b'\n_START_ARTICLE_\nVestromerriket\n_START_SECTION_\nBakgrunn\n_START_PARAGRAPH_\nEtter hvert som den romerske republikken ekspanderte, n\xc3\xa5dde den til sist et punkt hvor sentralregjeringen i Roma ikke lenger ikke effektivt styre de fjerne provinsene. Kommunikasjonene og transporten var s\xc3\xa6rlig problematisk gitt det enorme omfanget av Romerriket. Informasjon om nye invasjoner, oppr\xc3\xb8r, naturkatastrofer, eller utbrudd av epidemier ble fraktet med skip eller posttjenester til hest, krevde ofte tid for \xc3\xa5 komme fram til Roma, og tilsvarende hovedstadens ordrer tilbake til provinsene. Av denne grunn styrte provinsguvern\xc3\xb8rene eneveldig i navnet av den romerske republikken. Guvern\xc3\xb8rene hadde flere plikter, inkludert \xc3\xa5 kommandere h\xc3\xa6ravdelingene, administrere skattene i provinsen og fungere som den lokale \xc3\xb8verste dommer._NEWLINE_Forut etableringen av Romerriket hadde territoriene til den romerske republikken blitt delt i 43 f:kr. blant medlemmene av det andre triumvirat: Marcus Antonius, Octavianus (den senere Augustus), og Marcus Aemilius Lepidus. Antonius tok provinsene i \xc3\xb8st: Achaea, Macedonia og Epirus (grovt sett dagens Hellas, Albania og kysten av Kroatia), Bitynia, Pontus og Asia (grovt sett dagens Tyrkia), Syria, Cyprus, og Kyrenaika. Disse landomr\xc3\xa5dene hadde tidligere v\xc3\xa6rt erobret av Aleksander den store; av den grunn var det meste av aristokratiet av gresk opprinnelse. Hele regionen, s\xc3\xa6rlig de store byene, hadde i stor grad blitt assimilert inn i gresk kultur og gresk spr\xc3\xa5k fungerte som lingua franca, fellesspr\xc3\xa5ket._NEWLINE_Octavianus overtok de romerske provinsene i vest: Italia (dagens Italia), Gallia (dagens Frankrike), Gallia Belgica (deler av dagens Belgia, Nederland og Luxembourg]]), og Hispania (dagens Spania og Portugal) . Disse landomr\xc3\xa5dene inkluderte ogs\xc3\xa5 greske og kartagiske kolonier i kystomr\xc3\xa5dene, skj\xc3\xb8nt keltiske stammer som gallere og keltiberere var kulturelt dominerende. Lepidus fikk delt den mindre provinsen Africa (omtrentlig dagens Tunisia og deler av Libya). Octavianus tok snart Africa fra Lepidus og la til provinsen Sicilia (dagens Sicilia) til sine besittelser._NEWLINE_Ved nederlaget til Marcus Antonius kontrollerte den seierrike Octavianus det forent Romerriket. Mens dette riket omfattet mange s\xc3\xa6rskilte folk og kulturer, synes det som om alle omr\xc3\xa5der erfarte en gradvis romanisering. Mens den hovedsakelig greske kulturen i \xc3\xb8st og hovedsakelig latinske i vest fungerte effektivt som en integrert helhet, kom den politiske og milit\xc3\xa6re utviklingen langs disse kulturelle og lingvistiske linjene til \xc3\xa5 vedvare. Mer ofte enn ikke ble de som praktiserte gresk og latin kombinert innenfor felt som historie (som med Cato den eldre), filosofi og retorikk. Rike romere sendte tidvis sine s\xc3\xb8nner til Athen for utdannelse. Mange ble tospr\xc3\xa5klige .\n_START_SECTION_\nOppr\xc3\xb8r og politisk utvikling\n_START_PARAGRAPH_\nMindre oppr\xc3\xb8r og uro var ganske vanlige hendelser over hele Romerriket. Folkestammer eller byer som var blitt erobret gjorde tidvis oppr\xc3\xb8r av ulike \xc3\xa5rsaker, og legionene ble samlet for \xc3\xa5 knuse oppr\xc3\xb8rene. Mens denne prosessen var enklere i fredstid, kunne den v\xc3\xa6re betydelig mer komplisert i krigstid, som eksempelvis det store j\xc3\xb8diske oppr\xc3\xb8r (66\xe2\x80\x9373 e.Kr.). I en milit\xc3\xa6r kampanje i full skala var legionene under generaler som Vespasianus langt mer tallrike. For \xc3\xa5 sikre seg lojaliteten til generalene, kunne en pragmatisk holde en del familiemedlemmer til generalen som gisler. Av denne grunn sikret keiser Nero seg Domitianus og Quintus Petillius Cerialis, henholdsvis yngre s\xc3\xb8nn og svigers\xc3\xb8nn av Vespasianus, i sikker forvaring. Styret til Nero endte med at pretorianergarden, som hadde blitt bestukket, gjorde oppr\xc3\xb8r i navnet til Galba. Pretorianergarden, et figurativt \xc2\xabdamoklessverd\xc2\xbb, ble ofte mistenkt for deres tvilsomme lojalitet, hovedsakelig i deres rolle i hoffintrigene og deres deltagelse i \xc3\xa5 velte flere keisere, slike som Pertinax og Aurelianus. Ved \xc3\xa5 f\xc3\xb8lge deres eksempel ble legionene ved grensene i \xc3\xb8kende grad deltakere i borgerkrigene. Eksempelvis var legionene som var stasjonert i Aegyptus (romersk Egypt) og i de \xc3\xb8stlige provinsene hadde betydelig deltagelse i borgerkrigene i 218 mellom keiser Macrinus og Elagabalus._NEWLINE_Etter hvert som Romerriket ble ekspandert og utstrukket, avsl\xc3\xb8rte det seg to fronter. I vest hadde germanske stammer p\xc3\xa5 motsatt side av elvene Rhinen og Donau blitt en betydelig fiende. Augustus, den f\xc3\xb8rste romerske \xc2\xabkeiser\xc2\xbb, selv om han aldri kalte seg det, hadde fors\xc3\xb8kt \xc3\xa5 erobre germanerne, men trakk styrkene tilbake etter det katastrofale nederlaget i slaget ved Teutoburgerskogen. Mens germanske stammer var betydelige fiender, ble Partia i \xc3\xb8st den mest langvarige fiende som Romerriket sto overfor. Parterne var lokalisert for fjernt og var for mektige til at romerne kunne erobre landet, og enhver partisk invasjon av romerske omr\xc3\xa5der ble sl\xc3\xa5tt tilbake. Parterne slo tilbake en del fors\xc3\xb8k p\xc3\xa5 romerske invasjon, og selv etter suksessfulle erobringskriger, blant annet av Trajan og Septimius Severus, ble de erobrede omr\xc3\xa5dene snart oppgitt for \xc3\xa5 unng\xc3\xa5 uroligheter og for \xc3\xa5 fors\xc3\xb8ke \xc3\xa5 oppn\xc3\xa5 en mer varig fredsavtale med Partia. Det partiske rike ble siden etterfulgt av Sasanideriket, som fortsatte fiendtlighetene mot Romerriket._NEWLINE_\xc3\x85 kontrollere den vestlige grensen var rimelig enkelt ettersom den relativt n\xc3\xa6r i avstand fra Roma og ettersom de germanske stammene stadig var uenige og ikke klarte \xc3\xa5 samle seg. Imidlertid var det vanskelig for romerne \xc3\xa5 kontrollere begge frontene i krigstid. Om keiseren var frav\xc3\xa6rende for \xc3\xa5 ta seg av grensen i \xc3\xb8st var det store sjanser for at en ambisi\xc3\xb8s general i vest kunne gj\xc3\xb8re oppr\xc3\xb8r, og motsatt. Denne opportunisme i krigstid var en plage for mange keisere, og bidro til prosessen med maktfordelingen med flere keisere. Ved krisen i det tredje \xc3\xa5rhundret ble usurpasjon (tilranelse av makt) en vanlig metode for etterf\xc3\xb8lgelse: Filip araberen, Gallus og Aemilianus var alle generaler som tok keisertronen med makt, og som selv mistet makten ved usurpasjon .\n_START_SECTION_\nKrisen i det tredje \xc3\xa5rhundret\n_START_PARAGRAPH_\nDa keiser Alexander Severus ble myrdet den 18. mars 235 sank Romerriket ned i en borgerkrig som varte i femti \xc3\xa5r, n\xc3\xa5 kjent som krisen i det tredje \xc3\xa5rhundret. Framveksten av det fiendtlige Sasanideriket utgjorde en betydelig trussel mot Romerriket i \xc3\xb8st. Det ble kraftig demonstrert da keiser Valerianus ble tatt til fange av kong Sjahpur I i 259. Valerianus\xe2\x80\x99 eldste s\xc3\xb8nn og arving, Gallienus, etterfulgte og fortsatte kampene p\xc3\xa5 \xc3\xb8stfronten. Gallienus\xe2\x80\x99 s\xc3\xb8nn Saloninus og den pretorianske prefekt Silvanus oppholdt seg i Colonia Agrippina (dagens K\xc3\xb6ln) for at deres tilstedev\xc3\xa6relse skulle sikre seg lojaliteten til de lokale legionene. Likevel Postumus, den lokale guvern\xc3\xb8ren av de germanske provinsene, oppr\xc3\xb8r; hans angrep p\xc3\xa5 Colonia Agrippina f\xc3\xb8rte til Saloninus og prefekten ble drept. I den forvirringen som fulgte, oppsto en uavhengig stat som moderne historiografi har gitt navnet Det galliske riket._NEWLINE_Dens hovedstad var Augusta Treverorum (dagens Trier), og raskt ekspanderte den sin kontroll over de germanske og galliske provinsene, og over hele Hispania og Britannia. Det galliske rike opprettet sitt eget senat, og en delvis liste over dets konsuler har blitt bevart. Den opprettholdt romerske religion, spr\xc3\xa5k og kultur, og var langt mer opptatt av \xc3\xa5 bekjempe germanske stammer enn den romerske sentralregjering i Roma. Under styret til Claudius Gothicus (268-270) ble Det galliske riket gjeninnsatt under romersk styre. P\xc3\xa5 omtrentlig samme tid ble flere av de \xc3\xb8stlige provinsene underlagt Det palmyrenske riket under styret til dronning Zenobia._NEWLINE_I 272 greide til sist keiser Aurelianus \xc3\xa5 gjenerobre Palmyra og dets omr\xc3\xa5der. Med den \xc3\xb8stlige delen sikret og pasifisert, kunne han vende oppmerksomheten mot vest og invaderte Det galliske riket et \xc3\xa5r etter. Aurelianus beseiret Tetricus I i slaget ved Ch\xc3\xa2lons i 274, og tok snart Tetricus og s\xc3\xb8nn til fange. B\xc3\xa5de Zenobia og Tetricus ble sist ben\xc3\xa5det, men ikke f\xc3\xb8r de ble vist fram gjennom Romas gater i triumftog.