneb\xc3\xa6rer at hjernebarken tar feil \xe2\x80\x93 vi opplever at smerten kommer fra et omr\xc3\xa5de i huden eller bevegelsesapparatet, mens den i virkeligheten kommer fra et innvollsorgan._NEWLINE_Stimulering av mekanoreseptorer og kjemoreseptorer i innvollsorganene gir ingen bevisst sanseopplevelse. De afferente signalene formidles i hovedsak til retikul\xc3\xa6rsubstansen og hypothalamus som i sin tur st\xc3\xa5r i kontakt med preganglionerganglion\xc3\xa6re autonome nevroner i ryggmargen og hjernestammen. Slike forbindelser er grunnlaget for autonome reflekser.'