b"\n_START_ARTICLE_\nJorden\n_START_SECTION_\nKronologi\n_START_PARAGRAPH_\nGeovitenskapene har bidratt med detaljert informasjon om jordens fortid. Den tidligst daterte materie i solsystemet ble dannet for mer enn 4,6 milliarder \xc3\xa5r siden, og for 4,6 milliarder \xc3\xa5r siden ble jorden og de andre planetene i solsytemet dannet fra en protoplanetarisk skive av st\xc3\xb8v og gass som var til overs etter dannelsen av solen. Sammensettingen av jordens materie skjedde raskt, i all hovedsak i l\xc3\xb8pet av 10-20 millioner \xc3\xa5r. N\xc3\xa5r kosmisk st\xc3\xb8v og steinmateriale f\xc3\xb8rst begynte \xc3\xa5 kollidere og danne jorden, \xc3\xb8kte denne nye planetens gravitasjonskraft som igjen akselererte ytterligere tiltrekning av materie. De stadige sammenst\xc3\xb8tene og meteoritt-nedslagene utviklet stor varmeenergi, som bidro til \xc3\xa5 smelte ned steinmaterialet som utviklet seg til en indre kjerne av jern og et ytre lag av silikater. Etter hvert ble ogs\xc3\xa5 det ytre laget separert i en tyngre mantel og en lettere jordskorpe. Det er vanlig \xc3\xa5 anta at tyngre mineraler sank ned i forhold til de lettere, men bergarter ble ogs\xc3\xa5 trukket nedover eller oppover basert p\xc3\xa5 deres evne til \xc3\xa5 binde seg med henholdsvis jern eller oksygen._NEWLINE_Fra \xc3\xa5 v\xc3\xa6re i smeltet tilstand, gikk jordens ytre lag over til en fast skorpe ved nedkj\xc3\xb8ling da vann ble akkumulert i atmosf\xc3\xa6ren. Jordskorpen var tynn og sprakk opp gang etter gang med en stor mengde vulkanutbrudd, og antakelig dannet det seg tidlig et samlet kontinent som s\xc3\xa5 sprakk opp. M\xc3\xa5nen ble dannet kort tid etterp\xc3\xa5, for om lag 4,5 milliarder \xc3\xa5r siden. Den (2013) mest anerkjente teorien for dannelsen av m\xc3\xa5nen er nedslagsteorien, som inneb\xc3\xa6rer at m\xc3\xa5nen ble dannet da et objekt p\xc3\xa5 st\xc3\xb8rrelse med Mars - noen ganger omtalt som Theia - tilsvarende om lag 10\xc2\xa0% av jordens masse, kolliderte med jorden i et gigantisk sammenst\xc3\xb8t. Denne teorien inneb\xc3\xa6rer at dette objektet smeltet sammen med jorden, men at tilstrekkelig med materie til dannelsen av m\xc3\xa5nen ble sendt i bane rundt jorden._NEWLINE_I tidlig arkeikum (4,6 \xe2\x80\x93 4,0 mrd \xc3\xa5r siden) var jordas mantel sv\xc3\xa6rt varm, og litosf\xc3\xa6ren (jordskorpen) ytterst var s\xc3\xa5 lett at den neppe sank ned i mantelen. Jordskorpa bestod av mye basalt og natriumrike masser. Natriumrike mantelmasser kunne noen steder trenge oppover i basaltkappen og danne kropper av kvartsrike dypbergarter \xe2\x80\x93 tonalitt, trondhjemitt og granodioritt (TTG). Horisontale smeltemasser ble til gr\xc3\xb8nnsteinsbelter av omdannet basalt, ofte med magnesiumrik komatiitt, og ofte omgitt av tonalitt-gneis. Bergarter fra arkeisk tid er ikke preget av omsmelting gjennom nedsynking i mantelen, slik bergarter fra sen arkeikum og proterozoikum preges av. I proterizoikum ble bergartene