b'\n_START_ARTICLE_\nHeltoneskala\n_START_SECTION_\nFrekvensforhold\n_START_PARAGRAPH_\nFrekvensene for to toner med en oktavs intervall har forholdstallet 2. Ettersom alle heltoner ved likestemming har samme frekvensforholdstallet og antall heltonetrinn i en oktav er 6, er frekvensforholdstallet mellom to heltoner  = 1,122462048\xe2\x80\xa6\n_START_SECTION_\nKlassisk musikk\n_START_PARAGRAPH_\nBruk av melodisk heltoneskala kan minst spores s\xc3\xa5 langt tilbake som til Mozart i hans \xc2\xabMusikalske sp\xc3\xb8k\xc2\xbb for strykere og horn. I det nittende \xc3\xa5rhundre gikk russiske komponister videre med de harmoniske og melodiske muligheter skalaen ga. Ofte for \xc3\xa5 skildre noe \xc2\xabillevarslende\xc2\xbb. Eksempler p\xc3\xa5 dette kan v\xc3\xa6re avlutningene p\xc3\xa5 ouverturene til Mikhail Glinkas opera Rusland og Ljudmila og Aleksandr Borodins Fyrst Igor, \xc2\xabkommandantens tema\xc2\xbb i Dhargomyzjskijs The Stone Guest og \xc2\xabhavkongens musikk\xc2\xbb i Rimskij-Korsakovs Sadko. (For \xc3\xa5 finne noen korte pianostykker som er skrevet i heltoneskalaen, se nr. 1, 6, og 7 fra V.A. Rebikovs \xd0\x9f\xd1\x80\xd0\xb0\xd0\xb7\xd0\xb4\xd0\xbd\xd0\xb5\xd1\x81\xd1\x82\xd0\xb2\xd0\xbe (Une f\xc3\xaate), Op. 38, fra 1907.)\n_START_SECTION_\nJazz\n_START_PARAGRAPH_\nSkalaen brukes ogs\xc3\xa5 mye i moderne jazz. Stykket \xc2\xabJuJu\xc2\xbb av Wayne Shorter baserer seg p\xc3\xa5 heltoneskalaen og stykket \xc2\xabOne Down, One Up\xc2\xbb av John Coltrane er bygd opp over to forst\xc3\xb8rrede akkorder og arrangert med samme enkle struktur som hans tidligere stykke \xc2\xabImpressions\xc2\xbb. Dette er imidlertid bare to av de tydeligste eksemplene p\xc3\xa5 heltoneskalaen i jazz. Mange jazzl\xc3\xa5ter, inkludert standardl\xc3\xa5ter, bruker forst\xc3\xb8rrede akkorder og de tilsvarende skalaene. Ofte erstatter det dominantseptimakkordene. Pianistene Art Tatum og Thelonious Monk brukte ofte heltoneskalaen p\xc3\xa5 en kreativ m\xc3\xa5te.'