\n_START_SECTION_\nTetrarkiet\n_START_PARAGRAPH_\nDiokletianus var den f\xc3\xb8rste keiseren som delte Romerriket inn i et tetrarki (\xc2\xabfiremannsstyre\xc2\xbb). I 286 opph\xc3\xb8yde han Maximianus til rangen av augustus og ga ham kontrollen over Vestromerriket . I 293 ble Galerius og Konstantius I Klorus ble utnevnt som deres nestkommanderende (c\xc3\xa6sar), og s\xc3\xa5ledes opprettet det f\xc3\xb8rste tetrarki. Dette systemet delte effektivt Romerriket i fire hovedregioner. Hensikten var \xc3\xa5 unng\xc3\xa5 den sosiale uroen som hadde preget 200-tallet. I vest gjorde Maximianus byen Mediolanum (i dag Milano) til sin hovedstad, og Konstantius gjorde Trier til sin. I \xc3\xb8st opprettet Galerius sin hovedstad i Sirmium og Diokletianus gjorde Nikomedeia til sin. Den 1. mai 305 abdiserte Diokletianus og Maximianus, og de ble erstattet av Galerius og Konstantius som deretter utnevnte henholdsvis Maximinus II Daia og Flavius Valerius Severus som sine c\xc3\xa6sarer, s\xc3\xa5ledes opprettet det andre tetrarkiet._NEWLINE_Tetrarkiet som system kollapset etter at Konstantius I Klorus uventede d\xc3\xb8d i 306. Hans s\xc3\xb8nn Konstantin ble erkl\xc3\xa6rt som keiser av legionene i Britannia, imidlertid var en rekke andre som sto fram og fors\xc3\xb8kte bli keiser av den vestlige delen av Romerriket. I 308 holdt Galerius et m\xc3\xb8te ved Carnuntum (en romersk milit\xc3\xa6rleir ved Donau) hvor han bl\xc3\xa5ste nytt liv i tetrarkiet ved \xc3\xa5 dele Vestromerriket mellom Konstantin og Licinius. Konstantin er mindre interessert i tetrarkiets stabilitet enn han er i \xc3\xa5 bli enehersker av hele Romerriket. Ved 314 begynte han \xc3\xa5 utfordre Licinius, og i slaget ved Krysopolis i 324 ble Licinius beseiret, tatt til fange og senere myrdet. Etter at Konstantin har forent riket, noe som ga ham tilnavnet \xc2\xabden store\xc2\xbb, gjorde han den greske byen Byz\xc3\xa1ntion p\xc3\xa5 grensen mellom Europa og Lilleasia til Romerrikets nye hovedstad. Han kalte den for Nova Roma (\xc2\xabNye Roma\xc2\xbb), men den ble senere omd\xc3\xb8pt til Konstantinopel. Grunnet dette ble systemet med tetrarkiet offisielt avsluttet, men konseptet med fysisk \xc3\xa5 dele Romerriket mellom to keisere ble beholdt. Selv om flere mektige keisere forente begge deler av riket, det ble generelt endret til delt kontroll mellom \xc3\x98st og Vest ved deres d\xc3\xb8d, slik det skjedde etter at b\xc3\xa5de Konstantin og Theodosius d\xc3\xb8de.\n_START_SECTION_\nYtterligere delinger\n_START_PARAGRAPH_\nKonstantius ble f\xc3\xb8dt i 317 ved Sirmium i Pannonia. Han var den tredje s\xc3\xb8nnen til Konstantin den store, og den andre med hans andre hustru Fausta, datter av Maximianus. Konstantius ble gjort til c\xc3\xa6sar av sin far den 13. november 324. Romerriket var styrt av \xc3\xa9n keiser, men da Konstantin d\xc3\xb8de i 337, ble riket delt mellom hans overlevende mannlige arvinger. Konstantius fikk de \xc3\xb8stlige provinsene, inkludert Konstantinopel, Trakia, Anatolia, Syria, Egypt og Kyrenaika; Konstantin II fik Britannia, Gallia, Hispania, og Mauretania; og Konstans, i begynnelsen under oppsyn av Konstantin II, fikk Italia, Africa, Illyricum, Pannonia, Makedonia, og Achaea. Provinsene Trakia, Achaea og Makedonia ble i kort tid kontrollert av Dalmatius, en nev\xc3\xb8 av Konstantin, og utnevnt til c\xc3\xa6sar, men ikke augustus, men han ble myrdet av sine egne soldater i 337. Vestromerriket ble forent i 340 under Konstans, men som ble myrdet i 350 p\xc3\xa5 ordre av tronraneren Magnentius. Konstantius II gikk imot ham og de m\xc3\xb8ttes i slaget ved Mursa Major (i dagens Kroatia) i 351. Magnentius ble beseiret og begikk senere selvmord. Det innebar at Romerriket atter ble forent under \xc3\xa9n hersker, Konstantius II, i 353._NEWLINE_Konstantius II fokuserte det mest av sin makt i \xc3\xb8st. Under hans styre ble byen Byz\xc3\xa1ntion, kun nylig omd\xc3\xb8pt til Konstantinopel utviklet som hovedstad. I 361 ble Konstantius II syk og d\xc3\xb8de, og Konstantius I Klorus\xe2\x80\x99 barnebarn Julian, som hadde fungert som c\xc3\xa6sar, tok makten. Han ble drept i 363 i slaget ved Samarra mot Perserriket og ble etterfulgt av Jovianus, som derimot styrte kun til 364._NEWLINE_Som f\xc3\xb8lge av Jovianus\xe2\x80\x99 d\xc3\xb8d ble Valentinian I den neste keiseren i 364. Han delte umiddelbart riket igjen, ga den \xc3\xb8stlige halvdelen til sin bror Valens. For en lang tid ble det ikke oppn\xc3\xa5dd stabilitet i noen av de to rikene. \xc3\x85rsaken var barbarstammer utenfor grensene som \xc3\xb8kte i styrke. Vestgoterne flyktet for \xc3\xb8stgoterne, som igjen ble jagd p\xc3\xa5 flukt for hunerne. De fikk tillatelse til \xc3\xa5 krysse Donau og bosette seg i Balkan av regjeringen i \xc3\x98stromerriket. D\xc3\xa5rlig behandling f\xc3\xb8rte til at vestgoterne br\xc3\xb8t ut oppr\xc3\xb8r, og i 378 gikk den \xc3\xb8stromerske h\xc3\xa6ren p\xc3\xa5 et katastrofalt nederlag i slaget ved Adrianopel hvor keiser Valens ble drept. Nederlaget ved Adrianopel kom som et sjokk \xc3\xa5 romerne, og tvang dem til \xc3\xa5 inng\xc3\xa5 forhandlinger med vestgoterne innenfor grensene av riket. Vestoterne ble delvis uavhengige foederati under egne ledere._NEWLINE_Mer enn i \xc3\xb8st var det opposisjon mot kristenpolitikken til keiserne i Vestromerriket. I 379 nektet Valentinians s\xc3\xb8nn og etterf\xc3\xb8lger Gratianus \xc3\xa5 b\xc3\xa6re kappen til Pontifex Maximus, og i 382 opphevet han rettighetene til hedenske prester og fjernet Seiersalteret fra senatet, en beslutning som ble meget mislikt blant det tradisjonelt hedenske aristokratiet i Roma. Theodosius kom senere med et p\xc3\xa5bud som gjorde alle religioner forbudt, unntatt kristendommen._NEWLINE_Den politiske situasjonen var ustabil. I 383 tok en mektig og popul\xc3\xa6r general ved navn Magnus Maximus makten i Vestromerriket og tvang Gratianus\xe2\x80\x99 halvbror Valentinian II til \xc3\xa5 flykte mot \xc3\xb8st for \xc3\xa5 s\xc3\xb8ke hjelp. I den destruktive innbyrdeskrigen greide den \xc3\xb8stromerske keiser Theodosius \xc3\xa5 gjeninnsette ham som keiser. I 392 fikk den frankiske og hedenske magister militum Arbogast myrde Valentinian II og utropte isteden en ukjent senator ved navn Eugenius som keiser. I 394 havnet de h\xc3\xa6rene fra vest og \xc3\xb8st sammen i et voldsomt slag med store tap av menneskelig, men igjen sto Theodosius som seierherre. For en kort tid forente han Romerriket, noe som varte fram til han d\xc3\xb8de \xc3\xa5ret etter. Han ble den siste keiser som styrte over et samlet og forent romersk rike ._NEWLINE_Theodosius\xe2\x80\x99 eldre s\xc3\xb8nn Arcadius arvet den \xc3\xb8stlige halvdelen mens hans yngre bror Honorius fikk den vestlige halvdelen. Begge var mindre\xc3\xa5rige og ingen av dem kunne styre p\xc3\xa5 egne vegne. Honorius fikk magister militum Stilicho, romer med germansk opphav, mens Rufinus ble makten bak tronen i \xc3\xb8st. Rufinus og Stilicho ble rivaler, og deres uenighet ble utnyttet av den vestgotiske lederen Alarik som gjorde oppr\xc3\xb8r p\xc3\xa5 nytt i 408 som f\xc3\xb8lge av tusenvis av germanske familier som fors\xc3\xb8kte \xc3\xa5 bosette ble massakrert av romerske legioner._NEWLINE_Verken \xc3\xb8st eller vest greide \xc3\xa5 samle en h\xc3\xa6r sterk nok til \xc3\xa5 st\xc3\xa5 imot Alariks vestgotere, og begge halvdeler fors\xc3\xb8kte \xc3\xa5 utnytte Alarik mot den andre halvparten. Alarik selv fors\xc3\xb8kte \xc3\xa5 etablere en base som var offisiell og som kunne vare, men greide ikke \xc3\xa5 gj\xc3\xb8re det. Stilicho fors\xc3\xb8kte \xc3\xa5 forsvare Italia og f\xc3\xa5 de invaderende vestgoterne under kontroll, men for \xc3\xa5 greide det m\xc3\xa5tte han forsterke h\xc3\xa6ren med tropper som forsvarte grensen ved Rhinen. Andre germanske stammer utnyttet at grensen var blitt svekket og invaderte Gallia i et stort antall. Stilicho selv ble offer for hoffintriger og ble drept i 408. Mens \xc3\x98stromerriket langsomt konsoliderte og bedret seg, sto Vestromerriket over for det fullstendige sammenbrudd. Uten Stilicho som motstander invaderte Alariks menn og plyndret selveste Roma, den evige stad, i 410.\n_START_SECTION_\nHonorius\xe2\x80\x99 styre\n_START_PARAGRAPH_\nHonorius, den yngre s\xc3\xb8nnen til Theodosius, ble erkl\xc3\xa6rt som keiser sammen med sin far den 23. januar 393. Da faren d\xc3\xb8de arvet Honorius tronen i Vestromerriket da han var 10 \xc3\xa5r gammel mens hans noe eldre bror Arcadius arvet tronen i \xc3\x98stromerriket. Den vestlige hovedstaden var opprinnelig Mediolanum (dagens Milano), som den hadde v\xc3\xa6rt ved tidligere delinger av riket, men hovedstaden ble flyttet til Ravenna i 402 ved invasjon av den vestgotiske lederen Alarik. Ravenna, som var beskyttet av store omr\xc3\xa5der med myrer og en sterk bymur, var langt lettere \xc3\xa5 forsvare, men det gjorde det samtidig langt vanskeligere for den romerske h\xc3\xa6ren \xc3\xa5 beskytte andre sentrale deler av Italia mot angrep fra barbarer. Ravenna forble hovedstaden i Vestromerriket fram til Romulus Augustus 74 \xc3\xa5r senere ble avsatt, men ble senere benyttet som hovedstad for det \xc3\xb8stgotiske rike i Italia og eksarkatet Ravenna._NEWLINE_Styret til Honorius var, selv ved vestromersk standard, kaotisk og plaget av indre og ytre stridigheter. Det vestgotiske foederati under Alarik, magister militum i Illyricum, gjorde oppr\xc3\xb8r s\xc3\xa5 tidlig som 395. Gildo, comes Afric\xc3\xa6 og magister utriusque militiae per Africam, gjorde oppr\xc3\xb8r i 397 og satt i gang den gildoniske krig. Stilicho greide \xc3\xa5 undertrykke Gildo, men var selv opptatt i Raetia da vestgoterne invaderte Italia i 402. Stilicho samlet legioner i Gallia og Britannia og marsjerte i all hast tilbake og beseiret Alarik to ganger f\xc3\xb8r vestgoterne trakk seg tilbake til Illyria._NEWLINE_De svekkede grensene i Britannia og Gallia fikk direkte konsekvenser p\xc3\xa5 riket. Tallrike usurpere dukket opp i Britannia, inkludert Marcus (406\xe2\x80\x93407), Gratianus (407), og Konstantin III som invaderte Gallia i 407. Britannia ble regelrett forlatt og oppgitt av riket ved 410 grunnet manglende ressurser og behovet for vokte viktigere grenser. Den svekkede grensen ved Rhinen gjorde det mulig fra tallrike germanske stammer, inkluder vandaler, alanere, og svebere, \xc3\xa5 krysse elven og dra inn i vestromerske omr\xc3\xa5der i 406._NEWLINE_Honorius ble overbevist av minister Olympius at Stilicho konspirerte for \xc3\xa5 velte ham. H\xc3\xa6rf\xc3\xb8reren ble derfor arrestert og henrettet i 408. Olympius ledet ogs\xc3\xa5 en sammensvergelse for \xc3\xa5 f\xc3\xa5 drept en rekke personer tilknyttet Stilicho, inkludert hans s\xc3\xb8nn og familiene til mange av hans utenlandske tropper. Det f\xc3\xb8rte til at mange av soldatene gikk over til Alarik som kom tilbake til Italia i 409 og m\xc3\xb8tte liten motstand. Honorius fikk seks legioner fra \xc3\x98stromerriket som st\xc3\xb8tte, men mislyktes. Honorius fors\xc3\xb8kte