b'\n_START_ARTICLE_\nSpeilstadiet\n_START_PARAGRAPH_\nSpeilstadiet beskriver utviklingen av egoet gjennom identifisering. Egoet ses som et resultat av \xc3\xa5 identifisere seg med sitt eget speilbilde. Barnet l\xc3\xa6rer \xc3\xa5 kjenne igjen sitt eget speilbilde f\xc3\xb8r det har kontroll over sine egne kroppsbevegelser. Det ser bildet sitt som en helhet, og syntesen av bildet skaper en f\xc3\xb8lelse av motsetning med den manglende kroppskontrollen. Det oppleves som en fragmentert kropp. Denne motsetningen f\xc3\xb8les f\xc3\xb8rst som en rivalisering med sitt eget bilde. For \xc3\xa5 l\xc3\xb8se konflikten identifiserer subjektet seg med bildet: denne identifikasjonen med speilbildet er det som former egoet. Identifiseringen oppleves positivt for subjektet og skaper en innbilt f\xc3\xb8lelse av selvbeherskelse. Subjektet kan ogs\xc3\xa5 oppleve en negativ reaksjon n\xc3\xa5r det sammenligner sin stolthet med morens allmakt. Speilstadiet viser at ego er et produkt av misforst\xc3\xa5else, en falsk gjenkjennelse, hvor subjektet blir fremmedgjort fra seg selv._NEWLINE_Den franske psykoanalytikeren Jacques Lacan beskrev dette som en grunnleggende funksjon for jeg-et. Tidlig p\xc3\xa5 50-tallet ans\xc3\xa5 han det som det ikke lenger som et \xc3\xb8yeblikk i et barns liv, men som representert som en permanent subjektiv struktur. I denne fasen er subjektet konstant fanget og fokusert av sitt eget bilde._NEWLINE_Selv om Lacan lanserte teorien om speilstadiet i 1949, er i stor grad basert p\xc3\xa5 psykiateren Henri Wallons arbeid fra 1931 om effekten speilbildet har p\xc3\xa5 barnets utvikling.'