b'\n_START_ARTICLE_\nMary Astell\n_START_SECTION_\nFeminisme\n_START_PARAGRAPH_\nHennes to mest kjente b\xc3\xb8ker,  A Serious Proposal to the Ladies, for the Advancement of Their True and Greatest Interest (1694) og A Serious Proposal, Part II (1697), skisserte Astells plan om \xc3\xa5 etablere en ny type institusjon for kvinner som skulle skaffe kvinner b\xc3\xa5de religi\xc3\xb8s som sekul\xc3\xa6r utdannelse. Astell antyder at kvinners karrieremuligheter burde kunne strekkes til lengre enn utelukkende som mor og nonne. Hun mente at alle kvinner burde ha samme muligheter som menn i \xc3\xa5 tilbringe evigheten i himmelen med Gud, og hun mente at for dette trengte de \xc3\xa5 bli utdannet og forst\xc3\xa5 sine erfaringer. Den nonne-lignende utdannelsen hun foreslo ville gi kvinner muligheter til \xc3\xa5 bo i et beskyttet milj\xc3\xb8 uten p\xc3\xa5virkning fra det ytre patriarkalske samfunn._NEWLINE_Hennes forslag ble aldri gjennomf\xc3\xb8rt ettersom kritikerne mente det var \xc2\xabaltfor katolsk\xc2\xbb for engelskmennene. Senere ble hennes tanker latterliggjort i The Tatler av forfatteren Jonathan Swift mens forfatteren Daniel Defoe sympatiserte med den f\xc3\xb8rste delen av hennes forslag. Han mente likevel at hennes anbefalinger var \xc2\xabupraktiske\xc2\xbb, dog var Defoes egne anbefalinger for et akademi for kvinner ble gitt i hans Essay Upon Projects ikke sv\xc3\xa6rt forskjellige fra Astells opprinnelige forslag. Til tross for at hennes ideer ble avvist, kanskje hovedsakelig for at de ble fremmet av en kvinne, var hun likevel en intellektuell kraft blant Londons utdannede klasser.'