desperat \xc3\xa5 f\xc3\xa5 til en avtale, men samtalene br\xc3\xb8t sammen i 410, og i raseri angrep Alarik Roma og lot sine soldater herje og plyndre. Til tross for at herjingen var relativt mild og Roma ikke lenger var Vestromerrikets hovedstad, var hendelsen sjokkerende for folk i b\xc3\xa5de vest og \xc3\xb8st i riket. Det var f\xc3\xb8rste gang at Roma, selve det symbolske hjertet i Romerriket, hadde blitt tatt av en fiendtlig h\xc3\xa6r siden den galliske invasjonen p\xc3\xa5 300-tallet f.Kr. Den \xc3\xb8stromerske keiser Theodosius II, etterf\xc3\xb8lgeren til Arcadius, erkl\xc3\xa6rte tre dager med landesorg i Konstantinopel._NEWLINE_Uten Stilicho og den p\xc3\xa5f\xc3\xb8lgende herjingen av Roma, ble Honorius\xe2\x80\x99 stadig mer kaotisk. Usurperen Konstantin III hadde tatt med seg de romerske troppene i Britannia da han krysset kanalen til Gallia i 407, og etterlot seg befolkningen i Britannia uten forsvar mot invasjoner, f\xc3\xb8rst piktere, og deretter saksere, anglere, og jyder som f\xc3\xb8rst angrep og deretter bosatte seg fast fra 440 og framover. Etter at Honorius ble tvunget til \xc3\xa5 akseptere Konstantin III som medkeiser, utropte Konstantins general i Hispania, Gerontius, sin egen keiser i form av Maximus. Med st\xc3\xb8tte fra general Konstantius III greide Honorius \xc3\xa5 f\xc3\xa5 beseiret Gerontius og Maximus i 411, og kort tid etter ble Konstantin III tatt til fange og henrettet. Med Konstantius tilbake i Italia gjorde den gallo-romerske senatoren Jovinus oppr\xc3\xb8r etter \xc3\xa5 ha utropt seg selv som keiser. Da han hadde st\xc3\xb8tte fra adelen i Gallia og med burgunderne og alanerne som allierte, m\xc3\xa5tte Honorius henvende seg til vestgoterne under deres kong Ataulf for \xc3\xa5 f\xc3\xa5 hjelp i krigen mot Jovinus. Ataulf beseiret Jovinus og henrettet ham og hans utropte medkeiser Sebastianus i 413. P\xc3\xa5 omtrent samme tid var det en ny usurperen i nordlige Afrika, Heraclianus. Han fors\xc3\xb8kte \xc3\xa5 invadere Italia, men mislyktes og trakk seg tilbake til Kartago hvor han ble drept._NEWLINE_Med de romerske legionene trukket tilbake kom nordlige Gallia i \xc3\xb8kende grad under frankisk innflytelse. Frankerne tok seg etter hvert en naturlig dominans i regionen. I 418 bevilget Honorius s\xc3\xb8rvestlige Gallia (Gallia Aquitania) til vestgoterne som en vasallf\xc3\xb8derasjon. Ved \xc3\xa5 fjerne de lokale romerske guvern\xc3\xb8rene ble vestgoterne og de provinsielle romerske innbyggerne etterlatt til \xc3\xa5 styre seg selv. Som s\xc3\xa5dan ble det f\xc3\xb8rste av de \xc2\xabbarbariske kongeriker\xc2\xbb, det vestgotiske rike, opprettet.\n_START_SECTION_\n\xc3\x98kende konflikter med barbarene\n_START_PARAGRAPH_\nHonorius\xe2\x80\x99 d\xc3\xb8d i 423 ble etterfulgt av uro fram til \xc3\x98stromerriket med h\xc3\xa6rmakt innsatte Valentinian III som ny vestromersk keiser i Ravanna og med Galla Placidia fungerende som regent mens hennes s\xc3\xb8nn var mindre\xc3\xa5rig. Theodosius II, den \xc3\xb8stromerske keiser, hadde n\xc3\xb8lt med \xc3\xa5 annonsere at Honorius var d\xc3\xb8d og i det p\xc3\xa5f\xc3\xb8lgende interregnum ble Joannes trukke fram og utropt som vestromersk keiser. Hans \xc2\xabstyre\xc2\xbb ble kortvarig og de \xc3\xb8stromerske styrkene nedkjempet og henrettet ham i 425._NEWLINE_Etter en voldelig strid med flere rivaler, og imot hva Placidia \xc3\xb8nsket, klarte Flavius A\xc3\xabtius komme seg opp til rangen som magister militum. A\xc3\xabtius greide \xc3\xa5 stabilisere Vestromerrikets milit\xc3\xa6re situasjon p\xc3\xa5 et vis ved st\xc3\xb8tte seg tungt p\xc3\xa5 sine huniske allierte. Med deres hjelp gjennomf\xc3\xb8rte han omfattende krigf\xc3\xb8ring i Gallia, beseiret vestgoterne i 437 og 438, men gikk selv p\xc3\xa5 et nederlag i 439. Konflikten endte s\xc3\xa5ledes i status quo og en avtale._NEWLINE_I mellomtiden, mens det var press fra vestgoterne og et oppr\xc3\xb8r fra Bonifacius, guvern\xc3\xb8r av provinsen Africa, grep vandalene under deres kong Gaiserik muligheten \xc3\xa5 krysse over fra Hispania til nordlige Afrika i 429. De ble midlertid stanset i Numidia i 435 fortsatte de videre \xc3\xb8stover. Da A\xc3\xabtius var opptatt i Gallia var det ingenting den vestromerske regjeringen kunne gj\xc3\xb8re for \xc3\xa5 forhindre vandalene \xc3\xa5 erobre de rike afrikanske provinsene, som endte med at Kartago falt den 19. oktober 439 og vandalriket ble etablert. P\xc3\xa5 400-tallet var Italia og Roma selv blitt avhengige av skattene og kornet fra disse provinsene. Med vandalenes erobring f\xc3\xb8rte det til \xc3\xb8konomisk krise. Vandalenes fl\xc3\xa5te ble en \xc3\xb8kende trussel mot romersk handel til havs og mot \xc3\xb8yene og kysten i vestlige og sentrale Middelhavet. A\xc3\xabtius samordnet et motangrep mot vandalene i 440 og samlet en stor h\xc3\xa6r p\xc3\xa5 Sicilia._NEWLINE_Imidlertid ble planene om \xc3\xa5 gjenerobre Afrika forlatt grunnet det langt mer n\xc3\xb8dvendige behovet \xc3\xa5 forsvare riket mot hunisk invasjon. Hunerne hadde blitt forent i 444 under deres ambisi\xc3\xb8se konge Attila. Ved \xc3\xa5 g\xc3\xa5 imot deres tidligere allierte, ble hunerne en formidabel trussel mot riket. A\xc3\xabtius overf\xc3\xb8rte sine styrker til Donau, skj\xc3\xb8nt Attila hadde begynt \xc3\xa5 angripe de \xc3\xb8stromerske provinsene i Balkan, s\xc3\xa5ledes ga lettelser for \xc3\xb8yeblikket i det vestromerske hoffet. I 449 kom den merkelige sitasjon at Attila mottok et brev fra Honoria, keiserens s\xc3\xb8ster, hvor hun tilb\xc3\xb8d ham halvparten av Vestromerriket om han kom og reddet henne fra et u\xc3\xb8nsket ekteskap som Valentinian III fors\xc3\xb8kte \xc3\xa5 tvinge p\xc3\xa5 henne. Med dette p\xc3\xa5skuddet til \xc3\xa5 invadere Vestromerriket, skaffet Attila seg en fredsavtale med \xc3\x98stromerrikets keiserhoff og krysset Rhinen tidlig i 451 . Mens hunerne herjet i Gallia, klarte A\xc3\xabtius forhandle et forbund mellom romerske og germanske styrker, inkludert vestgotere og burgundere, og forhindret s\xc3\xa5ledes hunerne til \xc3\xa5 ta byen Aurelianum (dagens Orl\xc3\xa9ans) som de beleiret, og isteden tvang dem til \xc3\xa5 trekke seg tilbake. I det store slaget ved Chalons m\xc3\xb8tte og nedkjempet den romerske og germanske h\xc3\xa6ren hunerne ledet av Attila, skj\xc3\xb8nt hunerkongen unnslapp ._NEWLINE_Attila omgrupperte og invaderte Italia i 452. Da A\xc3\xabtius ikke hadde en h\xc3\xa6r som kunne angripe var veiene mot Roma \xc3\xa5pen. Valentinian sendte pave Leo I og to ledende senatorer for \xc3\xa5 forhandle. Disse sendebudene, kombinert med pest eller sykdom som spredte seg i den huniske h\xc3\xa6ren, trussel om sult grunnet manglende forsyninger, og nyheten om den \xc3\xb8stromerske keiseren Markianius hadde satt i gang et angrep mot hunernes hjemland langs Donau, tvang Attila til \xc3\xa5 snu og forlate Italia. Da han d\xc3\xb8d uventet og br\xc3\xa5tt i 453, br\xc3\xb8t det ut en maktkamp mellom hans s\xc3\xb8nner som f\xc3\xb8rte til at hunernes enhet gikk i oppl\xc3\xb8sning og trusselen avtok .\n_START_SECTION_\nIndre uro\n_START_PARAGRAPH_\nValentinian III f\xc3\xb8lte seg skremt av A\xc3\xabtius, og senatoren Petronius Maximus og kansleren Heraclius overtalte ham til \xc3\xa5 bli med i en sammensvergelse for \xc3\xa5 drepe generalen. Da A\xc3\xabtius var i Ravenna for avgi finansiell rapport, hoppet br\xc3\xa5tt keiseren opp og erkl\xc3\xa6rte at han ikke lenger ville v\xc3\xa6re offer for A\xc3\xabtius\xe2\x80\x99 fordrukne fordervelser og anklaget ham for \xc3\xa5 stjele riket fra ham. A\xc3\xabtius fors\xc3\xb8kte \xc3\xa5 forsvare seg, men Valentinian trakk sverdet og stakk den v\xc3\xa5penl\xc3\xb8se A\xc3\xabtius i hodet. Han ble drept p\xc3\xa5 stedet. Den 16. mars det p\xc3\xa5f\xc3\xb8lgende \xc3\xa5ret ble Valentinian selv myrdet av tilhengerne av den d\xc3\xb8de generalen, muligens fremmet av Petronius Maximus. Da det var ingen igjen av det theodosiske dynasti i vest, utropte Petronius Maximus seg som keiser i den p\xc3\xa5f\xc3\xb8lgende urolige tiden ._NEWLINE_Petronius var ikke forberedt p\xc3\xa5 ta kontroll over et betydelig svekket og ustabilt rike. Han br\xc3\xb8t forlovelsen mellom Hunerik, s\xc3\xb8nn av vandalkongen Gaiserik, og Eudocia, datter av Valentinian III, for isteden tvinge henne til \xc3\xa5 gifte seg med hans egen s\xc3\xb8nn. Det ble sett p\xc3\xa5 som en rettmessig grunn til krig av kong Gaiserik. Han samlet fl\xc3\xa5ten og seilte til Italia for \xc3\xa5 angripe Roma. Petronius og hans tilhengere fors\xc3\xb8kte \xc3\xa5 flykte ved synet av vandalene, men ble steinet til d\xc3\xb8de av en rasende menneskemengde utenfor byen. Han hadde styrt i kun 11 uker. Da vandalene sto ved byens porter anmodet pave Leo I om at Gaiserik ikke \xc3\xb8dela den gamle byen eller myrdet dens innbyggere. Gaiserik ga sitt l\xc3\xb8fte og byens porter ble \xc3\xa5pnet. Selv om vandalkongen holdt sitt l\xc3\xb8fte ble store mengder med kostbarheter stj\xc3\xa5let og kulturelle monumenter av stor betydning, slik som tempelet for Jupiter Optimus Maximus ble \xc3\xb8delagt. Hvor alvorlig plyndringene og herjingene til vandalene var i de to ukene de var i byen, er omdiskutert, men var uansett langt mer enn da vestgoterne 3 dagers herjinger i 410._NEWLINE_Avitus, den mest framst\xc3\xa5ende generalen etter A\xc3\xabtius, ble utropt som keiser av den vestgotiske kongen Teoderik II og ble akseptert som det av det romerske senatet. Til tross for st\xc3\xb8tte i de galliske provinsene og av vestgoterne, ble Avitus mislikt av folket i Italia grunnet den p\xc3\xa5g\xc3\xa5ende matmangelen som var p\xc3\xa5f\xc3\xb8rt av vandalene, og for \xc3\xa5 benytte en keisergarde best\xc3\xa5ende av vestgotere. P\xc3\xa5 grunn av press oppl\xc3\xb8ste han keisergarden, og da grep general Ricimer, som selv var av svebisk opprinnelse, muligheten til \xc3\xa5 avsette Avitus, noe som var en popul\xc3\xa6r