b'\n_START_ARTICLE_\nEgina\n_START_SECTION_\nProvinsen\n_START_PARAGRAPH_\nProvinsen Egina (gresk: \xce\x95\xcf\x80\xce\xb1\xcf\x81\xcf\x87\xce\xaf\xce\xb1 \xce\x91\xce\xaf\xce\xb3\xce\xb9\xce\xbd\xce\xb1\xcf\x82) var en av provinsene i Pireus prefektur. Dets omr\xc3\xa5det tilsvarer det som er dagens kommuner av Egina og Angistri til sammen. Prefekturet ble nedlagt i 2006.\n_START_SECTION_\nGeografi\n_START_PARAGRAPH_\nEgina er grovt sett formet som et triangel, bortimot 15\xc2\xa0km fra \xc3\xb8st til vest og 10\xc2\xa0km fra nord til s\xc3\xb8r. Dets areal best\xc3\xa5r av rundt 87\xc2\xa0km._NEWLINE_En utd\xc3\xb8dd vulkan utgj\xc3\xb8r to-tredjedeler av Egina. Den nordlige og vestlige sidene best\xc3\xa5r av steinfylte, men fruktbare sletter som er godt kultiverte og produserer rikelig med korn, en del bomull, vinranker, mandel, oliven og fiken, men den mest karakteristiske avlingen p\xc3\xa5 Egina i dag, 2000-tallet, er pistasjer. \xc3\x98konomisk var svampfiske av stor betydning. Den s\xc3\xb8rlige vulkanske delen av \xc3\xb8ya er ulendt, kupert og preget av fjell, og hovedsakelig goldt. Det h\xc3\xb8yeste punktet er fjellet Oros, 531 meter, i s\xc3\xb8r, og den panhellenistiske fjellryggen strekker seg nordover med smale fruktbare dalstr\xc3\xb8k p\xc3\xa5 begge sider._NEWLINE_Strendene er ogs\xc3\xa5 en popul\xc3\xa6r turistattraksjon. Hydrofoilferger fra Pireus tar kun f\xc3\xb8rti minutter \xc3\xa5 komme fram til Egina mens den regul\xc3\xa6re fergen tar rundt en time. Det er faste busser fra Egina by til destinasjoner over hele \xc3\xb8ya, som eksempelvis Agia Marina. En fiskelandsby p\xc3\xa5 \xc3\xb8stkysten er Portes.\n_START_SECTION_\nEldste historie\n_START_PARAGRAPH_\nDet er avdekket arkeologiske funn av steinredskaper av obsidian som indikerer steinalderkultur p\xc3\xa5 \xc3\xb8ya. \xc3\x98yas plassering mellom Attika og Peloponnes betydde at den l\xc3\xa5 velegnet som handelssted. Dens eldste befolkning kom antagelig \xc3\xb8st fra Anatolia._NEWLINE_I antikken var \xc3\xb8ya i henhold til Herodotos en koloni av Epidauros. Minoisk keramikk har blitt funnet i sammenheng fra rundt 2000 f.Kr. Oppdagelser p\xc3\xa5 \xc3\xb8ya av et antall gullornamenter tilh\xc3\xb8rende den siste perioden av mykensk kunsth\xc3\xa5ndverk antyder at mykensk kultur eksisterte p\xc3\xa5 Egina i en del generasjoner f\xc3\xb8r tilstr\xc3\xb8mningen av dorere av Argos og Sparta. Overveiende grad av dorisk innflytelse skjedde antagelig ikke f\xc3\xb8r p\xc3\xa5 800-tallet f.Kr._NEWLINE_\xc3\x98ya ble en del av forbundet til Kalaureia en gang p\xc3\xa5 700-tallet f.Kr. som ogs\xc3\xa5 omfattet Athen, minyeres Orkomenos i Boiotia, Troizen, Ermioni, Nafplion, og Brasies. Det var antagelig en organisering av bystater som fortsatt var mykenske med den hensikt \xc3\xa5 bekjempe sj\xc3\xb8r\xc3\xb8veri i Egeerhavet som begynte som et resultat av nedgangen til den maritime overlegenheten til de mykenske fyrstene._NEWLINE_Egina synes \xc3\xa5 ha tilh\xc3\xb8rt forbundet til Eretria under lelantinerkrigen; det kan muligens forklare krigen med Samos, et betydelig medlem av den rivaliserende forbundet til Khalkis under styret til kong Amfikrates av Samos som ikke skjedde senere enn midten av 600-tallet f.Kr.