ogs\xc3\xa5 mer kaliumrike._NEWLINE_Siden omkring 1950 har geologer jaktet p\xc3\xa5 de eldste bergartene. H\xc3\xb8yeste kjente alder for bergarter er 3,96 milliarder \xc3\xa5r, mens sandstein funnet i Australia har klaster som har blitt datert til 4,1\xe2\x80\x934,2 milliarder \xc3\xa5r gamle. Radiometrisk datering av meteoritter og bergarter funnet p\xc3\xa5 M\xc3\xa5nen har gitt aldre p\xc3\xa5 opp til 4,56 milliarder \xc3\xa5r og vi regner dette som et anslag p\xc3\xa5 hvor gammel jorden kan v\xc3\xa6re. Grunnen til at vi ikke finner s\xc3\xa5 gamle bergarter p\xc3\xa5 jordkloden er at den i tidlig arkeikum var for varm til \xc3\xa5 starte den radiometriske klokka i bergartene, som brukes for \xc3\xa5 datere mineraler ved hjelp av halveringstider. Og selve kontinentene er ikke noen steder eldre enn om lag fire milliarder \xc3\xa5r, mens havbunnen fornyes kontinuerlig. Ingen havbunn regnes for \xc3\xa5 v\xc3\xa6re eldre enn 200 millioner \xc3\xa5r.\n_START_SECTION_\nAtmosf\xc3\xa6ren\n_START_PARAGRAPH_\nSmeltingen og krystalliseringen i arkeikum skapte gassutbl\xc3\xa5sninger, vanndamp og vulkansk aktivitet som bidro til jordas uratmosf\xc3\xa6re. Den ble fylt med helium og hydrogen som ble avgitt fra jorden, men hovedbestanden i uratmosf\xc3\xa6ren var svovel. De f\xc3\xb8rste organismene - prokaryoter - utviklet seg p\xc3\xa5 denne tiden og \xc2\xabpustet\xc2\xbb svovel i stedet for oksygen. Denne typen liv utviklet seg tilpasset den f\xc3\xb8rste, svovelholdige atmosf\xc3\xa6ren. Det eksisterer dog teorier om at atmosf\xc3\xa6ren hele tiden har hatt oksygen, siden tidlig arkeikum._NEWLINE_For 3,8 milliarder \xc3\xa5r siden ble jorden (og m\xc3\xa5nen) antatt utsatt for et nytt, kraftig meteoritt-bombardement som sammen med solvind rev bort den f\xc3\xb8rste atmosf\xc3\xa6ren. Bombardementet skapte intens varmeutvikling og vulkanisme, som nok en gang frigjorde nitrogen, karbondioksid og vanndamp. Disse elementene ble n\xc3\xa5 nedbrutt av ultrafiolett lys fra sola og omdannet til hydrogen, oksygen og ozon i en relativt oksygenfattig, ny atmosf\xc3\xa6re. Vanndampen kondenserte og dannet havene for kanskje 4 milliarder \xc3\xa5r siden, godt hjulpet av is og flytende vann fra asteroider, protoplaneter, kometer og transneptunske objekt. Til tross for at solen utstr\xc3\xa5lte om lag 30\xc2\xa0% mindre energi enn den gj\xc3\xb8r i dag, viser forskning at havene forble flytende, en selvmotsigelse formulert i den svake sols paradoks. En kombinasjon av drivhusgasser og \xc3\xb8kt solaktivitet bidro til \xc3\xb8kning av jordens overflatetemperatur, og forhindret at havene fr\xc3\xb8s over. Utviklingen av liv i havene etter relativt kort tid, avga oksygen som lagret seg i den nye atmosf\xc3\xa6ren.