b'\n_START_ARTICLE_\nAstronomi\n_START_PARAGRAPH_\nAstronomi (fra de greske ordene astron (\xe1\xbc\x84\xcf\x83\xcf\x84\xcf\x81\xce\xbf\xce\xbd), \xc2\xabstjerne\xc2\xbb, og nomos (\xce\xbd\xcf\x8c\xce\xbc\xce\xbf\xcf\x82), \xc2\xablov\xc2\xbb) er den vitenskapelige studien av himmellegemer (som stjerner, planeter, kometer og galakser) og fenomener utenfor jordens atmosf\xc3\xa6re (slik som kosmisk bakgrunnsstr\xc3\xa5ling). Den befatter seg med himmellegemers utvikling, fysikk, kjemi, meteorologi og bevegelser, s\xc3\xa5 vel som universets utforming og utvikling._NEWLINE_Astronomi  er en av de eldste vitenskaper. Tidlige sivilisasjoners astronomer utf\xc3\xb8rte metodiske observasjoner av nattehimmelen, og kulturgjenstander tilknyttet astronomi fra enda tidligere tider er funnet. Det var imidlertid med oppfinnelsen av teleskopet p\xc3\xa5 begynnelsen av 1600-tallet at faget utviklet seg til en moderne vitenskap. Historisk sett har astronomi innbefattet disipliner s\xc3\xa5 forskjellige som astrometri, stjernenavigasjon, observasjonell astronomi, utvikling av kalendre, og ogs\xc3\xa5 astrologi, men profesjonell astronomi betraktes ofte n\xc3\xa5 for tiden \xc3\xa5 v\xc3\xa6re omtrent synonymt med astrofysikk._NEWLINE_Siden det 20. \xc3\xa5rhundre har faget astronomi blitt splittet i observasjonelle og teoretiske grener. Observasjonell astronomi fokuserer p\xc3\xa5 innhenting og analysering av data, hovedsakelig ved hjelp av element\xc3\xa6re fysiske prinsipper, mens teoretisk astronomi fors\xc3\xb8ker \xc3\xa5 kaste lys over astronomiske objekter og fenomener ved hjelp av datamodeller og analytiske modeller. De to retningene kompletterer hverandre, da teoretisk astronomi fors\xc3\xb8ker \xc3\xa5 forklare observasjoner, mens observasjonell astronomi blir brukt for \xc3\xa5 bekrefte teoretiske resultater._NEWLINE_Amat\xc3\xb8rastronomer har bidratt med mange viktige oppdagelser, og astronomi er en av de f\xc3\xa5 vitenskapene hvor amat\xc3\xb8rer fortsatt spiller en viktig rolle, spesielt n\xc3\xa5r det gjelder oppdagelser og observasjoner av midlertidige fenomener._NEWLINE_Den gamle astronomien m\xc3\xa5 ikke forveksles med astrologi, som er en tro om at menneskelige forhold er korrelert med posisjoner av himmellegemer. Selv om de to feltene deler en felles opprinnelse og en del av metodene (bruk av efemeridene), er de forskjellige.\n_START_SECTION_\nTerminologi\n_START_PARAGRAPH_\nOrdet astronomi betyr bokstavelig \xc2\xabstjernenes lov\xc2\xbb (eller \xc2\xabstjernenes kultur\xc2\xbb, avhengig av oversettelsen), og er avledet fra det greske \xce\xb1\xcf\x83\xcf\x84\xcf\x81\xce\xbf\xce\xbd\xce\xbf\xce\xbc\xce\xaf\xce\xb1 (astronomia), fra ordene \xce\xac\xcf\x83\xcf\x84\xcf\x81\xce\xbf\xce\xbd (astron, \xc2\xabstjerne\xc2\xbb) og \xce\xbd\xcf\x8c\xce\xbc\xce\xbf\xcf\x82 (nomos, lover eller kulturer)._NEWLINE_Generelt kan b\xc3\xa5de begrepene \xc2\xabastronomi\xc2\xbb og \xc2\xabastrofysikk\xc2\xbb anvendes for \xc3\xa5 beskrive fagfeltet, men mer spesifikt er astrofysikk en omfattende gren av astronomien. \xc2\xabAstronomi\xc2\xbb kan knyttes til \xc2\xabstudiet av objekter og materie utenfor jordens atmosf\xc3\xa6re samt deres fysikalske og kjemiske egenskaper\xc2\xbb mens \xc2\xabastrofysikk\xc2\xbb omhandler \xc2\xaboppf\xc3\xb8rsel, fysikalske egenskaper og dynamiske prosesser hos astronomiske objekter og fenomener\xc2\xbb. I visse tilfeller brukes \xc2\xabastronomi\xc2\xbb for \xc3\xa5 beskrive de kvalitative studiene av fagfeltet mens \xc2\xabastrofysikk\xc2\xbb brukes for \xc3\xa5 beskrive den fysikk-orienterende delen av fagfeltet. Ettersom en stor del av moderne astronomisk forskning i dag behandler fagfeltet knyttet til fysikk brukes imidlertid astrofysikk ofte som en generell benevnelse for astronomi.\n_START_SECTION_\nTidlig historie\n_START_PARAGRAPH_\nTidlige kulturer identifiserte himmellegemer med guder og \xc3\xa5nder. De satte disse objektene og deres bevegelser i forbindelse med fenomener som regn, t\xc3\xb8rke, \xc3\xa5rstider og tidevann. Det er en generell antakelse at de f\xc3\xb8rste \xc2\xabprofesjonelle\xc2\xbb astronomene var prester, og at deres forst\xc3\xa5else av himlene ble ansett for \xc3\xa5 v\xc3\xa6re \xc2\xabguddommelig\xc2\xbb, derav astronomenes opprinnelige forbindelse til det vi n\xc3\xa5 kjenner som astrologi._NEWLINE_Enkelte steder, som i tilfellet med Stonehenge, har tidlige kulturer reist store monumenter som sannsynligvis ogs\xc3\xa5 hadde bruksomr\xc3\xa5de innen astronomi. I tillegg til sine seremonielle studier kunne monumentet brukes til \xc3\xa5 beregne \xc3\xa5rstider, noe som er viktig for n\xc3\xa5r man skal s\xc3\xa5, og ogs\xc3\xa5 til \xc3\xa5 beregne lengden av ett \xc3\xa5r._NEWLINE_Etterhvert som de tidligste sivilisasjonene utviklet seg, spesielt i Mesopotamia, Kina, Egypt, Hellas, India og Sentral-Amerika, ble det bygd tidlige observatorier og utforskningen av universet ble p\xc3\xa5begynt. Den st\xc3\xb8rste delen av tidlig astronomi besto i kartlegging av stjerners og planeters posisjoner, en vitenskap som n\xc3\xa5 heter astrometri. Ut fra disse observasjonene ble det utformet tidlige ideer om planetenes bevegelser, og jordens, solens og m\xc3\xa5nens plass i universet ble utforsket filosofisk. Jorden ble i antikken ansett for \xc3\xa5 v\xc3\xa6re universets midtpunkt med solen, m\xc3\xa5nen og stjernene i bane rundt seg. Dette er kjent som den geosentriske modell eller det ptolemeiske verdensbilde, oppkalt etter Ptolemaios._NEWLINE_Det ble gjort noen f\xc3\xa5 betydningsfulle astronomiske oppdagelser f\xc3\xb8r teleskopets tid. Vinkelen p\xc3\xa5 jordens aksehelning, som er \xc3\xa5rsaken til \xc3\xa5rstidene, ble oppdaget s\xc3\xa5 tidlig som omkring 1000 f.Kr. av kineserne. Kaldeerne i Mesopotamia oppdaget at m\xc3\xa5neform\xc3\xb8rkelser opptr\xc3\xa5dte i en tilbakevendende syklus kalt saros-syklusen.