b'\n_START_ARTICLE_\nHenri Dunant\n_START_SECTION_\nTidlig liv og utdannelse\n_START_PARAGRAPH_\nDunant var f\xc3\xb8dt i Gen\xc3\xa8ve som den f\xc3\xb8rstef\xc3\xb8dte s\xc3\xb8nnen til forretningsmannen Jean-Jacques Dunant og hans kone Antoinette Dunant-Colladon. Hans familie var engasjerte kalvinister og hadde betydelig innflytelse p\xc3\xa5 samfunnet i Gen\xc3\xa8ve. Dunant fikk betydningen av frivillig arbeid inn med morsmelken. Hans far var aktiv i arbeidet med foreldrel\xc3\xb8se og hans mor arbeidet med de syke og svake. Hans bes\xc3\xb8k til et fengsel i Toulon fikk ogs\xc3\xa5 stor innflytelse for ham, m\xc3\xb8tet med fengselsinnsatte og deres lidelser ble en sterk opplevelse._NEWLINE_Dunant vokste opp i en tid med religi\xc3\xb8s vekkelse, ogs\xc3\xa5 kjent som R\xc3\xa9veil, og som atten\xc3\xa5ring ble han medlem av \xc2\xabGen\xc3\xa8ves selskap for almisser\xc2\xbb. De p\xc3\xa5f\xc3\xb8lgende \xc3\xa5r grunnla han sammen med venner den s\xc3\xa5kalte \xc2\xabtorsdagsforeningen\xc2\xbb som var en gruppe unge menn som m\xc3\xb8ttes jevnlig for \xc3\xa5 studere Bibelen og for \xc3\xa5 hjelpe de fattige. Han brukte mye av sin fritid til \xc3\xa5 bes\xc3\xb8ke fengsler og til frivillig arbeid. Den 30. november 1852 grunnla han den lokale avdelingen av KFUM. Tre \xc3\xa5r senere deltok han p\xc3\xa5 m\xc3\xb8tet i Paris som ble starten til det internasjonale KFUM._NEWLINE_Som 24-\xc3\xa5ring ble Dunant n\xc3\xb8dt til \xc3\xa5 forlate Coll\xc3\xa9ge Calvin p\xc3\xa5 grunn av d\xc3\xa5rlige karakterer. Han startet da som l\xc3\xa6rling hos firmaet Lullin og Sautter. Etter at firmaet ble oppl\xc3\xb8st fikk Dunant arbeid i en bank.\n_START_SECTION_\nAlgerie\n_START_PARAGRAPH_\nDunant dro til Algerie, Tunisia og Sicilia p\xc3\xa5 oppdrag av Compagnie genevoise des Colonies de S\xc3\xa9tif. Til tross for lite erfaring klarte Dunant \xc3\xa5 fullf\xc3\xb8re oppdraget. Inspirert av reisen skrev han en bok som skildret forholdene i Tunisia (Notice sur la R\xc3\xa9gence de Tunis), utgitt i 1858._NEWLINE_Dunant startet en bedrift i 1856 for \xc3\xa5 drive forretning i fremmede kolonier, og etter \xc3\xa5 ha f\xc3\xa5tt konsesjon p\xc3\xa5 et landomr\xc3\xa5de i det franskokkuperte Algerie startet han et firma som drev med kornproduksjon og distribusjon. Firmaet het Soci\xc3\xa9t\xc3\xa9 financi\xc3\xa8re et industrielle des Moulins des Mons-Dj\xc3\xa9mila. Men land- og vannrettighetene var ikke tildelt og kolonimakten var ikke s\xc3\xa6rlig innstilt p\xc3\xa5 samarbeide. Som et resultat av dette bestemte Dunant seg for \xc3\xa5 anke direkte til den franske keiser Napol\xc3\xa9on III som befant seg i Lombardia med h\xc3\xa6ren. P\xc3\xa5 denne tiden var Frankrike og konged\xc3\xb8mmet Sardinia i stridigheter med \xc3\x98sterrike som hadde okkupert store deler av dagens Italia. Napoleons hovedkvarter var i landsbyen Solferino i Nord-Italia. Dunant skrev en smigrende bok full av lovord om Napoleon III med den hensikt \xc3\xa5 presentere den for keiseren personlig. Han bestemte seg for \xc3\xa5 dra til Solferino for \xc3\xa5 m\xc3\xb8te ham.