\n_START_SECTION_\nFotosyntese og fjellkjededannelser\n_START_PARAGRAPH_\nEtter at havet oppstod for 4 milliarder \xc3\xa5r siden, var det etter hvert lite eller ingen landmasser p\xc3\xa5 jorden. De f\xc3\xb8rste spor etter organismer (bl\xc3\xa5gr\xc3\xb8nn- eller lignende bakterier) er ca. 3,6 milliarder \xc3\xa5r gamle. For 3,5 milliarder \xc3\xa5r siden ble jordens magnetfelt dannet, noe som forhindret solvind fra \xc3\xa5 bryte ned jordens nye atmosf\xc3\xa6re. I proterozoikum, f\xc3\xb8r utviklingen av st\xc3\xb8rre dyr, var de grunne havomr\xc3\xa5dene sannsynligvis dekket av matter dannet av mikroorganismer, if\xc3\xb8lge professor David Bottjer. Da liv med evne til fotosyntese oppstod for mer enn 3,5 milliarder \xc3\xa5r siden,_NEWLINE_ble det avgitt store mengder oksygen fra blant annet bl\xc3\xa5gr\xc3\xb8nnbakterier, og dette bidro gradvis til \xc3\xa5 \xc3\xb8ke oksygeninnholdet i atmosf\xc3\xa6ren._NEWLINE_Den danske geologiprofessor Minik T. Rosing og kolleger ved Stanford University mener kontinentalskorpene oppstod i takt med anaerobt liv. Mangelen p\xc3\xa5 landmasser skapte vesentlig sediment\xc3\xa6re bergarter som skifer, konglomerat og kvartsitt i sen arkeikum. N\xc3\xa5r lava steg opp til overflaten gjennom basaltskorpen, ville den normalt avkj\xc3\xb8les og st\xc3\xb8rkne til tung basalt og gradvis synke ned i magmaen igjen, smelte ved 1100\xe2\x80\x931200\xc2\xa0\xc2\xb0C og stige opp for \xc3\xa5 st\xc3\xb8rkne p\xc3\xa5 ny, i en kontinuerlig geologisk prosess. Basalten gjennomgikk n\xc3\xa5 en \xc3\xb8kende oksidasjonsprosess og forvitret._NEWLINE_Basalt som er blitt forvitret av oksygen vil smelte ved \xc2\xabkun\xc2\xbb 650\xc2\xa0\xc2\xb0C, utskilles og stige opp til overflaten der den st\xc3\xb8rkner til langt lettere granitt, som finnes p\xc3\xa5 samtlige kontinenter men er uhyre sjelden ellers i solsystemet. Relativt lett granitt la seg opp\xc3\xa5 den tyngre basalten og lot basaltsyklusen fortsetter under dekket av granitt, som forble stabilt og flytende. Vi har grunnfjell fra denne tiden i Norge, rester av en arkeisk fjellkjede finner vi i Lofoten med aldre opptil 3,3 milliarder \xc3\xa5r. Urbergarten granitt opptar for \xc3\xb8vrig sv\xc3\xa6rt lite oksygen i friluft, og dette bidro derfor til stadig mer fritt oksygen i atmosf\xc3\xa6ren._NEWLINE_Overgangen til proterozoikum for ca. 2,5 mrd \xc3\xa5r siden virker dramatisk \xe2\x80\x93 atmosf\xc3\xa6ren ble oksygenrik, land-hav-fordelingen ble omtrent som idag, og historiens f\xc3\xb8rste istid oppstod. Omr\xc3\xa5der som Karelia (Karelidene), Kola (Saamidene) og Slave-platen fl\xc3\xb8t trolig rundt l\xc3\xb8srevet fra hnhv Baltica og Laurentia._NEWLINE_Kontinentplater samlet seg i et superkontinent - Columbia - for om lag 1,8 milliarder \xc3\xa5r siden_NEWLINE_med betydelig fjellkjededannelse (orgoenese) som omfattet n\xc3\xa6r sagt alle dagens landmasser. Alle konkurrerende modeller antyder at Nord-Amerika (Laurentia) og Nord-Europa (Baltica) hang sammen i nord via Gr\xc3\xb8nland slik det ogs\xc3\xa5 skjedde siden._NEWLINE_Kontinentaldrift og havbunnsspredning med subduksjon skapte samtidig vulkansk aktivitet langs et st\xc3\xb8rre belte av den