b'\n_START_ARTICLE_\nGeorg Simmel\n_START_SECTION_\nBakgrunn, tidlig virke\n_START_PARAGRAPH_\nGeorg Simmel var den yngste av syv barn i en kj\xc3\xb8pmannsfamilie som var g\xc3\xa5tt over fra j\xc3\xb8dedommen til kristendommen. Da faren d\xc3\xb8de i 1874, .ed musikkforleggern Julius Friedl\xc3\xa4nder (1827\xe2\x80\x931882), en venn av familien, gjort til Georgs verge. Friedl\xc3\xa4nder adopterte ham senere og etterlot til ham en formue som gjorde han \xc3\xb8konomisk uavhengig._NEWLINE_Etter abitur ved Friedrichwerdersches Gymnasium i Berlin studerte han ved Friedrich-Wilhelms-Universit\xc3\xa4t Berlin; hovedfagene bar historie, folkepsykologi og filosofi, og som sidefag studerte han kunsthistorie og gammelitaliensk. I 1881 tok han doktorgraden med en dissertasjon over Immanuel Kants materiebegrep. I 1885 habiliterte han seg med et arbeide over \xc2\xabKants Lehre von Raum und Zeit\xc2\xbb. _NEWLINE_Fra 1885 var han privatdosent for filosofi ved Friedrich-Wilhelms-Universit\xc3\xa4t Berlin._NEWLINE_Han giftet seg i 1890 med malerinnen og forfatterinnen Gertrud Kinel, som ogs\xc3\xa5 skrev filosofiske b\xc3\xb8ker under psevdonymet \xc2\xabMaria Louise Enckendorf\xc2\xbb. Deres bolighus i Charlottenburg-Westend ble en salong for akademiske og kunstneriske  sammenkomster, og dit kom bes\xc3\xb8kende som for eksempel Rainer Maria Rilke, Edmund Husserl, Reinhold Lepsius, Sabine Lepsius, Heinrich Rickert, Marianne og Max Weber. _NEWLINE_Noen av hans innflytelsesrike venner engasjerte seg for at Simmel skulle f\xc3\xa5 en egen l\xc3\xa6restol, noe som var vanskelig \xc3\xa5 f\xc3\xa5 til, kanskje i stor grad p\xc3\xa5 grunn av antij\xc3\xb8diske holdninger. F\xc3\xb8rst i 1900 fikk Simmel et kall til Universitetet i Berlin, men bare til i ubetalt ekstraordin\xc3\xa6rt professorat i filosofi. Et kall til Universitetet i Heidelberg i 1908 kunne han ikke tiltre, p\xc3\xa5 grunn av en antisemittisk uttalelse fra historikeren Dietrich Sch\xc3\xa4fer, til tross for at Max Weber hadde anbefalt ham.\n_START_SECTION_\nSosiologien\n_START_PARAGRAPH_\nSom sosiolog stod Georg Simmel for en slags sosiologisk nominalisme: han mente \xe2\x80\x93 utvilsomt inspirert av Immanuel Kant, som han skrev sin doktoravhandling om \xe2\x80\x93 at overordnede (eller allmenne) st\xc3\xb8rrelser som \xc2\xab\xe2\x80\x9dsamfunnet\xc2\xbb bare kommer i stand som noe vi bringer til, eller p\xc3\xa5dytter, en atom\xc3\xa6r virkelighet (som vi ikke kan kjenne). S\xc3\xa5ledes er da samfunnet kun en subjektiv abstraksjon, ikke noe objektivt gitt \xc2\xabder ute\xc2\xbb\xe2\x80\x9d Dette epistemologiske utgangspunktet f\xc3\xa5r avgj\xc3\xb8rende betydning for hans fors\xc3\xb8k p\xc3\xa5 \xc3\xa5 finne et objekt for sosiologien som vitenskap. For hvis man, som \xc2\xabsosiologiens far\xc2\xbb Auguste Comte (og andre med ham), tar utgangspunkt i samfunnet som en faktisk foreliggende helhet (eller som et konkret foreliggende innhold), blir sosiologien n\xc3\xb8dvendigvis en rent generell samfunnsvitenskap, og som da ikke lar seg atskille fra alle andre disipliner som ogs\xc3\xa5 ang\xc3\xa5r samfunnet, nemlig historie, historiefilosofi, kulturfilosofi, etikk, etc. I stedet ville Simmel grunnlegge sosiologien som en vitenskap om sosialiseringens ulike former, som han kaller sosiale vekselvirkninger. _NEWLINE_Georg Simmel la ikke for dagen noe metodologisk grunnlag for unders\xc3\xb8kelsen av sosiale vekselvirkninger (hans \xc2\xabusystematiske fremgangsm\xc3\xa5ter\xc2\xbb var et hovedankepunkt mot ham for slike som Emile Durkheim), men hans unders\xc3\xb8kelser gikk alltid ut p\xc3\xa5 \xc3\xa5 avdekke \xc2\xabusynlige\xc2\xbb prinsipper for gjensidige toveisforhold. Et eksempel p\xc3\xa5 dette er hans behandling av pengekulturen og hvordan den skaper og opprettholder den personlige friheten mellom mennesker. For ved at pengene relativiserer de kulturelle verdier (eg. gj\xc3\xb8r kvalitative menneskelige forhold til noe kvantitativt omsettelig) muliggj\xc3\xb8r de (som prinsipp) en inderliggj\xc3\xb8relse og beskyttelse av ens egen personlighet som er s\xc3\xa6regen for den moderne tidsalders pengevelde. _NEWLINE_I stor grad dreier Simmels modernitetsanalyser seg om nye former for personlig frihet og inderlighet, muliggjort av nye (moderne) sosiale omgangsformer. Her st\xc3\xa5r hans analyser \xe2\x80\x93 som han selv tilkjennegir i begynnelsen av sitt ber\xc3\xb8mte essay om storbyene og \xc3\xa5ndslivet (\xc2\xabDie Gro\xc3\x9fst\xc3\xa4dte und das Geistesleben\xc2\xbb, 1903) \xe2\x80\x93  i en direkte forlengelse av den problematikken som Jean-Jacques Rousseau reiste p\xc3\xa5 1700-tallet, nemlig hvordan det siviliserte mennesket skal kunne unng\xc3\xa5 \xc3\xa5 \xc2\xabmiste seg selv\xc2\xbb i m\xc3\xb8tet med sivilisasjonens overmektige krefter._NEWLINE_Simmel har ikke oppn\xc3\xa5dd den samme ber\xc3\xb8mmelsen som Karl Marx, Emile Durkheim eller Max Weber (noe som kan bero p\xc3\xa5 han aldri skapte noe stort system). Hans innflytelse innen sosiologien, og andre fagdisipliner, har trolig ogs\xc3\xa5 v\xc3\xa6rt mer indirekte enn direkte, ved at hans samfunnskritiske essays ble st\xc3\xa5ende som eksemplariske forbilder._NEWLINE_Men det er nettopp hans essayistiske stil og hans s\xc3\xa6rlige tilgang til diverse emner som gj\xc3\xb8r at han i ettertid er blitt sett som en av sosiologiens klassikere, og grunnleggeren av en s\xc3\xa6rlig by- og kultursosiologi._NEWLINE_Simmel har v\xc3\xa6rt inspirator til blant annet Theodor W. Adorno, Walter Benjamin, Norbert Elias og Erving Goffman.'