handling. Etter at Avitus var avsatt valgte ikke den \xc3\xb8stromerske keiser Leo I \xc3\xa5 utrope en ny vestromersk keiser. Etter at den framst\xc3\xa5ende general Majorianus beseiret en invasjon av alamannere, ble han utropt av h\xc3\xa6ren som ny keiser i vest, og til sist fikk han ogs\xc3\xa5 godkjennelse av keiser Leo i Konstantinopel ._NEWLINE_Majorianus var den siste vestromerske keiser som fors\xc3\xb8kte redde Vestromerriket med egne milit\xc3\xa6re styrker. Han fors\xc3\xb8kte \xc3\xa5 styrke den vestromerske h\xc3\xa6ren med \xc3\xa5 rekruttere et stort antall barbarere som leiesoldater, blant dem gepidere, \xc3\xb8stgotere, rugiere, burgundere, hunere, bastarnere, svebere, skytere, alanere og andre, og bygget to fl\xc3\xa5ter, en ved Ravenna, for \xc3\xa5 bekjempe den sterke fl\xc3\xa5ten til vandalene. Han ledet personlig h\xc3\xa6ren for f\xc3\xb8re krig i Gallia, og etterlot Ricimer for \xc3\xa5 h\xc3\xa5ndtere Italia. De galliske provinsene og det vestgotiske rike hadde gjort oppr\xc3\xb8r som et resultat av at Avitus var blitt avsatt og nektet \xc3\xa5 anerkjenne Majorianus som den rettmessige keiser. I slaget ved Arelate beseiret Majorianus vestgoterne under Teoderik II. Vestgoterne ble tvunget til \xc3\xa5 overgi sine store besittelser i Hispania og g\xc3\xa5 tilbake til sin tidligere status som foederati. Han dro deretter opp elvedalen til Rh\xc3\xb4ne og beseiret burgunderne og gjenerobret den oppr\xc3\xb8rske byen Lugdunum (dagens Lyon). Da Gallia igjen var under romersk kontroll, vendte Majorianus oppmerksomheten mot vandalene i nordlige Afrika. Ikke bare var vandalene en trussel mot kysten av Italia og handelen i Middelhavet, men provinsen var vital for matforsyninger i Italia, s\xc3\xa6rlig Roma. Majorianus begynte ved \xc3\xa5 gjenerobre Hispania for \xc3\xa5 bruke landet som base for gjenerobringen av Afrika. Gjennom hele 459 drev han krig mot sveberne i nordvestlige Hispania._NEWLINE_Vandalene begynte i \xc3\xb8kende grad \xc3\xa5 frykte en romersk invasjon. Kong Gaiserik fors\xc3\xb8kte \xc3\xa5 forhandle fram en fredsavtale, men det ble avsl\xc3\xa5tt av Majorianus. Etter dette herjet Gaiserik i Mauretania, deler av hans egne omr\xc3\xa5der, da han fryktet at romerne ville gj\xc3\xb8re landgang der fra Hispania. Etter at keiseren hadde tatt kontrollen over Hispania, hadde han til hensikt \xc3\xa5 benytte fl\xc3\xa5ten stasjonert ved kysten av den spanske provinsen Carthaginiensis til \xc3\xa5 angripe vandalene. F\xc3\xb8r det skjedde ble fl\xc3\xa5ten \xc3\xb8delagt, etter sigende av forr\xc3\xa6dere betalt av vandalene. Uten en fl\xc3\xa5te m\xc3\xa5tte Majorianus oppgi invasjonsplanene og inng\xc3\xa5 en fredsavtale med Gaiserik. Han oppl\xc3\xb8ste deler av h\xc3\xa6ren, og hadde planlagt \xc3\xa5 reise tilbake til Roma for \xc3\xa5 sette i gang politiske reformer, men stoppet i Arelate underveis. Her ble han avsatt og arrestert av Ricimer, som hadde samlet betydelig st\xc3\xb8tte hos den aristokratiske opposisjonen. Etter fem dager med tortur ble han halshogd i n\xc3\xa6rheten av elven Iria.\n_START_SECTION_\nSammenbruddet\n_START_PARAGRAPH_\nDet endelige sammenbruddet for Vestromerriket var markert av i \xc3\xb8kende grad \xc3\xb8rkesl\xc3\xb8se likesomkeisere som var dominert av sine germanske herrer i h\xc3\xa6ren. Den mest utpekte eksempelet er Ricimer som effektivt ble \xc2\xabmakten bak makten\xc2\xbb etter \xc3\xa5 ha avsatt b\xc3\xa5de Avitus og Majorianus. Som barbar kunne han ikke bli keiser selv, men utpekte en rekke liksomkeisere som ikke kunne gj\xc3\xb8re noe for \xc3\xa5 hindre oppl\xc3\xb8sningen av romersk autoritet og tapet av de omr\xc3\xa5dene som Majorianus hadde erobret. Den f\xc3\xb8rste av disse liksomkeiserne var Libius Severus, som ikke hadde noen anerkjennelse utenfor Italia. Den \xc3\xb8stromerske keiser Leo I og provinsguvern\xc3\xb8rene i Gallia og Illyria nektet alle \xc3\xa5 anerkjenne ham._NEWLINE_Severus d\xc3\xb8de i 465 og Leo I, med Ricimers godkjennelse, utnevnte den dyktige \xc3\xb8stromerske general Anthemius som f\xc3\xb8lge av et atten m\xc3\xa5neders interregnum. Forholdet mellom Anthemius og \xc3\x98stromerriket var som forventet godt, og han var den siste vestromerske keiseren som anerkjente \xc3\xb8stromersk lovverk. De to keiserhoffene utf\xc3\xb8rte en felles milit\xc3\xa6r operasjon for \xc3\xa5 gjenerobre nordlige Afrika fra vandalene, og som kulminerte med det katastrofale slaget ved Kap Bon i 468. Det var en av st\xc3\xb8rste landgangsoperasjoner i antikken som involverte 1\xc2\xa0113 skip og over 50\xc2\xa0000 menn, men fors\xc3\xb8ket p\xc3\xa5 \xc3\xa5 ta Kartago ble stoppet av vandalenes brannskip. Det br\xc3\xb8t ut kaos, vandalenes fl\xc3\xa5te angrep og senket over 100 romerske skip og rundt 10\xc2\xa0000 d\xc3\xb8de i det p\xc3\xa5f\xc3\xb8lgende slaget. Senere feilet Anthemius i en krigskampanje mot vestgoterne for \xc3\xa5 hindre deres ekspansjon._NEWLINE_Rettssaken og den p\xc3\xa5f\xc3\xb8lgende henrettelsen av Romanus, en italiensk senator og en venn av Ricimer, anklaget for forr\xc3\xa6deri i 470, gjorde Ricimer fiendtlig innstilt mot senator. Etter to \xc3\xa5r med fiendtligheter greide Ricimer \xc3\xa5 f\xc3\xa5 avsatt og drept Anthemius i 470. Deretter opph\xc3\xb8yde han aristokraten Olybrius ny vestromersk keiser. I l\xc3\xb8pet av Olybrius\xe2\x80\x99 korte tid som liksomkeiser d\xc3\xb8de Ricimer og hans nev\xc3\xb8 Gundobad etterfulgte ham som magister militum. Etter kun sju m\xc3\xa5neder som keiser d\xc3\xb8de Olybrius av stuvning. Gundobad opph\xc3\xb8yde da Glycerius som ny keiser. \xc3\x98stromerriket som hadde avvist Olybrius, nektet ogs\xc3\xa5 \xc3\xa5 anerkjenne Glycerius. Isteden ga det \xc3\xb8stromerske hoffet sin st\xc3\xb8tte til deres egen kandidat, Julius Nepos, magister militum i Dalmatia. Med st\xc3\xb8tte fra de \xc3\xb8stromerske keiserne Leo II og Zenon, krysset Nepos Adritaerhavet v\xc3\xa5ren 474 for \xc3\xa5 avsette Glycerius. Da Nepos gikk i land i Italia abdiserte Glycerius uten kamp og fikk deretter lov til \xc3\xa5 fortsette \xc3\xa5 leve som biskop av Salona (dagens Split-Makarska)._NEWLINE_Det korte styret til Nepos i Italia endte i 475 da Orestes, en tidligere sekret\xc3\xa6r for Attila, og magister militum for Julius Nepos, tok kontroll over Ravenna og tvang Nepos til flykte med skip til Dalmatia. Senere det samme \xc3\xa5ret kronet Orestes ikke seg selv, men sin unge s\xc3\xb8nn til vestromersk keiser under navnet Romulus Augustus. \xc3\x98stromerriket nektet \xc3\xa5 anerkjenne den nye keiseren, og isteden fastholdt at Nepos i Dalmatia var den rettmessige keiseren._NEWLINE_Den 4. september ble Ravenna erobret av Odovakar, lederen for de germanske foederati i Italia. Orestes ble drept og Romulus ble avsatt. Selv om situasjonen var endret kom ikke Nepos tilbake til Italia, og fortsatt \xc3\xa5 styre som vestromersk keiser i Dalmatia og med st\xc3\xb8tte fra Konstantinopel. Odovakar utropte seg selv til hersker av Italia og begynte \xc3\xa5 forhandle med den \xc3\xb8stromerske keiser Zenon. Keiseren ga til sist Odovakar statusen som patrisier som anerkjennelse av hans autoritet og aksepterte ham som sin visekonge i Italia. Zenon insisterte imidlertid at Odovakar b\xc3\xb8yde seg for Julius Nepos som den rettmessige vestromerske keiser. Odovakar aksepterte dette og utstedte mynter i navnet av Julius Nepos over hele Italia. Det var imidlertid kun en tom politisk gest da han aldri overf\xc3\xb8rte noen virkelig makt eller omr\xc3\xa5der til Nepos. Mordet p\xc3\xa5 Nepos i 480 fikk Odovakar til \xc3\xb8yeblikkelig \xc3\xa5 invadere Dalmatia og annektere det under sin italienske kongerike.\n_START_SECTION_\nVestromerrikets fall\n_START_PARAGRAPH_\nTradisjonelt har det v\xc3\xa6rt hevdet at Vestromerriket endte den 4. september 476 da Odovakar avsatte Romulus Augustus, men de historiske nedtegnelsene har f\xc3\xb8rt til at det er diskutabelt. Isteden fikk avsettelsen Romulus Augustus liten oppmerksomhet i samtiden. Romulus var en tronraner i \xc3\xb8ynene p\xc3\xa5 \xc3\x98stromerriket og de gjenv\xc3\xa6rende omr\xc3\xa5dene utenfor Italia da den tidligere keiseren Julius Nepos fortsatt levde og \xc3\xa5 hevdet \xc3\xa5 styre Vestromerriket i Dalmatia. Hoffet i Vestromerriket manglet virkelig makt og hadde v\xc3\xa6rt underlagt sterke germanske adelsmenn i flere ti\xc3\xa5r allerede. Det meste av omr\xc3\xa5dene utenfor Italia hadde v\xc3\xa6rt under kontroll av barbarkongeriker. Med Odovakars formelle anerkjennelse av Julius Nepos og senere av Zenon i Konstantinopel som sin overherre, fortsatte romersk kontroll i navnet i Italia. Syagrius, som hadde greid \xc3\xa5 bevare romersk herred\xc3\xb8mme i en eksklave i nordlige Gallia (et rike s\xc3\xa5 i dag er kjent som blant annet kongeriket eller besittelsen Soissons) anerkjente ogs\xc3\xa5 Nepos som sin overherre og som den rettmessige vestromerske keiser._NEWLINE_Julius Nepos ble myrdet i 480, en sammensvergelse som ble tilskrevet Odovakar, men ogs\xc3\xa5 den tidligere avsatt keiser Glycerius, og den \xc3\xb8stromerske keiser Zenon valgte \xc3\xa5 ikke utpeke en ny vestromersk keiser. Zenon inns\xc3\xa5 antagelig at det var ingen direkte romersk kontroll igjen over de landomr\xc3\xa5dene som juridisk var underlagt det vestromerske hoffet. Han valgte isteden \xc3\xa5 oppheve den juridiske delingen av posisjonen som keiser, og erkl\xc3\xa6rte seg selv som enekeiser av det utdelte Romerriket. Zenon ble den f\xc3\xb8rste romerske enehersker siden delingen mellom vest og \xc3\xb8st etter Theodosius den store, 95 \xc3\xa5r tidligere, og keisertittelen ble aldri delt igjen. Som s\xc3\xa5dan var de (\xc3\xb8stlige) romerske keiserne etter 480 etterf\xc3\xb8lgerne til det vestlige, om enn kun i juridisk mening. Disse keiserne fortsatte \xc3\xa5 styre det (\xc3\xb8stlige) romerske rike fram til Konstantinopel falt i 1453, bort imot tusen \xc3\xa5r