samlede kontinentalkysten, og magmatiske fjellkjeder oppstod i ytterkantene - Amazonas, Laurentia, Gr\xc3\xb8nland og Baltica. Columbia brakk opp i en lang fragmenteringsprosess som varte fra kanskje 1,4 - 1,1 milliarder \xc3\xa5r siden. Etterhvert rev enkelte kontinentbiter seg l\xc3\xb8s, slik som \xc2\xabTelemark\xc3\xb8ya\xc2\xbb i S\xc3\xb8r-Norge, og i den sterke vulkanske prosessen omkfing 1,25 milliarder \xc3\xa5r siden som ga oppsplitting av Columbia, ble det dannet store mengder granitt, charnoktitt, mangeritt og anortositt._NEWLINE_De tidlige havene inneholdt store mengder oppl\xc3\xb8st jern. Oksygenet som ble produsert gjennom fotosyntesen av mikroorganismene reagerte med jernet og ble felt ut som jernoksid. Dette foregikk over hundretalls millioner \xc3\xa5r, og et eksempel p\xc3\xa5 sediment\xc3\xa6r avsetning av lagvis kvartsitt og jern p\xc3\xa5 havbunnen fra denne tiden er jernfeltene i S\xc3\xb8r-Varanger. Da alt jernet var felt ut for ca. 2,2 milliarder \xc3\xa5r siden, l\xc3\xa5 det igjen er skorpe av rust p\xc3\xa5 bunnen av verdenshavene som inneholder 20 ganger mer bundet oksygen enn hva vi i dag finner i fri form. F\xc3\xb8rst n\xc3\xa5 kunne det produseres et reelt overskudd av oksygen._NEWLINE_Tidlige bl\xc3\xa5gr\xc3\xb8nnbakterier (cyanobakterier) avga oksygen og kjempet seg gjennom lag av kalkst\xc3\xb8v som ble tykkere og dannet giftige \xc2\xabkalkhauger\xc2\xbb kjent som stromatolitter, som fortsatt finnes i forstenet form. Det faktum at stromatolittene var giftige kan kanskje forklare hvorfor moderne eukaryoter (celleorganismer) ikke spredte seg nevneverdig f\xc3\xb8r kaldt klima for 850\xe2\x80\x93550 millioner \xc3\xa5r siden fortrengte stromatolittene og lot gr\xc3\xb8nnalger og andre eukaryoter utvikle seg p\xc3\xa5 grunn havbunn. Etter at det \xc3\xb8kte oksygenniv\xc3\xa5et tillot fremveksten av mer komplekse organismer, oppstod det arter som beitet p\xc3\xa5 disse mattene eller gravde seg gjennom dem. Dette f\xc3\xb8rte if\xc3\xb8lge Bottjer til dannelsen av den type havbunn vi i dag er kjent med fra grunne forhold, og som best\xc3\xa5r av sand, stein og revdannende organismer som koraller m.m._NEWLINE_I proterozoikum var de platetektoniske prosessene som idag, med oppstigning av vulkansk masse, og nedsynking av havbunnsskorpe med senere omdanning. De gamle, arkeiske kratonene fikk p\xc3\xa5vekst av ny kontinentalskorpe, slik som eksempelvis de svekonorvegiske massivene av proterozoisk grunnfjell i S\xc3\xb8r-Norge og S\xc3\xb8r-Sverige. Det baltiske skjoldet vokste i etapper gjennom vulkanisme, havbunnsspredning (sediment\xc3\xa6re tillegg) eller Baltica-kontinentets kollisjon (fjellkjededannelse). Midt i Proterozoikum for om lag 1 mrd \xc3\xa5r siden samlet alle kontinentene seg igjen i et superkontinent - Rodinia. Det sprakk opp over en periode p\xc3\xa5 250 millioner \xc3\xa5r, fra 850 til 650 millioner \xc3\xa5r siden.