\n_START_SECTION_\n\xc3\x98kende sj\xc3\xb8makt\n_START_PARAGRAPH_\nEgina hadde en maritim betydning som g\xc3\xa5r tilbake til tiden f\xc3\xb8r dorisk tid. Den antikke historikeren Eforos hevder at Feidon av Argos etablerte preging av mynter i Egina. Fra denne pregingens effekt begynte Kydonia p\xc3\xa5 Kreta \xc3\xa5 prege mynter ved \xc3\xa5 stampe over pregingen til Eforos. Det var folket p\xc3\xa5 Eforos som innenfor 30 eller 40 \xc3\xa5r av oppfinnelsen av mynter i Anatolia av joniske grekere eller lydere (ca 630 f.Kr.) som introduserte mynter som betalingsmiddel i den vestlige verden. Standard for vekt og m\xc3\xa5l som ble utviklet p\xc3\xa5 Egina i l\xc3\xb8pet av midten av 600-tallet f.Kr. var den ene av to standarder som var vanlige i den greske verden (den andre var fra Euboia-Attika) viser til tidlig kommersiell betydning p\xc3\xa5 \xc3\xb8ya._NEWLINE_I l\xc3\xb8pet av den maritime ekspansjonen til Egina i l\xc3\xb8pet av arkaisk tid, var Kydonia den ideelle mellomstasjonen for Eginas fl\xc3\xa5te p\xc3\xa5 veg til andre havner i Middelhavet. I l\xc3\xb8pet av det neste \xc3\xa5rhundret var Egina den ene av tre hovedstater som handlet ved markedet i Naukratis i Egypt og var den eneste greske staten n\xc3\xa6r Europa som hadde en andel i fabrikasjonene i Egypt. Ved begynnelsen av 400-tallet f.Kr. synes det som om \xc3\xb8ya hadde blitt en transitthavn eller frihavn for kornhandelen fra Svartehavet, noe som senere ble overtatt av Athens monopol._NEWLINE_I motsetningen til andre kommersielle stater p\xc3\xa5 600- og 500-tallet f.Kr., blant andre Korint, Khalkis, Eretria og Miletos, opprettet Egina ikke egne kolonier. Bosetningen som Strabon viser til, kan ikke bli vurdert som noen faktisk unntagelse fra denne vurderingen.\n_START_SECTION_\nRivalisering med Athen\n_START_PARAGRAPH_\nEginas historie er i stor grad preget av forholdet og motsetningene til Athen. Athenerne begynte \xc3\xa5 konkurrere med Eginas talassokrati, sj\xc3\xb8herrevelde, p\xc3\xa5 begynnelsen av 500-tallet f.Kr. Solon fikk vedtatt lover som begrenset Eginas handel i Attika. Den legendariske historien om disse forholdene, slik som de er nedtegnet av Herodotos involverer kritiske problemer og han sporet fiendskapet mellom de to bystatene tilbake til en strid om avbildningene av gudinnene Damia og Auxesia som eginerne hadde fraktet vekk fra Epidauros, deres foreldrestat._NEWLINE_Folket i Epidauros hadde den skikk \xc3\xa5 gj\xc3\xb8re \xc3\xa5rlige ofringer til de athenske guddommer Athene og Erekhtheus som betaling for athensk olivent\xc3\xb8mmer som statuene ble framstilt av. Da eginerne