b"\n_START_ARTICLE_\nFergus av Galloway\n_START_PARAGRAPH_\nFergus av Galloway var konge, eller lord, av Galloway fra en ukjent dato (sannsynligvis p\xc3\xa5 1110-tallet) og til sin d\xc3\xb8d i 1161. Han var grunnlegger av et sm\xc3\xa5konged\xc3\xb8mme, for \xc3\xa5 ha opprettet bisped\xc3\xb8mmet i Whithorn, v\xc3\xa6rt velynder av nye klostre, som Dundrennan Abbey, og flere andre handlinger. Fergus ble en legende etter sin d\xc3\xb8d selv om hans egentlige liv er skyggelagt i mystikk.\n_START_SECTION_\nOpprinnelsen\n_START_PARAGRAPH_\nFergus av Galloway opptrer f\xc3\xb8rste gang i de historiske kilde i 1136. Han opprinnelse og hans slekt er derimot fortsatt uklare. I l\xc3\xb8pet av \xc3\xa5rene har Fergus opprinnelse v\xc3\xa6rt emnet for store diskusjoner og fantasifulle fortellinger av forfattere med hang til historiske romaner._NEWLINE_En teori er at Fergus var etterkommer fra en lang stamtavle av Gall-Gaidhel konger, som kan ha v\xc3\xa6rt kjent som Clann Dubgaill, og p\xc3\xa5st\xc3\xa5tt avstamming fra en Dubgall. Det som gj\xc3\xb8r denne teorien sannsynlig er det faktum at hovedgrenen av etterkommerne til norsk-g\xc3\xa6liske Somerled eller Somairle mac Gillai Brigte tok navnet MacDougall, mens det beslektete navnet MacDouall var popul\xc3\xa6rt i Galloway. Men, ettersom Argyll-navnet kom i bruk f\xc3\xb8rst etter Fergus tid har denne teorien likevel ikke stor verdi._NEWLINE_En tilsvarende teori sporer Fergus fra en mann ved navn \xc2\xabGilli\xc2\xbb, en Gall-Gaidhel jarl av de vestlige \xc3\xb8yene. Grunnen til denne teorien er at Roman de Fergus, en franskspr\xc3\xa5klig arthuriansk romanse fra tidlig p\xc3\xa5 1200-tallet, og romansen var etter sigende skrevet til \xc3\xa6re til bryllupet for Fergus etterkommer Alan, lord av Galloway. Romansen navngir heltens far som Soumilloit (g\xc3\xa6lisk Somairle og norr\xc3\xb8nt Somerlid). Argumentet er at den sistnevnte var en avkommer fra jarl Gilli og derfor at begge Somairles hadde jarl Gilli som felles stamfar._NEWLINE_En tredje teori identifiserer Fergus far med den obskure norr\xc3\xb8ne Sumarlidi Hauldr som ble drept av en Sweyn (Svein) i 1156. Denne Sumarlidi Hauldr nevnes i Orkn\xc3\xb8yingenes saga._NEWLINE_Skribenter p\xc3\xa5 slutten av 1880-tallet og tidlig p\xc3\xa5 1900-tallet hellet til teorien at Fergus var en barndomskamerat av David I av Skottland ved det angelnormanniske hoffet til kong Henrik I av England. Denne teorien fikk troverdighet ved hans ekteskap med datteren til kong Henrik I, hans gode forhold til den skotske kongen, og hans overb\xc3\xa6renhet overfor angelnormannisk kultur._NEWLINE_I virkeligheten er dette slektskapet ren fiksjon. Det er rimelig sikkert at Fergus var en innf\xc3\xb8dt fra Galloway eller \xc3\xb8yene utenfor. Den franskspr\xc3\xa5klige romansen kan heller ikke f\xc3\xa5 generell troverdighet i historiske sp\xc3\xb8rsm\xc3\xa5l, men navnet Soumilloit er likevel sannsynligvis ikke oppdiktet og Somairle eller Somerled er et vanlig Gall-Gaidhel-navn og gir mening i sammenhengen. I mangelen av bevis har historikerne akseptert at Fergus\xe2\x80\x99 far bar navnet Somairle. Utover navnet er det lite som kan fortelles med sikkerhet om hans opprinnelse.