\n_START_SECTION_\nFlercellet liv\n_START_PARAGRAPH_\nOksygenniv\xc3\xa5et i atmosf\xc3\xa6ren fortsatte gradvis \xc3\xa5 stige. Med den \xc3\xb8kende oksygenkonsentrasjonen kunne det ogs\xc3\xa5 danne seg et ozonlag som skjermet jorden for en del av solens UV-str\xc3\xa5ling. Begge deler (oksygen og lav UV-str\xc3\xa5ling) var forutsetninger for at det kunne oppst\xc3\xa5 mer avanserte livsformer. Flercellet dyreliv oppstod kanskje for s\xc3\xa5 mye som 2 milliarder \xc3\xa5r siden, utfra funn av flercellet kull av ukjent opphav. De fleste forskere heller idag til koloniteorien, som postulerer at enkeltceller kom sammen for \xc3\xa5 forsvare hverandre mot andre celler eller av en annen grunn, og at enkelte av cellene i kolonien gradvis begynte \xc3\xa5 spesialisere seg til enkelte oppgaver. For om lag 1 milliard \xc3\xa5r siden oppstod de f\xc3\xb8rste kjente, virkelige flercellede dyr \xe2\x80\x93 parmiadyrene \xe2\x80\x93 som er inntil 6\xc2\xa0cm lange markliknende dyr kjent fra funn i Russland._NEWLINE_Mot slutten av proterozoikum, for mer enn 600 millioner \xc3\xa5r siden, ble en istid avl\xc3\xb8st av varmt klima og oversv\xc3\xb8mming med store, grunne havomr\xc3\xa5der. N\xc3\xa5 oppstod den s\xc3\xa5kalte ediacara-faunaen med blant annet de f\xc3\xb8rste bilaterale (symmetriske) dyr, hvorav Dickinsonia er blant de eldste kjente med funn fra Kvitsj\xc3\xb8en. Mange steder oppstod n\xc3\xa5 plutselig primitive skalldyr ved overgangen til den kambriske eksplosjonen \xe2\x80\x93 hvor planter, sopp og kompliserte dyr oppstod nesten samtidig. For rundt 500 millioner \xc3\xa5r siden var ozon- og oksygenniv\xc3\xa5ene i atmosf\xc3\xa6ren s\xc3\xa5 h\xc3\xb8ye at liv kunne utvikle seg ogs\xc3\xa5 p\xc3\xa5 landjorden. Det markerer overgangen til landorganismenes tidsalder - fanerozoikum.\n_START_SECTION_\nFremtid\n_START_PARAGRAPH_\nJorden vil i fremtiden bli varmere, fordi Solen utvikler seg. Magnetfeltet vil bli svekket, da kjernen blir nedkj\xc3\xb8lt._NEWLINE_N\xc3\xa5r Solen eser ut f\xc3\xb8r den slukner om ca. 4,5-5 milliarder \xc3\xa5r, vil jorden og de andre indre planetene fordampe.\n_START_SECTION_\nJorden i solsystemet\n_START_PARAGRAPH_\nJorden er den tredje planeten i solsystemet og den eneste planeten hvor vann opptrer i alle former, noe som kan si at den er i den \xc2\xabtempererte\xc2\xbb sonen av solsystemet.\n_START_SECTION_\nBane rundt Solen\n_START_PARAGRAPH_\nJorden g\xc3\xa5r i en elliptisk bane rundt solen. Ett oml\xc3\xb8p rundt solen tar 365,2564 d\xc3\xb8gn \xe2\x80\x93 det s\xc3\xa5kalte sideriske \xc3\xa5r. Middelavstanden til solen er 150 millioner km. Avstanden varierer mellom 147 millioner km, som inntreffer omkring 3. januar, og 152 millioner km omkring 3. juli._NEWLINE_Over et tidsrom p\xc3\xa5 ca. 100\xc2\xa0000\xc2\xa0\xc3\xa5r endrer banen form fra en tiln\xc3\xa6rmet sirkel til en ellipse. Denne variasjonen i banens eksentrisitet har betydning for innstr\xc3\xa5lt energimengde p\xc3\xa5 ulike breddegrader, og er en medvirkende \xc3\xa5rsak til naturlige klimaendringer.