nektet \xc3\xa5 fortsette disse ofringene besluttet athenerne \xc3\xa5 frakte vekke disse gudebildene. I henhold til versjonen p\xc3\xa5 Egina gikk dette d\xc3\xa5rlig, og kun en eneste overlevende kom seg tilbake til Athen hvor han ble drept av enkene til sine kamerater. De stakk ham i hjel med sine brystn\xc3\xa5ler. Herodotos har ikke oppgitt noen dato for disse hendelsene, men senere forfattere har foresl\xc3\xa5tt at det m\xc3\xa5 han skjedd i perioden mellom Solon og Peisistratos, det vil si en gang rundt 570 f.Kr. Det kan ogs\xc3\xa5 stilles sp\xc3\xb8rsm\xc3\xa5l om ikke hele episoden er av ren mytisk karakter._NEWLINE_Etter at Theben hadde blitt beseiret av Athen en gang rundt 507 f.Kr., ba bystaten om hjelp fra Egina. Eginerne var f\xc3\xb8rst forn\xc3\xb8yd med \xc3\xa5 sende bildene av aiakidene, de beskyttende guddommer og helter av Egina, men til sist gikk de inn i en allianse og herjet kysten av Attika. Athenerne var forberedt p\xc3\xa5 \xc3\xa5 gj\xc3\xb8re gjengjeld til tross for orakelr\xc3\xa5d som sa at de burde avholde seg \xc3\xa5 angripe Egina p\xc3\xa5 tretti \xc3\xa5r. De beskyttet isteden grensene da de ble forstyrret av Spartas intriger._NEWLINE_I 491 f.Kr. var Egina en av de greske statene som sendte symbolene p\xc3\xa5 underkastelse (\xc2\xabjord og vann\xc2\xbb) til Perserriket. Athen appellerte til Sparta om \xc3\xa5 straffe denne underkastelsen. Kleomenes I, en av kongene i Sparta, krysset over vannet til Egina for \xc3\xa5 arrestere de ansvarlige, men hans fors\xc3\xb8k feilet. Etter at Demaratos var avsatt gjorde han et nytt fors\xc3\xb8k, fulgt av sin nye kollega Leotykides, grep ti av de ledende borgerne p\xc3\xa5 \xc3\xb8ya og sendte dem til Athen som gisler. Etter at Kleomenes var d\xc3\xb8d og da athenerne nektet \xc3\xa5 gi gislene til Leotykides, tok eginerne hevn ved \xc3\xa5 gripe et antall athenere ved festivalen i Sunion. Athenerne gikk inn i en sammensvergelse med Nikodromos, lederen av det demokratiske partiet p\xc3\xa5 \xc3\xb8ya, for \xc3\xa5 forr\xc3\xa5de Egina. Han skulle erobre gammelbyen og athenerne skulle deretter kom til hans st\xc3\xb8tte med sytti skip. Sammensvergelsen feilet da den athenske fl\xc3\xa5ten kom for seint og Nikodromos hadde allerede flyktet. I striden som fulgte ble eginerne beseiret, men siden lyktes \xc3\xa5 vinne en seier over den athenske fl\xc3\xa5ten. Det er dog flere innvendinger til kronologien og n\xc3\xb8yaktigheten i disse hendelsene.\n_START_SECTION_\nNedgang\n_START_PARAGRAPH_\nI kampen mot Xerxes I av Persia er det mulig at Egina spilt en langt st\xc3\xb8rre andel enn hva Herodotos har tilskrevet dem. Tradisjonen i Athen, som historikeren f\xc3\xb8lger, synes \xc3\xa5 m\xc3\xb8rklegge deres rolle. Det var til Egina framfor Athen at prisen for tapperhet ved Salamis ble gitt, og \xc3\xb8deleggelsen av den persiske fl\xc3\xa5ten synes \xc3\xa5 v\xc3\xa6re like mye grunnet innsatsen fra Egina som