\n_START_SECTION_\nSlaget ved Solferino\n_START_PARAGRAPH_\nDunant ankom Solferino p\xc3\xa5 kvelden den 24. juni 1859 samme dag som et stort slag mellom de to sidene i konflikten hadde funnet sted. (Italia/Frankrike mot \xc3\x98sterrike). Ca 400 000 soldater var med ved slaget og 38\xc2\xa0000 skadde, d\xc3\xb8ende og d\xc3\xb8de l\xc3\xa5 igjen p\xc3\xa5 slagmarken og det ble gjort lite for \xc3\xa5 pleie de lidende. Dunant tok selv initiativet til \xc3\xa5 organisere lokalbefolkningen, spesielt damer i alle aldre, til \xc3\xa5 hjelpe de syke og skadede soldatene. De manglet materiell og forsyninger, s\xc3\xa5 Dunant organiserte innkj\xc3\xb8p av det de trengte samt bisto til \xc3\xa5 reise provisoriske sykehus. En kirke i nabobyen Castiglione delle Stiviere ble ogs\xc3\xa5 brukt som sykehus. Han overbeviste hjelperne, kvinner fra omr\xc3\xa5det om \xc3\xa5 yte hjelp til alle uavhengig av hvilken side i konflikten de sloss for under henvisning til mottoet \xc2\xabTutti Fratelli\xc2\xbb \xe2\x80\x93 Vi er alle s\xc3\xb8sken. Han lyktes ogs\xc3\xa5 i \xc3\xa5 f\xc3\xa5 frigitt en \xc3\xb8sterriksk lege som var blitt tatt til fange av franskmennene.\n_START_SECTION_\nR\xc3\xb8de Kors\n_START_PARAGRAPH_\nEtter \xc3\xa5 ha returnert til Gen\xc3\xa8ve tidlig i juli bestemte Dunant seg for \xc3\xa5 skrive en bok om erfaringene han gjorde seg etter slaget ved Solferino. Han kalte den \xc2\xabUn Souvenir de Solferino\xc2\xbb (Minner fra Solferino). Boken ble utgitt i 1862 i et opplag p\xc3\xa5 1600 eksemplarer. Dunant dekket selv kostnadene ved trykkingen. Boken er en sterk skildring av slaget, dets tap og de kaotiske tilstandene etterp\xc3\xa5. I boken fremmet han ogs\xc3\xa5 id\xc3\xa9en om at det i fremtiden burde eksistere en n\xc3\xb8ytral organisasjon for \xc3\xa5 ta seg av skadede soldater. Han distribuerte boken til mange ledende politikere og h\xc3\xb8ytst\xc3\xa5ende milit\xc3\xa6re ledere i Europa. Ogs\xc3\xa5 Charles Dickens som p\xc3\xa5 den tiden var redakt\xc3\xb8r i magasinet \xc2\xabAll Year Round\xc2\xbb, kom over boken og skrev i 1863 en artikkel om Dunant med tittelen \xc2\xabThe Man in White\xc2\xbb, et tilnavn Dunant hadde i den engelskspr\xc3\xa5klige verden resten av livet._NEWLINE_Dunant startet deretter en reise gjennom Europa for \xc3\xa5 fremme sine id\xc3\xa9er. Boken ble godt mottatt flere steder. I Gen\xc3\xa8ve ble boken og forslagene i den tatt opp som tema p\xc3\xa5 et m\xc3\xb8te i organisasjonen \xc2\xabSoci\xc3\xa9t\xc3\xa9 genevoise d\'utilit\xc3\xa9 publique\xc2\xbb (Gen\xc3\xa8ves forening for offentlig