\n_START_SECTION_\nAksens helning\n_START_PARAGRAPH_\nSommeren 2009 dannet jordaksen en vinkel p\xc3\xa5 66\xc2\xb033\xe2\x80\xb242,5\xe2\x80\xb3 med baneplanet. For tiden \xc3\xb8ker denne vinkelen med ca. 0,46 buesekund pr. \xc3\xa5r._NEWLINE_Denne aksehelningen er \xc3\xa5rsaken til at solvinkelen og dermed innstr\xc3\xa5lt energi varierer med \xc3\xa5rstidene. P\xc3\xa5 h\xc3\xb8yere breddegrader enn nordlige og sydlige polarsirkel (66\xc2\xb033\xe2\x80\xb242,5\xe2\x80\xb3 (sommeren 2009)) vil Solen ikke komme over horisonten eller v\xc3\xa6re over horisonten i l\xc3\xb8pet av d\xc3\xb8gnet i en viss del av \xc3\xa5ret. Mellom vendekretsene (23\xc2\xb026\xe2\x80\xb217,5\xe2\x80\xb3 N og S (sommeren 2009)) vil Solen st\xc3\xa5 i senit midt p\xc3\xa5 dagen to dager i \xc3\xa5ret._NEWLINE_Jordaksens helning varierer mellom 67,9\xc2\xb0 og 65,5\xc2\xb0 over en periode p\xc3\xa5 41\xc2\xa0000 \xc3\xa5r. I tillegg vil jordaksen over en periode p\xc3\xa5 23\xc2\xa0000 \xc3\xa5r tegne en dobbelt kjegleflate \xe2\x80\x93 jordaksen \xc2\xabslingrer\xc2\xbb. Denne bevegelsen \xe2\x80\x93 presesjonen \xe2\x80\x93 gj\xc3\xb8r at Nordpolen over tid peker mot forskjellige punkter p\xc3\xa5 himmelen. I dag peker aksen mot Polarstjernen, mens den om 12\xc2\xa0000 \xc3\xa5r vil peke mot Vega._NEWLINE_Den samlete virkningen av de sykliske endringene i banens eksentrisitet, jordaksens helning og jordaksens slingring gir store nok endringer i innstr\xc3\xa5lt energi p\xc3\xa5 ulike breddegrader til langt p\xc3\xa5 veg \xc3\xa5 forklare tidligere klimasvingninger, istider og varmeperioder. Denne teorien ble f\xc3\xb8rste gang fremsatt av den jugoslaviske matematikeren Milutin Milankovi\xc4\x87.\n_START_SECTION_\nM\xc3\xa5nen\n_START_PARAGRAPH_\nSom den eneste av de terrestriske planetene har jorden en stor naturlig satellitt \xe2\x80\x93 M\xc3\xa5nen. Mars har ogs\xc3\xa5 naturlige satellitter, men disse er sm\xc3\xa5 og muligens bare asteroider som er fanget i dens gravitasjonsfelt. For mer enn 4,5 milliarder \xc3\xa5r siden traff en stor protoplanet Jorda, og meteorskyen av knust materiale som oppstod begynte \xc3\xa5 kretse rundt jorda, samlet seg og dannet m\xc3\xa5nen. I starten roterte m\xc3\xa5nen sv\xc3\xa6rt n\xc3\xa6r jorda, men avstanden har gradvis \xc3\xb8kt. Siden m\xc3\xa5nen er s\xc3\xa5pass stor og n\xc3\xa6r oss, har dens tyngdekraft stor p\xc3\xa5virkning p\xc3\xa5 Jorden. Det er hovedsakelig M\xc3\xa5nens tyngdekraft som er \xc3\xa5rsaken til tidevann.