\n_START_SECTION_\nDen greske astronomien\n_START_PARAGRAPH_\nP\xc3\xa5 100-tallet f.Kr. ble m\xc3\xa5nenes st\xc3\xb8rrelse og avstand fra jorden beregnet av Hipparkhos._NEWLINE_De fleste astronomer i antikken begrenset seg til \xc3\xa5 lage matematiske modeller av planetene og fiksstjernene, fordi himmellegemene var s\xc3\xa5 fjerne og opph\xc3\xb8yde at sikker kunnskap om dem ikke kunne n\xc3\xa5s langs vitenskapens vei. Fenomenenes dypere \xc3\xa5rsaker var forbeholdt filosofene og fornuften, der mange st\xc3\xb8ttet seg til Platon eller Aristoteles. Aristoteles mente jorda var i sentrum av universet, og all bevegelse fra m\xc3\xa5nens bane og utover gikk i sirkelforma baner og med jevne hastigheter. Den greske astronomiens forskningsprogram var dermed \xc3\xa5 redusere bevegelsene til kombinasjoner av jevne sirkelbevegelser. Dette ble gjort i spenningsfeltet mellom n\xc3\xb8yaktighet og enkelthet, da astronomiens viktigste oppgave var \xc3\xa5 gi det matematiske grunnlaget for astrologi._NEWLINE_Det fantes flere alternative modeller av universet i gresk astronomi, den viktigste og den som etter hvert ble det dominerende var det ptolemeiske verdensbilde.\n_START_SECTION_\nI middelalderen\n_START_PARAGRAPH_\nUnder middelalderen skjedde det lite innen astronomien i Europa, i hvert fall fram til 1200-tallet da \xc2\xabde alfonsinske tabellene\xc2\xbb ble tatt frem. Den greske astronomien blomstret imidlertid videre i islamsk astronomi og andre deler av verden. Noen av de fremst\xc3\xa5ende muslimske astronomene som sto bak viktige bidrag til astronomien var perserne Abu Rayhan Biruni, Al-Battani og Th\xc4\x81bit. Astronomer p\xc3\xa5 den tiden innf\xc3\xb8rte arabiske navn p\xc3\xa5 mange av stjernene, hvorav de fleste av disse fortsatt er i bruk. Eksempler p\xc3\xa5 slike er Altair og Aldebaran, hvis navn kan henledes til de arabiske ordene for henholdsvis Den flyvende \xc3\xb8rnen og (for)f\xc3\xb8lgeren._NEWLINE_I l\xc3\xb8pet av siste halvdel av 900-tallet ble det bygd et st\xc3\xb8rre observatorium i n\xc3\xa6rheten av Teheran av astronomen al-Khujandi, som ogs\xc3\xa5 beregnet jordaksens helning i forhold til solen. I Persia satte Omar Khayy\xc3\xa1m sammen en rekke tabeller og reformerte kalenderen, noe som gjorde den mere n\xc3\xb8yaktig enn den julianske kalenderen, og snarlik den gregorianske kalenderen. Hans beregning av \xc3\xa5rets lengde til 365,24219858156 dager var bemerkelsesverdig korrekt, og det store antall desimaler tyder p\xc3\xa5 stor selvsikkerhet i beregningene. I dag vet man at verdien endres p\xc3\xa5 sjette desimalen i l\xc3\xb8pet av under et menneskes livslengde; p\xc3\xa5 slutten av 1800-tallet var \xc3\xa5ret beregnet til 365,242196 dager, mens tallet n\xc3\xa5 beregnes til 365,242190 dager p\xc3\xa5 ett \xc3\xa5r._NEWLINE_Ogs\xc3\xa5 i Det bysantinske rike blomstret den antikke greske astronomien. P\xc3\xa5 1300-tallet forbedret Gregorius Chioniades den ptolemeiske modell, han forbedret ogs\xc3\xa5 beskrivelsene av m\xc3\xa5nens og Merkurs bane.\n_START_SECTION_\nDen vitenskapelige revolusjonen\n_START_PARAGRAPH_\nP\xc3\xa5 1500-tallet kom det flere forslag til modeller. Nikolaus Kopernikus foreslo i sin bok \xc2\xabDe revolutionibus orbium coelestium\xc2\xbb en heliosentrisk modell av solsystemet, hvor man betraktet solen for \xc3\xa5 v\xc3\xa6re i sentrum istedenfor jorden. Hans arbeid ble forsvart, utvidet og korrigert av Johannes Kepler og Galileo Galilei. Galileo revolusjonerte astronomien gjennom sin bruk av teleskop for \xc3\xa5 forsterke observasjonene. Han oppdaget p\xc3\xa5 denne m\xc3\xa5ten blant annet Jupiters fire st\xc3\xb8rste m\xc3\xa5ner, og ogs\xc3\xa5 at Venus framsto i faser, slik som jordens m\xc3\xa5ne. Disse oppdagelsene forsterket oppfatningen av den heliosentriske teorien._NEWLINE_Kepler var f\xc3\xb8rst ute med et system som p\xc3\xa5 en riktig m\xc3\xa5te fremstilte detaljer rundt planetenes bevegelse med solen som sentrum, noe han gjorde ved hjelp av Tycho Brahes omhyggelige og n\xc3\xb8ye observasjoner. Han lyktes imidlertid ikke med \xc3\xa5 utforme en teori bak de lovene han beskrev. Dette gjorde i stedet Isaac Newton i forbindelse med oppdagelsen av sine bevegelseslover og tyngdekraften i en endelig forklaring av planetenes bevegleser. Newton utviklet ogs\xc3\xa5 speilteleskopet._NEWLINE_Videre oppdagelser fulgte i takt med at st\xc3\xb8rrelsen og kvaliteten p\xc3\xa5 teleskopene utviklet seg. Mer omfattende oversikter over stjerner ble laget av Lacaille. Astronomen William Herschel laget p\xc3\xa5 sin side en detaljert