senere. Da 480 markerer slutten p\xc3\xa5 den juridiske delingen av riket i to adskilte keiserhoff, refererer en del historikere til drapet p\xc3\xa5 Nepos og opphevelsen av Vestromerriket av Zenon som den faktiske slutten p\xc3\xa5 Vestromerriket._NEWLINE_Til tross for oppl\xc3\xb8sningen av Vestromerriket, var det mange av de nye barbarkongene i Vest-Europa som fortsatte \xc3\xa5 fungere bestemt innenfor et romersk administrativ rammeverk. Det er s\xc3\xa6rlig sant i tilfellet med \xc3\xb8stgoterne, som kom til \xc3\xa5 styre Italia etter Odovakar. De fortsatte \xc3\xa5 benytte de administrative posisjonene som var bemannet utelukkende av romere. Det romerske senatet fortsatte \xc3\xa5 fungere som det alltid hadde gjort og romerske lover ble fortsatt benyttet i det juridiske systemet, skj\xc3\xb8nt goterne ble selv styrt av deres egne tradisjonelle lover. De vestromerske administrative institusjoner, s\xc3\xa6rskilt de i Italia, fortsatte \xc3\xa5 bli benyttet under gotisk styre, og etter at \xc3\xb8stromerske styrker hadde gjenerobret en del av de tidligere keiserlige omr\xc3\xa5der. En del historikere refererer s\xc3\xa5ledes til omorganiseringen av Italia og oppl\xc3\xb8sningen av gamle og adskilte vestromerske administrative enheter, slik som det pretorianske prefekturet av Italia, i l\xc3\xb8pet av 500-tallet som det \xc2\xabvirkelige\xc2\xbb oppl\xc3\xb8sningen av Vestromerriket._NEWLINE_De romerske kulturelle tradisjoner fortsatte i omr\xc3\xa5dene til Vestromerriket lenge etter at riket var forsvunnet, og en nyere retning med historiske tolkninger argumenterer for at de store politiske endringene kan bli mer n\xc3\xb8yaktig beskrevet som en kompleks kulturell omforming, framfor et sammenbrudd.\n_START_SECTION_\nPolitisk etterspill\n_START_PARAGRAPH_\nEn del av omr\xc3\xa5dene med romersk kontroll fortsatte \xc3\xa5 eksistere i Vest-Europa i en slag form etter 480. Kongeriket eller besittelsen Soissons, en reststat i nordlige Gallia som ble styrt av Syagrius, overlevde fram til 486 da den ble erobret av frankerne under kong Klodvig I etter slaget ved Soissons. Syagrius var kjent som \xc2\xabromernes konge\xc2\xbb av germanske folk i regionen, men han fortsatte \xc3\xa5 hevde at han kun styrte en romersk provins, ikke et uavhengig rike._NEWLINE_Et romersk-maurisk rike overlevde i provinsen Mauretania Caesariensis fram til tidlig p\xc3\xa5 700-tallet. Det var et uavhengig kristen berbisk rike. En inskripsjon p\xc3\xa5 festningsverket i ruinene av byen Altava fra \xc3\xa5ret 508 identifiserte en mann ved Masuna som konge av \xc2\xabRegnum Maurorum et Romanarum\xc2\xbb, kongeriket til maurere og romere. Det er mulig at Masuna er den samme mann som \xc2\xabMassonas\xc2\xbb som allierte seg med de \xc3\xb8stromerske styrker som kjempet mot vandalene i 535. Som et maurisk-romersk rike minsket det i omfang og ble til sist kjent som \xc2\xabkongeriket Altava\xc2\xbb etter dens hovedstad. Grunnet mangelen p\xc3\xa5 skriftlige kilder er det mulig at dette byriket kan ha blitt beseiret av den \xc3\xb8stromerske magister militum Gennadius i 578 og underlagt romersk styre atter en gang. Det ble uansett undertrykt av den islamske erobringen p\xc3\xa5 700-tallet.\n_START_SECTION_\nGermanske Italia\n_START_PARAGRAPH_\nAvsettelsen av Romulus Augustus og dominansen til Odovakar som den sterke mann i Italia i 476 fikk liten oppmerksomhet i sin tid. For folk flest var det liten eller f\xc3\xa5 praktiske endringer; det var fortsatt en romersk keiser i Konstantinopel som Odovakar formelt hadde underkastet seg for. At tronen sto tom hadde eksistert ved flere anledninger i Vesten tidligere og avsetningen av Romulus Augustus var ikke noe utenom det ordin\xc3\xa6re. Odovakar s\xc3\xa5 p\xc3\xa5 sitt styre helt og holdent innenfor tradisjonen av Romerriket, hans rolle var ikke ulik den til Ricimer, og han styrte effektivt som en keiserlig \xc2\xabguvern\xc3\xb8r\xc2\xbb av Italia og ble faktisk gitt tittelen patricius. Han styrte med den romersk administrative systemet som allerede eksisterte og fortsatte \xc3\xa5 prege mynter med navnet og portrettet til Julius Nepos fram til 480 og senere med navnet og portrettet til den \xc3\xb8stromerske keiseren framfor sitt eget navn._NEWLINE_Da Julius Nepos ble myrdet i 480 forfulgte Odovakar pliktskyldige morderne og fikk dem henrettet, og etablerte samtidig sitt eget styre i Dalmatia. Odovakar etablerte egen makt med lojal st\xc3\xb8tte fra det romerske senatet, en lovgivende forsamling som hadde fortsatt selv uten en keiser boende i Italia. Faktisk synes det som om senatet fikk \xc3\xb8kt makt under Odovakar. For f\xc3\xb8rste gang siden midten av 200-tallet ble det preget kobbermynter med forklaringen S C (Senatus Consulto). Disse myntene ble kopiert av vandalene i nordlige Afrika og utgjorde ogs\xc3\xa5 grunnlaget for valutareformen til keiser Anastasios i Konstantinopel._NEWLINE_Under Odovakar fortsatte konsuler \xc3\xa5 bli utnevnt som de hadde blitt under Vestromerriket og ble akseptert ved hoffet i \xc3\x98stromerriket. Den f\xc3\xb8rste av disse var Caecina Decius Maximus Basilus i 480. Han ble senere gjort til pretoriansk prefekt av Italia i 483, en posisjon som fortsatte \xc3\xa5 eksistere under Odovakar. Ytterligere 11 konsuler ble utnevnt av senatet under Odovakar fra 480 til 493, og enda en pretoriansk prefekt av Italia ble utnevnt, Caecina Mavortius Basilius Decius (486-493)._NEWLINE_Selv om Odovakar styrte som en romersk guvern\xc3\xb8r ville ha gjort og s\xc3\xb8rget for \xc3\xa5 formelt \xc3\xa5 opptre som underordet til Konstantinopel, begynte den \xc3\xb8stromerske keiser Zenon i \xc3\xb8kende grad \xc3\xa5 se p\xc3\xa5 ham som en rival. Av den grunn lovte Zenon den \xc3\xb8stgotiske h\xc3\xb8vdingen Teoderik, foederati av \xc3\x98stromerriket, kontroll over den italienske halv\xc3\xb8y om han greide \xc3\xa5 beseire Odovakar. Teoderik ledet \xc3\xb8stgoterne over de juliske Alper og inn i Italia i 489. Han beseiret Odovakar i slag to ganger det samme \xc3\xa5ret. Som f\xc3\xb8lge av fire \xc3\xa5r med fiendtligheter greide Johannes, biskop av Ravenna, \xc3\xa5 forhandle fram en avtale mellom Odovakar og Teoderik hvor de ble enige om \xc3\xa5 styre Ravenna og Italia i fellesskap. Teoderik kom til Ravenna den 5. mars og under et felles m\xc3\xa5ltid ti dager senere drepte Teoderik sin rival Odovakar._NEWLINE_Teoderik arvet og overtok Odovakars rolle og posisjon som fungerende visekonge av Italia og tilsynelatende som en patricius og en unders\xc3\xa5tt av keiseren i Konstantinopel. Den posisjonen ble anerkjent av keiser Anastasios i 497, fire \xc3\xa5r etter at Teoderik hadde beseiret Odovakar. Selv om Teoderik fungerte som en uavhengig hersker, bevarte han omsorgsfullt de ytre framtoningene av sin underordnete posisjon. Han fortsatte \xc3\xa5 benytte de eksisterende administrative systemene til Odovakars kongerike, i vesentlighet de som var videref\xc3\xb8rt fra Vestromerriket, og de administrative posisjonene fortsatte \xc3\xa5 bli bemannet utelukkende med romere. Senatet fortsatte \xc3\xa5 fungere slik det alltid hadde gjort og rikets lover ble anerkjent som styrende for den romerske befolkningen, skj\xc3\xb8nt gotere ble styrt av deres egne tradisjonelle lover. Som en underordnet hadde ikke Teoderik retten til \xc3\xa5 utforme sin egen lover, kun edikter eller klargj\xc3\xb8ringer. Imidlertid var h\xc3\xa6ren og milit\xc3\xa6re offiserer utelukkende bemannet av gotere, hovedsakelig bosatt i nordlige Italia._NEWLINE_Selv Teoderik fungerte som underordnete i innenrikspolitikken, fungerte han i \xc3\xb8kende grad uavhengig i sin utenrikspolitikk. For \xc3\xa5 gi motvekt til \xc3\x98stromerriket s\xc3\xb8rget han for en rekke dynastiske forbindelser i Vesten. Han giftet sine d\xc3\xb8tre bort til den vestgotiske kong Alarik II i Hispania og til den burgundiske kong Sigismund, hans s\xc3\xb8ster Amalfrida ble giftet bort til vandalkongen Trasamund og han giftet seg selv med Audofleda, s\xc3\xb8ster av den frankiske kong Klodvig I. Via disse alliansene og tidvise konflikter, utgjorde de omr\xc3\xa5dene som Teoderik kontrollerte tidlig p\xc3\xa5 500-tallet bortimot et gjenopprettet Vestromerrike. Hersker av Italia siden 493, ble han koneg av vestgoterne i 511 og ut\xc3\xb8vde overherred\xc3\xb8mme av vandalene i nordlige Afrika mellom 521 og 523. Som s\xc3\xa5dan strakte hans styre seg over hele den vestlige delen av Middelhavet. De vestlige keiserlige riksregalier var oppbevart i Konstantinopel siden Romulus Augustulus ble avsatt i 476, og de ble levert tilbake til Ravenna av keiser Anastasios i 497. Teoderik var da en vestromersk keiser i alle henseende, unntatt i navnet. Han kunne ikke ta en keiserlig tittel, ikke bare for at et adskilt vestlig keiserhoff var blitt oppl\xc3\xb8st, men ogs\xc3\xa5 for at han ikke var romer, men grunnet hans etniske opphav som \xc2\xabbarbar\xc2\xbb, p\xc3\xa5 samme m\xc3\xa5te som Ricimer f\xc3\xb8r ham ble forhindret til \xc3\xa5 ta tronen._NEWLINE_Da Teoderik d\xc3\xb8de i 526 begynte hans nettverk med allianser \xc3\xa5 bryte sammen. Vestgoterne fikk selvstyre under kong Amalarik og deres forhold til vandalene ble \xc3\xb8kende fiendtlig under styret til den nye \xc3\xb8stgotiske kong Atalarik, et barn under regentskapet til sin mor Amalasuntha. Hun hadde til hensikt \xc3\xa5 fortsatte politikken med forsoning mellom gotere og romere, og st\xc3\xb8ttet den nye \xc3\xb8stromerske keiser Justinian I den store. Hun tillot ham \xc3\xa5 benytte Sicilia som base for gjenerobringen av Afrika i vandalkrigen. Da Atalarik d\xc3\xb8de atten \xc3\xa5r gammel i 534 uten arvinger, kronet Amalasuntha sin fetter og eneste slektning Teodahad som konge i h\xc3\xa5p om hans st\xc3\xb8tte. Isteden ble Amalasuntha fengslet og selv da Teodahad forsikret keiser Justinian om hennes sikkerhet ble hun likevel henrettet kort tid etter. Dette overgrepet ble benyttet som \xc3\xa5rsak for en rettferdig krig for Justinian, som forberedte seg p\xc3\xa5 \xc3\xa5 invadere og underlegge den italienske halv\xc3\xb8ya for Romerriket.