b'\n_START_ARTICLE_\nSn\xc3\xb8mus\n_START_SECTION_\nBiologi\n_START_PARAGRAPH_\nSn\xc3\xb8musa er et typisk m\xc3\xa5rdyr, med en langstrakt, slank kropp og sv\xc3\xa6rt korte lemmer. Mange tar feil av sn\xc3\xb8mus og r\xc3\xb8yskattunger, da de ytre karaktertrekkene er sv\xc3\xa6rt like. Den beste m\xc3\xa5ten \xc3\xa5 skille de to artene p\xc3\xa5 er \xc3\xa5 se p\xc3\xa5 halen. Halen til sn\xc3\xb8musa er mye kortere enn hos r\xc3\xb8yskatten, og den mangler dessuten svart dusk p\xc3\xa5 haletippen._NEWLINE_Pelsen hos sn\xc3\xb8mus varierer i utfarging, avhengig av underart. Den kan imidlertid deles inn i to hovedtyper, kalt nivalis-typen og vulgaris-typen. Den s\xc3\xa5kalte nivalis-typen dominerer cirka 80 prosent av av bestandene, mens alts\xc3\xa5 vulgaris-typen dominerer cirka 20 prosent. Den mest karakteristiske forskjellen mellom dem er skillet mellom ryggfargen og bukfargen p\xc3\xa5 sommerpelsen. Hos nivalis-typen er dette skillet skarpt som en strek, mens hos vulgaris-typen er skillet mer ruglet. Begge typene har imidlertid et tydelig kontrastskille mellom ryggfargen og bukfargen, men hos underarter av vulgaris-typen kan ryggfargen ogs\xc3\xa5 opptre som et flekkm\xc3\xb8nsteret innslag p\xc3\xa5 buksiden av dyret. Likeledes kan bukfargen trekke lenger opp langs flankene p\xc3\xa5 dyret. Hos nivalis-typen dekker gjerne ryggfargen flankene og utgj\xc3\xb8r omkring 2/3\xe2\x80\x933/4 av pigmenteringen._NEWLINE_Sn\xc3\xb8mus som lever i nordomr\xc3\xa5dene blir hvite om vinteren, men flere underarter av s\xc3\xa5kalt vulgaris-type beholder gjerne den brune sommerdrakten hele \xc3\xa5ret. Vinterpelsen anlegges normalt i oktober-desember og varer til april-mai._NEWLINE_Sn\xc3\xb8mus motbeviser at Bergmanns regel alltid gjelder; arten blir nemlig fysisk mindre til lenger nord den lever. Sn\xc3\xb8musa har tydelig kj\xc3\xb8nnspreg, i det hannen ofte er mye st\xc3\xb8rre enn hunnen. Ogs\xc3\xa5 skallen er st\xc3\xb8rre i forhold til totalst\xc3\xb8rrelsen hos hanner, spesielt hos storvokste typer._NEWLINE_Voksne hanner kan bli 12\xe2\x80\x9340 cm lange, men det normalt i Norge er 19\xe2\x80\x9323 cm for hanner og 17\xe2\x80\x9318 cm hunner. Halen utgj\xc3\xb8r cirka typisk 15\xe2\x80\x9335 prosent av kroppslengden, men dette varierer mye mellom typene. For den norske typen utgj\xc3\xb8r halen typisk 17\xe2\x80\x9320 prosent av kroppslengden. Arten veier henholdsvis 40\xe2\x80\x93100 og 20\xe2\x80\x9340 gram, men fysisk mindre individer er registrert. I S\xc3\xb8r-Sverige er gjennomsnittsvekten m\xc3\xa5lt til henholdsvis 100 og 45 gram. En unders\xc3\xb8kelse av 22 hunner og 46 hanner i Danmark viste en variasjonen i vekten p\xc3\xa5 henholdsvis 54\xe2\x80\x93131 og 39\xe2\x80\x9373 og gram (i snitt henholdsvis 85,5 og 50,7 gram). Unders\xc3\xb8kelser fra Sverige viser at sn\xc3\xb8mus i den nordlige delen av utbredelsesomr\xc3\xa5det har mindre kj\xc3\xb8nnsforskjeller enn lenger s\xc3\xb8r, og dyra er dessuten fysisk mindre.\n_START_SECTION_\nGenerell utbredelse\n_START_PARAGRAPH_\nSn\xc3\xb8musa har en sirkumpolar utbredelse og finnes i Nord-Amerika fra cirka 40\xc2\xb0N og nordover til de h\xc3\xb8yarktiske omr\xc3\xa5dene, i Europa (unntatt Island og Irland) fra nordomr\xc3\xa5dene og s\xc3\xb8r til Middelhavet, der den ogs\xc3\xa5 er innf\xc3\xb8rt til noen av \xc3\xb8yene, i det Nord-Afrika (noe som inkluderer store deler av Marokko og nordomr\xc3\xa5dene i Algerie, Tunisia og det aller nordligste Egypt), og store deler av Asia nord for Himalaya. Arten er ogs\xc3\xa5 introdusert til New Zealand.\n_START_SECTION_\nSkandinavia\n_START_PARAGRAPH_\nI Norge finnes trolig kun nominatformen M. n. nivalis. I Sverige har man identifisert to underarter; M. n. nivalis i Midt- og Nord-Sverige, og M. n. vulgaris i S\xc3\xb8r-Sverige, trolig nord til V\xc3\xa4rmland. Hybridisering mellom disse er p\xc3\xa5vist i Midt-Sverige og kan ogs\xc3\xa5 eksistere i Norge. M. n. vulgaris finnes dessuten i Danmark.