tabell over stjernet\xc3\xa5ker og stjernehoper, og oppdaget ogs\xc3\xa5 planeten Uranus. Avstanden til en annen stjerne ble beregnet for f\xc3\xb8rste gang i 1838 da Friedrich Bessel m\xc3\xa5lte opp tilsynelatende forflytningen av 61 Cygni mot eksterne stjerner i bakgrunnen n\xc3\xa5r jorden beveget seg rundt solen. Det vil si, n\xc3\xa5r jorden beveger seg rundt solen ser vi m\xc3\xa5lstjernen i noe ulike vinkler mot bakgrunnen. Denne vinkelen kalles parallakse og er direkte relatert til avstanden til stjernen._NEWLINE_I l\xc3\xb8pet av 1800-tallet f\xc3\xb8rte \xc3\xb8kt oppmerksomhet rundt trelegemeproblemet av Euler, Clairaut og D\'Alembert til mere n\xc3\xb8yaktige forutsigelser av m\xc3\xa5nens og planetenes bevegelser. Dette arbeidet ble ytterligere forbedret av Lagrange og Laplace, som beregnet m\xc3\xa5nens og planetenes masser ved hjelp av perturbasjoner, det vil si forstyrrelser i deres baner.\n_START_SECTION_\nModerne astronomi\n_START_PARAGRAPH_\nDet ble gjort store framskritt innen astronomi i forbindelse med introduksjonen av ny teknologi som spektroskopi og fotografi. Fraunhofer oppdaget under studier av solens spektrum 1814-15 om lag 600 emisjonslinjer, som Kirchhoff i 1859 tilskrev eksistensen av ulike grunnstoff i solen som \xc3\xa5rsak. Med denne informasjonen kunne man bevise at stjernene lignet v\xc3\xa5r egen sol, men med en stor variasjon av temperatur, masse og st\xc3\xb8rrelse._NEWLINE_At galaksen som jorden tilh\xc3\xb8rer, Melkeveien, er en separat samling stjerner ble ikke bevist f\xc3\xb8r p\xc3\xa5 1900-tallet. Samtidig ble eksistensen av andre galakser p\xc3\xa5vist, og man kom snart fram til at universet ekspanderte ettersom de fleste andre galakser forflyttet seg bort fra oss. Jo lengre unna de var, jo raskere forflyttet de seg bort fra oss. Moderne astronomi har ogs\xc3\xa5 muliggjort oppdagelsen av mange eksotiske objekter, som kvasarer, pulsarer, blasarer og radiogalakser. Disse observasjonene har blitt brukt for \xc3\xa5 utvikle fysikkteorier for \xc3\xa5 beskrive enkelte av disse objektene i form av sorte hull og n\xc3\xb8ytronstjerner. Kosmologien gjorde enorme framskritt i l\xc3\xb8pet av 1900-tallet, med modellen av Big Bang vel underst\xc3\xb8ttet av bevis fra astronomi og fysikk, for eksempel ved  kosmisk bakgrunnsstr\xc3\xa5ling, Hubbles\xe2\x80\x93Lema\xc3\xaetres lov og den kosmologiske sammensetningen av grunnstoffer i verdensrommet.\n_START_SECTION_\nObservasjonsastronomi\n_START_PARAGRAPH_\nInnen astronomi samles informasjon f\xc3\xb8rst og fremst gjennom mottak og analyse av synlig lys og andre typer elektromagnetisk str\xc3\xa5ling. Observasjonell astronomi kan inndeles etter de ulike delene i det elektromagnetiske spekteret. Enkelte deler av spekteret kan ses fra jordoverflaten, mens andre bare kan observeres fra h\xc3\xb8yere beliggenheter, eller aller helst fra rommet. Spesifikk informasjon om underfeltene f\xc3\xb8lger under.\n_START_SECTION_\nRadioastronomi\n_START_PARAGRAPH_\nInnen radioastronomi studeres str\xc3\xa5ling fra verdensrommet med b\xc3\xb8lgelengder st\xc3\xb8rre enn \xc3\xa9n millimeter. Radioastronomi skiller seg ut fra de fleste andre omr\xc3\xa5dene innen observasjonell astronomi ved at de observerte radiob\xc3\xb8lgene kan behandles som b\xc3\xb8lger heller enn distinkte fotoner. Det er derfor relativt lett \xc3\xa5 m\xc3\xa5le b\xc3\xa5de amplituden og fasen hos radiob\xc3\xb8lgene, noe som ikke gj\xc3\xb8res like lett for kortere b\xc3\xb8lgelengder._NEWLINE_Selv om enkelte radiob\xc3\xb8lger skapes av astronomiske objekter i form av termisk str\xc3\xa5ling, er den st\xc3\xb8rste delen av observerte radiob\xc3\xb8lger i form av synkrotronstr\xc3\xa5ling. Denne dannes av elektroner som akselereres til ekstremt h\xc3\xb8ye hastigheter, og som g\xc3\xa5r gjennom magnetfelt som b\xc3\xb8yer av deres baner. I tillegg til denne, kommer en rekke spektrallinjer fra interstellar gass, blant annet hydrogenlinjen ved 21\xc2\xa0cm, som er synlig ved radiob\xc3\xb8lgelengder._NEWLINE_En stor del av de astronomiske objektene er observerbare ved radiob\xc3\xb8lgelengder, inklusive supernovaer, interstellar gass, pulsarer og aktive galaksekjerner.\n_START_SECTION_\nInfrar\xc3\xb8d astronomi\n_START_PARAGRAPH_\nInnen infrar\xc3\xb8d astronomi behandles str\xc3\xa5ling fra rommet innenfor det infrar\xc3\xb8de spektret (b\xc3\xb8lgelengder lengre enn r\xc3\xb8dt lys). Bortsett fra ved b\xc3\xb8lgelengder i n\xc3\xa6rheten av synlig lys, absorberes den infrar\xc3\xb8de str\xc3\xa5lingen i stor grad av atmosf\xc3\xa6ren, og denne danner ogs\xc3\xa5 i sin tur betydelige mengder infrar\xc3\xb8d str\xc3\xa5ling. Som en konsekvens av dette plasseres observatorier for infrar\xc3\xb8d astronomi p\xc3\xa5 h\xc3\xb8yereliggende og t\xc3\xb8rre plasser, eller om mulig i verdensrommet. Infrar\xc3\xb8d astronomi er s\xc3\xa6rskilt anvendelig for observasjon av galaktiske regioner som er delvis form\xc3\xb8rkede av romst\xc3\xb8v, samt for studier av molekyl\xc3\xa6re gasser.