velferd) 9. februar 1863. P\xc3\xa5 m\xc3\xb8tet ble Dunants anbefalinger positivt mottatt blant medlemmene. Det ble dannet en komit\xc3\xa9 med fem medlemmer for \xc3\xa5 se p\xc3\xa5 muligheten for \xc3\xa5 sette id\xc3\xa9en ut i livet. Dunant ble medlem i komiteen. De andre var juristen Gustave Moynier (som var president i Soci\xc3\xa9t\xc3\xa9), generalen Guillaume Henri Dufour, og legene Louis Appia og Th\xc3\xa9odore Maunoir. Deres f\xc3\xb8rste m\xc3\xb8te 17. februar 1863 blir n\xc3\xa5 betraktet som stiftelsesdagen til Den internasjonale R\xc3\xb8de Kors-komiteen._NEWLINE_Allerede tidlig i samarbeidet var Moynier og Dunant uenige om visjoner og planer, og deres uenighet \xc3\xb8kte med tiden. Moynier mente at Dunants id\xc3\xa9 om \xc3\xa5 etablere en n\xc3\xb8ytral beskyttelse for helsepersonell var s\xc3\xa5 usannsynlig at han anbefalte Dunant \xc3\xa5 ikke tviholde p\xc3\xa5 dette konseptet. Men Dunant fortsatte \xc3\xa5 fremlegge sin id\xc3\xa9 under sine reiser og samtaler med h\xc3\xb8ytst\xc3\xa5ende politikere og milit\xc3\xa6re ledere. Dette \xc3\xb8kte konfliktniv\xc3\xa5et mellom Moynier, som hadde en pragmatisk holdning, og Dunant som var den visjon\xc3\xa6re idealisten. Moynier gjorde flere fors\xc3\xb8k p\xc3\xa5 \xc3\xa5 angripe Dunant og hans vilje til lederskap._NEWLINE_I oktober 1863 deltok fjorten stater i et m\xc3\xb8te i Gen\xc3\xa8ve, organisert av komiteen, med den hensikt \xc3\xa5 diskutere forbedringer i behandlingen av s\xc3\xa5rede soldater. Dunant ble bare en provisorisk leder p\xc3\xa5 grunn av Moyniers anstrengelser for \xc3\xa5 undergrave hans rolle. Et \xc3\xa5r senere arrangerte den sveitsiske regjering en konferanse for tolv stater, en konferanse som f\xc3\xb8rte til undertegnelsen av den f\xc3\xb8rste Gen\xc3\xa8vekonvensjonen. Ogs\xc3\xa5 ved denne anledningen var Dunant blitt degradert, og han ble sittende igjen med ansvaret for innkvarteringen av deltakerne.\n_START_SECTION_\nDen glemte perioden\n_START_PARAGRAPH_\nDet gikk d\xc3\xa5rlig med Dunants forretninger i Algerie. dette skyldtes delvis at han viet sine humanit\xc3\xa6re visjoner det meste av sin oppmerksonhet. En konkurs i banken Cr\xc3\xa9dit Genevois i april 1867 gjorde skandale, og Dunant ble involvert. Han ble tvunget til \xc3\xa5 sl\xc3\xa5 seg selv konkurs og ble deretter d\xc3\xb8mt av handelsretten i Gen\xc3\xa8ve 17. august 1868 for villedende man\xc3\xb8vre under konkursbehandlingen. Familien og mange av vennene hadde investert sterkt i bedriften hans. Dette f\xc3\xb8rte til at de ble sterkt trukket med i hans tap. Folkesnakket blant de n\xc3\xb8ysomme og strengt kalvinistiske innbyggerne i Gen\xc3\xa8ve f\xc3\xb8rte videre til at han gradvis m\xc3\xa5tte forlate komiteen. Den 25. august 1867 trakk han seg som sekret\xc3\xa6r og 8. september var han helt ute av