b'\n_START_ARTICLE_\nOldtiden\n_START_PARAGRAPH_\nOldtiden regnes som tidsepoken i menneskets historie som omfatter tiden fra dannelsen av de f\xc3\xb8rste sivilisasjonene og frem til Vestromerrikets fall i \xc3\xa5r 476 e.Kr., uten at dette \xc3\xa5rstallet har noen \xc3\xb8konomisk, sosial eller kulturell betydning. Ordet oldtid benyttes bare om Europa, Asia og Nord-Afrika, det vil si de omr\xc3\xa5dene som tilh\xc3\xb8rte eller var i kontakt med de tidlige sivilisasjonene. Selv om oldtiden er definert slik, levde de fleste folkeslag fremdeles p\xc3\xa5 steinalderniv\xc3\xa5. Det er ogs\xc3\xa5 en overlapping mellom oldtiden og bronsealderen. Flere av oldtidsrikene var p\xc3\xa5 bronsealderstadiet, og i de nordiske landene regner man gjerne at oldtiden varer frem til begynnelsen av vikingtiden rundt \xc3\xa5r 800._NEWLINE_Oldtidens historie er studiet av skriftlige fortiden, fra begynnelsen av nedtegnet menneskelig historie og fram til tidlig middelalder. Tidsrammen for nedtegnet historie er l\xc3\xb8selig 5000 \xc3\xa5r, med kileskrift, de eldste former for logisk og sammenhengende skriving, fra den urlitter\xc3\xa6re perioden rundt 3000 f.Kr. Dette er begynnelsen p\xc3\xa5 historie, i motsetningen til forhistorie, i henhold til definisjonen som historikere benytter._NEWLINE_Begrepet antikken er ofte benyttet for \xc3\xa5 referere til oldtidens historie i den gamle verden ettersom det er begynnelsen p\xc3\xa5 dokumentert gresk historie i 776 f.Kr. med den f\xc3\xb8rste olympiade. Dette er l\xc3\xb8selig i overensstemmelse med den tradisjonelle dato for grunnleggelsen av Roma i 753 f.Kr., begynnelsen p\xc3\xa5 historien for oldtidens Roma, og begynnelsen p\xc3\xa5 den arkaiske periode i oldtidens Hellas. Selv om de avsluttende datoer for oldtidens historie er diskutabel er det vanlig at vestlige historikere benytter avslutningen p\xc3\xa5 Romerriket i 476 e.Kr., stengingen av Platons akademi i 529 e.Kr., datoen for keiser Justinian I den stores d\xc3\xb8d i 565 e.Kr., framveksten av islam, eller begynnelsen p\xc3\xa5 konged\xc3\xb8mmet til Karl den store, som slutten p\xc3\xa5 oldtiden og antikken i europeisk historie._NEWLINE_I India omfatter perioden av den tidlige perioden til de midterste konged\xc3\xb8mmer, og i Kina opp til tiden til Qin-dynastiet som inkludert.\n_START_SECTION_\nStudiet av oldtiden\n_START_PARAGRAPH_\nEn grunnleggende vanskelighet i studiet av oldtidens historie er at nedtegnete historier ikke kan dokumentere de menneskelig hendelser i helhet, og dessuten er det kun en liten fraksjon av disse dokumentene som har overlevd fram til i dag. Av disse m\xc3\xa5 p\xc3\xa5liteligheten i informasjon vurderes strengt. F\xc3\xa5 folk har v\xc3\xa6rt i stand til \xc3\xa5 skrive ned historier da skrivekyndighet ikke var utstrakt i bortimot alle kulturer fram til lenge etter oldtidens historie._NEWLINE_Romerriket var et av verdens mest skrivekyndige kulturer, men mange verker av de mest leste historikerne er g\xc3\xa5tt tapt. Eksempelvis Titus Livius, en romersk historiker som levde p\xc3\xa5 begynnelsen av 100-tallet e. Kr., skrev Romas historie kalt Ab Urbe Condita (\xc2\xabFra grunnleggelsen av byen\xc2\xbb) i 144 bind, og kun 35 bind eksisterer fortsatt, skj\xc3\xb8nt korte sammendrag av de fleste andre eksisterer. Faktisk har kun et mindretall av verkene til enhver betydelig romersk historiker overlevd._NEWLINE_Historikere har to viktige kilder for \xc3\xa5 forst\xc3\xa5 oldtidens verden: arkeologi og studiet av kildetekster. Prim\xc3\xa6re tekster er de kilder som st\xc3\xa5r n\xc3\xa6rmest informasjons opprinnelse. Prim\xc3\xa6re kilder m\xc3\xa5 skilles fra sekund\xc3\xa6re kilder, som ofte er sitert, kommentert eller bygd videre p\xc3\xa5._NEWLINE_Arkeologi er utgravning og studiet av gjenstander i fors\xc3\xb8ket \xc3\xa5 fortolke og rekonstruere tidligere menneskelig oppf\xc3\xb8rsel. Arkeologer ekskaverer og graver ut ruiner av oldtidens byer og bosetninger for \xc3\xa5 se etter spor av hvordan menneskene i tidsperioden levde._NEWLINE_Studiet av kildetekster er unders\xc3\xb8kelser av de tekster som er etterlatt fra oldtiden. Det meste av hva som kjent fra oldtidens verden kommer fra redegj\xc3\xb8relser fra antikkens egne historikere. Selv om det er viktig \xc3\xa5 forholde seg til vurderingene og fordommene til hver forfatter, er deres redegj\xc3\xb8relser grunnlaget for v\xc3\xa5r forst\xc3\xa5else av oldtiden. En del av de mer kjente forfatterne er blant annet Herodot, Thucydides, Polybios, Sima Qian, Sallustius, Titus Livius, Josefus, Suetonius, og Tacitus._NEWLINE_De tidligste kjente systematiske historiske tanker oppsto i oldtidens Hellas, og begynte med Herodot fra Halikarnassos (484 f.Kr. \xe2\x80\x93 ca. 425 f.Kr.). Thucydides (ca. 460 f.Kr. \xe2\x80\x93 ca. 395 f.Kr.) fjernet i stor grad guddommelig \xc3\xa5rsaker i hans redegj\xc3\xb8relse av Peloponneskrigen mellom Athen og Sparta, og etablerte et rasjonelt element som satte presedens for p\xc3\xa5f\xc3\xb8lgende vestlige historieskrivning. Han var ogs\xc3\xa5 den f\xc3\xb8rste til \xc3\xa5 skille mellom \xc3\xa5rsak og den n\xc3\xa6rmeste opprinnelse for en hendelse.'