b'\n_START_ARTICLE_\nDorcini\n_START_SECTION_\nUtseende\n_START_PARAGRAPH_\nMiddelsstore til meget store (15 \xe2\x80\x93 100 millimeter) biller, hannene gjerne med sterkt forst\xc3\xb8rrede kjever (mandibler). Kroppsformen er noe flattrykt, de fleste er ensfarget m\xc3\xb8rke p\xc3\xa5 farge. Hodet er stort og bredt (hos hannene av Dorcus titanus opptil 3 centimeter bredt), hos hannene meget stort for \xc3\xa5 gi feste for de store kjevene, fasett\xc3\xb8ynene temmelig sm\xc3\xa5 og runde. Hunnene er vanligvis betydelig mindre enn hannene, uten forst\xc3\xb8rrede kjever. Hannene av disse billene har vanligvis allometrisk vekst, det vil si at hodet og kjevene er forholdsvis st\xc3\xb8rre hos store individer enn hos sm\xc3\xa5.\n_START_SECTION_\nLevevis\n_START_PARAGRAPH_\nHjortebillene er skogsinsekter med larver som utvikler seg i morken, d\xc3\xb8d ved, for eksempel gamle stubber. Billene kan ofte finnes inne i hule tr\xc3\xa6r. De europeiske artene er knyttet til l\xc3\xb8vtr\xc3\xa6r. Larvene spiser trefibre, som er sv\xc3\xa6rt n\xc3\xa6ringsfattige, og utviklingen g\xc3\xa5r derfor ganske langsomt \xe2\x80\x93 de kan bruke 3-4 \xc3\xa5r eller enda lengre p\xc3\xa5 larveutviklingen. Til slutt forvandler larven seg til en puppe i et kammer f\xc3\xb4ret med opptygde trefliser. De voksne insektene er forholdsvis kortlivede og spiser lite, men de kan ta til seg noe nektar og saft fra frukt. De er aktive om natten. Tross sine tunge kropper er de fleste artene bra flyvere. Hannenes sv\xc3\xa6re kjever er ubrukelige til \xc3\xa5 spise med \xe2\x80\x93 de brukes bare i kamp om hunnene. To kjempende hanner pr\xc3\xb8ver begge \xc3\xa5 f\xc3\xa5 tak rundt motstanderens kropp og kaste ham p\xc3\xa5 rygg.\n_START_SECTION_\nUtbredelse\n_START_PARAGRAPH_\nDe aller fleste av artene lever i Asia og \xc3\xb8stover til de vestlige av stillehavs\xc3\xb8yene. Men det forekommer ogs\xc3\xa5 noen f\xc3\xa5 arter i Europa og Nord-Amerika.'