komiteen. Moynier, som ble president i komiteen i 1864, spilte en stor rolle i Dunants eksklusjon._NEWLINE_Antoinette Dunant-Colladon, Dunants mor, d\xc3\xb8de i februar 1868. Senere samme \xc3\xa5r ble han ogs\xc3\xa5 utvist fra KFUM. I mars 1867 forlot han Gen\xc3\xa8ve for aldri mer \xc3\xa5 komme tilbake. I de neste \xc3\xa5rene s\xc3\xb8rget Moynier for at Dunant ikke fikk hjelp eller st\xc3\xb8tte av sine venner. For eksempel gikk ikke gullmedaljeprisen Science Morales\' som planlagt til Dunant, men til b\xc3\xa5de Moynier, Dufour og Dunant slik at prispengene, i stedet for \xc3\xa5 g\xc3\xa5 til Dunant personlig, gikk til komiteen i sin helhet. Napoleon III tilb\xc3\xb8d seg \xc3\xa5 stille sikkerhet for halvparten av Dunants gjeld p\xc3\xa5 den betingelse at hans venner dekket den andre halvdelen, men det klarte Moynier \xc3\xa5 forhindre._NEWLINE_Dunant flyttet til Paris hvor han levde under fattige forhold. Allikevel fortsatte han sin innsats for sine humanit\xc3\xa6re id\xc3\xa9er og planer. Under den Den fransk-pr\xc3\xb8yssiske krig (1870\xe2\x80\x931871) grunnla han \xc2\xabAllmenn omsorgsforening\xc2\xbb og like etter "Allment forbund for Orden og Sivilisasjon". Han argumenterte for nedrustningsforhandlinger og for \xc3\xa5 danne en internasjonal rett for \xc3\xa5 megle i internasjonale konflikter. Senere arbeidet han for \xc3\xa5 reise et verdensbibliotek, en id\xc3\xa9 som har spredt seg til et fremtidige prosjekt i dagens UNESCO. Han talte ogs\xc3\xa5 for \xc3\xa5 opprette en j\xc3\xb8disk stat i Palestina._NEWLINE_Hans beskjeftigelse og oppofrelse for \xc3\xa5 spre sine id\xc3\xa9er tok all hans oppmerksomhet, noe som f\xc3\xb8rte til at han fortsatte \xc3\xa5 fors\xc3\xb8mme seg selv og behovet for inntekter. Hans gjeld ble stadig h\xc3\xb8yere og hans bekjente unngikk ham og trakk seg unna. Selv om han ble utnevnt til \xc3\xa6resmedlem av de nasjonale R\xc3\xb8de Kors foreningene i \xc3\x98sterrike, Nederland, Sverige, Pr\xc3\xb8yssen og Spania ble han nesten glemt i de offentlige foredragene i R\xc3\xb8de Kors-bevegelsen, samtidig som  bevegelsen stadig \xc3\xb8kte i omfang og ut til nye land. Han levde i fattigdom og flyttet til stadig nye steder mellom 1874 og 1886, inklusive Stuttgart, Roma, Korfu, Basel, og Karlsruhe. I Stuttgart m\xc3\xb8tte han studenten Rudolf M\xc3\xbcller som studerte ved universitetet i T\xc3\xbcbingen og de to ble n\xc3\xa6re venner. I 1881 dro han for f\xc3\xb8rste gang til en liten landsby i Sveits, Heiden, sammen med venner fra Stuttgart. Mens han bodde i London, 1887, fikk han m\xc3\xa5nedlig \xc3\xb8konomisk st\xc3\xb8tte fra fjerne familiemedlemmer. Dette f\xc3\xb8rte til at han kunne styrke sitt liv. Han flyttet til Heiden i juli. Han tilbragte resten av sitt liv der og etter 30. april 1892 bodde han p\xc3\xa5 et sykehus og sykehjem ledet