\n_START_SECTION_\nOverflate\n_START_PARAGRAPH_\nDen ytre delen av jordoverflaten kalles litosf\xc3\xa6ren, den best\xc3\xa5r av hard, stiv steinmasse. Den faste jordskorpen sammen med litosf\xc3\xa6ren utgj\xc3\xb8r forskjellige jordplater som er bevegelige, og det er disse som driver rundt opp\xc3\xa5 en halvveis flytende ytre mantel (astenosf\xc3\xa6ren) hvor platenes bevegelser kalles platetektonikk. Tykkelsen p\xc3\xa5 litosf\xc3\xa6ren kan v\xc3\xa6re 30\xe2\x80\x9370\xc2\xa0km, noe som varier ved om vi har kontinental eller osean litosf\xc3\xa6re. Den \xc3\xb8vre delen av litosf\xc3\xa6ren best\xc3\xa5r av jordskorpen, dette er Jordens ytterste skall som inneholder biologisk liv._NEWLINE_Vi deler inn jordskorpen i havbunnsskorpe (tykkelse: 6\xe2\x80\x9310\xc2\xa0km, 3 g/cm\xc2\xb3) som best\xc3\xa5r i hovedsak av basalt og gabbro men ogs\xc3\xa5 en del periodotitt; og kontinentalskorpe (tykkelse: 30\xe2\x80\x9370\xc2\xa0km, 2,8 - 2,9 g/cm\xc2\xb3) som best\xc3\xa5r vesentlig av granitt med innhold av kvarts og feltspat. Kontinentalskorpen best\xc3\xa5r alts\xc3\xa5 generelt sett av bergarter med litt lavere tetthet enn havbunnsskorpen. Arkimedes' prinsipp og tykkelsen p\xc3\xa5 skorpene gir oss da en forklaring p\xc3\xa5 hvorfor kontinentalskorpen flyter lettere eller ligger h\xc3\xb8yere enn havbunnsskorpen. Den ulike tykkelsen p\xc3\xa5 jordskorpe og havbunnsskorpe arter seg i tr\xc3\xa5d med prinsippet om isostase, det kan sammenliknes med isfjell som flyter p\xc3\xa5 havet: jo h\xc3\xb8yere isfjellet er over havoverflaten, desto dypere g\xc3\xa5r det ogs\xc3\xa5 ned under vann._NEWLINE_Det er viktig \xc3\xa5 huske p\xc3\xa5 at de indre kreftene kan f\xc3\xb8re til avsetning av havbunnsskorpe p\xc3\xa5 land, eksempelvis n\xc3\xa5r to plater kolliderer og havbunnsplaten presses opp og brettes over landplaten. Dette skjedde eksempelvis i den kaledonske fjellkjedefolding, hvor periodotitt fra havbunnsskorpen etter mye erosjon har blitt synlig p\xc3\xa5 land i Newfoundland i Canada, mens gabbro er synlig i overflaten i S\xc3\xb8r-Norge._NEWLINE_Jordens indre forsyner jordoverflaten med i snitt 87\xc2\xa0milliwatt energi per kvadratmeter (den samlede fotosyntese p\xc3\xa5 Jorden forsyner overflaten med n\xc3\xa6rmere fem ganger s\xc3\xa5 mye energi)._NEWLINE_Om lag 71\xc2\xa0% av overflaten er dekket av salt hav, resten er kontinenter og \xc3\xb8yer, inklusive ferskvann. Innsj\xc3\xb8er og elver bidrar sammen med havet til hydrosf\xc3\xa6ren som har inntil 4\xc2\xa0km tykkelse (inntil 11 km havdybde i isolerte sprekker). Flytende vann er n\xc3\xb8dvendig for opprettholdelsen av alle kjente former for liv, og man kjenner ikke til andre planeter med flytende vann og vanndamp. Jordens poler er for det meste dekket av is (Arktis, Antarktis og sj\xc3\xb8is), og forekomstter av is kjenner vi fra flere planeter enn jorden\n_START_SECTION_\nAtmosf\xc3\xa6re\n_START_PARAGRAPH_\nJorden er dekket av et lag av gasser \xe2\x80\x93 en atmosf\xc3\xa6re \xe2\x80\x93 som holdes p\xc3\xa5 plass av tyngdekraften. Atmosf\xc3\xa6ren best\xc3\xa5r hovedsakelig av en blanding av gassene nitrogen og oksygen (ogs\xc3\xa5 kalt luft). Atmosf\xc3\xa6ren ble dannet i forbindelse med danningen av jordskorpen, hvor st\xc3\xb8rkningen av lavamasse bidro til fordampning vanndamp og andre gasser. Disse gassene blandet seg lagvis med gasser fra solvinden og