til Athen._NEWLINE_I l\xc3\xb8pet av de neste tyve \xc3\xa5rene av Kimons politikk ble Egina sikret, som et medlem av spartanske forbund, mot angrep. Endringen i Athens utenrikspolitikk som konsekvens av ostrakismen av Kimon i 461 f.Kr. f\xc3\xb8rte til utbruddet av den f\xc3\xb8rste peloponnesiske krig. Det meste krigf\xc3\xb8ringen ble f\xc3\xb8rt av Korint og Egina, og sistnevnte ble tvunget til \xc3\xa5 overgi seg til Athen etter en beleiring og akseptere posisjonen som unders\xc3\xa5tt-alliert ca 456 f.Kr. Den skatt som \xc3\xb8ya m\xc3\xa5tte betale ble satt til 30 talenter._NEWLINE_Ved vilk\xc3\xa5rene av tretti\xc3\xa5rsfreden (445 f.Kr.) mellom Athen og Sparta m\xc3\xa5tte athenerne gi Egina selvstyret tilbake, men vilk\xc3\xa5ret forble uten effekt. I l\xc3\xb8pet av den f\xc3\xb8rste vinteren av peloponneskrigen (431 f.Kr.) forviste Athen alle eginere og etablerte en kl\xc4\x93roukhia, en s\xc3\xa6rskilt athensk kolonistatus, p\xc3\xa5 \xc3\xb8ya. De forviste ble bosatt av Sparta i Thyreatis, p\xc3\xa5 grensen mellom Lakonia og Argolida. Selv her var de ikke trygge for Athens nag. En styrke kommandert av Nikias gikk i land i 424 f.Kr. og drepte de fleste av dem. Mot slutten av peloponneskrigen samlet den spartanske h\xc3\xa6rf\xc3\xb8reren Lysandros de spredte gjenv\xc3\xa6rende av Eginas tidligere beboere._NEWLINE_Egina ble benyttet av Sparta som base mot Athen under korintkrigen, men \xc3\xb8yas storhet var imidlertid blitt avsluttet. Den andel som \xc3\xb8ya spilte i tiden deretter var ubetydelig. Eginas nedgang etter Salamis synes \xc3\xa5 ha v\xc3\xa6rt i jevn nedgang etter Salamis av andre faktorer enn utelukkende framgangen til Athens fl\xc3\xa5te. Handel var kilden til Eginas framgang, men det synes \xc3\xa5 ha v\xc3\xa6rt hovedsakelig rettet mot Midt\xc3\xb8sten og den fikk problemer grunnet krigen med Perserriket.\n_START_SECTION_\nHellenistisk og romersk styre\n_START_PARAGRAPH_\nEgina sammen med det \xc3\xb8vrige Hellas ble i tur dominert av Makedonia, det aitoliske forbund, Attalos I av Pergamon og Romerriket. Det er antatt at et j\xc3\xb8disk samfunn ble etablert p\xc3\xa5 Egina \xc2\xabmot slutten av andre og i l\xc3\xb8pet av tredje \xc3\xa5rhundre e.Kr.\xc2\xbb av j\xc3\xb8der som flyktet fra barbarenes invasjoner av Hellas p\xc3\xa5 denne tiden.\n_START_SECTION_\nBysantinske tid\n_START_PARAGRAPH_\nEgina tilh\xc3\xb8rte \xc3\x98stromerriket (Det bysantinske rike) etter at Romerriket ble delt i en vestlig og en \xc3\xb8stlig del i 395. \xc3\x98ya forble bysantinsk i krisetiden p\xc3\xa5 600- og 700-tallet da det meste av Balkan og det greske fastlandet ble overkj\xc3\xb8rt av slaviske invasjoner. I henhold til Monemvasias kr\xc3\xb8nike (\xce\xa4\xce\xbf \xcf\x87\xcf\x81\xce\xbf\xce\xbd\xce\xb9\xce\xba\xcf\x8c\xce\xbd \xcf\x84\xce\xb7\xcf\x82 \xce\x9c\xce\xbf\xce\xbd\xce\xb5\xce\xbc\xce\xb2\xce\xb1\xcf\x83\xce\xaf\xce\xb1\xcf\x82) fungerte \xc3\xb8ya som