\n_START_SECTION_\nOpprinnelsen til konged\xc3\xb8mmet Galloway\n_START_PARAGRAPH_\nTil tross for den vanlige oppfatningen er det ingen bevis for at Galloway noen gang var en del av konged\xc3\xb8mmet Strathclyde. Galloway, iallfall det som l\xc3\xa5 vest for elven Nith, l\xc3\xa5 dessuten p\xc3\xa5 utsiden av det tradisjonelle omr\xc3\xa5det som ble krevd av konged\xc3\xb8mmet Alba (etter at Strathclyde var blitt innlemmet i Alba). Galloway ble ofte definert som alt land som l\xc3\xa5 s\xc3\xb8r og vest for elva Clyde og vest for elva Annan, og l\xc3\xa5 p\xc3\xa5 utsiden av det tradisjonelle skotske territoriet. Til tross for at landet var en del av det nordlige Britannia var Galloway like mye en del av Irskesj\xc3\xb8en, en del av den g\xc3\xa6lisk-norr\xc3\xb8ne verden av Gall-Gaidhel-kongene p\xc3\xa5 \xc3\xb8ya Man, eller det g\xc3\xa6lisk-norr\xc3\xb8ne triangelet mellom Irland, Man og Galloway med l\xc3\xb8se forbindelse mot de vestlige \xc3\xb8yene som Hebridene og andre omr\xc3\xa5der hvor etterkommere av nordmenn sto sterkt._NEWLINE_Eksempelvis hadde den tidligere kongen av Dublin og Man, Echmarcach mac Ragnaill, tittelen Rex Innarenn, det vil si konge av Rhins. Rhins er halv\xc3\xb8ya formet som hodet p\xc3\xa5 en hammer i Dumfries og Galloway. Den vestlige delen av Galloway hadde blitt fast tilknyttet \xc3\xb8ya Man og den blandete g\xc3\xa6lisk-norr\xc3\xb8ne bosetningen. Navn med norr\xc3\xb8n tilknytning spredte seg langs hele kysten av s\xc3\xb8rvestlige Skottland og nordvestlige England._NEWLINE_P\xc3\xa5 slutten av 1000-tallet aktet den norske kongen Magnus Berrf\xc3\xb8tt \xc3\xa5 knytte Irskesj\xc3\xb8en inn under den norske tronen. I 1097 sendte han sin unders\xc3\xa5tt Ingimundr for \xc3\xa5 ta kontroll over konged\xc3\xb8mmet Man og \xc3\xb8ynene, men da denne bare lot seg sl\xc3\xa5 i hjel m\xc3\xa5tte kong Magnus selv komme over i p\xc3\xa5 den f\xc3\xb8rste av sine to store h\xc3\xa6rtog, det f\xc3\xb8rste i 1098\xe2\x80\x931099 og det andre i 1102\xe2\x80\x931103. I det f\xc3\xb8rste h\xc3\xa6rtoget tok han kontroll over Hebridene og de vestlige \xc3\xb8yene, og avsatte kong Lagmann (?) av Man. H\xc3\xa6rtoget f\xc3\xb8rte ham ogs\xc3\xa5 til Wales hvor han drepte de normanniske jarlene av Chester og av Shrewsbury i et stort slag. Disse var p\xc3\xa5 denne tiden i krig med prinsen av Gwynedd. Det er h\xc3\xb8yst sannsynlig at befolkningen i Galloway aksepterte den norske kongens overherred\xc3\xb8mme. Den skotske kongen, Etgair mac Ma\xc3\xadl Coluim av Alba, b\xc3\xb8yde unna for den norske h\xc3\xa6rstyrken og aksepterte norske overherred\xc3\xb8mme p\xc3\xa5 \xc3\xb8yene._NEWLINE_P\xc3\xa5 sitt andre h\xc3\xa6rtokt dro kong Magnus til Man og med en enorm fl\xc3\xa5te angrep