\n_START_SECTION_\nBarbarkongeriker\n_START_PARAGRAPH_\nI konteksten av Vestromerriket benyttes betegnelsen \xc2\xabbarbarkongeriker\xc2\xbb om germanske kongeriker som dannet seg p\xc3\xa5 de tidligere omr\xc3\xa5dene som Vestromerriket etterlot seg. Deres begynnelse, sammen med slutten p\xc3\xa5 Vestromerriket, markerte overgangen fra senantikken og til middelalderen. De barbariske konged\xc3\xb8mmene erstattet gradvis det gamle romerske systemet, s\xc3\xa6rskilt i Gallia og Italia, i l\xc3\xb8pet av 500- og 600-tallet._NEWLINE_Det var flere ulike kongeriker av forskjellige st\xc3\xb8rrelse, makt og opprinnelse. Det vestgotiske kongerike var et av de f\xc3\xb8rste som ble etablert, grunnlagt som en vasallstat av Vestromerriket gjennom at vestgoterne ble gitt landomr\xc3\xa5der i s\xc3\xb8rlige Gallia av keiser Honorius i 418. Etter at det ble etablert ble forholdene mellom vestgoterne og det vestromerske hoffet blandet. Selv om de var i navnet allierte, forble vestgoterne uavhengige og begynte en rask periode med ekspansjon p\xc3\xa5 bekostning av Vestromerriket. Vestgoterne var s\xc3\xa5ledes i perioder fiender av det vestromerske hoffet, og under den felles trusselen av hunernes invasjoner, ble de allierte igjen og en felles vestgotisk-romersk h\xc3\xa6r beseiret Attila og hunerne i slaget ved Chalons i 451. P\xc3\xa5 samme tid som Vestromerriket falt sammen i 476/480, kontrollerte vestgoterne store omr\xc3\xa5der av s\xc3\xb8rlige Gallia foruten ogs\xc3\xa5 det meste av Hispania. Deres rike utgjorde delvis erobringer og delvis hva som ble gitt til av dem av den vestromerske keiser Avitus p\xc3\xa5 450- og 460-tallet._NEWLINE_Som de germanske kongerikene i Italia fortsatte vestgoterne \xc3\xa5 anerkjenne keiseren i Konstantinopel som den formelle overherre, fortsatte \xc3\xa5 prege mynter i deres navn fram til styret til Justinian I den store p\xc3\xa5 500-tallet. Det vestromerske kongeriket fortsatte \xc3\xa5 kontrollere Den iberiske halv\xc3\xb8y fram til det falt for den muslimske erobringen p\xc3\xa5 720-tallet. Konged\xc3\xb8mmet Asturias ble opprettet av den vestgotiske adelsmannen Pelayo (eller Pelagius) p\xc3\xa5 omtrent samme tid og var det f\xc3\xb8rste kristne rike som ble etablert i Iberia som f\xc3\xb8lge av vestgoternes nederlag og som ga motstand mot muslimenes totale undertrykkelse av hele Den iberiske halv\xc3\xb8y. Konged\xc3\xb8mmet Asturias ble senere omformet til konged\xc3\xb8mmet Le\xc3\xb3n i 924, og som senere utviklet seg en forgjengerne til dagens moderne Spania._NEWLINE_Vandalenes kongerike ble grunnlagt som f\xc3\xb8lge av vandalenes erobring av provinsen Africa i nordlige Afrika, kulminerte med beleiringen og erobringen av Kartago i 439. Vandalenes jevnlig anvendelse av en imponerende fl\xc3\xa5te f\xc3\xb8rte til angrep og plyndringer av kystomr\xc3\xa5dene til b\xc3\xa5de Vest- som \xc3\xb8steromerriket. Etter at Attila var d\xc3\xb8d kunne romerne gi \xc3\xb8kende oppmerksomhet mot vandalene og gj\xc3\xb8re gjentatt anstrengelser p\xc3\xa5 \xc3\xa5 gjenerobre Afrika grunnet dets rike landbruksomr\xc3\xa5der. Da flere planlagte kampanjer som aldri ble satt i gang og de som faktisk ble det mislyktes, forble vandalene ved makten og faktisk invaderte Italia og herjet Roma i 455. I motsetningen til vestgoterne i Hispania og s\xc3\xb8rlige Gallia preget vandelene sine egne mynter og var b\xc3\xa5de faktisk og reelt uavhengige. Som \xc3\xb8stgoterne i Italia ble vandalenes kongerike til sist erobret under de vestlige krigf\xc3\xb8ringene til keiser Justinian._NEWLINE_Etter at Teoderiks kontroll over vestlige delen av Middelhavet gjennom dynastiske allianser falt sammen, var det Frankerriket som kom til \xc3\xa5 vokse til \xc3\xa5 bli det mektigste av de barbariske kongerikene etter \xc3\xa5 ha tatt kontrollen over det meste av Gallia i frav\xc3\xa6ret av romersk styre. Under Klodvig I fra 480-tallet og til 511, kom frankerne til utvikle seg til stor regional makt, erobret besittelsen Soissons i 481, beseiret alamannerne i 504 og erobret hele de vestgotiske omr\xc3\xa5dene nord for Pyreneene, unntatt Septimania, i 507. I motsetningen til de fiendtlige vandalene var forholdene mellom frankerne og \xc3\x98stromerriket tilsynelatende positiv, og hvor keiser Anastasios I bevilget Klodvig tittelen som konsul som f\xc3\xb8lge av hans seier over vestgoterne. P\xc3\xa5 tiden av Frankerrikets oppl\xc3\xb8sning p\xc3\xa5 800-tallet, hadde kongeriket vart langt lengre enn andre barbariske riker i folkevandringstiden, og de adskilte frankiske etterf\xc3\xb8lgerne utviklet seg til middelalderens stater som Frankrike (fra Vestfrankerriket) og Tyskland (fra \xc3\x98stfrankerriket).\n_START_SECTION_\n\xc3\x98stromersk gjenerobring\n_START_PARAGRAPH_\nDa keiser Zenon hadde lovmessige gjenforent Romerriket til et keiserlig hoff, drev \xc3\x98stromerriket jevnlig med \xc3\xa5 gj\xc3\xb8re krav p\xc3\xa5 omr\xc3\xa5der som tidligere hadde v\xc3\xa6rt kontrollert av det vestromerske hoffet ut senantikken og i tidlig middelalder. Selv om milit\xc3\xa6re kampanjer hadde blitt gjennomf\xc3\xb8rt av det vestromerske hoffet fram til 476 med det m\xc3\xa5l \xc3\xa5 gjenerobre tapte omr\xc3\xa5der, hovedsakelig under Majorianus, var gjenerobringene kun midlertidige, om vellykket i det hele tatt. Det var f\xc3\xb8rst under kampanjene til generalene Belisarius og Narses p\xc3\xa5 vegne av den \xc3\xb8stromerske keiseren Justinian I fra 533 til 554 det skjedde en langvarig gjenerobring av romerske omr\xc3\xa5der._NEWLINE_I l\xc3\xb8pet av 500-tallet greide \xc3\x98stromerriket under Justinian \xc3\xa5 gjenerobre store omr\xc3\xa5der som tidligere hadde tilh\xc3\xb8rt Vestromerriket. Da den pro-romerske vandalkongen Hilderik hadde blitt avsatt av Gelimer i 530, forberedte Justinian en ekspedisjon ledet av general Belisarius som raskt gjenerobret nordlige Afrika fra juni 533 til mars 534, f\xc3\xb8rte den rike provinsen tilbake til romersk styre. Som f\xc3\xb8lge av gjenerobringen, gjenopprettet Justinian raskt romersk administrasjon i provinsen, etablerte et ny pretoriansk prefektur og tok grep for \xc3\xa5 redusere vandalenes innflytelse, noe som til sist f\xc3\xb8rte til at det vandalske folket fullstendig opph\xc3\xb8rte som egen identitet._NEWLINE_Som f\xc3\xb8lge av henrettelsen av den pro-romerske \xc3\xb8stgotiske dronningen Amalasuntha og da den \xc3\xb8stgotiske kong Teodahad nektet \xc3\xa5 si fra seg kontrollen over Italia, beordret Justinian at ogs\xc3\xa5 Italia skulle erobres, det antikke kjernen i riket. Fra 534 til 540 drev de \xc3\xb8stromerske styrkene krigf\xc3\xb8ring i Italia og erobret Ravenna, den \xc3\xb8stgotiske og tidligere vestromerske hovedstaden, i 540. Den gotiske motstanden ble samlet p\xc3\xa5 nytt under kong Totila i 541, og ble kun beseiret som f\xc3\xb8lge av krigf\xc3\xb8ringen til general Narses, som ogs\xc3\xa5 slo tilbake invasjoner av Italia av frankerne og alamannerne. Justinian kunngjorde pragmatisk sanksjon for \xc3\xa5 reorganisere styret av Italia. En del byer i nordlige Italia fortsatte \xc3\xa5 holde ut til fram p\xc3\xa5 560-tallet. Mot slutten av konflikten opplevde Italia betydelige \xc3\xb8deleggelser og avbefolkning, som kombinert av de katastrofale effektene av den justinianske pesten gjorde det vanskelig \xc3\xa5 beholde grepet i p\xc3\xa5f\xc3\xb8lgende \xc3\xa5rhundrene._NEWLINE_Justinian drev ogs\xc3\xa5 mer begrenset krigf\xc3\xb8ring mot vestgoterne i Hispania og gjenerobret deler av s\xc3\xb8rkysten av Iberia. Den spanske provinsen varte fram til 620-tallet da vestgoterne under kong Suintila gjenerobret s\xc3\xb8rkysten. Disse regionene forble under romersk kontroll gjennom hele tiden til Justinian. Kun tre \xc3\xa5r etter hans d\xc3\xb8d invaderte langobarderne Italia, erobret store deler av den \xc3\xb8delagte italienske halv\xc3\xb8ya p\xc3\xa5 slutten av 500-tallet, og etablerte det langobardiske kongerike. Langobarderne var jevnlig konflikt med eksarkatet Ravenna, en enhet etablert for \xc3\xa5 erstatte den gamle pretorianske prefekturet av Italia og gjennomf\xc3\xb8re romersk styre i Italia. De rikeste delene av provinsen, inkludert byene Roma og Ravenna, forble v\xc3\xa6rende p\xc3\xa5 romerske hender under eksarkatet gjennom hele 600-tallet._NEWLINE_Selv om en del \xc3\xb8stlige keisere etter Justinian fors\xc3\xb8kte tidvis \xc3\xa5 drive milit\xc3\xa6re kampanjer i Vesten var den ingen av dem som var s\xc3\xa6rlig vellykket. Etter 600 var det hendelser som fordrev vestlige provinser ut av Konstantinopels kontroll mens keiserd\xc3\xb8mmets fremste fokus var rettet mot krigf\xc3\xb8ringen med det persiske Sasanideriket og deretter framveksten av islam. For en tid forble Vesten viktig med keiser Konstans II som styrte et romersk rike fra byen Siracusa p\xc3\xa5 Sicilia som strakte seg fra Nord-Afrika til Kaukasia p\xc3\xa5 660-tallet, fornyet krigen med araberne p\xc3\xa5 680-tallet, og deretter en periode med kaos mellom 695 og 717. Sistnevnte var en tid hvor Afrika gikk tapt p\xc3\xa5 nytt og denne gangen for godt etter \xc3\xa5 ha blitt erobret av muslimske arabere. Ved reformer og milit\xc3\xa6re kampanjer fors\xc3\xb8kte keiser Leo III \xc3\xa5 gjenopprette orden og stabilitet i riket, men hans doktrin\xc3\xa6re reformer, kjent som den kontroversielle ikonoklasme, var meget upopul\xc3\xa6r i vest og ble ford\xc3\xb8mt i pave Gregorius III._NEWLINE_Det f\xc3\xb8rte til det endelige sammenbrudd for keiserstyret over Roma, og den gradvise overgangen fra eksarkatet Ravenna og til de uavhengige pavestatene, styrt av paven som verdslig herre. I et fors\xc3\xb8k p\xc3\xa5 sikre st\xc3\xb8tte mot langobarderne, anmodet paven om st\xc3\xb8tte fra Frankerriket framfor \xc3\xa5 henvende seg \xc3\xb8stover til Konstantinopel. Til