b'\n_START_ARTICLE_\nGy\xc3\xb6rgy Ligeti\n_START_SECTION_\nBiografi\n_START_PARAGRAPH_\nDa Ligeti ble f\xc3\xb8dt i 1923 i T\xc3\xa2rnaveni, hadde denne byen i Romania for det meste ungarsk befolkning, med en stor j\xc3\xb8disk koloni. Sin musikalske utdannelse fikk han p\xc3\xa5 konservatoriet i Cluj-Napoca, men i 1943 m\xc3\xa5tte han avbryte studiene fordi han var j\xc3\xb8de. Han ble internert i en arbeidsleir. Familien ble sendt til Auschwitz, hvor alle unntatt hans mor omkom. Etter krigen fortsatte han studiene i Budapest og tok eksamen ved Franz Liszt-akademiet i 1949. Samme \xc3\xa5r giftet han seg med Birgitte L\xc3\xb6w, men ekteskapet ble oppl\xc3\xb8st i 1952. Ligeti giftet seg for andre gang i 1952 med psykoanalytikeren Vera Ligeti, f\xc3\xb8dt Spitz. Etter to \xc3\xa5r ble det en ny skilsmisse, men i 1957 giftet de seg igjen. Sammen med Vera fikk han s\xc3\xb8nnen Lukas Ligeti._NEWLINE_Det f\xc3\xb8rste \xc3\xa5ret etter studiene brukte han til \xc3\xa5 arbeide med rumensk folkemusikk. Deretter fikk han jobb som l\xc3\xa6rer ved Franz Liszt-akademiet i Budapest, hvor han underviste i harmonil\xc3\xa6re, kontrapunkt og musikkanalyse frem til desember 1956. P\xc3\xa5 dette tidspunktet, to m\xc3\xa5neder etter russernes invasjon i Budapest, flyktet han til Wien av kunstneriske og politiske grunner. Selv om han i lange perioder var borte fra byen, s\xc3\xa5 han fra da av p\xc3\xa5 Wien som sin hjemby, og han ble \xc3\xb8sterriksk statsborger. _NEWLINE_I Wien fikk Ligeti kontakt med samtidsmusikken i Vesten. Skj\xc3\xb8nt Karlheinz Stockhausens elektroniske musikkstudio i K\xc3\xb6ln ble en plattform, og Ligeti produserte noen stykker der (f. eks., Artikulation [1958, realisation med synkronisert grafisk partitur), ble musikken hans likevel ikke elektronisk, men instrumental og vokal. Darmstadt, Paris, Stockholm og San Francisco er byer som han ble knyttet til gjennom kortere opphold som komponist og l\xc3\xa6rer. Fra 1973 til 1989 var han l\xc3\xa6rer ved Hamburg Hochschule f\xc3\xbcr Musik und Theater. I denne tiden studerte den norske pianisten og komponisten Wolfgang Plagge med ham. Ogs\xc3\xa5 den norske komponisten John Persen har studert under Ligeti._NEWLINE_De siste \xc3\xa5rene av sitt liv hadde han problemer med hjertet. Likevel fortsatte han \xc3\xa5 komponere helt til det siste.\n_START_SECTION_\n\xc3\x85rene i Ungarn\n_START_PARAGRAPH_\nMange av hans tidligste verk ble komponert for kor, og var oppsettinger av folkesanger. Hans st\xc3\xb8rste verk fra denne periode var artiumsstykket for musikkakademien i Budapest, Kantate for ungdomsfest, for fire syngere, kor, og orkester. En av hans tidligste komposisjoner fremdeles i repertoiret er er hans Sonate for Cello Alene, et verk i to kontrasterende satser  skrevet henholdsvis i 1948 og 1953. Det var opprinnelig bannlyst av den sovjetisk-styrte komponistforeningen, og m\xc3\xa5tte vente et kvart \xc3\xa5rhundre for f\xc3\xb8rste fremf\xc3\xb8relse._NEWLINE_Ligetis tidligste verk er ofte en videref\xc3\xb8relse av B\xc3\xa9la Bart\xc3\xb3ks musikalske stil. Til og med hans klaversyssel, Musica ricercata (1953), dog skrevet etter Ligetis utsagn med cartesiansk komposisjonsmetode hvori han \xc2\xabbetraktet all musikken jeg kjente og elsket som \xc3\xa5 v\xc3\xa6re \xe2\x80\xa6  irrelevant\xc2\xbb, har blitt beskrevet av en biograf som \xc3\xa5 bo i en verden meget n\xc3\xa6r til Bart\xc3\xb3ks klaversett Mikrokosmos. Ligetis sett utgj\xc3\xb8res av i alt elleve stykker. Verket er grunnlagt p\xc3\xa5 