\n_START_SECTION_\nVisuell astronomi\n_START_PARAGRAPH_\nVisuell astronomi, ogs\xc3\xa5 kalt optisk astronomi, er den eldste formen for astronomi, og behandler observasjoner  og analyser av synlig lys. Optiske bilder ble opprinnelig tegnet for h\xc3\xa5nd. P\xc3\xa5 slutten av 1800-tallet begynte man etterhvert i stedet \xc3\xa5 anvende fotografisk utstyr etterhvert som teknologien ble utviklet. Moderne bilder tas ved hjelp av digitale sensorer, spesielt av typen CCD. Selv om synlig lys har b\xc3\xb8lgelengder mellom 4\xc2\xa0000 og 7\xc2\xa0000\xc2\xa0\xc3\x85 (mellom 400 og 700\xc2\xa0nm), kan utstyr for optisk lys ogs\xc3\xa5 benyttes til observasjon for enkelte ekstreme b\xc3\xb8lgelengder av ultrafiolett og infrar\xc3\xb8dt lys.\n_START_SECTION_\nUltrafiolett astronomi\n_START_PARAGRAPH_\nUltrafiolett astronomi benytter observasjoner gjort ved ultrafiolette b\xc3\xb8lgelengder, mellom 100 og 3\xc2\xa0200\xc2\xa0\xc3\x85. Lys med disse b\xc3\xb8lgelengdene absorberes raskt av jordens atmosf\xc3\xa6re, s\xc3\xa5 observasjoner av ultrafiolett str\xc3\xa5ling m\xc3\xa5 derfor utf\xc3\xb8res fra den \xc3\xb8vre delen av atmosf\xc3\xa6ren, eller fra verdensrommet. Disse observasjonene er framfor alt anvendelige for \xc3\xa5 studere termisk str\xc3\xa5ling og spektrallinjer fra varme bl\xc3\xa5 stjerner (O-stjerner og B-stjerner, se spektralklasse) som er veldig lyse ved disse b\xc3\xb8lgelengdene. Dette innbefatter bl\xc3\xa5 stjerner i andre galakser, som har v\xc3\xa6rt m\xc3\xa5let for flere ultrafiolette studier. Andre objekter som ofte studeres i ultrafiolett lys er planetarisk t\xc3\xa5ke, supernovarester og aktive galaksekjerner. Ultrafiolett str\xc3\xa5ling absorberes imidlertid lett av interstellart st\xc3\xb8v og m\xc3\xa5linger i ultrafiolett lys m\xc3\xa5 korrigere for denne s\xc3\xa5kalte ekstinksjonen av lyset.\n_START_SECTION_\nR\xc3\xb8ntgenastronomi\n_START_PARAGRAPH_\nInnen r\xc3\xb8ntgenastronomi studeres astronomiske objekt ved r\xc3\xb8ntgenb\xc3\xb8lgelengder. Vanligvis sender objekter ut r\xc3\xb8ntgenstr\xc3\xa5ling som synkrotronstr\xc3\xa5ling, det vil si termisk str\xc3\xa5ling fra tynne gasser (Bremsstrahlung) som holder en temperatur p\xc3\xa5 over ti millioner Kelvin, samt termisk str\xc3\xa5ling fra tette gasser (str\xc3\xa5ling fra svarte legemer) med samme temperatur. Ettersom r\xc3\xb8ntgenstr\xc3\xa5ling absorberes av jordens atmosf\xc3\xa6re gj\xc3\xb8res alle observasjoner ved disse b\xc3\xb8lgelengdene enten fra den \xc3\xb8vre delen av atmosf\xc3\xa6ren, eller fra verdensrommet. Betydelige kilder til r\xc3\xb8ntgenstr\xc3\xa5ling i rommet er r\xc3\xb8ntgenbin\xc3\xa6rer, pulsarer, supernovarester, elliptiske galakser, galaksehoper og aktive galaksekjerner.\n_START_SECTION_\nGammaastronomi\n_START_PARAGRAPH_\nInnen gammaastronomi behandles studier av objekt ved de korteste b\xc3\xb8lgelengdene i det elektromagnetiske spekteret, gammastr\xc3\xa5ling. Disse kan observeres direkte av satellitter som Compton Gamma Ray Observatory, eller ved hjelp av spesialiserte teleskop kalt atmosf\xc3\xa6riske Tsjerenkovteleskop. Tsjerenkovteleskop detekterer egentlig ikke gammastr\xc3\xa5ling direkte, men lysglimtene av synlig lys som dannes n\xc3\xa5r gammastr\xc3\xa5ling absorberes av jordens atmosf\xc3\xa6re._NEWLINE_De kraftigste kjente kildene til gammastr\xc3\xa5ling i verdensrommet, de s\xc3\xa5kalte gammaglimtene, sender ut gammastr\xc3\xa5ling i en kort periode fra millisekunder til tusenvis av sekunder f\xc3\xb8r de forsvinner. Bare 10\xc2\xa0% av kildene til gammastr\xc3\xa5ling er konstante. Til disse h\xc3\xb8rer pulsarer, n\xc3\xb8ytronstjerner og sorte hull-kandidater.\n_START_SECTION_\nAstrometri og himmelmekanikk\n_START_PARAGRAPH_\nEt av de eldste feltene innen astronomi, og innen vitenskap over hodet, er m\xc3\xa5linger av objekters posisjoner p\xc3\xa5 himmelen. Gjennom historien har p\xc3\xa5litelig kunnskap om posisjonene til solen, m\xc3\xa5nen, planetene og stjernene v\xc3\xa6rt avgj\xc3\xb8rende for astronomisk navigasjon._NEWLINE_N\xc3\xb8yaktige m\xc3\xa5linger av planetenes posisjoner og bevegelser har f\xc3\xb8rt til en solid forst\xc3\xa5else av gravitasjonelle perturbasjoner (forstyrrelser av planeter og andre objekters oml\xc3\xb8psbane) og en evne til \xc3\xa5 forutse planetenes tidligere og fremtidige posisjoner med stor n\xc3\xb8yaktighet, en undergren kjent som himmelmekanikk. I moderne tid gj\xc3\xb8res slike beregninger ofte for \xc3\xa5 forutse mulige kollisjoner mellom jorden og s\xc3\xa5kalte jordn\xc3\xa6re objekter, det vil si asteroider, kometer og st\xc3\xb8rre meteoroider hvis bane er farlig n\xc3\xa6r jorden._NEWLINE_M\xc3\xa5linger av parallakse, en metode der man observerer et objekt fra ulike vinkler for \xc3\xa5 beregne avstanden til objektet, i n\xc3\xa6rliggende stjerner har skapt et godt grunnlag for \xc3\xa5 forst\xc3\xa5 kosmiske avstander i universet. Disse m\xc3\xa5lingene av n\xc3\xa6rliggende stjerner kan deretter bestemme avstanden til enda mer fjerne stjerner, fordi deres egenskaper kan sammenlignes. M\xc3\xa5ling av radialhastighet og egenbevegelse viser bevegelsene hos disse stjernesystemene i Melkeveien. Astrometriske resultater brukes ogs\xc3\xa5 til \xc3\xa5 studere hvordan m\xc3\xb8rk materie, den mystiske formen av materie som dominerer massen i universet, er fordelt i galaksen._NEWLINE_P\xc3\xa5 begynnelsen av 1990-tallet ble astrometriske teknikker brukt for \xc3\xa5 oppdage ekstrasolare planeter rundt n\xc3\xa6rliggende stjerner. I dag er flere hundre slike planeter blitt oppdaget gjennom astrometri.