b'\n_START_ARTICLE_\nAdolf Deissmann\n_START_SECTION_\nLiv og virke\n_START_PARAGRAPH_\nAdolf Dei\xc3\x9fmann ble professor i Nye testamentets eksegese i 1897 i Heidelberg og 1908 i Berlin. Han konsentrerte hoveddelen av sitt vitenskapelige arbeid til utforskningen av gresk spr\xc3\xa5k p\xc3\xa5 hellenistisk tid. Han holdt i 1907 forelesninger i Cambridge (han var \xc3\xa6resdoktor i teologi ved flere britiske universiteter), i 1910 og i 1918, innbudt av Olaus Petristiftelsen, forelesninger i Uppsala (om Paulus og om den tyske vitenskapelige teologiens betydning for kirkens enhet). Under f\xc3\xb8rste verdenskrig var han en av Tysklands \xc3\xa5ndelige ledere p\xc3\xa5 protestantisk side av konfesjonsskillet, ikke minst gjennom publikasjonen "Evangelische Wochenbriefe" (1914-21). _NEWLINE_Gjennom erkebiskop Nathan S\xc3\xb6derblom brevvekslet han i 1918 med erkebiskopen av Canterbury, Randall Davidson, for \xc3\xa5 fremme fred og barmhjertighet. Dei\xc3\x9fmann ble i 1930 innvalgt som utenlandsk medlem av det svenske Vetenskapsakademien.'