han Dublin og fors\xc3\xb8kte \xc3\xa5 f\xc3\xa5 Muircertach mac Toirrdelbach, Ui Briain kongen av Munster til \xc3\xa5 underkaste seg. H\xc3\xa6rtoktet resulterte i en allianse mellom de to kongene, og et ekteskap mellom kong Magnus\xe2\x80\x99 s\xc3\xb8nn Sigurd til Muircertachs datter Bl\xc3\xa1thmin. Alliansen minsket trusselen fra Domnall mac Lochlainn, konge av Ailech p\xc3\xa5 Irland, og dannet grunnlaget fra en stabilitet for landene rundt Irskesj\xc3\xb8en og sikret kong Magnus\xe2\x80\x99 nye Irskesj\xc3\xb8-imperium. Dessverre gikk det meste galt da kong Magnus p\xc3\xa5 veg tilbake til Norge gikk i land for et mindre tokt i Ulster i Irland og ble drept mot en overlegen irsk h\xc3\xa6rstyrke og det meste av hans verk ble lagt i ruiner._NEWLINE_I lyset av hovedautoriteten i middelalderens Galloway mener historikeren Richard Oram at de overst\xc3\xa5ende hendelsene er n\xc3\xb8kkelen for \xc3\xa5 forst\xc3\xa5 opprinnelsen til Fergus\xe2\x80\x99 konged\xc3\xb8mme i Galloway. Det var i dette tomrommet, i dette maktvakuumet som skapte grunnlaget for konged\xc3\xb8mmet Galloway, et konged\xc3\xb8mme som Fergus kom til \xc3\xa5 lede og tilsynelatende skapte. Den arthurianske romansen forteller at Fergus\xe2\x80\x99 far Somerled var en fattig kriger som dro stor fordel av et ekteskap med adelskvinne og fra hvem Fergus arvet makt. Om vi er \xc3\xa5pen for litt kreativ spekulasjon er det sannsynlig at Fergus' far var en norr\xc3\xb8n kriger som giftet seg inn i den norr\xc3\xb8ne kongeslekten p\xc3\xa5 Man, en maktposisjon som Fergus arvet og befestet ytterligere og s\xc3\xa5ledes bygde sitt konged\xc3\xb8mme p\xc3\xa5 ruinene som ble etterlatt av kong Magnus Berrf\xc3\xb8tts d\xc3\xb8d.\n_START_SECTION_\nVestlige Galloway og f\xc3\xb8rste ekteskap\n_START_PARAGRAPH_\nFergus\xe2\x80\x99 maktomr\xc3\xa5de synes \xc3\xa5 ha v\xc3\xa6rt omr\xc3\xa5det i Galloway mellom elvene Dee og Cree. Det har blitt foresl\xc3\xa5tt av den skotske historikeren Richard Oram at han \xc3\xb8kte sin makt i vest gjennom \xc3\xa5 ekte en ukjent arving. Hovedgrunnen til dette er at ved Fergus\xe2\x80\x99 d\xc3\xb8d arvet s\xc3\xb8nnen Gilla Brigte den vestlige delen. Gilla Brigte var eldste s\xc3\xb8nnen, men ettersom han ikke var f\xc3\xb8dt av Fergus\xe2\x80\x99 hustru av kongelig \xc3\xa6tt var han ansett som mindreverdig. Det faktum at han likevel arvet den vestlige delen har f\xc3\xa5tt Oram til \xc3\xa5 trekke konklusjonen at den vestlige delen var en del av morens arv.\n_START_SECTION_\nEngland og andre ekteskap\n_START_PARAGRAPH_\nFergus ektet beviselig den illegitime datteren av kong Henrik I av England. Hennes navn er derimot ukjent, men blant de kandidater som historikerne har grunnet p\xc3\xa5 er Sibylla, enken til kong Alaxandair mac Ma\xc3\xadl Choluim (Alexander I av Skottland), men det er ikke mange bevis som g\xc3\xa5r i denne retningen. En annen kandidat er Elisabeth, men ogs\xc3\xa5 dette navnet mangler bevis._NEWLINE_Ekteskapet synes \xc3\xa5 ha v\xc3\xa6rt en del av en den engelske kongens politikk for framtiden i den nordvestlige ytterkantene av hans rike spesielt og den irske sonen generelt. Det var i l\xc3\xb8pet av denne tiden at Fergus kalte seg selv for rex Galwitensium \xe2\x80\x93 konge av Galloway, men tittel til tross, b\xc3\xa5de Fergus som hans nabo i nord, kong David I av Skottland, forble trofaste vasaller til den mektige engelske kongen.