b"\n_START_ARTICLE_\nSamfunnets fiende\n_START_SECTION_\nHandling\n_START_PARAGRAPH_\nBestekameratene Tom Powers (James Cagney) og Matt Doyle (Edward Woods) vokser opp i slummen i Chicago. Allerede som barn er de sm\xc3\xa5kriminelle og selger tyvegods til gangsteren Putty Nose (Murray Kinnell). Da de blir voksne gir han dem deres f\xc3\xb8rste store oppdrag: De skal stjele pelser fra et lager. Dette g\xc3\xa5r ikke som planlagt og en politimann ankommer stedet. Vennen deres blir skutt og drept, og de to kameratene ender opp med \xc3\xa5 skyte politimannen for \xc3\xa5 komme seg unna. Etterp\xc3\xa5 opps\xc3\xb8ker de Putty Nose for \xc3\xa5 f\xc3\xa5 hjelp, men blir fortalt at han har stukket av, selv om han hadde lovet \xc3\xa5 stille opp for dem._NEWLINE_Noen \xc3\xa5r senere, i forbudstiden, kommer de to kameratene i kontakt med mafialederen Samuel \xc2\xabNails\xc2\xbb Nathan (Leslie Fenton), gjennom bareieren Paddy Ryan (Robert Emmett O'Connor). Nails tjener store penger p\xc3\xa5 \xc3\xa5 smugle alkohol og tvinge de lokale barene til \xc3\xa5 kj\xc3\xb8pe hans varer, i stedet for \xc3\xa5 kj\xc3\xb8pe av rivalen Schemer Burns. Tom og Matt begynner for f\xc3\xb8rste gang \xc3\xa5 tjene s\xc3\xa5 mye at de kan ha en luksuri\xc3\xb8s livsstil. Toms eldre bror, Mike (Donald Cook), er misforn\xc3\xb8yd med lillebrorens kriminelle aktiviteter og de to ender opp med \xc3\xa5 krangle om dette hver gang de m\xc3\xb8tes. Moren deres (Beryl Mercer) synes det er trist at de ikke kommer overens, men er fullstendig naiv ang\xc3\xa5ende hvor Tom f\xc3\xa5r alle pengene fra. _NEWLINE_En kveld m\xc3\xb8ter Tom og Matt de to venninnene Mamie (Joan Blondell) og Kitty (Mae Clarke). Matt og Mamie finner tonen \xc3\xb8yeblikkelig og innleder et forhold. Tom innleder et forhold til Kitty, men blir raskt lei av henne og avslutter forholdet ganske brutalt. Ikke lenge etter m\xc3\xb8ter han den mystiske og forf\xc3\xb8rende Gwen (Jean Harlow) som han blir interessert i. Matt og Mamie bestemmer en liten stund for \xc3\xa5 gifte seg, og g\xc3\xa5r ut for \xc3\xa5 feire sammen med Tom, Gwen og Nails. P\xc3\xa5 restauranten f\xc3\xa5r Tom \xc3\xb8ye p\xc3\xa5 Putty Nose og aner en sjanse til \xc3\xa5 f\xc3\xa5 tatt hevn. Tom og Matt f\xc3\xb8lger etter Putty Nose og tvinger han til \xc3\xa5 slippe dem inn i leiligheten hans, der Tom til slutt dreper han._NEWLINE_En dag f\xc3\xa5r de beskjed om at Nails har blitt drept i en rideulykke. De opps\xc3\xb8ker stallen der den \xc2\xabansvarlige\xc2\xbb hesten st\xc3\xa5r, kj\xc3\xb8per den og dreper den. Med Nails ute av veien aner Schemer Burns en mulighet til \xc3\xa5 vinne gjengkrigen og bomber baren til Paddy Ryan. Mange av medlemmene i gjengen til Nails har allerede flyktet, s\xc3\xa5 Paddy samler de som er igjen p\xc3\xa5 et trygt sted og tar b\xc3\xa5de penger og v\xc3\xa5pen fra dem. Det han ikke vet er at Schemer Burns vet hvor gjemmestedet deres er. _NEWLINE_Dagen etter havner blir Tom og Matt beskutt av Schemer Burns-gjengen. Tom slipper unna, men Matt blir drept. Fast bestemt p\xc3\xa5 \xc3\xa5 ta hevn skaffer Tom seg v\xc3\xa5pen og opps\xc3\xb8ker Schemer Burns-gjengens tilholdssted. Etter en voldsom skuddutveksling kommer han ut igjen, livstruende s\xc3\xa5ret og havner p\xc3\xa5 sykehus. Under et bes\xc3\xb8k med familien ber han om unnskyldning til broren sin, til morens store glede. _NEWLINE_En kveld blir Mike opps\xc3\xb8kt av Paddy som sier at Schemer Burns-gjengen har kidnappet Tom fra sykehuset. Paddy hadde gitt dem et tilbud: Dersom de leverte Tom hjem igjen, s\xc3\xa5 skulle han selv avslutte sine aktiviteter og flytte fra byen. En stund etterp\xc3\xa5 f\xc3\xa5r Mike en telefon om at Tom er p\xc3\xa5 vei hjem. Han forteller det til moren, som begynner \xc3\xa5 gj\xc3\xb8re ting klart til s\xc3\xb8nnens hjemkomst. En liten stund senere banker de p\xc3\xa5 d\xc3\xb8ren og Mike f\xc3\xa5r levert Toms lik.