b"\n_START_ARTICLE_\nSuperleder\n_START_PARAGRAPH_\nEn superleder er i fysikken en tilstand med n\xc3\xb8yaktig null elektrisk motstand og frast\xc3\xb8tning av magnetfelt (Meissner-effekten). Null elektrisk motstand vil ogs\xc3\xa5 si at energi overf\xc3\xb8res uten tap, i motsetning til stort sett all annen type energioverf\xc3\xb8ring. Ved Ohms lov er det heller ikke noen elektrisk spenning i superledere. Den temperaturen som skiller superledning og ikke superleding for et metall kalles den kritiske temperaturen, Tc. Over den kritiske temperaturen er alts\xc3\xa5 stoffet et vanlig metall, mens under den kritiske temperaturen er det en superleder. Den kritiske temperaturen er normalt sv\xc3\xa6rt lav, dvs. noen f\xc3\xa5 Kelvin, ca. -270 \xc2\xb0C, for de fleste metaller. De h\xc3\xb8yeste kritiske temperaturene finner vi i en klasse av keramiske kopperoksider, som i utgangspunktet er sv\xc3\xa6rt d\xc3\xa5rlige elektriske ledere. Denne klassen stoffer kalles h\xc3\xb8ytemperatur-superledere og ble funnet \xc3\xa5 v\xc3\xa6re superledende i 1986. H\xc3\xb8yeste kritiske temperatur ved normalt trykk er ca. -150 \xc2\xb0C._NEWLINE_Superledning ble f\xc3\xb8rst oppdaget i 1911 av Heike Kamerlingh Onnes som fant at motstanden til kvikks\xc3\xb8lv falt til null ved -269 \xc2\xb0C.\n_START_SECTION_\nElektromagneter\n_START_PARAGRAPH_\nDen viktigste kommersielle bruken av superledere i dag er som elektromagneter, og da spesielt i forbindelse med MR-avbildning. Superledere er spesielt egnet til \xc3\xa5 lage permanente, kraftige magnetfelt siden de ikke genererer varme n\xc3\xa5r kraftige str\xc3\xb8mmer sendes gjennom dem, og man sparer da str\xc3\xb8m ved \xc3\xa5 bruke superledere. Superledende elektromagneter brukes ogs\xc3\xa5 i stor skala til forskningsform\xc3\xa5l, hvor spesielt fremtredende eksempler er LHC i CERN i Sveits og ITER i Frankrike. Av fremtidige anvendelser kan nevnes magnetiske kulelager til bruk i skipsmotorer. Her er form\xc3\xa5let \xc3\xa5 redusere friksjon, og dermed spare energi\n_START_SECTION_\nStr\xc3\xb8moverf\xc3\xb8ring\n_START_PARAGRAPH_\nDen mest opplagte anvendelsen av superledere er tapsfri str\xc3\xb8moverf\xc3\xb8ring, og dette har v\xc3\xa6rt gjort i mindre testanlegg. De stedene potensialene er st\xc3\xb8rst for slike anvendelser er for overf\xc3\xb8ring av store str\xc3\xb8mmengder over store avstander, og for anlegg hvor varmeutvikling er et problem, f.eks. i transformatorer.\n_START_SECTION_\nSvevetog\n_START_PARAGRAPH_\nHer blir superlederens evne til \xc3\xa5 frast\xc3\xb8te magnetfelt (Meissner-effekten) brukt til \xc3\xa5 holde et tog svevende. Et svevetog har sv\xc3\xa6rt liten friksjon og kan dermed kj\xc3\xb8re fort og med lite energibruk. V\xc3\xa6r oppmerksom p\xc3\xa5 at flere kommersielle svevetog ikke bruker Meissner-effekten til sveving, men heller bruker superledere som elektromagneter, for \xc3\xa5 oppn\xc3\xa5 samme resultat.\n_START_SECTION_\nElektronikk\n_START_PARAGRAPH_\nElektroniske anvendelser av superleder er mange, men f\xc3\xb8rst og fremst innen forskning. Den viktigste anvendelsen per i dag er sv\xc3\xa6rt presise magnetometer, dvs. m\xc3\xa5ling av magnetfelt. Basisenheten er her en SQUID, dvs. en superlede ring med isolerende kontakter (Josephson-kontakter). Superledere er ogs\xc3\xa5 basiskomponent i mange fors\xc3\xb8k p\xc3\xa5 \xc3\xa5 lage kvantedatamaskiner.