\n_START_SECTION_\nInngiftet med \xc3\xb8ya Man\n_START_PARAGRAPH_\nSom en del av Fergus\xe2\x80\x99 politiske pretensjoner i Irskesj\xc3\xb8en fikk han giftet sin datter Affraic til kong Olav Gothfrithsson I av Man (1114\xe2\x80\x931153). Kong Olav var p\xc3\xa5 mange m\xc3\xa5ter underlagt b\xc3\xa5de den engelske som den skotske kongen, og innenfor dette \xc3\xb8nsket Fergus \xc3\xa5 posisjonere seg, noe han holdt inntil Olav d\xc3\xb8de i 1153 ved at han ble tatt av dage av sine nev\xc3\xb8er. Disse hadde vokst opp i Dublin og hadde ventet p\xc3\xa5 sjanse.\n_START_SECTION_\nGjenopprettelsen av Whithorn\n_START_PARAGRAPH_\nEn tilsvarende posisjonering var Fergus\xe2\x80\x99 opprettelse av bispesetet i Whithorn, et gammelt bispesete som ble f\xc3\xb8rst etablert av folk fra Northumbria og under overherred\xc3\xb8mme av erkebiskopen av York. Det finnes livstegn fra den siste biskopen av Whithorn, Heathored, i \xc3\xa5ret 833, men deretter finnes det ikke tegn, og det er sannsynlig at bisped\xc3\xb8mmet forsvant da Northumbrias politiske ekspansjon skrumpet hen, en tilbakegang som skjedde med de danske herjingen av York i 867. I de p\xc3\xa5f\xc3\xb8lgende to og et halvt \xc3\xa5rhundrene synes Galloway \xc3\xa5 ha v\xc3\xa6rt under myndigheten til biskopen av Man i vest og med Durham og Glasgow i \xc3\xb8st._NEWLINE_P\xc3\xa5 slutten av 1128 ga pave Honorius II ordre til den kommende biskopen av Whithorn til fremtre for erkebiskopen av York. Den kommende biskopen var geistlig ved navn Gilla Aldan (Gilla Aldain), og erkebiskopen var Thurstan. York var kommet under \xc3\xb8kende press fra erkebiskopen av Canterburys ambisjoner, og York hadde bare to bisped\xc3\xb8mmer under seg, Durham og Man. Thurstan trengte hele tre for \xc3\xa5 kunne holde rettslige erkebispevalg. Det er sannsynlig at York og Fergus kom til en overenskomst. Kong David I av Skottland var derimot neppe involvert ettersom hans politikk var negativ til York og til det faktum at han utnevnte engelske eller franske geistlige, og ikke g\xc3\xa6liske som med Gilla Aldan. Overenskomsten med en eget bisped\xc3\xb8mme i Galloway sikret at Fergus var uavhengig av b\xc3\xa5de Man og Skottland, og sikret en egen identitet for det nye konged\xc3\xb8mmet._NEWLINE_Et annet poeng som kan noteres er at krigerbiskopen Wimund angrep en annen biskop, et angrep med det m\xc3\xa5l \xc3\xa5 tvinge den andre biskopen inn under sin kontroll. Historikere som Andrew MacDonald og Richard Oram er enige at denne biskopen faktisk var Gilla Aldan av Whithorn. Det er sannsynlig at det var gjenopprettelsen av Whithorn som utl\xc3\xb8ste vreden til biskopen p\xc3\xa5 Man, noe som gir en indikasjon p\xc3\xa5 kirken i Galloway f\xc3\xb8r Fergus.