\n_START_SECTION_\nTeoretisk astronomi\n_START_PARAGRAPH_\nDen teoretiske astronomien har egne verkt\xc3\xb8y som brukes i forskningen, blant annet analytiske modeller og numeriske simuleringer, for \xc3\xa5 lage en modell over hvordan en stjerne utvikles. Hver og en har sine fordeler. Analytiske modeller av en prosess er generelt sett bedre for \xc3\xa5 f\xc3\xa5 innsikt i kjernen av hva som skjer. Numeriske modeller kan avsl\xc3\xb8re eksistensen av fenomener og effekter som ellers ikke ville ha v\xc3\xa6rt oppdaget._NEWLINE_Teoretikere innen astronomi s\xc3\xb8ker \xc3\xa5 skape teoretiske modeller og forutsi de observasjonelle konsekvensene av disse. Dette hjelper observat\xc3\xb8rene i observasjonell astronomi \xc3\xa5 lete etter data som kan st\xc3\xb8tte eller motbevise de ulike modellene. Teoretikere s\xc3\xb8ker ogs\xc3\xa5 \xc3\xa5 endre modeller og ta hensyn til nye data. I tilfeller hvor det oppdages en uoverensstemmelse s\xc3\xb8ker man generelt \xc3\xa5 gj\xc3\xb8re s\xc3\xa5 sm\xc3\xa5 endringer som mulig p\xc3\xa5 modellen for \xc3\xa5 f\xc3\xa5 den til \xc3\xa5 samstemme med de nye innsamlede dataene. I noen tilfeller kan en st\xc3\xb8rre mengde avvikende data f\xc3\xb8re til at en modell blir avvist og m\xc3\xa5 forkastes._NEWLINE_Emner som studeres av teoretiske astronomer inkluderer ogs\xc3\xa5 ulike aspekter av astrofysikk og plasmafysikk: stjernedynamikk og utvikling; hvordan galakser skapes og utvikles; universets storskalastruktur (fordelingen av materie i universet); opprinnelsen til kosmisk str\xc3\xa5ling; generell relativitetsteori, inkludert strengkosmologi eller astropartikkelfysikk._NEWLINE_Big Bang, kosmisk inflasjon, m\xc3\xb8rk materie og grunnleggende teorier innen fysikk (se ogs\xc3\xa5 Lambda-CDM-modellen) h\xc3\xb8rer ogs\xc3\xa5 til godt aksepterte studier og teorier innen astronomien.\n_START_SECTION_\nSolfysikk\n_START_PARAGRAPH_\nSolfysikken omhandler solen som er den mest velstuderte stjernen. Den er en typisk hovedseriestjerne av spektralklasse G2V med en alder p\xc3\xa5 rundt 4,6\xc2\xa0milliarder \xc3\xa5r. Solen anses ikke \xc3\xa5 v\xc3\xa6re en variabel stjerne, men den fremviser likevel en viss periodisk variasjon; den tydeligste av disse er solflekksyklusen som er en 11-\xc3\xa5rig variasjon av antall solflekker. Solflekker er regioner med en lavere temperatur enn gjennomsnittet og h\xc3\xb8rer sammen med intensiv magnetisk aktivitet._NEWLINE_Solen har kontinuerlig \xc3\xb8kt sin lysstyrke gjennom hele sin levetid, totalt sett med rundt 40\xc2\xa0% siden den ble dannet som en hovedseriestjerne. Solen gjennomg\xc3\xa5r ogs\xc3\xa5 periodiske forandringer i luminositet som kan ha stor betydning for jorden. For eksempel Maunders minimum, en periode mellom ca. 1645 og 1715 med nesten ingen solflekker, anses \xc3\xa5 v\xc3\xa6re en trolig \xc3\xa5rsak til den lille istiden._NEWLINE_Den synlige overflateregionen kalles fotosf\xc3\xa6ren. Over dette laget er en tynn region som kalles kromosf\xc3\xa6ren. Utenfor dette ligger en overgangsregion av raskt \xc3\xb8kende temperatur til den ekstremt varme koronaen._NEWLINE_Solens kjerne har tilstrekkelig h\xc3\xb8y temperatur og trykk til at fusjon kan opprettholdes. Utenfor kjernen ligger str\xc3\xa5lingssonen der plasma transporterer energien ut mot overflaten ved hjelp av str\xc3\xa5ling. De ytterste lagene danner en konveksjonssone der gasslignende materie transporterer energien f\xc3\xb8rst og fremst gjennom fysisk forflytning av gassen. Det antas at denne konveksjonen for\xc3\xa5rsaker den sterke magnetiske aktiviteten som ligger bak solflekkene._NEWLINE_En solvind av plasmapartikler str\xc3\xb8mmer konstant ut fra solen og fortsetter ut i rommet til den n\xc3\xa5r heliopausen. Denne solvinden samvirker med jordens magnetosf\xc3\xa6re og skaper Van Allen-beltene og ogs\xc3\xa5 nordlys der linjene hos jordens magnetfelt ferdes ned gjennom atmosf\xc3\xa6ren.\n_START_SECTION_\nPlanet\xc3\xa6r astronomi\n_START_PARAGRAPH_\nFeltet planet\xc3\xa6r astronomi unders\xc3\xb8ker planeter, m\xc3\xa5ner, dvergplaneter, kometer, asteroider og andre objekter som befinner seg i bane rundt solen, s\xc3\xa5vel som eksoplaneter. Solsystemet har blitt relativt grundig unders\xc3\xb8kt, f\xc3\xb8rst ved hjelp av avanserte teleskop og senere f\xc3\xb8rst og fremst ved hjelp av romsonder. Dette har gitt en relativ god forst\xc3\xa5else for hvordan solsystemet ble dannet og hvordan det utvikles, men mange nye oppdagelser gj\xc3\xb8res stadig og der finnes fremdeles ubesvarte sp\xc3\xb8rsm\xc3\xa5l._NEWLINE_Solsystemet deles ofte opp i de indre planetene, asteroidebeltet og de ytre planetene. De indre jordlike planetene best\xc3\xa5r av Merkur, Venus, jorden og Mars. De ytre gasskjempene er Jupiter, Saturn, Uranus og Neptun. Bortenfor Neptun ligger Kuiperbeltet og til slutt Oorts sky, som antas strekke seg s\xc3\xa5 langt som ett lys\xc3\xa5r\xc2\xa0fra solen._NEWLINE_Planetene ble skapt fra en protoplanetarisk skive som omringet den tidlige solen. Gjennom en prosess som inkluderte gravitasjon, kollisjoner