en enkel innskrenkelse: det f\xc3\xb8rste stykket bruker kun \xc3\xa9n note, A, h\xc3\xb8rt i flere oktaver, og bare ved stykkets slutt h\xc3\xb8res en annen note, D. Det annet stykke bruker da tre noter (Ess, Fiss, og G), det tredje fire, og s\xc3\xa5 videre, slik at i det siste brukes alle tolv noter av den kromatiske skala. En kort tid etter dets komposisjon arrangerte Ligeti seks av satsene av Musica ricercata for bl\xc3\xa5serkvintett under titelen Seks bagateller for bl\xc3\xa5serkvintett. Bagatellene ble f\xc3\xb8rst fremf\xc3\xb8rt i 1956, men ikke i sin helhet: Siste sats ble sensurert av sovjetiske myndigheter for \xc3\xa5 ha v\xc3\xa6rt \xc2\xabfor farlig.\xc2\xbb_NEWLINE_P\xc3\xa5 grunn av sovjetisk sensur, ble hans mest v\xc3\xa5gsomme verk fra denne perioden, som innkluderer Musica ricercata og hans f\xc3\xb8rste strykerkvartett M\xc3\xa9tamorphoses nocturnes (1953\xe2\x80\x931954), skrevet for \'den nederste skuffen.\' Komponert i \xc3\xa9n sats oppdelt i sytten kontrasterende, motivlinkede seksjoner, er denne f\xc3\xb8rste strykerkvartetten Ligetis f\xc3\xb8rste verk som viser en unik, personlig komposisjonsstil. Den ble ikke fremf\xc3\xb8rt til 1958, etter han hadde r\xc3\xb8mt fra Ungarn til Wien.\n_START_SECTION_\nFra 1956 til Le Grand Macabre\n_START_PARAGRAPH_\nDa han ankom til K\xc3\xb6ln begynte han \xc3\xa5 lage elektronisk musikk med Karlheinz Stockhausen og Gottfried Michael K\xc3\xb6nig ved den Vesttyske Radios elektroniske studio. Han fullf\xc3\xb8rte bare to verk i dette mediet, stykkene Glissandi (1957) og Artikulation (1958) \xe2\x80\x94 f\xc3\xb8r han vendte seg igjen til instrumental musikk. Et tredje verk, til \xc3\xa5 begynne med ved tittel Atmosph\xc3\xa8res, men senere kjent som Pi\xc3\xa8ce \xc3\xa9lectronique Nr. 3, var planlagt, men den tids tekniske begrensninger hindret ham fra \xc3\xa5 virkelliggj\xc3\xb8re det helt. Det ble fullf\xc3\xb8rt i 1996 av de hollandske komponistene Kees Tazelaar og Johan van Kreij av Sonologiinstituttet._NEWLINE_Musikken hans synes \xc3\xa5 ha blitt p\xc3\xa5virket i tidens l\xc3\xb8p av hans elektroniske eksperimenter, og mange av klangene han laget ligner elektroniske teksturer. Ramifications er et stykke for to strykergrupper, hvori \xc3\xa9n er stemt en kvarttone annerledes, noe som Krzysztof Penderecki ogs\xc3\xa5 eksperimenterte med i sitt stykke Emanations. Apparitions (1958\xe2\x80\x9359) var det f\xc3\xb8rste verk som brakte ham kritisk oppmerksomhet, men det var hans neste, Atmosph\xc3\xa8res, som er kjent bedre n\xc3\xa5. Teksturen brukt i Apparitions\' annen sats og Atmosph\xc3\xa8res ville Ligeti senere betegne som \xc2\xabmikropolyfoni\xc2\xbb._NEWLINE_Atmosph\xc3\xa8res (1961) er skrevet for digert orkester, men er ikke det tidligere elektroniske verk av samme navn beslektet, skj\xc3\xb8nt at noen av dets estetiske hensikter ligner. Utav de fire musikalske elementene \xe2\x80\x94 melodi, harmoni, rytme og klang \xe2\x80\x94 forlater stykket de f\xc3\xb8rste tre nesten helt, og satser seg p\xc3\xa5 lydens tekstur, en teknikk som heter \xc2\xablydmasse\xc2\xbb. Det \xc3\xa5pner med hva nok er en av de st\xc3\xb8rste klase-akkordene noen gang skrevet \xe2\x80\x93 hver note i den kromatiske skala over fem oktavers rekkevidde spilles samtidig. Utav de femtiseks strykere som bringer inn denne f\xc3\xb8rste akkord, spiller ingen to samme note. Stykket synes \xc3\xa5 vokse utav denne opprinnelige digre, men ytterst t\xc3\xa5lige, med teksturene i stadig bevegelse._NEWLINE_Requiem (sjelemessen) er