\n_START_SECTION_\nDavid I av Skottland\n_START_PARAGRAPH_\nVed kong Henrik I av Englands d\xc3\xb8d i 1135 ble det vanskelig for Fergus \xc3\xa5 opprettholde sitt forhold til den engelske tronen. David I av Skottland, hersker over det meste av dagens Skottland og nordlige England albuet seg inn for en dominerende posisjon. Maktbalansen svingte i skottekongens fav\xc3\xb8r. Det var ikke lenger mulig for Fergus \xc3\xa5 balansere sin uavhengighet mellom de store konged\xc3\xb8mmene i nord og s\xc3\xb8r. Det er ved dette tidspunkt at Fergus begynner \xc3\xa5 opptre i de skriftlige kildene. Sommeren 1136 var David I til stede ved vigslingen av biskop Johns katedral i Glasgow. I den store samling av skotske og normanniske adelige var ogs\xc3\xa5 Fergus med sin s\xc3\xb8nn Uchtred og nevnes p\xc3\xa5 toppen av en liste av s\xc3\xb8rvestlige g\xc3\xa6liske adelige._NEWLINE_Samlingen ga ogs\xc3\xa5 st\xc3\xb8tte til David Is ambisjoner rettet seg mot den nye og svake engelske kongen Stefan av England. De adelige fra Galloway er opptegnet i flere kilder for \xc3\xa5 ha deltatt i den p\xc3\xa5f\xc3\xb8lgende milit\xc3\xa6rkampanjen og i Fanenes slag i Yorkshire i 1138. Det er uklart om Fergus og hans menn deltok i dette slaget som de engelske styrkene vant knusende, men i den p\xc3\xa5f\xc3\xb8lgende fredsavtalen som ble inng\xc3\xa5tt mellom David I og Stefan i 1139 inngikk at den ene av Fergus\xe2\x80\x99 s\xc3\xb8nner, h\xc3\xb8yst sannsynlig Uchtred, ble gitt som gissel til England.\n_START_SECTION_\nMalcolm IV av Skottland\n_START_PARAGRAPH_\nI 1153 d\xc3\xb8de kong David I av Skottland og det personlige forholdet basert p\xc3\xa5 overh\xc3\xb8yhet som David hadde hatt over Fergus var ikke ment \xc3\xa5 bli overf\xc3\xb8rt til hans etterf\xc3\xb8lger. David ble etterfulgt av en guttekonge, M\xc3\xa1el Coluim eller anglifisert som Malcolm. I begynnelsen synes det som Fergus likevel hadde et relativt godt forhold til den nye kongen, men etter hvert var det \xc3\xb8yensynlig ikke i kongens interesse \xc3\xa5 la den relativt uavhengige vasallen i s\xc3\xb8r ha for l\xc3\xb8se t\xc3\xb8yler. I 1156 ble Fergus tatt til fange og overlatt kong M\xc3\xa1el Coluims rival, Domnall mac Ma\xc3\xadl Choluim av MacHeth-klanen, en klan som var fiender av den skotske tronen. P\xc3\xa5 slutten av ti\xc3\xa5ret var det klart at Fergus og skottekongen ikke lenger var venner._NEWLINE_I 1157 var guttekongens posisjon i sydlige Skottland svekket da han ble tvunget til la kong Henrik II av England overta omr\xc3\xa5dene Cumbria og Northumbria. Det var sannsynligvis dette nederlagt som fikk Fergus til igjen \xc3\xa5 markere sin uavhengighet. Holyrood-kr\xc3\xb8niken rapporterte at M\xc3\xa1el Coluim av Skottland ledet tre milit\xc3\xa6rkampanjer mot Galloway i 1160. Sammenhengen