sist kronet paven den frankiske kong Karl den store som \xc2\xabromersk keiser\xc2\xbb i 800. Denne kroningen var sterkt motsatt seg av \xc3\x98stromerriket, men det var lite det kunne gj\xc3\xb8re da deres innflytelse i Vest-Europa hadde minsket kraftig. Etter en rekke mindre kriger p\xc3\xa5 810-tallet, anerkjente keiser Mikael I Rangabe den frankiske Karl som \xc2\xabkeiser\xc2\xbb med autoritet i Vest-Europa, men nektet \xc3\xa5 anerkjenne ham som \xc2\xabromersk keiser\xc2\xbb, en tittel han reserverte for seg selv og sine etterf\xc3\xb8lgere. Isteden ble han anerkjent noe mindre pretensi\xc3\xb8st som \xc2\xabkeiser over frankerne\xc2\xbb._NEWLINE_Keiserlig styre fortsatte p\xc3\xa5 Sicilia gjennom hele 700-tallet samtidig som \xc3\xb8ya langsomt ble overtatt av invasjoner av muslimske arabere i l\xc3\xb8pet av 800-tallet. P\xc3\xa5 det italiensk fastlandet, med noe f\xc3\xa5 festninger i Calabria, hadde \xc3\x98stromerriket en base for en beskjeden ekspansjon som n\xc3\xa5dde sitt h\xc3\xb8ydepunkt tidlig p\xc3\xa5 1000-tallet da det meste av s\xc3\xb8rlige Italia var styrt fra Konstantinopel. Det gikk imidlertid tapt ved en innbyrdeskrig i riket, og en langsom erobring av regionen av rikets tidligere leiesoldater, normannere, gjorde til sist slutt p\xc3\xa5 Konstantinopels styre i Vest-Europa i 1071 da Bari ble erobret. Den siste \xc3\xb8stromerske keiseren som fors\xc3\xb8kte \xc3\xa5 gjenerobre de tapte vestlige besittelsene var Manuel I Komnenos som invaderte s\xc3\xb8rlige Italia i l\xc3\xb8pet av en krig med det normanniske konged\xc3\xb8mmet Sicilia p\xc3\xa5 1050-tallet. Byen Bari \xc3\xa5net villig sine byporter for keiseren og hadde framgang i \xc3\xa5 overta de andre byene i regionen. Manuel hadde en visjon om et gjenopprettet Romerrike og en forening mellom de adskilte kirkene i Roma og Konstantinopel, som hadde v\xc3\xa6rt adskilt siden det store skisma 1054. Til tross for innledende suksess og st\xc3\xb8tte fra paved\xc3\xb8mmet, endte krigf\xc3\xb8ringen uten suksess og Manuel ble tvunget til \xc3\xa5 vende tilbake til Konstantinopel.\n_START_SECTION_\n\xc3\x98konomisk tilbakegang\n_START_PARAGRAPH_\nVestromerriket, mindre urbanisert enn \xc3\x98stromerriket og med en befolkning som var spredt utover, kan ha opplevd en \xc3\xb8konomisk nedgang gjennom hele senantikken i en del provinser. S\xc3\xb8rlige Italia, nordlige Gallia (unntatt for de store byene), og til en viss grad Hispania og om\xc3\xa5dene langs Donau kan ha v\xc3\xa6rt merket av nedgangen. \xc3\x98stromerriket var ikke s\xc3\xa5 n\xc3\xb8dlidende, s\xc3\xa6rlig ettersom keisere som Konstantin den store og Konstantius II hadde investert s\xc3\xa5 tungt i \xc3\xb8konomien i \xc3\xb8st. Som et resultat kunne \xc3\x98stromerriket ha r\xc3\xa5d til et stort antall med profesjonelle soldater og forsterke h\xc3\xa6ren med leiesoldater, noe Vestromerriket ikke hadde r\xc3\xa5d til i samme grad. Selv i betydelige nederlag kunne \xc3\x98stromerriket, om enn ikke uten vanskeligheter, betale fienden l\xc3\xb8sepenger._NEWLINE_Vestromerriket var langt mer fragmentert enn i \xc3\xb8st. Dets hovedstad ble overf\xc3\xb8rt til Ravenna i 402, hovedsakelig grunnet at den var lettere \xc3\xa5 forsvare, og den hadde lett tilgang til den \xc3\xb8stromerske fl\xc3\xa5te, men var isolert i andre aspekter ved at den var omgitt av myr- og v\xc3\xa5tomr\xc3\xa5der. Denne isolasjonen var forsettelig da Ravenna ble valgt som hovedstad ved at den var vanskeligere \xc3\xa5 erobre. Den \xc3\xb8konomiske makten forble fokusert p\xc3\xa5 Roma og byens ekstremt rike senatoraristokrati som dominerte mye av Italia og nordlige Afrika. Etter at Gallienus nektet senatorer milit\xc3\xa6re posisjoner p\xc3\xa5 midten av 200-tallet mistet senatoreliten all erfaring og interesse for milit\xc3\xa6rlivet. Tidlig p\xc3\xa5 400-tallet var den rike jordeiereliten i det romerske senatet i stor grad fratatt sine tjenere og arbeidere fra milit\xc3\xa6rtjeneste, men nektet ogs\xc3\xa5 \xc3\xa5 godkjenne n\xc3\xb8dvendig finansiering for \xc3\xa5 opprettholde en slagkraftig h\xc3\xa6r med leiesoldater til forsvare riket og paradoksalt deres egen trygghet. Vestromerrikets viktigste milit\xc3\xa6re omr\xc3\xa5de var nordlige Gallia og grensen mot Rhinen p\xc3\xa5 300-tallet da Trier jevnlig fungerte som rikets hovedstad og mange av de ledende vestromerske generalene var germanere._NEWLINE_Etter borgerkrigen i 394 mellom Theodosius og usurperen Eugenius, m\xc3\xa5tte den nye vestromerske regjeringen opprettet av  Theodosius i \xc3\xb8kende grad dirigere bort milit\xc3\xa6re ressurser fra Britannia og Rhinen for \xc3\xa5 beskytte Italia. Det f\xc3\xb8rte p\xc3\xa5 sin side til ytterligere oppr\xc3\xb8r og innbyrdeskriger da sentralregjeringen ikke lenger kunne gi den milit\xc3\xa6r beskyttelse i de nordlige provinsene som de trengte for \xc3\xa5 st\xc3\xa5 imot angrep fra barbarerne._NEWLINE_Vestromerrikets ressurser var begrenset og mangelen p\xc3\xa5 folk og tilgjengelig soldatmateriell tvang myndighetene til st\xc3\xb8tte seg enda mer p\xc3\xa5 allierte germanske tropper under deres egne h\xc3\xa6rf\xc3\xb8rere samtidig som de ofte hadde vanskeligheter med \xc3\xa5 skaffe betaling. I bestemte tilfeller ble det gjort avtaler med h\xc3\xa6rf\xc3\xb8rerne av disse leiesoldatene hvor de ble bel\xc3\xb8nnet med landomr\xc3\xa5der innenfor riket, noe som ytterligere svekket riket ved at f\xc3\xa6rre landomr\xc3\xa5der betydde mindre skatteinntekter til \xc3\xa5 finansiere milit\xc3\xa6ret. Da sentralmakten ble svekket, mistet riket gradvis kontrollen over grensene og provinsene, foruten ogs\xc3\xa5 kontrollen over Middelhavet. Romerske keisere fors\xc3\xb8kte \xc3\xa5 beholde kontrollen over havet, men straks vandalene erobret Nord-Afrika, bygde de opp en fl\xc3\xa5te som utfordret den romerske som m\xc3\xa5tte dekke st\xc3\xb8rre omr\xc3\xa5der med begrensete ressurser. Tapet av de afrikanske provinsene kan ha v\xc3\xa6rt en verre reversering p\xc3\xa5 Vestens skjebne ettersom de var blant de rikeste av provinsene og var vesentlig for import av korn til Italia. Flere steder br\xc3\xb8t de romerske institusjoner sammen med den \xc3\xb8konomiske stabiliteten. I en del regioner, som Gallia og Italia, f\xc3\xb8rte bosetningen av germanere p\xc3\xa5 tidligere romerske land til tilsynelatende relativ f\xc3\xa5 endringer i jordbruksproduksjonen ved at germanerne benyttet og videref\xc3\xb8rte de romerske systemene som allerede eksisterte.\n_START_SECTION_\nArven etter Vestromerriket\n_START_PARAGRAPH_\nMens Vestromerriket ramlet sammen var det de nye germanske herskerne som hadde erobret provinsene som fortsatte mange av de romerske lovene og tradisjonene. Mange av de germanske stammene var allerede blitt kristnet, skj\xc3\xb8nt mange var tilhengere av ariansk kristendom som katolikker oppfattet som kjetteri. De kom over tid til \xc3\xa5 konvertere til den offisielle kristendom med paven i Roma som overhode. Kristendommen fikk etter hvert st\xc3\xb8rre lojalitet i den lokale romerske befolkningen og ble en identitet i seg selv. Selv om germanerne i begynnelsen fulgte sine gamle tradisjoner og stammelover, ble de p\xc3\xa5virket av romersk lov og gradvis overtok den. Romersk lov, s\xc3\xa6rskilt Corpus Juris Civilis som ble samlet p\xc3\xa5 ordre av Justinian I, er det antikke grunnlaget som moderne sivile lover st\xc3\xa5r p\xc3\xa5. Disse lovene er det mest utstrakte lovsystemet i verden, rundt 150 land bekjenner seg til den i en eller annen form._NEWLINE_Latin som et spr\xc3\xa5k har egentlig aldri forsvunnet. Vulg\xc3\xa6rlatin kombinert med germanske og keltiske spr\xc3\xa5k har frambrakt mange moderne romanske spr\xc3\xa5k som italiensk, fransk, spank, portugisisk, rumensk og et stort antall mindre spr\xc3\xa5k og dialekter. I dag er det mer enn 900 millioner mennesker som er etterkommere av denne spr\xc3\xa5karven verden over. I tillegg er det mange romanske spr\xc3\xa5k som benyttes i verden som lingua franca, fellesspr\xc3\xa5k. Latin har ogs\xc3\xa5 p\xc3\xa5virket germanske spr\xc3\xa5k som engelsk og tysk. Latin har ogs\xc3\xa5 p\xc3\xa5virket alle overlevende keltiske spr\xc3\xa5k, albansk, og slaviske spr\xc3\xa5k (som polsk og tsjekkisk), og selv ikke-indoeuropeiske ungarsk. Latin har overlevd i en \xc2\xabforfinet\xc2\xbb form som spr\xc3\xa5ket til den katolske kirke (messen ble holdt utelukkende p\xc3\xa5 latin fram til 1969), og var ogs\xc3\xa5 diplomatspr\xc3\xa5k mellom mange nasjoner fram til 1800-tallet. Latin har forblitt et viktig, om enn begrenset spr\xc3\xa5k innen medisin, jus og andre akademiske studier. Det latinske alfabetet ble utvidet grunnet delingen av bokstaven I til I og J og av V til U, V og (for en del spr\xc3\xa5k som tysk og polsk) W. Det er det mest omfattende brukte alfabetiske skrivesystem i verden i dag. Romersk tall er fortsatt i bruk innenfor en del felter og situasjoner, men er i hovedsak erstattet av arabiske tall._NEWLINE_En meget synlig arv etter Vestromerriket er den romersk-katolske kirke. Kirken begynte langsomt \xc3\xa5 erstatte romerske institusjoner i Vest-Europa, og i mange tilfeller var den eneste kilden til lov og sivil administrasjon den lokale biskop, ofte selv en tidligere guvern\xc3\xb8r, som eksempelvis Ambrosius av Milano og Germanus av Auxerre._NEWLINE_Etter at Italia og selv Roma ble invadert av germanske stammer, ble disse etter hvert assimilert, og ved tidlig middelalder det mest av de tidligere romerske omr\xc3\xa5dene i Vest-Europa blitt konvertert til romersk-katolisisme og anerkjent pave som Vicarius Christi, Kristi stedfortreder. Den f\xc3\xb8rste av de germanske kongene som konverterte til kristendommen var Klodvig I, frankernes konge, og andre kongeriker, slik som vestgoterne, fulgte etter._NEWLINE_Som f\xc3\xb8lge av keiser Justinians gjenerobring av Italia, var pavene i stor grad underlagt eksarkatet Ravenna, keiserens representasjon i