dannet en f\xc3\xb8rste atmosf\xc3\xa6re, som inneholdt mye svovel. For om lag 3,8 millioner \xc3\xa5r siden ble jorden og m\xc3\xa5nen antakelig utsatt for et bombardement av meteoritter som fjernet den f\xc3\xb8rste atmosf\xc3\xa6ren, hvoretter ny vulkansk virksomhet frigjorde nitrogen og karbondioksid. Vanndamp ble brutt ned av ultrafiolett str\xc3\xa5ling til hydrogen, oksygen, og oson, eller vanndampen kondenserte og dannet verdenshavene. Utslipp av klor fra undersj\xc3\xb8iske vulkaner i kombinasjon med erosjon av mineraler via elver og vassdrag, f\xc3\xb8rte til en kjemisk dannelse av salt i verdenshavene._NEWLINE_Atmosf\xc3\xa6ren bidrar til \xc3\xa5 gj\xc3\xb8re livet p\xc3\xa5 landjorden mulig ved at organismer tar opp viktige gasser fra luften, ved \xc3\xa5 absorbere den ultrafiolette str\xc3\xa5lingen og ved \xc3\xa5 utjevne temperaturforskjellene mellom dag og natt. I tillegg bidrar den til \xc3\xa5 heve temperaturen p\xc3\xa5 Jorden gjennom drivhuseffekten. Temperaturforskjeller og jordrotasjonen gj\xc3\xb8r at luften i atmosf\xc3\xa6ren er i konstant bevegelse, noe som bidrar til \xc3\xa5 frakte varme rundt om p\xc3\xa5 planeten.\n_START_SECTION_\nKlima\n_START_PARAGRAPH_\nJorden kan deles inn i klimasoner med felles klimatiske egenskaper. En f\xc3\xb8rste grovinndeling, som hovedsakelig tar utgangspunkt i temperatur- og lufttrykkforhold skiller mellom fire hovedklimasoner: tropisk klima, subtropisk klima, temperert klima, og arktisk klima. Klimaforskjeller skapes i det alt vesentlige av solenergien og jordens helning. Mengden solenergi avtar mot polene p\xc3\xa5 grunn av str\xc3\xa5lingens inngangsvinkel, og klimaet i polarstr\xc3\xb8kene blir dermed kaldere. Videre skaper solenergien varme p\xc3\xa5 jorda som bindes ulikt i skog, \xc3\xb8rken og hav, slik at det systematisk oppst\xc3\xa5r regionale varmesentra med oppadstigende luft (lavtrykk) ved ekvator som presses ned i h\xc3\xb8ytrykksbeltene lengre s\xc3\xb8r og nord (for eksempel Azorene). Denne vertikale sirkulasjonen st\xc3\xa5r bak viktige vindforhold og nedb\xc3\xb8rsystemer som strekker seg inntil 15 km opp i atmosf\xc3\xa6ren. Jordrotasjonen bidrar sammen med solenergien til \xc3\xa5 skape vind og systematiske vindsystemer, samt havstr\xc3\xb8mmer som p\xc3\xa5virker klimaet ved \xc3\xa5 bringe varmt vann mot polene eller kaldt vann mot ekvator. Endelig er jordens helning hoved\xc3\xa5rsaken til at vi har \xc3\xa5rstider, skiftevis i s\xc3\xb8r og nord, med de store klimatiske virkninger det har. I moderne tid har ogs\xc3\xa5 menneskelig aktivitet bidratt til oppvarming grunnet refleksjon av solvarme i et lag av karbondioksid som dannes rundt jordkloden.\n_START_SECTION_\nMagnetfelt\n_START_PARAGRAPH_\nJorden er som en stor magnet og danner et magnetfelt rundt seg. Magnetfeltet beskytter livet p\xc3\xa5 Jorden fra kosmisk str\xc3\xa5ling. Det er magnetfeltet som gj\xc3\xb8r at vi f\xc3\xa5r en magnetisk nordpol og en motsvarende sydpol."