b'\n_START_ARTICLE_\nSindarin\n_START_PARAGRAPH_\nSindarin er et kunstig alvespr\xc3\xa5k konstruert av professor J.R.R. Tolkien. I hans verk snakkes spr\xc3\xa5ket av gr\xc3\xa5alvene, dvs. sindaene, i Midgard. I tredje tideverv var det mer popul\xc3\xa6rt enn quenya; quenya ble kun brukt i h\xc3\xb8y l\xc3\xa6re, mens sindarin ble brukt som dagligspr\xc3\xa5k (av alvene, vel \xc3\xa5 merke. Bruken av sindarin som dagligtale hos mennesker d\xc3\xb8de ut da N\xc3\xbamenor ble utslettet. Likevel var det mer utbredt blant de l\xc3\xa6rde hos menneskene \xc3\xa5 kjenne sindarin enn quenya)._NEWLINE_Tolkien etterlot seg mindre skriftlig materiale om sindarin enn om quenya, og mye av det han tenkte seg om spr\xc3\xa5ket, ble nok aldri skrevet ned, og gikk derfor tapt ved hans d\xc3\xb8d. Det er derfor vanskeligere \xc3\xa5 si noe sikkert om sindarin enn quenya.\n_START_SECTION_\nFiktiv historie\n_START_PARAGRAPH_\nSindarin er i slekt med quenya, men stammer ikke direkte fra det. Det utviklet seg fra spr\xc3\xa5ket som ble talt av teleriene, de av eldaene som ble igjen i Beleriand i Midgard. Dette spr\xc3\xa5ket ble siden ogs\xc3\xa5 talt av noldoene som vendte tilbake til Midgard og noen av menneskestammene, spesielt i Hadors hus.\n_START_SECTION_\nIkke-fiktiv historie\n_START_PARAGRAPH_\nJ.R.R. Tolkien likte det walisiske spr\xc3\xa5ket, og noen av de grammatiske hovedtrekkene kan spores tilbake til dette spr\xc3\xa5ket. Det er f.eks. prefiksforandringen, som vi verken kjenner fra de romanske eller germanske spr\xc3\xa5kene.'