\n_START_SECTION_\nHistorikk\n_START_PARAGRAPH_\nSuperledning ble oppdaget i 1911 av den nederlandske fysikeren Heike Kamerlingh Onnes, som var den f\xc3\xb8rste til \xc3\xa5 lage flytende helium (ca. 3 K). Ved \xc3\xa5 bruke helium til kj\xc3\xb8lev\xc3\xa6ske fant han at den elektriske motstanden i kvikks\xc3\xb8lv falt br\xc3\xa5tt til null ved 4,2 K. Onnes fikk nobelpris for sitt arbeid innen lavtemperatur-fysikk i 1913. I de f\xc3\xb8lgende ti\xc3\xa5rene ble superledning oppdaget i diverse andre materialer, i hovedsak grunnstoffer. Den h\xc3\xb8yeste kritiske temperaturen var her for bly, ved 7 K. I 1941 ble niobiumnitritt funnet \xc3\xa5 ha kritisk temperatur p\xc3\xa5 16 K._NEWLINE_Det neste viktige bidraget for forst\xc3\xa5else av superledning kom i 1933, da Meissner og Ochsenfeld fant ut at superledere frast\xc3\xb8ter magnetfelt, et fenomen n\xc3\xa5 kjent som Meissnereffekten. I 1935 fant F. og H. London at Meissner-effekten kunne forklares ved minimering av superstr\xc3\xb8mmenes frie energi._NEWLINE_I 1950 kom Ginzburg-Landau-teorien som forklarer superledning som en termodynamisk, annenordens faseovergang. Denne teorien er til \xc3\xa5 forklare mange superleder-relaterte fenomener, slik som Meissner-effekten, delingen i type I og type II superledning, og kvantisering av magnetisk fluks. Prediksjonen om at magnetfelt i superledere er kvantisert ble gjort av A. A. Abrikosov, et arbeid han fikk nobelprisen for i 2003._NEWLINE_En komplett forst\xc3\xa5else av superledning  kom i 1957 av Bardeen, Cooper og Schrieffer (BCS), og samtidig, uavhengig av disse av N. Bogoliubov. BCS-teorien forklarer superledning ved at elektroner bindes sammen to og to (Cooper-par) og g\xc3\xa5r over i en kollektiv tilstand, som kalles et kondensat. Bardeen, Cooper og Schrieffer fikk nobelprisen i 1972, for denne oppdagelsen. Videre ble viktige teoretiske arbeider relatert til BCS-teorien bla. gjort av Bogoliubov i 1958, da han viste at BCS-teorien kunne utledes ved kanoniske transformasjoner av elektronets Hamiltonoperator, og av Lev Gor'kov i 1958, da han viste at BCS-teorien og Ginzburg-Landau-teorien er forenlige i n\xc3\xa6rheten av den kritiske temperaturen._NEWLINE_I 1962 ble den f\xc3\xb8rste kommersielle superlederkabelen, laget av en niobium-titan-legering, utviklet av forskere ved Westinghouse. Samme \xc3\xa5r gjorde Brian D. Josephson en viktig teoretisk oppdagelse: en superledende tilstand kan ogs\xc3\xa5 strekke seg over en isolatorer, bare den er tynn nok. Dette kalles n\xc3\xa5 Josephson-effekten, og er bestanddelen i s\xc3\xa5 godt som all superleder-elektronikk. Josephson fikk nobelpris for denne oppdagelsen i 1973._NEWLINE_Forskning p\xc3\xa5 hvordan superledere oppf\xc3\xb8rer seg ved kontakt med isolatorer og metaller har v\xc3\xa6rt et hovedelement i superleder-forskningen siden 1960-tallet. Et viktig arbeid her ble gjort av nordmannen Ivar Gi\xc3\xa6ver, med sin forskning p\xc3\xa5 granul\xc3\xa6re superledere, dvs. \xc2\xabsuperledende sand\xc2\xbb. Arbeidet ble gjort ved General Electrics i USA og Ivar Gi\xc3\xa6ver fikk nobelprisen for arbeidet i 1973, samme \xc3\xa5r som Josephson._NEWLINE_BCS-teorien setter en \xc3\xb8vre grense for superledning ved 30 K. Stor var derfor overraskelsen da Bednorz og M\xc3\xbcller i 1986 oppdaget superledning ved 35 K i en lantan-basert kopper-perovskitt. Dette ble opptakten til oppdagelsen av en helt ny klasse stoffer som kalles h\xc3\xb8ytemperatur-superledere. Kort tid senere fant Paul C. W. Chu og M.K. Wu ut at ved \xc3\xa5 bytte ut lantan med yttrium, \xc3\xb8kte den kritiske temperaturen til 92 K, noe som betyr at billig og tilgjengelig flytende nitrogen kan brukes som kj\xc3\xb8lev\xc3\xa6ske i stedet for dyr og vanskelig h\xc3\xa5ndterlig flytende helium. Flere andre h\xc3\xb8ytemperatur-superledere med h\xc3\xb8yere kritiske temperaturer ble funnet i de f\xc3\xb8lgende \xc3\xa5rene. Bednorz og M\xc3\xbcller fikk nobelprisen for sin oppdagelse allerede i 1987._NEWLINE_Den h\xc3\xb8yeste kritiske temperaturen per 2007 er i materiale best\xc3\xa5ende av thallium, kvikks\xc3\xb8lv, barium, kalsium, strontium, og oksygen, med kritisk temperatur p\xc3\xa5 138 K."