tilfluktssted for flyktninger fra Korint. \xc3\x98ya hadde en blomstringstid tidlig p\xc3\xa5 800-tallet, hvilket er vist i bygging av kirker, men ble deretter tungt rammet av muslimske angrep med base p\xc3\xa5 Kreta. Ulike hegiografier nedtegner et storstilt angrep rundt 830 som f\xc3\xb8rte til at store deler av befolkningen m\xc3\xa5tte flykte til det greske fastlandet. I l\xc3\xb8pet av den samme perioden s\xc3\xb8kte en del av befolkningen \xc3\xa5 s\xc3\xb8ke trygget ved \xc3\xa5 flytte fra kysten og inn i \xc3\xb8yas indre hvor bosetningen Palaia Kora ble etablert.\n_START_SECTION_\nFrankisk og venetiansk styre\n_START_PARAGRAPH_\nEtter oppl\xc3\xb8sningen og oppsplittelsen av Det bysantinske rike ved det fjerde korstog i 1204 ble Egina overtatt av republikken Venezia, men ble etter hvert overtatt av hertugd\xc3\xb8mmet Athen. Det katalansk selskap tok kontrollen over Athen i 1317 og samtidig ogs\xc3\xa5 Egina. Fra 1425 ble \xc3\xb8ya igjen kontrollert av Venezia da Alioto Caopena, p\xc3\xa5 den tid hersker over Egina, ga seg inn under Venezias beskyttelse for \xc3\xa5 unnslippe angrep fra tyrkerne. \xc3\x98ya m\xc3\xa5 p\xc3\xa5 den tiden ha v\xc3\xa6rt fruktbar ettersom et av de vilk\xc3\xa5r som Venezia krevde var korn til andre venetianske kolonier. Et annet vilk\xc3\xa5r var at Venezia overtok eierskapet til \xc3\xb8ya om hans slektslinje d\xc3\xb8de ut. Antonio II Acciaioli, hertug av Athen, motsatte seg avtalen p\xc3\xa5 vegne av en av sine adopterte d\xc3\xb8tre som hadde giftet seg med den framtidige herren av Egina, Antonello Caopena._NEWLINE_I 1451 ble Egina venetiansk. \xc3\x98ybeboerne \xc3\xb8nsket venetiansk styre velkommen. Kravene til Antonellos onkel Arn\xc3\xa0, som eide landomr\xc3\xa5der i Argolis, ble tilfredsstilt med en pensjon. En venetiansk guvern\xc3\xb8r (rettore) ble utnevnt og som var avhengig av myndighetene i Nafplion p\xc3\xa5 Peloponnes. Etter Arn\xc3\xa0s d\xc3\xb8d fornyet hans s\xc3\xb8nn Alioto kravene p\xc3\xa5 \xc3\xb8ya, men ble fortalt at Venezia var innstilt p\xc3\xa5 \xc3\xa5 beholde den. B\xc3\xa5de ham selv og hans familie ble gitt en pensjon, og en av dem bidro til forsvaret av \xc3\xb8ya under angrep fra tyrkerne. Han ble tatt til fange med sin familie og d\xc3\xb8de i tyrkisk fangenskap._NEWLINE_I 1463 begynte den tyrkisk-venetiansk krig (1463\xe2\x80\x931479) mellom republikken Venezia og Det osmanske rike som kom til \xc3\xa5 koste Venezia Negroponte (Evvia), \xc3\xb8ya Lemnos, det meste av \xc3\xb8ygruppen Kykladene, Shkod\xc3\xabr i Albania og deres kolonier p\xc3\xa5 Peloponnes. Fredsavtale ble inng\xc3\xa5tt i 1479. Venezia beholdt fortsatt Egina, Nafpaktos, Nafplion, Monemvasia, Modon, Pylos, Koroni, og \xc3\xb8yene Kreta, Mykonos, og Tinos. Egina ble administrativt underlagt Nafplion.