b'\n_START_ARTICLE_\nHungersn\xc3\xb8den i Bengal (1943)\n_START_PARAGRAPH_\nHungersn\xc3\xb8den i Bengal fant sted i 1943 i Bengal, som i dag er den uavhengige Bangladesh og den indiske delstaten Vest-Bengal. Det er ansl\xc3\xa5tt at minst tre millioner mennesker d\xc3\xb8de av sult, feilern\xc3\xa6ring og relaterte sykdommer under hungersn\xc3\xb8den. Nobelprisvinner i \xc3\xb8konomi, Amartya Sen, har i et banebrytende verk vist at katastrofen ikke skjedde p\xc3\xa5 grunn av matmangel, men fordi den maten som fantes ikke ble tilfredsstillende distribuert.\n_START_SECTION_\nMulige \xc3\xa5rsaker\n_START_PARAGRAPH_\nStorbritannia hadde lidd et sviende nederlag mot Japan i Slaget om Singapore i 1942. Den japanske offensiven fortsatte og Burma ble okkupert samme \xc3\xa5r. I mellomkrigstiden var Burma verdens st\xc3\xb8rste riseksport\xc3\xb8r, britene hadde oppmuntret burmesiske sm\xc3\xa5brukere til \xc3\xa5 produsere ris. I 1940 kom 15\xc2\xa0% av Indias risforbruk fra Burma; denne andelen var st\xc3\xb8rre i Bengal grunnet omr\xc3\xa5dets geografiske n\xc3\xa6rhet til Burma._NEWLINE_Det virker imidlertid lite sannsynlig at denne importen kan ha v\xc3\xa6rt st\xc3\xb8rre enn 20\xc2\xa0% enn Bengals samlede forbruk og derfor kan ikke dette bortfallet alene forklare katastrofen; selv om det bidro til at reservene ble mindre. Storbritannia fryktet en japansk invasjon av britisk India gjennom Bengal og tiltak ble truffet for \xc3\xa5 samle matlagre for britiske soldater og hindre tilgang til forsyninger for japanerne i tilfelle invasjon._NEWLINE_I omr\xc3\xa5det ved Chittagong, n\xc3\xa6r den burmesiske grensen, gjennomf\xc3\xb8rte britene en \xc2\xabbrent jord\xc2\xbb taktikk; samtidig ble store mengder ris eksportert til Midt\xc3\xb8sten til de britiske troppene der. Det ble ogs\xc3\xa5 eksportert ris til Ceylon som hadde v\xc3\xa6rt sterkt avhengig av burmesisk ris f\xc3\xb8r krigen og hvor hovedkvarteret for britene i S\xc3\xb8r\xc3\xb8stasia befant seg. Den 16. oktober 1942 ble hele \xc3\xb8stkysten av Bengal og Orissa rammet av en orkan. Jordbruksomr\xc3\xa5der s\xc3\xa5 langt som 40 miles inn i landet ble oversv\xc3\xb8mmet og \xc3\xb8dela rish\xc3\xb8sten i disse omr\xc3\xa5dene. Dette betydde at b\xc3\xb8ndene m\xc3\xa5tte leve p\xc3\xa5 de sm\xc3\xa5 reservene de hadde, og s\xc3\xa5kornet som skulle blitt plantet vinteren 1942-43 ble brukt opp innen sommerv\xc3\xa6ret kom i mai 1943._NEWLINE_Samtidig har Amartya Sen vist klart at det ikke var noen gjennomg\xc3\xa5ende mangel p\xc3\xa5 ris i Bengal i 1943; tilgangen var faktisk st\xc3\xb8rre enn i 1941, da det ikke var noen hungersn\xc3\xb8d. Dette bidro til en treg respons fra myndighetene. Det hadde ikke v\xc3\xa6rt noen alvorlig avlingssvikt og hungersn\xc3\xb8d var derfor uventet. _NEWLINE_Grunnlaget for katastrofen, argumenterer Sen, l\xc3\xa5 i rykter om mangel p\xc3\xa5 ris som for\xc3\xa5rsaket hamstring og en \xc3\xb8kning i risprisene grunnet krigen (prisen p\xc3\xa5 ris hadde doblet seg \xc3\xa5ret f\xc3\xb8r). Dette gjorde kj\xc3\xb8p av ris til en god investering. Mens landeiende b\xc3\xb8nder som dyrket ris, og arbeidere i krigsrelatert industri og virksomhet fikk nyte godt av \xc3\xb8kte l\xc3\xb8nner, var det andre grupper som kom d\xc3\xa5rlig ut. Dagarbeidere p\xc3\xa5 landsbygden, fiskere, og andre grupper fikk verdien av sine l\xc3\xb8nner redusert med opptil to tredeler siden 1940. Det var alts\xc3\xa5 slik at selv om Bengal hadde nok ris og andre kornsorter til \xc3\xa5 dekke befolkningens behov, s\xc3\xa5 var millioner av mennesker p\xc3\xa5 kort tid blitt s\xc3\xa5 fattige at de ikke kunne kj\xc3\xb8pe tilgjengelig mat.\n_START_SECTION_\nManglende reaksjon\n_START_PARAGRAPH_\nMyndighetene i India reagerte tregt p\xc3\xa5 hungerskatastrofen, av flere grunner. Den p\xc3\xa5g\xc3\xa5ende krigen og trusselen mot India la et ekstra press p\xc3\xa5 administrasjonen og den lot v\xc3\xa6r \xc3\xa5 iverksette \xc2\xabthe famine code\xc2\xbb (loven om hungersn\xc3\xb8d, som ville sikret et minimum av n\xc3\xb8dhjelp i Bengal). Det var ogs\xc3\xa5 korrupsjon og inkompetanse i provinsadministrasjonen i Bengal, og n\xc3\xb8dhjelpstiltak som vanligvis ble gjennomf\xc3\xb8rt i fredstid ble derfor ikke innf\xc3\xb8rt. _NEWLINE_Etterhvert som situasjonen kom ut av kontroll fors\xc3\xb8kte den britiske milit\xc3\xa6re sjefen i S\xc3\xb8r\xc3\xb8stasia, Lord Mountbatten og visekongen, Lord Wavell \xc3\xa5 f\xc3\xa5 den britiske regjeringens oppmerksomhet for n\xc3\xb8dhjelp til de hungersrammede omr\xc3\xa5dene. Krigskabinettet og Leo Amery, minister for India, var imidlertid likegyldig; den indiske selvstendighetsbevegelsens kamp spilte ogs\xc3\xa5 inn. Hva statsminister Winston Churchill visste og gjorde i forbindelse med hungerskatastrofen er tildels omstridt. Noe s\xc3\xa6rlig engasjement er imidlertid vanskelig \xc3\xa5 spore. I det store og det hele feilet administrasjonen i vurderingen av katastrofen, den forsto ikke at grunnlaget var problemet med synkende kj\xc3\xb8pekraft hos de fattigste.'