av Dr. Hermann Altherr._NEWLINE_I Heiden m\xc3\xb8tte han den unge l\xc3\xa6reren Wilhelm Sonderegger og hans kone Susanna. De oppmuntret ham til \xc3\xa5 skrive ned sine livserfaringer. Susanna fant en lokalforening av R\xc3\xb8de Kors i Heiden og i 1890 ble Dunant \xc3\xa6respresident her. Dunants h\xc3\xa5p om \xc3\xa5 fortsatt kunne jobbe for sine id\xc3\xa9er \xc3\xb8kte med bekjentskapet til Sonderegger. Han \xc3\xb8nsket \xc3\xa5 lage en ny utgave av boken. Men deres vennskap surnet p\xc3\xa5 grunn av Dunants urimelige anklager om at Sonderegger konspirerte med Moynier i Gen\xc3\xa8ve. Sonderegger d\xc3\xb8de i 1904 bare 42 \xc3\xa5r gammel. Til tross for deres anstrengte vennskap ble Dunant dypt beveget av sin venns uventede d\xc3\xb8d. Wilhelm og Susanna Sondereggers beundring for Dunant, selv etter Dunants beskyldninger, ble videref\xc3\xb8rt til deres barn. I 1935 publiserte deres s\xc3\xb8nn Ren\xc3\xa9 en samling av brev fra Dunant til Sonderegger.\n_START_SECTION_\nFrem fra glemselen\n_START_PARAGRAPH_\nI september 1895 skrev sjefredakt\xc3\xb8r i lokalavisen i Sankt Gallen; Die Ostschweiz, Georg Ba\xc3\xbcmberger (1855-?), en artikkel om sitt m\xc3\xb8te med grunnleggeren av R\xc3\xb8de Kors. Han hadde fors\xc3\xb8kt \xc3\xa5 f\xc3\xa5 gj\xc3\xb8re et intervju med Dunant etter at han hadde innsett at det var grunnleggeren av R\xc3\xb8de Kors som bodde p\xc3\xa5 rom 12 p\xc3\xa5 Hotel Paradies i Heiden. Dunant hadde avsl\xc3\xa5tt \xe2\x80\x93 p\xc3\xa5 denne tiden var han en meget eksentrisk mann og snakket stort sett kun med barn.  Til slutt gikk han med p\xc3\xa5 Ba\xc3\xbcmbergers \xc3\xb8nske, og Ba\xc3\xbcmberger skrev selv senere at det var hans livs scoop som journalist. Artikkelen med tittelen \xc2\xabHenri Dunant, grunnleggeren av R\xc3\xb8de Kors,\xc2\xbb dukket opp i det tyske illustrerte magasinet \xc3\x9cber Land und Meer, og artikkelen ble snart trykket i andre publikasjoner rundt om i Europa. Artikkelen traff en nerve og han fikk fornyet oppmerksomhet og st\xc3\xb8tte. Han mottok den sveitsiske Binet-Fendt-prisen og en skriftlig anerkjennelse fra pave Leo XIII. Takket v\xc3\xa6re st\xc3\xb8tte fra den russiske tsars enke Maria Feodorova og andre bidrag, ble hans \xc3\xb8konomiske situasjon mye bedre._NEWLINE_I 1897 skrev Rudolf M\xc3\xbcller, som n\xc3\xa5 var l\xc3\xa6rer i Stuttgart, en bok om opprinnelsen til R\xc3\xb8de Kors der han endret den offisielle historien for \xc3\xa5 understreke Dunants rolle. Boken inneholdt ogs\xc3\xa5 teksten til \xc2\xabMinner fra Solferino\xc2\xbb. Dunant startet brevveksling med Bertha von Suttner og skrev flere artikler og tekster. Han var ogs\xc3\xa5 spesielt aktiv med \xc3\xa5 skrive om kvinnens rettigheter og i 1897 deltok han i stiftelsen av \xc2\xabGr\xc3\xb8nne Kors\xc2\xbb kvinneorganisasjon.