b'\n_START_ARTICLE_\nBalaklava\n_START_SECTION_\nGenovesisk feste (1380-1475)\n_START_PARAGRAPH_\nDe italienske bystatene Genova og Venezia konkurrerte i h\xc3\xb8ymiddelalderen om handelshegemoniet i det \xc3\xb8stlige middelhavsomr\xc3\xa5de, og p\xc3\xa5 Krim var det genoveserne \xe2\x80\x93 som kom etter venetianerne \xe2\x80\x93 som gikk av med seieren. En gang mellom 1266 og 1289 gav mongolene av \xc2\xabDen Gyldne Horde\xc2\xbb genovesiske handelsmenn tillatelse til \xc3\xa5 etablere et handelsn\xc3\xa6rv\xc3\xa6r og en frihavn ved Caffa p\xc3\xa5 s\xc3\xb8rkysten av Krim. I l\xc3\xb8pet av en hundre\xc3\xa5rsperiode utvidet genoveserne sitt herred\xc3\xb8mme over det som de kalte \xc2\xabGazaria\xc2\xbb (etter khasarene) p\xc3\xa5 Krimhalv\xc3\xb8ya. Fra 1365 kontrollerte de ogs\xc3\xa5 Sudak, og dermed gjenstod den byen som genoveserne kalte Cembalo (eller Chembalo) som eneste handelsrival i omr\xc3\xa5det. Omkring 1380 seiret genoveserne ogs\xc3\xa5 der, etablerte en enklave rundt Cembalo og forb\xc3\xb8d all bysantinsk handel med byen som dermed kom i bakevja etter handelshavnene Sudak og Caffa. _NEWLINE_Det er ikke korrekt at svartedauden kom til Genova med et handelsskip fra Cembalo; genoveserne kontrollerte ikke Cembalo p\xc3\xa5 1340-tallet og handelen fra de genovesiske omr\xc3\xa5der gikk for det meste fra Caffa._NEWLINE_I 1422 br\xc3\xb8t det ut krig mellom tauridene (italienerne kalte riket deres Theodoro) og genoveserne. Prins Aleksej (1420\xe2\x80\x9346) av Theodoro erobret i 1423 Cembalo i den hensikt \xc3\xa5 f\xc3\xa5 kontroll over en bedre havn, men genoveserne i Caffa, under Pietro Magnero, gjenerobret den samme \xc3\xa5r. Han forsterket festningen i Cembalo i 1425. F\xc3\xa5 \xc3\xa5r senere br\xc3\xb8t krigen ut igjen, og noe lignende gjentok seg: Aleksej, som ogs\xc3\xa5 fikk st\xc3\xb8tte fra grekerne i Cembalo som gjorde oppstand, tok byen og drev genoveserne ut (1433), men genoveserne gjeninntok byen \xc3\xa5ret etter.\n_START_SECTION_\nTyrkerne overtar (1475-1771)\n_START_PARAGRAPH_\nSplittelsen og urolighetene p\xc3\xa5 Krim gjorde det mulig for tyrkerne \xc3\xa5 sl\xc3\xa5 til. Fatih Sultan Mehmet  sendte Gedik Ahmet Pasha med en stor fl\xc3\xa5te til Krim i 1475. Tyrkerne erobret raskt kystbyene, ogs\xc3\xa5 Cembalo, og sikret seg en varig seier da de gikk l\xc3\xb8s p\xc3\xa5 Theodoros hovedstad Mangup. I juli startet de beleiringen, og bev\xc3\xa6pnet med ildv\xc3\xa5pen hadde de overtaket. Forsvarerne, kristne grekere, armenere og gotere og j\xc3\xb8diske karaimer holdt ut til desember. Den tyrkiske erobringen fikk konsekvenser for genovesernes italienske omr\xc3\xa5der \xe2\x80\x93 deres kolonier ble \xc3\xb8delagt, italienerne solgt som slaver. Ogs\xc3\xa5 Cembalo ble \xc3\xb8delagt og t\xc3\xb8mt for innbyggere. _NEWLINE_Men tyrkerne bygde raskt opp en egen tyrkisk by, og kalte den \xc2\xabBalyk Yuv\xc2\xbb (tyrkisk for \xc2\xabfiskenett\xc2\xbb). Dagens Balaklava er en forvanskning av dette navnet.\n_START_SECTION_\nRussisk styre (1778-1957)\n_START_PARAGRAPH_\nTyrkerne klarte \xc3\xa5 beholde herred\xc3\xb8mmet i flere hundre \xc3\xa5r. Men i 1771 under russisk-tyrkiske krig 1768-1774 trengte russiske styrker inn p\xc3\xa5 Krim-halv\xc3\xb8ya under ledelse av fyrst Dolgorukij. Tyrkerne gjorde motstand, men massakrene av 30\xc2\xa0000 krimtyrkere i 1782 av den russiske general Potemkin fremtvang den endelige avgj\xc3\xb8relse. Den 8. april 1783 ble Krim en russisk provins, og i 1787 bes\xc3\xb8kte Katarina den store blant annet Balaklava.\n_START_SECTION_\nKrimkrigen (1854-1856)\n_START_PARAGRAPH_\nUnder Krimkrigen stod et slag mellom britiske og russiske styrker ved Balaklava i oktober 1854. Slaget er kjent b\xc3\xa5de for en av britisk milit\xc3\xa6rhistories mest legendariske bragder og for en av dets best kjente tabber.\n_START_SECTION_\n\xc2\xabThe thin red line\xc2\xbb\n_START_PARAGRAPH_\nDen 24. oktober 1854 angrep overlegent russisk kavaleri skotsk infanteri ved Balaklava. Skottene hadde ingen mulighet for \xc3\xa5 komme seg til bedre posisjoner, og inntok en to mann dyp formasjon, tok imot russerne og klarte \xc3\xa5 stanse dem. En krigsskorrespondent skrev han ikke kunne se noe annet mellom de britiske og de russiske linjene enn en \xc2\xabtynn r\xc3\xb8d strek med en linje med (bajonettenes) st\xc3\xa5l\xc2\xbb (\xc2\xabthin red streak tipped with a line of steel\xc2\xbb); formuleringen ble p\xc3\xa5 folkemunne forkortet til \xc2\xabthe thin red line\xc2\xbb.\n_START_SECTION_\nSovjettiden (1917-1991)\n_START_PARAGRAPH_\nUnder Sovjetregimet var Balaklava lenge en russisk marinebase. Under annen verdenskrig gikk fronten en tid ved byen, og det var blodige kamper i omr\xc3\xa5det. I 1954 ble hele Krim og dermed ogs\xc3\xa5 Balaklava overf\xc3\xb8rt fra den russiske f\xc3\xb8derative sovjetrepublikk til sovjetrepublikken Ukraina. I 1957 ble den n\xc3\xa6rliggende storbyen Sevastopols kommunegrenser utvidet slik at Balaklava ble inkorporert. _NEWLINE_Mellom 1956 og 1961 ble Sovjetunionens st\xc3\xb8rste anlegg for reparasjon av undervannsb\xc3\xa5ter bygget ved Balaklava. Det ligger under fjell, og kunne romme mer enn 3000 mennesker og 20 undervannsb\xc3\xa5ter i tilfelle atomkrig. Frem til Sovjetunionens sammenbrudd og faktisk enda litt lenger (til 1993) ble det ogs\xc3\xa5 lagret atomv\xc3\xa5pen i anlegget.'