\n_START_SECTION_\nManus\n_START_PARAGRAPH_\nKubec Glasmon, John Bright og Harvey F. Thew skrev manuset, basert p\xc3\xa5 Glasmons og Brights roman, Beer and Blood. Sjefen for Warner Bros., Jack L. Warner, fikk ideen til tittelen The Public Enemy fra en overskrift i en lokalavis i Chicago._NEWLINE_Rollefiguren Tom Powers er basert p\xc3\xa5 mafialederen Earl \xc2\xabHymie\xc2\xbb Weiss og alkoholsmugleren Charles Dion \xc2\xabDeanie\xc2\xbb O'Banion, begge rivaler av Al Capone. Scenen der Tom sl\xc3\xa5r en grapefrukt i ansiktet p\xc3\xa5 kj\xc3\xa6resten Kitty, er basert p\xc3\xa5 en hendelse der Weiss slo en omelett i ansiktet p\xc3\xa5 sin kj\xc3\xa6reste. Regiss\xc3\xb8r William A. Wellman syntes det ville bli for grisete med en omelett, s\xc3\xa5 det ble bestemt at en halv grapefrukt skulle brukes i stedet. Rollefiguren Samuel \xc2\xabNails\xc2\xbb Nathans d\xc3\xb8dsfall og etterspill har flere likhetstrekk med Samuel J. \xc2\xabNails\xc2\xbb Morton, ett av medlemmene i O'Banions gjeng.\n_START_SECTION_\nInnspilling\n_START_PARAGRAPH_\nRegiss\xc3\xb8ren Archie Mayo ble erstattet av Wellman kort tid f\xc3\xb8r innspillingen av filmen startet. Wellman hadde som m\xc3\xa5l \xc3\xa5 lage \xc2\xabden t\xc3\xb8ffeste, voldeligste, mest realistiske filmen\xc2\xbb som noensinne hadde blitt laget. Louise Brooks ble tilbudt rollen som Gwen Allen, men da hun takket nei gikk den til slutt til Jean Harlow. _NEWLINE_Edward Woods ble opprinnelig tildelt rollen som Tom Powers, mens James Cagney ble tildelt rollen som Matt Doyle. Da Wellman s\xc3\xa5 p\xc3\xa5 opptakene av dem tre dager etter at innspillingen hadde startet, inns\xc3\xa5 han at Cagney passet mye bedre som Tom Powers og byttet rollene. Cagney baserte rolletolkningen sin p\xc3\xa5 en kamerat av faren, Jack \xc2\xabDirty Neck\xc2\xbb Lafferty, en hum\xc3\xb8rfylt person som ogs\xc3\xa5 hadde en m\xc3\xb8rk side. En gang drepte Lafferty en person som han fors\xc3\xb8kte \xc3\xa5 stjele bilen til._NEWLINE_Cagney ble utsatt for noen farlige \xc3\xb8yeblikk under innspillingen av filmen. I en scene skulle Donald Cook, som spilte den eldre broen hans, sl\xc3\xa5 ham i kjeven. Cook slo til p\xc3\xa5 virkelig, noe Cagney trodde han hadde blitt instruert til av Wellmann, og Cagney brakk en tann. I en annen scene ble det brukt et maskingev\xc3\xa6r med ekte kuler, som begynte \xc3\xa5 skyte f\xc3\xa5 sekunder etter at Cagney hadde kommet seg i sikkerhet._NEWLINE_Innspillingen av filmen ble fullf\xc3\xb8rt p\xc3\xa5 under en m\xc3\xa5ned, med et budsjett p\xc3\xa5 151 000 dollar.\n_START_SECTION_\nUtgivelse\n_START_PARAGRAPH_\nSamfunnets fiende ble en stor suksess, b\xc3\xa5de blant kritikerne og publikum, og ble Cagneys gjennombrudd som skuespiller. Den fikk mye oppmerksomhet p\xc3\xa5 grunn av voldsbruken, brutaliteten og flere seksuelt ladede scener. En rekke scener ble klippet bort eller forkortet av lokale sensurmyndigheter i USA, men filmen fikk likevel massiv kritikk. Den ble forbudt i b\xc3\xa5de Storbritannia og Norge.