var at skottekongen hadde v\xc3\xa6rt i Frankrike med sin overkonge Henrik II og hadde akkurat kommet tilbake til Skottland. Mange av de innf\xc3\xb8dte stormennene beleiret M\xc3\xa1el Coluim i Perth da han kom tilbake, men Fergus var tilsynelatende ikke en av disse. Selv om det ikke finnes noe bevis for at Fergus ikke var forbundet med det s\xc3\xa5kalte Jarlenes oppr\xc3\xb8r er det megetsigende at Galloway ble invadert av skottekongens h\xc3\xa6r det samme \xc3\xa5ret.\n_START_SECTION_\nFergus og Meic Fergusa\n_START_PARAGRAPH_\nFergus\xe2\x80\x99 siste \xc3\xa5r ble problematiske med kranglinger med sine to s\xc3\xb8nner. Kanskje Fergus\xe2\x80\x99 h\xc3\xb8ye alder ble en pr\xc3\xb8velse for s\xc3\xb8nnenes t\xc3\xa5lmodighet. Forfatteren Walter Daniel beskrev i boken Life of Ailred of Rievaulx at \xc2\xab...holdning mot hans s\xc3\xb8nner, og s\xc3\xb8nnenes raseri mot faren og mot hverandre... Kongen av Skottland kunne ikke dempe, heller ikke biskopen kunne berolige deres felles hat, bitterhet og tyranni. S\xc3\xb8nner gikk mot fedrene, far mot s\xc3\xb8nner, bror mot bror, daglig ble det ulykkelige land forurenset med blodsutgytelser...\xc2\xbb_NEWLINE_Om det var p\xc3\xa5 grunn av h\xc3\xa6rtoktene til Gilla Brigte og Uchtred, eller p\xc3\xa5 grunn av skottekongen, er uklart, men Fergus ble tvunget til \xc3\xa5 trekke seg tilbake og han ble en munk ved klosteret Holyrood Abbey i 1160. Han d\xc3\xb8de det neste \xc3\xa5ret.\n_START_SECTION_\nLegendene om Fergus\n_START_PARAGRAPH_\nFergus\xe2\x80\x99 etterkommere tellet opp deres genealogi for uten unntak \xc3\xa5 datere deres linje tilbake til ham. Fergus var en av de f\xc3\xa5 innlands g\xc3\xa6liske personligheter i h\xc3\xb8ymiddelalderen som skulle oppn\xc3\xa5 en legendarisk status i kristendommens videre verden.\n_START_SECTION_\nRoman de Fergus\n_START_PARAGRAPH_\nP\xc3\xa5 begynnelsen av 1200-tallet skrev en forfatter en arthuriansk romanse p\xc3\xa5 fransk som var dedikert den gamle kongen i Galloway. Det er den s\xc3\xa5kalte Roman de Fergus som er det tidligste eksempel p\xc3\xa5 ikke-g\xc3\xa6lisk litteratur skrevet p\xc3\xa5 dialekt som kom fra Skottland. I henhold til tradisjonen var forfatteren en mann ved navn Guillaume le Clerc. Enkelte historikere har foresl\xc3\xa5tt at den ble skrevet til \xc3\xa6re for innvielsen til en etterkommer av Fergus, Alan mac Lochlainn (eller i denne konteksten, Alan fils de Roland). Det har ogs\xc3\xa5 blitt foresl\xc3\xa5tt at forfatteren var William Malveisin, en kongelig skriver for kong Vilhelm I av Skottland f\xc3\xb8r han senere ble utnevnt som biskop av Glasgow og St. Andrews. Romansen smigrer Fergus\xe2\x80\x99 etterkommere ved \xc3\xa5 gj\xc3\xb8re ham til en Perceval-lignende ridder hos kong Arthur._NEWLINE_Romansen sirkulerte over hele fransklesende verden i nordvestlige Europa i de neste \xc3\xa5rhundrene. Den er en hyllest til Fergus\xe2\x80\x99 legendariske status som monark og som grunnlegger av Galloway."