\n_START_SECTION_\nGenerelt\n_START_PARAGRAPH_\nSn\xc3\xb8mus habiterer en rekke ulike habitat, som alpine og subalpine fjellomr\xc3\xa5der og tundra, boreale skogomr\xc3\xa5der, stepper og stenete \xc3\xb8rkenstr\xc3\xb8k med mer. Flere av underartene trives utmerket ogs\xc3\xa5 under tildels sn\xc3\xb8rike forhold.\n_START_SECTION_\nSkandinavia\n_START_PARAGRAPH_\nSelv om en kan finne sn\xc3\xb8mus over hele Skandinavia, synes den \xc3\xa5 v\xc3\xa6re mindre vanlig i kystomr\xc3\xa5der sammenlignet med fjellregionene. Vanligst er den i lavalpine omr\xc3\xa5der og boreal bj\xc3\xb8rkeskog, s\xc3\xa6rlig i tilknytning til beiteomr\xc3\xa5der, der tilgangen p\xc3\xa5 sm\xc3\xa5 byttedyr er noks\xc3\xa5 stabil, ogs\xc3\xa5 i bunn\xc3\xa5r, da sm\xc3\xa5gnagerbestandene er beskjedne. Sn\xc3\xb8musa er ofte \xc3\xa5 finne i forbindelse med steinur og steingjerder og under l\xc3\xa5ver, fj\xc3\xb8s og seterbygninger, der de kan smette ut og inn fra grunnmurer som er gjort av naturstein. Utenom yngeltiden synes ikke sn\xc3\xb8musa \xc3\xa5 ha spesielle oppholdssteder. Artens tilstedev\xc3\xa6relse synes snarere \xc3\xa5 v\xc3\xa6re avhengig av tilgangen p\xc3\xa5 byttedyr.\n_START_SECTION_\nAtferd\n_START_PARAGRAPH_\nSn\xc3\xb8mus blir kj\xc3\xb8nnsmodne i 3-4 m\xc3\xa5neders alderen, og arten parer seg om v\xc3\xa5ren. Hunnene g\xc3\xa5r drektige cirka 40 dager f\xc3\xb8r ungene kommer til. Det er regionale forskjeller, men det antas at sn\xc3\xb8mus kan forplante seg til ulike tider p\xc3\xa5 \xc3\xa5ret, ogs\xc3\xa5 om vinteren ved god n\xc3\xa6ringstilgang. Denne antagelsen styrkes av at det er funnet unger til forskjellige p\xc3\xa5 tider om sommeren, og det er funnet ungdyr om vinteren. _NEWLINE_Sn\xc3\xb8musa plasserer typisk bolet i et naturlig hulrom, som regel i ei ur, under et gulv eller i en gammel musegang eller lignende. Normal kullst\xc3\xb8rrelse er 4-6 unger, men kull p\xc3\xa5 inntil 12 unger er registrert. To kull kan ogs\xc3\xa5 forekomme. Ungene blir avvent etter cirka 5 uker._NEWLINE_Sn\xc3\xb8mus er territorial (i Storbritannia i snitt i cirka 7 m\xc3\xa5neder i l\xc3\xb8pet av ett \xc3\xa5r) i forplantningsperioden. Hannens territorium kan utgj\xc3\xb8re 2-8 ha. Hunnene klarer seg med et mindre omr\xc3\xa5de, ned mot ett ha innenfor hannens territorium, men st\xc3\xb8rrelsen avhenger i stor grad av mattilgangen. Utenom forplantningstiden er ikke sn\xc3\xb8mus territorial.\n_START_SECTION_\nKommunikasjon\n_START_PARAGRAPH_\nDyrene kommuniserer i f\xc3\xb8rste rekke ved duftmarkeringer ved \xc3\xa5 bruke b\xc3\xa5de urin og ekskrementer, og ved \xc3\xa5 gni kroppen og anal\xc3\xa5pningen mot gjenstander i terrenget. N\xc3\xa5r de er i n\xc3\xa6rheten av hverandre kan de ogs\xc3\xa5 benytte lydsignaler.\n_START_SECTION_\nErn\xc3\xa6ring\n_START_PARAGRAPH_\nSn\xc3\xb8musa er en sm\xc3\xa5gnagerspesialist, og eksperimenter har vist at sn\xc3\xb8mus har en type II funksjonell respons. Sn\xc3\xb8musa er i stand til \xc3\xa5 forf\xc3\xb8lge musene i trange ganger og dreper byttet effektivt med et bitt i hodet. Det er vist at sn\xc3\xb8mus er en overskuddsdreper, dvs. at den i perioder dreper mer enn den er i stand til \xc3\xa5 spise. Unders\xc3\xb8kelser i Polen viste at overskuddsdreping stort sett fant sted n\xc3\xa5r dagtemperaturen l\xc3\xa5 mellom 5 \xc2\xb0C og \xe2\x80\x935 \xc2\xb0C. Tilstedev\xc3\xa6relsen av sn\xc3\xb8mus har ogs\xc3\xa5 vist seg \xc3\xa5 kunne p\xc3\xa5virke formeringsm\xc3\xb8nsteret hos sm\xc3\xa5gnagere som klatremus og gr\xc3\xa5sidemus slik at reproduksjonen undertrykkes, og at svingningene i bestanden av arter som markmus drives av predasjonen fra sn\xc3\xb8mus. Unders\xc3\xb8kelser i Polen har vist at sn\xc3\xb8mus er mest aktiv p\xc3\xa5 formiddagen og holder seg i ro om natta, men aktivitetsm\xc3\xb8nsteret endret seg en del med \xc3\xa5rstiden.'