\n_START_SECTION_\nAnmeldelser\n_START_PARAGRAPH_\nVariety beskrev filmen som \xc2\xabr\xc3\xa5 og brutal\xc2\xbb, men samtidig med humoristisk og underholdende verdi. Andre Sennwald i The New York Times mente filmen hadde et svakt manus, men at skuespillernes prestasjoner var gode. Spesielt Cagney og Woods ble trukket frem som \xc2\xabsv\xc3\xa6rt troverdige\xc2\xbb. Richard Watts jr. i New York Herald Tribune syntes filmen var mye mer troverdig og imponerende enn de andre gansterfilmene p\xc3\xa5 den tiden.\n_START_SECTION_\nPriser og nominasjoner\n_START_PARAGRAPH_\nKubec Glasmon og John Bright ble nominert til Oscar for beste historie under den 4. Oscar-utdelingen, men John Monk Saunders vant for krigsdramaet Luftparaden.\n_START_SECTION_\nVideo\n_START_PARAGRAPH_\nSamfunnets fiende ble utgitt p\xc3\xa5 VHS i USA i juni 1989.\n_START_SECTION_\nNyutgivelse i 1953\n_START_PARAGRAPH_\nSamfunnets fiende ble forbudt i USA i 1935, som f\xc3\xb8lge av Motion Picture Producers and Distributors of Americas strengere h\xc3\xa5ndheving av sensurloven. I august 1953 s\xc3\xb8kte Warner Bros. om \xc3\xa5 f\xc3\xa5 vise Samfunnets fiende og Lille C\xc3\xa6sar (1931) sammen p\xc3\xa5 kino. Dette ble godkjent, men Production Code Administration tillot ikke at filmene ble eksportert til utlandet, i frykt for at de kunne misbrukes i kommunistisk propaganda mot amerikansk kultur. Tre scener i Samfunnets fiende ble sensurert f\xc3\xb8r nyutgivelsen: En scene der Tom Powers blir m\xc3\xa5lt av en skredder, en scene der Matt Doyle f\xc3\xa5r frokost p\xc3\xa5 sengen av Mamie og deler av en scene med Tom og en prostituert. Filmene ble f\xc3\xb8rst vist i New York, der de tjente 100 000 dollar p\xc3\xa5 fem uker, f\xc3\xb8r de ble satt opp i flere andre amerikanske storbyer, noe som resulterte i en inntjening p\xc3\xa5 to millioner dollar.\n_START_SECTION_\nAnalyser\n_START_PARAGRAPH_\nFilmen fors\xc3\xb8kte \xc3\xa5 vise hvordan slummen i de amerikanske storbyene kan bidra til \xc3\xa5 avle kriminelle, og hvilke muligheter forbudstiden gav de kriminelle. Wellman skildrer milj\xc3\xb8et som filmens hovedperson, Tom Powers, vokser opp i p\xc3\xa5 en autentisk, n\xc3\xb8ytral og n\xc3\xa6rmest dokumentaraktig m\xc3\xa5te. Tom trekkes fra en ung alder mot det kriminelle livet. Forfatteren Gregory D. Black p\xc3\xa5peker imidlertid at hans eldre bror, Mike Powers, vokser opp i det samme milj\xc3\xb8et og blir lovlydig og hardt arbeidende. Forfatteren Jack Shadoian argumenterer for at begge br\xc3\xb8drene fors\xc3\xb8ker \xc3\xa5 flykte fra det livet de er f\xc3\xb8dt inn i. Mike reiser ut for \xc3\xa5 kjempe i f\xc3\xb8rste verdenskrig, i h\xc3\xa5p om \xc3\xa5 oppn\xc3\xa5 personlig \xc3\xa6re. Tom kjemper for \xc3\xa5 sikre seg \xc3\xb8konomisk, og ender opp som gangster. Mike f\xc3\xa5r psykiske skader som f\xc3\xb8lge av sitt valg, mens Tom blir drept. Forfatteren Jonathan Munby nevner at Tom opplever Mike som dobbeltmoralsk n\xc3\xa5r han, en krigsveteran, ford\xc3\xb8mmer Toms voldelige livsstil. Munby skriver videre: \xc2\xabI motsetning til sin bror, mener Tommy at moral og borgerlig rettskaffenhet vil ford\xc3\xb8mme ham til (heller enn \xc3\xa5 lede ham ut av) kulturell og \xc3\xb8konomisk fattigdom.\xc2\xbb Matt Goldberg skriver i en artikkel p\xc3\xa5 Collider.com: \xc2\xabFilmen viser Tom fra barndommen og til hans d\xc3\xb8d, som en ond versjon av Livet er vidunderlig.