et verk for sopran og mezzo-sopran soloister, tyve-delt kor (fire hver av sopran, mezzo-sopran, alto, tenor, og bass), og orkester. Skj\xc3\xb8nt det varer omtrent en halv time, og er det det lengste stykke han hadde komponert til da, setter Ligeti bare omtrent halve tradisjonelle teksten: Introitus, Kyrie, og Dies irae \xe2\x80\x94 og skiller den siste sekvensen i to deler: De die iudicii sequentia (dommedagssekvensen) og Lacrimosa (s\xc3\xb8rging). Stykket tar til med den samme mikropolyfoniske stilen som  Atmosph\xc3\xa8res. Kyriet er en diger, tyve-delt kvasi-fuge for kor hvor kontrapunkt omtenkes i innholdet utgjort av melismatiske masser som sammeninntrenger hverandre og veksler med innviklede hoppende parter. De die iudicii sequentia er en montasje av kontraster:  fff h\xc3\xb8y mot ppp t\xc3\xa5lig, lydmasser mot solostemmer, osv. I Lacrimosa er koret stumt, og kun redusert orkester akkompagnerer solostemmenes klagende sang._NEWLINE_Lux Aeterna er et 16-stemmig a cappella stykke hvis tekst ogs\xc3\xa5 h\xc3\xb8rer til det latinske Reqviem. Det er m\xc3\xb8nstret strengt etter Johannes Ockeghems mesterlige mensurasjonskanoner, og tilvirker meget lignende effekt, men med sekundal, heller enn tersial harmonikk, i en paradoksalig tykk-men-gjennomsiktig sekstenstemmig tekstur._NEWLINE_Aventures og Nouvelles Aventures er \xc2\xabmimodramaer\xc2\xbb for tre syngere og syv intrumentalister hvori teksten ytret av de forrige utgj\xc3\xb8res kun av fonetiske lyder, og skildrer forskjellige abstrakte emosjononer og interpersonal interagering. \xc2\xabNoe skjer, men jeg vet ikke hva det er, og du vet ikke hva det er,\xc2\xbb sa Ligeti. Emosjonelle utbrudd fra fullstendig hysteri klamres sammen med og overlegges med banal samtale i disse stilisertet stykkers presentasjon. Sammen med instrumentenes akkompaniment, ulik hans musikk hittil ymtet om, er inntrykket et av por\xc3\xb8sitet heller enn densitet. Det er ogs\xc3\xa5 en koralparodi, og lyd-effekter som revet papir og klinkekuler i sk\xc3\xa5l, som gir et latterlig absurd inntrykk av stykkene, og kan gjenspeile innvirkninger fra verkene av Mauricio Kagel og Dieter Schnebel, samt  Stockhausens kantate, Momente._NEWLINE_Fra 1970-\xc3\xa5rene vendte Ligeti seg fra total kromatisisme, og begynte \xc3\xa5 satse p\xc3\xa5 rytme. Stykker som Continuum (1968, for harpsikord) og Clocks and Clouds (1972\xe2\x80\x9373) ble skrevet f\xc3\xb8r han h\xc3\xb8rte Steve Reichs og Terry Rileys musikk i 1972. Men hans Three Pieces for Two Pianos, ved tittel \xc2\xabSelf-portrait with Reich and Riley (and Chopin in the background),\xc2\xbb bekrefter denne hevdelse og influens. I denne tiden ble han ogs\xc3\xa5 interessert i den polyfoniske pipemusikken av Banda-Linka stammen fra Den sentralafrikanske republikk, som han h\xc3\xb8rte i en av hans studenters opptak._NEWLINE_I 1977 fullf\xc3\xb8rte Ligeti sin eneste opera, Le Grand Macabre, tretten \xc3\xa5r etter at den ble bestilt. Operaen er l\xc3\xb8st basert p\xc3\xa5 Michel de Ghelderodes skuespill La Balade du grand macabre fra 1934, og er et absurd teaterverk \xe2\x80\x94 Ligeti kalte det en \xc2\xabanti-anti-opera\xc2\xbb \xe2\x80\x94 hvor D\xc3\xb8den i egen person (Nekrotzar) ankommer til den fiktive byen Breughelland og gir beskjed om at verden skal g\xc3\xa5 under ved midnatt. Musikalsk anvender Ligeti teknikker i Le Grand Macabre som man ikke finner i hans tidligere verk, samt sitater og pseudo-sitater fra andre verk, og bruk av samklingende terser og sekster. Etter Le Grand Macabre ville Ligeti avst\xc3\xa5 fra slik pastisj,, men ville i st\xc3\xb8rre grad anvende samklingende harmonier (til og med treklanger i dur og moll) i sine verk, men ikke i en diatonisk kontekst.