og akkresjon dannet skiven klumper av materie som, etter hvert, utviklet seg videre til protoplaneter. Str\xc3\xa5lingstrykket fra solvinden trykte senere bort st\xc3\xb8rstedelen av den materien som ikke hadde samlet seg og bare de st\xc3\xb8rste planetene lykkes i \xc3\xa5 beholde sine store gassatmosf\xc3\xa6rer. Planetene fortsatte \xc3\xa5 samle opp, eller kaste bort, gjenv\xc3\xa6rende materie under en intensiv periode med kollisjoner som man ser spor av i form av nedslagskratre p\xc3\xa5 visse objekter i solsystemet. I l\xc3\xb8pet av denne perioden kolliderte en del av protoplanetene, og blant annet antas det at en kollisjon mellom jorden og den hypotetiske planeten Theia er opphavet til m\xc3\xa5nen._NEWLINE_N\xc3\xa5r en planet har oppn\xc3\xa5dd tilstrekkelig stor masse begynner en prosess i dens indre som segregerer materiet avhengig av densitet, noe som kalles planet\xc3\xa6r differensiering. Denne prosessen kan danne en stein- eller metallrik kjerne omringet av en mantel og en ytre overflate. Kjernen kan inneholde b\xc3\xa5de faste og flytende regioner og visse planetkjerner, for eksempel jordens, for\xc3\xa5rsaker sitt eget magnetfelt som beskytter dens atmosf\xc3\xa6re fra solvinden._NEWLINE_En planets eller m\xc3\xa5nes indre varme ble skapt fra de kollisjonene som dannet himmellegemet, radioaktive grunnstoff som uran og thorium samt gjennom tidevannskrefter. Enkelte planeter og m\xc3\xa5ner har tilstrekkelig h\xc3\xb8y indre temperatur til \xc3\xa5 drive geologiske prosesser som vulkanisme og tektonikk. De som danner eller beholder en atmosf\xc3\xa6re kan ogs\xc3\xa5 gjennomg\xc3\xa5 en erosjon p\xc3\xa5 overflaten fra vind eller vann. Mindre himmellegemer, uten tidevannskrefter, kj\xc3\xb8les ned relativt raskt og de geologiske aktivitetene begrenses til nedslag av andre objekter.\n_START_SECTION_\nStjernefysikk\n_START_PARAGRAPH_\nStudier av stjerner og utviklingen av stjernene er grunnleggende for at vi skal forst\xc3\xa5 universet. Astrofysikken hos stjernene har blitt kartlagt gjennom observasjoner og teoretiske modeller, samt datasimuleringer av stjernenes indre. Solfysikken (se over) kan anses \xc3\xa5 v\xc3\xa6re en del av stjernefysikken._NEWLINE_Stjerner dannes i omr\xc3\xa5det med forholdsvis store tettheter av gass og romst\xc3\xb8v, kalt m\xc3\xb8rke t\xc3\xa5ker. N\xc3\xa5r disse skyene av en eller annen grunn \xc3\xb8delegges kan delere av skyen miste stabiliteten og kollapse p\xc3\xa5 grunn av gravitasjonen og danne en protostjerne. I den tette og varme kjerneregionen p\xc3\xa5begynnes fusjon og p\xc3\xa5 den m\xc3\xa5ten har en hovedseriestjerne blitt dannet._NEWLINE_Det som avgj\xc3\xb8r stjernetypen er f\xc3\xb8rst og fremst dens masse. En stjerne med h\xc3\xb8y masse har tilsvarende h\xc3\xb8yere luminositet (lysstyrks) og raskere forbruk av hydrogenet i kjernen, noe som f\xc3\xa5r den til \xc3\xa5 eldres raskere. Til slutt har alt hydrogen i kjernen blitt omvandlet til helium og stjernen g\xc3\xa5r inn i sin neste fase med fusjon av helium. Dette krever h\xc3\xb8yere temperaturer og det medf\xc3\xb8rer at stjernens st\xc3\xb8rrelse og kjernens tetthet \xc3\xb8ker. Stjernen kalles n\xc3\xa5 en r\xc3\xb8d kjempe som kun overlever en kort periode f\xc3\xb8r ogs\xc3\xa5 heliumet er brukt opp. Sv\xc3\xa6rt massive stjerner kan fortsette \xc3\xa5 fusjonere alle tyngre grunnstoff helt frem til en massiv kjerne av jern har blitt dannet. Videre fusjon er endotermisk, noe som inneb\xc3\xa6rer at den krever energi i stedet for \xc3\xa5 frigj\xc3\xb8re energi og prosessen kan dermed ikke fortsette._NEWLINE_Den endelige skjebnen avhenger ogs\xc3\xa5 av massen. Mindre stjerner danner planett\xc3\xa5ker og utvikles til hvite dverger. I stjerner med mer enn rundt \xc3\xa5tte ganger solens masse, vil kjernen kollapse n\xc3\xa5r brenslet er slutt og for\xc3\xa5rsake en supernovaeksplosjon. Restproduktene av en slik eksplosjon er en n\xc3\xb8ytronstjerne, eller om stjernen hadde en masse p\xc3\xa5 over rundt 20\xc2\xa0solmasser, et sort hull. Disse eksplosjonene danner ogs\xc3\xa5 de grunnstoffene som er tyngre enn jern._NEWLINE_N\xc3\xa6rliggende dobbeltstjerner kan f\xc3\xb8lge et mer komplisert utviklingsm\xc3\xb8nster som overf\xc3\xb8ring av materie til en hvit dverg, noe som iblant kan for\xc3\xa5rsake en supernova. Planett\xc3\xa5ker og supernovaer er n\xc3\xb8dvendige for dannelsen og spredningen av metaller og andre tyngre grunnstoff til det interstellare rommet. Uten denne prosessen ville alle nye stjerner, og deres planetsystem, helt best\xc3\xa5 av hydrogen og helium (samt mindre mengder lithium) de grunnstoffene som har funnets siden Big Bang.