\xc2\xbb_NEWLINE_Tom Powers' personlighet har blitt kommentert av flere. Forfatteren Chris Yogerst mener at skildringen av Toms oppvekst, der hans motvilje til loven er grunnet faren, en voldelig politimann, bidrar til \xc3\xa5 gj\xc3\xb8re ham sympatisk: \xc2\xab[D]en tr\xc3\xb8blete fortiden hans menneskeliggj\xc3\xb8r Tom og begrunner frustrasjonene hans og knytter publikum til sjangeren og dens rollefigurer p\xc3\xa5 et niv\xc3\xa5 man hittil ikke hadde sett.\xc2\xbb Mens John Gallagher i Between Action and Cut beskriver Tom som \xc2\xabden f\xc3\xb8rste amerikanske antihelten\xc2\xbb, mener Chris Barsanti i Slant Magazine at \xc2\xabhan gjentatte ganger viser seg \xc3\xa5 v\xc3\xa6re et slikt dumt dyr at han ikke oppleves spesielt mye som antihelt\xc2\xbb. Goldberg mener at Matt Doyle, en gangster med moral, er et diskr\xc3\xa9 virkemiddel i filmen for \xc3\xa5 advare publikum mot personer som Tom. Forfatteren Gene D. Phillips beskriver hvordan drapet p\xc3\xa5 Putty Nose blir vist i filmen: \xc2\xabDet \xc3\xa5 vise Matts reaksjon p\xc3\xa5 drapet er fantastisk bruk av kunstnerisk indirekthet, for det antyder den grusomme handlingen uten \xc3\xa5 vise den p\xc3\xa5 skjermen.\xc2\xbb_NEWLINE_Utypiske elementer med b\xc3\xa5de selve filmen og dens hovedperson har blitt p\xc3\xa5pekt. Richard Maltby skriver i en artikkel p\xc3\xa5 Senses of Cinema at Tom Powers skiller seg fra gangsterne i Lille C\xc3\xa6sar (1931) og Scarface (1932), ettersom han \xc2\xabforblir mer kjeltring enn gangster, og har en underordnet - ikke en organisatorisk - rolle i spritsmuglingsvirksomhet, adlyder instruksjoner heller enn \xc3\xa5 gi dem og er ubekymret av noen ambisjon om \xc3\xa5 unnslippe nabolaget.\xc2\xbb Forfatteren Amanda Ann Klein mener at filmens avsluttende scener, der Tom Powers unnskylder seg til familien, f\xc3\xb8r han blir drept av en rivaliserende gjeng, er utypisk for gangsterfilmer. Hun konkluderer: \xc2\xabToms d\xc3\xb8d er ikke et resultat av gjenopprettelsen av den sosiale orden. Schemer Burns' gjeng, ikke politiet, dreper Tom. Kriminelle, ikke samfunnet, skaffer rettferdighet. [...] En slik slutt, der helten lider, angrer syndene sine, d\xc3\xb8r og vekker publikums sympati, virker mer typisk for melodrama enn for gangsterfilm.\xc2\xbb M\xc3\xa5ten sangen \xc2\xabI'm Forever Blowing Bubbles\xc2\xbb brukes har ogs\xc3\xa5 blitt tolket. Forfatteren Ina Rae Hark skriver at sangen b\xc3\xa5de spilles i en scene som viser begynnelsen p\xc3\xa5 Toms kriminelle liv og i filmens siste scene. Den slutter \xc3\xa5 spille n\xc3\xa5r liket hans blir levert til familien. Shadoian mener n\xc3\xa5len p\xc3\xa5 platespilleren, som har satt seg fast, h\xc3\xb8res ut som hjerteslag og illustrerer den dystre stemningen.\n_START_SECTION_\nAnerkjennelse\n_START_PARAGRAPH_\nI 1998 ble Samfunnets fiende inkludert i National Film Registry, et utvalg av filmer til bevaring i det amerikanske nasjonalbiblioteket Library of Congress, filmer som regnes som \xc2\xabkulturelt, historisk og estetisk betydningsfulle\xc2\xbb. Filmen har dukket opp p\xc3\xa5 et par av Det amerikanske filminstituttets lister. Den er p\xc3\xa5 \xc3\xa5ttendeplass i gangsterfilmsjangeren p\xc3\xa5 \xc2\xabAFI's 10 Top 10\xc2\xbb, en liste over de ti beste filmene i ti ulike sjangere. Rollefiguren Tom Powers er inkludert p\xc3\xa5 \xc2\xabAFI's 100 Years...100 Heroes & Villains\xc2\xbb, der han er p\xc3\xa5 42.-plass p\xc3\xa5 skurkelisten."