\n_START_SECTION_\nSenmiddelalderen\n_START_PARAGRAPH_\nEgina fikk penger til utrustningen av forsvaret ved at \xc3\xb8ya mistet sitt avholdte religi\xc3\xb8se relikvie, hodet av sankt Georg. Det hadde blitt fraktet til Egina fra Livadia av katalanerne og i 1462 beordret senatet i Venezia at relikvie skulle ble flyttet til kirken San Giorgio Maggiore i Venezia. Den 12. november ble det fraktet fra Egina av Vettore Cappello og senatet ga \xc3\xb8yboerne 100 dukater til befestning av \xc3\xb8ya. Egina hadde i \xc3\xa5rhundrer v\xc3\xa6rt utsatt fra angrep fra pirater og fiendtlige krefter. Venetiansk adelige var uvillige til \xc3\xa5 bosette seg p\xc3\xa5 \xc3\xb8ya og forsvaret av \xc3\xb8ya forble falleferdig og d\xc3\xa5rlig bevoktet._NEWLINE_Etter at hertugd\xc3\xb8mmet Athen og fyrsted\xc3\xb8mmet Akhaia gikk under var de enste latinske besittelsene igjen p\xc3\xa5 det greske fastlandet pavebyen Monemvasia helt s\xc3\xb8r p\xc3\xa5 Peloponnes, festningen Vonitsa og stasjonene Koron og Modon i Messenia, Lepanto i Korintbukta, Pteleon, Navarin og festningene Argos og Nafplion som \xc3\xb8ya Egina var underlagt._NEWLINE_En ny fredsavtale i 1502-1503 etterlot Venezia med ingenting annet igjen enn Kefallinia, Monemvasia og Nafplion og med Megara som tillegg. Da Megara m\xc3\xa5tte Venezia t\xc3\xa5le at festningen p\xc3\xa5 Egina ble erobret av muslimene ved Kemal Reis, admiral av den osmanske fl\xc3\xa5ten, og at rundt 2000 \xc3\xb8yboere ble fraktet vekk som slaver og aldri mer sett siden. Avtalen ble fornyet i 1513 og 1521. All tilgang p\xc3\xa5 korn til Monemvasia og Nafplion m\xc3\xa5tte kj\xc3\xb8pes fra tyrkiske besittelser._NEWLINE_I 1537 erkl\xc3\xa6rte sultan Suleiman krig med Venezia til tross for tidligere fredsavtaler, og hans admiral Khair ed-Din herjet og \xc3\xb8dela store deler av De joniske \xc3\xb8yer, og i oktober ble Egina igjen invadert. Den fjerde dagen ble Palaiokora erobret, men den latinske kirken Sankt Georg ble spart. Han massakrerte den voksne mannlige befolkningen, mens rundt 6000 overlevende kvinner og barn ble fraktet bort til slaveri. Deretter seilte Khair ed-Din til Naxos hvor han fraktet bort enorme mengder med bytte, og tvang hertugen av Naxos til \xc3\xa5 kj\xc3\xb8pe seg fri for en tributt p\xc3\xa5 5000 dukater.\n_START_SECTION_\nF\xc3\xb8rste osmanske tid\n_START_PARAGRAPH_\nOsmanerne tok kontroll over \xc3\xb8ya fra 1540 og det varte fram til 1687.Under Kretakrigen (1645-1669)|Kretakrigen]] i 1654 angrep og \xc3\xb8dela Francesco Morosini, doge av Venezia, \xc3\xb8ya._NEWLINE_I 1684 ved begynnelsen av Moreakrigen mellom Venezia og Det osmanske rike (Morea var navnet p\xc3\xa5 Peloponnes i middelalderen) f\xc3\xb8rte til midlertidig gjenerobring av st\xc3\xb8rre deler av greske besittelser av Venezia. I 1687 ankom den venetiansk h\xc3\xa6ren Pireus og erobret Attika. Antallet athenere p\xc3\xa5 denne tiden besto av rundt 6000, albanere fra landsbyene i Attika unntatt, mens befolkningen p\xc3\xa5 Egina ikke synes \xc3\xa5 ha oversteget 3000, hvorav totredjedeler var