\n_START_SECTION_\nGalaktisk astronomi\n_START_PARAGRAPH_\nGalaktisk astronomi handler om Melkeveien \xe2\x80\x93 den galaksen som solsystemet befinner seg i. Melkeveien er en stavgalakse og en av de fremtredende medlemmene av den lokale gruppen. En galakse er en enorm roterende masse av gass, st\xc3\xb8v og andre objekter som holdes sammen av en felles gravitasjon. Ettersom jorden befinner seg i de st\xc3\xb8vrike ytre armene er store deler av Melkeveien skjult for observasjoner._NEWLINE_I Melkeveiens sentrum finnes en kjerne, en stavformet byll som antas ha et supermassivt sort hull i midten. Denne kjernen omgis av fire store armer som g\xc3\xa5r ut som en spiral fra dette sentrumet. I disse omr\xc3\xa5dene dannes store mengder stjerner og de inneholder mange yngre populasjon I-stjerner. Skiven omgis av en halo med eldre populasjon II-stjerner s\xc3\xa5vel som st\xc3\xb8rre mengder av relativt tette konsentrasjoner med stjerner, s\xc3\xa5kalte kulehoper._NEWLINE_Mellom stjernene finnes det interstellare materiet, en region med sparsomme mengder materie. I de tetteste regionene kan molekylskyer av hydrogen og andre grunnstoff danne omr\xc3\xa5der hvor nye stjerner kan dannes. Disse begynner som en uregelmessig m\xc3\xb8rk t\xc3\xa5ke som konsentreres og kollapser (i volumer som avgj\xc3\xb8res av Jeans-lengden) og danner kompakte protostjerner._NEWLINE_N\xc3\xa5r flere massive stjerner dannes, omvandles skyen til en H II-region av gl\xc3\xb8dende gass og plasma. Stjernevinden og supernovaeksplosjoner fra disse stjernene omdanner etterhvert skyen til en eller flere unge \xc3\xa5pne stjernehoper. Disse hopene avlives ogs\xc3\xa5 med tiden og stjernene spres ut blant alle andre stjerner i Melkeveien._NEWLINE_Kinematiske studier av materiet i Melkeveien og andre galakser har vist at det finnes mer masse enn den synlige materien kan st\xc3\xa5 for. En halo med m\xc3\xb8rk materie antas \xc3\xa5 dominere massen, men hva denne massen best\xc3\xa5r av er fremdeles ukjent.\n_START_SECTION_\nUtenomgalaktisk astronomi\n_START_PARAGRAPH_\nStudier av objekter utenfor v\xc3\xa5r egen galakse er en gren av astronomien som omhandler hvordan galakser dannes, deres morfologi og klassifisering,  unders\xc3\xb8kelser av aktive galakser samt galaksehoper. Dette er viktig for \xc3\xa5 forst\xc3\xa5 universets storskalastruktur._NEWLINE_De fleste galaksene deles inn etter distinkte former i et klassifikasjonssystem. De vanligste er spiral-, elliptiske og irregul\xc3\xa6re galakser._NEWLINE_Som navnet antyder har en elliptisk galakse formen av en ellipse. Stjernene forflyttes langs tilfeldige baner uten noen dominerende retning. Disse galaksene inneholder forholdsvis lite interstellart st\xc3\xb8v, f\xc3\xa5 regioner hvor stjerner fremdeles dannes og generelt sett mest endre stjerner. Elliptiske galakser finnes oftest i kjernen av galaksehoper og det antas at de dannes ved sammensl\xc3\xa5ing av andre galakser._NEWLINE_En spiralgalakse har en flat roterende skive, vanligvis med en kule eller stav i midten og etterslepende spiralarmer utover. Disse armene er st\xc3\xb8vrike regioner for store unge stjerner gir omr\xc3\xa5det en bl\xc3\xa5aktig tone. Spiralgalakser er vanligvis omgitt av en halo med eldre stjerner. B\xc3\xa5de Andromedagalaksen og Melkeveien er spiralgalakser._NEWLINE_Irregul\xc3\xa6re galakser har et kaotisk utseende og er enten spiralformede eller elliptiske. Rundt en fjerdedel av galaksene er irregul\xc3\xa6re og disse formene kan v\xc3\xa6re for\xc3\xa5rsaket av gravitasjonell p\xc3\xa5virkning mellom galakser._NEWLINE_En aktiv galakse\xc2\xa0sender ut en betydelig andel av sin energi fra andre kilder enn stjerner, st\xc3\xb8v og gass. De drives av en kompakt region i kjernen som gjerne regnes sentrert rundt et supermassivt sort hull som sender ut str\xc3\xa5ling fra innfallende materie.\n_START_SECTION_\nKosmologi\n_START_PARAGRAPH_\nKosmologi (fra gresk \xce\xba\xce\xbf\xcf\x83\xce\xbc\xce\xbf\xcf\x82 "verden, univers" og \xce\xbb\xce\xbf\xce\xb3\xce\xbf\xcf\x82 "ord, studie") er studiet av universet som helhet._NEWLINE_Observasjoner av storskala strukturer i universet har f\xc3\xb8rt til antagelser om hvordan universet har utviklet seg og har blitt skapt. If\xc3\xb8lge teorien om Big Bang, har universet oppst\xc3\xa5tt fra et enkelt punkt i tiden og deretter ekspandert i over 13,7\xc2\xa0milliarder \xc3\xa5r til det universet vi ser i dag. Ideen bak Big Bang kommer fra oppdagelsen av den kosmiske bakgrunnsstr\xc3\xa5lingen i 1965._NEWLINE_I l\xc3\xb8pet av denne ekspansjonen antar man \xc3\xa5 kunne identifisere en rekke evolusjon\xc3\xa6re trinn. I universets tidligste stunder antas det \xc3\xa5 ha vokst sv\xc3\xa6rt raskt gjennom en kosmisk inflasjon, noe som homogeniserte startforholdene. Deretter skapte nukleosyntese fordelingen av grunnstoff i det tidlige universet. N\xc3\xa5r de f\xc3\xb8rste atomene ble skapt ble rommet gjennomsiktig for str\xc3\xa5ling og slapp energien som i dag kan sees som bakgrunnsstr\xc3\xa5ling. Det ekspanderende universet gjennomgikk n\xc3\xa5 en M\xc3\xb8rk tid p\xc3\xa5 grunn av mangelen p\xc3\xa5 stjerner._NEWLINE_Fra ekstremt sm\xc3\xa5 forskjeller i tettheter til materien samlet masse seg sammen og dannet skyer av gass, hvor de f\xc3\xb8rste stjernene senere ble dannet. Disse supermassive stjernene for\xc3\xa5rsaket en prosess med reionisering og antas \xc3\xa5 ha dannet mange av de tyngre elementene i det tidlige universet. Til slutt ble disse materiehopene samlet i filament med tomrom i mellom. Gradvis ble gass og st\xc3\xb8v organisert og dannet de f\xc3\xb8rste primitive galaksene. Gjennom historien har disse samlet mer materie som igjen har f\xc3\xb8rt til galaksehoper som samles i storskala superkynger._NEWLINE_M\xc3\xb8rk materie og m\xc3\xb8rk energi anses \xc3\xa5 v\xc3\xa6re de dominerende komponentene i universet og \xc3\xa5 st\xc3\xa5 for 96\xc2\xa0% av all tetthet. Det er lagt ned mye arbeid i \xc3\xa5 forst\xc3\xa5 fysikken til disse komponentene, s\xc3\xa5 langt med f\xc3\xa5 konkluderende resultater. Dette og andre uklarheter i standardmodellen gj\xc3\xb8r at et f\xc3\xa5tall forskere fremdeles s\xc3\xb8ker \xc3\xa5 utvikle alternative modeller. En av de mest kjente kalles MOND (MOdified Newtonian Dynamics), som antyder at naturlovene ikke fungerer som vi forventer i visse situasjoner.