\n_START_SECTION_\nEtter Le Grand Macabre\n_START_PARAGRAPH_\nEtter Le Grand Macabre strevde Ligeti lenge med \xc3\xa5 finne en ny stil. Med unntak av to korte stykker for harpsikord, fullf\xc3\xb8rte han ikke noe fremragende verk til Trio for fiolin, horn og piano i 1982, over fire \xc3\xa5r etter operaen. I sin musikk fra 1980- og 1990-\xc3\xa5rene vektla Ligeti fortsatt avanserte mekaniske rytmer, ofte i et mindre tykt kromatisk idiom, til en viss grad med vekt p\xc3\xa5 forskutte dur- og moll treklanger, og strukturer med polytonalitet (flere saml\xc3\xa5tende tonearter). P\xc3\xa5 denne tiden begynte han ogs\xc3\xa5 \xc3\xa5 eksperimentere med andre stemmingsystemer ved bruk av naturlige overtoner for horn (som i Horntrioen, dobbelkonserten for fl\xc3\xb8yte og obo, og Pianokonserten) og scordatura for strykere (som i Fiolinkonserten). De fleste av hans verk i denne perioden er ogs\xc3\xa5 flersatsige, heller enn best\xc3\xa5ende av \xc3\xa9n utstrakt sats, som Atmosph\xc3\xa8res og San Francisco Polyphony._NEWLINE_Fra 1985 til 2001 ferdigstilte Ligeti tre b\xc3\xb8ker med pianostudier (Bok I, 1985; Bok II, 1988\xe2\x80\x9394; Bok III, 1995\xe2\x80\x932001). Disse best\xc3\xa5r av i alt atten stykker, og trekker p\xc3\xa5 et bredt spekter av kilder, inkludert gamelan, afrikanske polyrytmer, B\xc3\xa9la Bart\xc3\xb3k, Conlon Nancarrow, Thelonious Monk, og Bill Evans. Bok I ble opplagt skrevet som forberedelse til pianokonserten, som har noen lignende motiviske og melodiske trekk._NEWLINE_1988 fullf\xc3\xb8rte Ligeti sin pianokonsert, et verk han beskrev som sitt \xc2\xabestetiske kredo\xc2\xbb. De f\xc3\xb8rste skissene for Konserten kom i 1980, men det var ikke f\xc3\xb8r 1986 han kom i gang for alvor og arbeidet gikk raskere. Konserten utforsker mange ideer utarbeidet i studiene, men i en orkesterkontekst._NEWLINE_1993 fullf\xc3\xb8rte han Fiolinkonserten, etter fire \xc3\xa5rs arbeid. I likhet med Pianokonserten bruker Fiolinkonserten det brede tekniske spektret han hadde utviklet til da, samt de nye ideene han var beskjeftiget med p\xc3\xa5 den tiden. Blant andre teknikker benytter han "mikrotonalitet, raskt skiftende tekstur, komiske forvekslinger ... ungarsk folkemusikk, bulgarske danserytmer, sitater fra middelalder- og renessansemusikk, og solofiolinmusikk som strekker seg fra langsom og velklingende til kantet og brennende."_NEWLINE_Andre anselige verk fra denne perioden er Fiolinsonaten (1994) og Nonsense Madrigals (1993), seks a cappella stykker som tonesetter engelske tekster av William Brighty Rands, Lewis Carroll og Heinrich Hoffman. Den tredje Madrigalen er basert p\xc3\xa5 alfabetet._NEWLINE_Ligetis siste verk var Hamburg Concerto for horn og kammerorkester (1998\xe2\x80\x9399, revidert 2003, dedisert til Marie Luise Neunecker), sangsyklusen S\xc3\xadppal, dobbal, n\xc3\xa1diheged\xc3\xbcvel (\xc2\xabMed fl\xc3\xb8yter, trommer, feler\xc2\xbb, 2000), og den \xc3\xa5ttende pianostudien, \xc2\xabCanon\xc2\xbb (2001). Etter Le Grand Macabre planla Ligeti \xc3\xa5 skrive en annen opera: F\xc3\xb8rst skulle den v\xc3\xa6re basert p\xc3\xa5 Shakespeares Stormen, og senere p\xc3\xa5 Lewis Carrolls Alice i Eventyrland, men ingen av de to ideene ble realisert._NEWLINE_Gy\xc3\xb6rgy Ligeti er stedt til hvile i en \xc3\xa6resgrav p\xc3\xa5 Wiener Zentralfriedhof.'