\n_START_SECTION_\nD\xc3\xb8d og etterm\xc3\xa6le\n_START_PARAGRAPH_\nBlant flere andre tildelinger i de p\xc3\xa5f\xc3\xb8lgende \xc3\xa5r ble Dunant utnevnt til \xc3\xa6resdoktor av det medisinske fakultet ved Universitetet i Heidelberg i 1903. Han bodde p\xc3\xa5 rom 12 p\xc3\xa5 Hotel Paradies i Heiden ved Boden-sj\xc3\xb8en til han d\xc3\xb8de i 1910, samme rom han hadde bodd p\xc3\xa5 siden han kom dit i 1893. I de siste \xc3\xa5r av sitt liv led han av depresjon og paranoia p\xc3\xa5 grunn av forf\xc3\xb8lgelsen fra hans kreditorer og Moynier. Det var dager da han insisterte p\xc3\xa5 at kokken ved sykehjemmet skulle smake p\xc3\xa5 maten mens han s\xc3\xa5 p\xc3\xa5, for \xc3\xa5 beskytte ham mot mulig forgiftning. Selv om han fortsatte \xc3\xa5 bekjenne seg som kristen, avviste han n\xc3\xa5 med forakt kalvinismen og foretrakk sin egen personlige tiln\xc3\xa6rming til kristendommen._NEWLINE_If\xc3\xb8lge hans sykes\xc3\xb8stre var det siste han gjorde \xc3\xa5 sende en kopi av M\xc3\xbcllers bok til den italienske dronning med en personlig hilsen. Han d\xc3\xb8de 30. oktober 1910 klokken 22.00 med ordene: \xc2\xabS\xc3\xa5 m\xc3\xb8rkt det er...\xc2\xbb Han  hadde overlevd Moynier med bare to m\xc3\xa5neder. Til tross for ICRCs gratulasjoner ved tildelingen av Nobels fredspris i 1901, ble de to aldri forsonet._NEWLINE_I tr\xc3\xa5d med hans \xc3\xb8nsker ble han \xc2\xabb\xc3\xa5ret til graven som en hund\xc2\xbb, gravlagt i en massegrav uten seremoni p\xc3\xa5 Sihlfeld kirkeg\xc3\xa5rd i Z\xc3\xbcrich, for som han skrev: \xc2\xabJeg anerkjenner IKKE den kristne kirkes menneskesyn \xe2\x80\x93 jeg er kun en Jesu\xc2\xb4 disippel\xc2\xbb. I sitt testamente donerte han penger til sykehjemmet i Heiden for \xc3\xa5 sikre at det alltid sto en seng klar til en fattig innbygger fra regionen. Det gj\xc3\xb8r det den dag idag. Han testamenterte ogs\xc3\xa5 penger til venner i Norge og Sveits, Norges R\xc3\xb8de Kors samt Norske kvinners sanitetsforening. De resterende midlene gikk til hans kreditorer for \xc3\xa5 delvis innfri gjelden hans. Han fikk aldri muligheten til \xc3\xa5 innfri hele gjelden og det var en stor byrde for ham helt til hans d\xc3\xb8d._NEWLINE_Hans f\xc3\xb8dselsdag, 8. mai, blir feiret som Verdens R\xc3\xb8de Kors- og R\xc3\xb8de halvm\xc3\xa5ne-dag. Hotel Paradies er i dag Henry Dunant Museum. I Gen\xc3\xa8ve og andre steder er mange gater, gatehj\xc3\xb8rner og skoler oppkalt etter ham. Henry Dunant-medaljen, som deles ut hvert andre \xc3\xa5r av det sittende styret i det internasjonale R\xc3\xb8de Kors og R\xc3\xb8de Kors-bevegelsen, er R\xc3\xb8de Kors-bevegelsens h\xc3\xb8yeste utmerkelse. 12. desember 2005 ble medaljen tildelt tidligere president i Norges R\xc3\xb8de Kors, Bj\xc3\xb8rn Egge (1918\xe2\x80\x932007), som den f\xc3\xb8rste som tildeles en nordmann fortsatt i live.'