\n_START_SECTION_\nRomfart\n_START_PARAGRAPH_\nRomfart er anvendelsen av astronomi og romteknologi for \xc3\xa5 utforske verdensrommet. Utforsking skjer b\xc3\xa5de av menneskelig spaceflights og ved ubemannede romsonder._NEWLINE_Observasjoner av objekter i rommet har p\xc3\xa5g\xc3\xa5tt lengre enn den nedskrevne historien. Det var imidlertid f\xc3\xb8rst p\xc3\xa5 1900-tallet da store rakettmotorer ble utviklet at det ble mulig \xc3\xa5 sende objekter og mennesker utenfor jordens atmosf\xc3\xa6re. Motivasjonen til \xc3\xa5 n\xc3\xa5 ut i rommet har v\xc3\xa6rt utviklingen av vitenskapen, forening av ulike land, \xc3\xa5 sikre menneskets overlevelse og \xc3\xa5 utvikle milit\xc3\xa6re fordeler over andre land. Vanlig kritikk mot romfarten er at kostnadene er h\xc3\xb8ye og sikkerheten lav._NEWLINE_Romfarten ble brukt under den kalde krigen\xc2\xa0som en arena der USA og Sovjetunionen viste sine styrker og tekniske kunnskaper. Denne perioden anses \xc3\xa5 ha startet med oppskytningen av den sovjetiske satellitten Sputnik 1\xc2\xa04. oktober 1957 og endte med den f\xc3\xb8rste m\xc3\xa5nelandingen av den amerikanske Apollo 11 20. juli 1969._NEWLINE_Det sovjetiske romprogrammet n\xc3\xa5dde mange av sine store triumfer under ledelse av Sergej Koroljov og Kerim Kerimov, deriblant oppskytingen av det f\xc3\xb8rste mennesket i rommet (Jurij Gagarin ombord i Vostok 1) i 1961, den f\xc3\xb8rste romvandringen (av Aleksej Leonov) i 1965 og konstruksjonen av den f\xc3\xb8rste romstasjonen (Saljut 1) i 1971. De f\xc3\xb8rste objektene konstruert av mennesker med form\xc3\xa5l \xc3\xa5 n\xc3\xa5 rommet var imidlertid Nazitysklands V2-raketter som ble konstruert allerede under andre verdenskrig. Etter den kalde krigens slutt har romfart v\xc3\xa6rt mer rettet mot samarbeide mellom land, for eksempel med Den internasjonale romstasjonen, men i senere tid har land som India og Kina\xc2\xa0vist en \xc3\xb8kende vilje til \xc3\xa5 demonstrere sin tekniske kunnskap gjennom egne oppdrag i rommet._NEWLINE_Vitenskapelig sett har de ubemannede romsondene, robotene og satellittene gitt astronomien uvurderlige data, noe som raskt utviklet kunnskapen om universet og fremfor alt solsystemet. Samtlige planeter i solsystemet har f\xc3\xa5tt bes\xc3\xb8k av romsonder. Kjente oppdrat ut i solsystemet er for eksempel de sovjetiske Venera-sondene som kartla Venus, de amerikanske tvillingrobotene Spirit og Opprotunity som har unders\xc3\xb8kt Mars\' overflate lengre enn noen trodde de skulle overleve, europeiske Cassini-Huygens som har gitt oss omfattende kunnskap om Saturn samt Voyager-sondene som har tatt bilder av de ytre planetene og n\xc3\xa5 er i ferd med \xc3\xa5 forlate solsystemet. Satellitter som har blitt plassert i baner rundt jorden har ogs\xc3\xa5 bidratt mye, ikke minst har s\xc3\xa5kalte milj\xc3\xb8satellitter gitt oss store kunnskaper om selve jorden, men ogs\xc3\xa5 de mest avsidesliggende delene av universet kartlegges fra jordbundne satellitter. Den mest kjente av disse er Hubble Space Telescope.\n_START_SECTION_\nAmat\xc3\xb8rastronomi\n_START_PARAGRAPH_\nAmat\xc3\xb8rastronomer observerer objekter og fenomener p\xc3\xa5 himmelen, iblant med utrustning de selv har lagd. Vanlige m\xc3\xa5l er M\xc3\xa5nen, planeter, kometer, meteorsvermer, stjerner, stjernehoper, galakser og stjernet\xc3\xa5ker. En gren av astronomien, amat\xc3\xb8rastrofotografi, handler om \xc3\xa5 ta bilder av nattehimmelen. Mange amat\xc3\xb8rer spesialiserer seg p\xc3\xa5 spesifikke objekter, typer objekter eller typer av hendelser som interesserer dem._NEWLINE_De fleste amat\xc3\xb8rer arbeider med synlige b\xc3\xb8lgelengder, men et mindre antall eksperimenterer med b\xc3\xb8lgelengder utenfor det synlige spektret. Det kan for eksempel handle om infrar\xc3\xb8de filtre p\xc3\xa5 vanlige teleskoper og ogs\xc3\xa5 bruk av radioteleskop._NEWLINE_Pioneren blant amat\xc3\xb8rastronomene var Karl Jansky som begynte \xc3\xa5 observere himmelen ved radiob\xc3\xb8lgelengder p\xc3\xa5 1930-tallet. Amat\xc3\xb8rastronomer benytter enten hjemmelagde radioteleskop eller slike som opprinnelig er konstruert for forskning, men som n\xc3\xa5 er tilgjengelige for allmennheten (for eksempel One-Mile Telescope)._NEWLINE_Amat\xc3\xb8rastronomene fortsetter den dag i dag \xc3\xa5 gj\xc3\xb8re viktige vitenskapelige bidrag til astronomien. Det er en av f\xc3\xa5 vitenskapelige disipliner hvor amat\xc3\xb8rer fremdeles kan bidra i st\xc3\xb8rre omfang. En vanlig oppgave for amat\xc3\xb8rastronomer er \xc3\xa5 spane etter ukjente kometer og asteroider samt \xc3\xa5 gjennomf\xc3\xb8re regelmessige studier av variable stjerner.'