kvinner. \xc3\x98yboerne hadde blitt redusert til fattigdom for \xc3\xa5 betale skattene under den muslimske undertrykkelsen. Et alvorlig pest br\xc3\xb8t ut i Attika i l\xc3\xb8pet av 1688, noe som f\xc3\xb8rte stor utvandring av befolkningen i Athen til \xc3\xa5 forflytte seg s\xc3\xb8rover, og mange bosatte seg p\xc3\xa5 Egina._NEWLINE_I 1693 tok Francesco Morosini kommandoen over \xc3\xb8ya, men hans eneste betydelig handling var \xc3\xa5 bygge opp igjen festningen som han selv hadde \xc3\xb8delagt under Kretakrigen i 1654, og kostnadene m\xc3\xa5tte grekerne betale, noe som f\xc3\xb8rte til at det p\xc3\xa5nytt ble bedt om fornyet venetiansk beskyttelse ved \xc3\xa5 tilby en \xc3\xa5rlig tributt. I 1699 ble krigen avsluttet ved engelsk mellomkomst med Karlowitztraktaten. Venezia beholdt besittelsen av de sju joniske \xc3\xb8yene foruten Butrinto og Parga, Morea (Peloponnes), Spinalonga og Suda, Tenos, Santa Maura og Egina.\n_START_SECTION_\nAndre osmanske tid\n_START_PARAGRAPH_\nI begynnelsen av den osmanske-venetianske krig i 1714\xe2\x80\x931718 ble Egina erobret av den osmanske fl\xc3\xa5ten under ledelse av Canum Hoca. Osmanske styre over Egina og i Peloponnes ble gjenopptatt og bekreftet av Passarowitz-traktaten, og muslimene beholdt kontrollen over \xc3\xb8ya, med unntak av den kortvarige russiske okkupasjonen under Orlovoppr\xc3\xb8ret tidlig p\xc3\xa5 1770-tallet, og fram til begynnelsen av den greske selvstendighetskrigen i 1821.\n_START_SECTION_\nMytologi\n_START_PARAGRAPH_\nI gresk mytologi var Aigina datteren av elveguden Asopos og najaden Metope. Hun f\xc3\xb8dte minst to barn: Menoitios med Aktor og Aiakos med ingen ringere enn Zevs. Da Zevs bortf\xc3\xb8rte Aigina, tok han henne med til \xc3\xb8ya Oinone, en \xc3\xb8y i n\xc3\xa6rheten av Attika. Her f\xc3\xb8dte hun Aiakos som senere ble konge av Oinone, deretter ble \xc3\xb8ya oppkalt etter ham og hetende Egina (Aegina)._NEWLINE_Egina var smalingsstedet for myrmidonere, i henhold til gresk mytologi et legendarisk folk best\xc3\xa5ende av modige og dyktige krigere. De kom sammen p\xc3\xa5 Egina for \xc3\xa5 trene. Zevs trengte en h\xc3\xa6r av elitesoldater og tenkte f\xc3\xb8rst p\xc3\xa5 Egina som da ikke hadde befolkning. Han forvandlet da en del maur (gresk: \xce\x9c\xcf\x85\xcf\x81\xce\xbc\xcf\x8d\xce\xb3\xce\xba\xce\xb9\xce\xb1, Myrmigia, \xc2\xabmaurfolk\xc2\xbb) til krigere som s\xc3\xa5 ut som mennesker, men hadde seks armer og bar svart rustning. Senere ble myrmidonere under ledelse av helten Akilles den farligste og mest fryktede krigsenhet i Hellas. De deltok i den greske krigen mot Troja, anf\xc3\xb8rt av Akilles. Kong Aiakos var far til heltene Telamon og Peleus, og dermed farfar til Akilles. Aiakos var ogs\xc3\xa5 gudenes yndling og s\xc3\xa5 kjent for sin fromhet at han etter sin d\xc3\xb8d ble utpekt til \xc3\xa5 v\xc3\xa6re en av dommerne i d\xc3\xb8dsriket Hades, sammen med Minos og Rhadamantys.'