Italia. Denne ydmykelsen, sammen med de \xc3\xb8kende andelene av landomr\xc3\xa5der som var g\xc3\xa5tt tapt grunnet islamske erobringer og den manglende evnen til \xc3\xa5 beskytte Italia mot langobarderne, fikk pave Stefan II til \xc3\xa5 snu ryggen til den \xc3\xb8stromerske keiser Konstantin V. Isteden appellerte han til den frankiske kong Pipin, som deretter undertrykket langobarderne i nordlige Italia og donerte landomr\xc3\xa5der til paved\xc3\xb8mmet._NEWLINE_Da pave Leo III kronet Karl den store som \xc2\xabromersk keiser\xc2\xbb i 800 knyttet han anstrengte b\xc3\xa5nd med det oppr\xc3\xb8rte \xc3\xb8stromerske rike og etablert den presedens at ingen mann i Vest-Europa kunne v\xc3\xa6re keiser uten \xc3\xa5 v\xc3\xa6re kronet av paven. Selv om pavens makt endret seg betydelig gjennom middelalderen og tidlig moderne tid, forble posisjonen som overhode av den romersk-katolske kirke og verdslig hersker av Kirkestaten, den minste selvstendige stat i verden. Paven holdt konsekvent tittelen som Pontifex Maximus siden f\xc3\xb8r Vestromerriket ramlet sammen og har beholdt denne tittelen til denne dag, en tittel som i antikken ble benyttet av ypperstepresten i den gamle romerske religionen._NEWLINE_Selv om det er borte i moderne tid overlevde det romerske senatet det innledende sammenbruddet av Vestromerriket. Dets autoritet synes faktisk \xc3\xa5 ha \xc3\xb8kt under styret av Italia ved Odovakar, \xc3\xb8yensynlig ved at senatet i 498 greide \xc3\xa5 innsette Symmachus som pave til tross for at b\xc3\xa5de Teoderik den store i Italia og keiser Anastasios I i Konstantinopel st\xc3\xb8ttet den andre kandidaten, Laurentius. N\xc3\xa5r senatet faktisk forsvant er uklart, det er kjent at institusjonen forble v\xc3\xa6rende inn i 500-tallet da gaver fra senatet ble mottatt av keiser Tiberius II i 578 og 589 i h\xc3\xa5p om hjelp mot langobardenes invasjon. Den tradisjonelle senatsbygningen, Curia Iulia, ble ombygd til en kirke under pave Honorius I i 630, antagelig med tillatelse fra Herakleios.\n_START_SECTION_\nNomenklatur\n_START_PARAGRAPH_\nMarcellinus Comes, en \xc3\xb8stromersk historiker og haffmann for Justinian I, nevner det vestromerske riket ved en del punkter i sin kr\xc3\xb8nike Annales, som hovedsakelig dekker \xc3\x98stromerriket fra 379 til 534. I denne er det klart at Marcellinus skilte mellom \xc3\x98st og Vest ved b\xc3\xa5de \xc3\xa5 omtale et geografisk \xc3\xb8st (\xc2\xabOriens\xc2\xbb) og vest (\xc2\xabOccidens\xc2\xbb) og et keiserlig \xc3\xb8st (\xc2\xabOrientale imperium\xc2\xbb og \xc2\xabOrientale respublica\xc2\xbb) og et keiserlig vest (\xc2\xabOccidentalie imperium\xc2\xbb, \xc2\xabOccidentale regnum\xc2\xbb, \xc2\xabOccidentalis respublica\xc2\xbb, \xc2\xabHesperium regnum\xc2\xbb, \xc2\xabHesperium imperium\xc2\xbb og \xc2\xabprincipatum Occidentis\xc2\xbb). I tillegg skilte Marcellinus s\xc3\xa6rskilt mellom en del keisere og konsuler for \xc3\xa5 v\xc3\xa6re \xc2\xab\xc3\xb8stlig\xc2\xbb, henholdsvis \xc2\xabOrientalibus principibus\xc2\xbb og \xc2\xabOrientalium consulum\xc2\xbb. Begrepet \xc2\xabHesperium Imperium\xc2\xbb, oversatt som \xc2\xabVestriket\xc2\xbb, har tidvis ogs\xc3\xa5 blitt benyttet p\xc3\xa5 Vestromerriket av ogs\xc3\xa5 moderne historikere._NEWLINE_Selv om Marcellinus ikke refererer til riket som en helhet etter 395, kun refererer s\xc3\xa6rskilt til dets adskilte halvdeler, identifiserer han klart til begrepet \xc2\xabromersk\xc2\xbb for riket som en helhet. N\xc3\xa5r han benytter begreper som \xc2\xaboss\xc2\xbb, \xc2\xabv\xc3\xa5re generaler\xc2\xbb og \xc2\xabv\xc3\xa5r keiser\xc2\xbb, skiller Marcellinus i begge inndelinger av riket fra ytre fiender som sasanidiske persere og hunere. Dette synet er konsistent med kunnskapen om at samtidige romere p\xc3\xa5 300- og 400-tallet fortsatte \xc3\xa5 betrakte riket som en enkelt enhet, dog mer ofte enn ikke med to herskere framfor en. Selv om det var f\xc3\xb8rste gangen posisjonen med keiser var delt geografisk, var selv konseptet med mer enn en keiser i sin tid ikke enest\xc3\xa5ende selv f\xc3\xb8r Diokletian og tetrarkiet da det hadde v\xc3\xa6rt flere perioder med mer enn en medkeiser, slik som med Caracalla og Geta i 210-211.\n_START_SECTION_\nFors\xc3\xb8k p\xc3\xa5 gjenopprettelse av et vestlig hoff\n_START_PARAGRAPH_\nPosisjonene til en \xc3\xb8stlig og vestlig keiser, etablert under keiser Diokletian i 286, ble opphevet av keiser Zenon i 480 som f\xc3\xb8lge av tapet av direkte kontroll over de vestlige omr\xc3\xa5dene. Da han erkl\xc3\xa6rte seg selv som ene-keiser, ut\xc3\xb8vde Zenon kun direkte kontroll over et hovedsakelig intakt \xc3\xb8stromersk rike og over Italia som nominell overherre av Odoaker. Gjenerobringene under Justinian I brakte tilbake store deler av omr\xc3\xa5dene til det vestromerske rike under keiserens kontroll, og med dem m\xc3\xb8tte riket de samme problemer som det hadde st\xc3\xa5tt overfor under tidligere perioder f\xc3\xb8r Diokletian da det var bare en keiser. Kort tid etter gjenerobringen av Nord-Afrika hadde en usurpator ved navn Stotzas, en tidligere \xc3\xb8stromersk soldat, dukket opp i provinsen, men ble raskt beseiret. Som s\xc3\xa5dan, tanken \xc3\xa5 dele riket i to hoff ut av administrativ n\xc3\xb8dvendighet, fikk begrenset gjennomslag i de periodene hvor \xc3\x98stromerriket kontrollerte store deler av det tidligere Vestromerriket, b\xc3\xa5de av hoffet i \xc3\xb8st og av fiender i vest._NEWLINE_De tidligste fors\xc3\xb8k p\xc3\xa5 \xc3\xa5 krone en ny vestlig keiser etter at tittelen ble avskaffet skjedde allerede under de gotiske kriger under Justinian. Belisarius, en dyktig general som allerede hadde med suksess drevet milit\xc3\xa6re kampanjer for \xc3\xa5 gjenopprette romersk Nord-Afrika og store deler av Italia, inkludert Roma, ble tilbudt posisjonen som vestromersk keiser av \xc3\xb8stgoterne mens han beleiret Ravenna, den \xc3\xb8stgotiske hovedstaden, i 540. \xc3\x98stgoterne var desperate over \xc3\xa5 miste kontrollen over Italia, tilb\xc3\xb8d tittelen og troskapen til Belisarius som vestlig keiser. Lojal overfor Justinian (som h\xc3\xa5pet \xc3\xa5 herske over det gjenopprettete Romerriket alene, og hvor Codex Justinianus uttrykkelig utpekte en pretorisk prefekt av Afrika som underordet av keiseren i Konstantinopel. Belisarius lot som han aksepterte tittelen for \xc3\xa5 kunne komme inn i byen, og deretter sa han den \xc3\xb8yeblikkelig fra seg. Til tross for at han uttrykkelig ikke aksepterte tittelen, gjorde tilbudet Justinian mistenksom og Belisarius ble beordret til \xc3\xa5 reise tilbake til den \xc3\xb8stromerske hovedstaden._NEWLINE_Ved slutten av keiser Tiberius IIs styre i 582 hadde \xc3\x98stromerriket beholdt kontrollen over relativt store deler av de regionene som var erobret under Justinian. Tiberius valgt to person med tittelen som c\xc3\xa6sar, general Maurikios og guvern\xc3\xb8r Germanus, og giftet sin to d\xc3\xb8tre til dem begge for \xc3\xa5 knytte deres troskap tettere til seg. Germanus hadde klare forbindelser til de vestlige provinser, og Maurikios til de \xc3\xb8stlige provinsene. Det er mulig at Tiberius hadde planer om \xc3\xa5 dele riket inn i vestlige og \xc3\xb8stlige administrative enheter enda en gang, men om disse planene eksisterte ble de aldri virkeliggjort. Da Tiberius d\xc3\xb8de arvet Maurikios hele riket da Germanus avslo tronen. Maurikios kom til \xc3\xa5 etablere en ny form for administrative enheter, eksarkater, og organiserte de gjenv\xc3\xa6rende vestlige omr\xc3\xa5dene under sin kontroll i to slike eksarkater, eksarkatet Ravenna og Africa.\n_START_SECTION_\nSenere krav p\xc3\xa5 den keiserlige tittel i vest\n_START_PARAGRAPH_\nForuten \xc3\xa5 v\xc3\xa6re et konsept for en administrativ enhet i det gjenv\xc3\xa6rende riket, fortsatte idealet om Romerriket som et mektig kristen rike under en enkelt hersker \xc3\xa5 appellere til mange store herskere i Vest-Europa. Med pavens kroning av Karl den store som \xc2\xabromernes keiser\xc2\xbb i 800 ble hans kongerike uttrykkelig utropt som gjenopprettelsen av Romerriket i Vest-Europa under konseptet av translatio imperii (\xc2\xaboverf\xc3\xb8ring av styre\xc2\xbb). Selv om det karolingske rike falt sammen i 888 og Berengar av Friuli, den siste \xc2\xabkeiser\xc2\xbb som krevde etterf\xc3\xb8lgelse av Karl den store, d\xc3\xb8de i 924, kom konseptet av et pave- og germansk basert romersk rike i vest til \xc3\xa5 bryte overflaten igjen i form av det tysk-romerske rike i 962. De tysk-romerske keiserne kom til \xc3\xa5 opprettholde forestillingen at de hadde arvet den h\xc3\xb8yeste makt og prestisje til de romerske keiserne fra gammel av helt til det tysk-romerske rike d\xc3\xb8de i 1862._NEWLINE_Karl den store og de p\xc3\xa5f\xc3\xb8lgende tysk-romerske keiserne var ikke, og hevdet heller ikke \xc3\xa5 v\xc3\xa6re herskere av et gjenopprettet Vestromerrike. Pave Leo III og samtidige historikere var fullt klar over at forestillingen om et adskilt vestlig hoff hadde blitt avskaffet over tre \xc3\xa5rhundrer tidligere og betraktet Romerriket for \xc3\xa5 v\xc3\xa6re \xc2\xabett og udelelig\xc2\xbb. Herskeren over Romerriket p\xc3\xa5 tiden av Karl den stores kroning var Irene, mor til keiser Konstantin VI som hun hadde avsatt. Leo III betraktet Irene for \xc3\xa5 v\xc3\xa6re en usurpator (tronraner) og hadde ingen lovlig rett til \xc3\xa5 styre ettersom hun var en kvinne. Som s\xc3\xa5dan var den vestlige forst\xc3\xa5elsen at den keiserlige tronen var ledig. Karl den store ble ikke kronet som hersker av Vestromerriket og som etterf\xc3\xb8lger av Romulus Augustulus, men som etterf\xc3\xb8lger av Konstantin VI og som den eneste romerske keiser. Irene ble siden avsatt ikke lenge etter og erstattet av keiser Nikeforos I, og \xc3\x98stromerriket nektet \xc3\xa5 anerkjenne Karl den stores keisertittel. Keiser Mikael I Rangabe kom dog til sist \xc3\xa5 anerkjenne Karl den store som \xc2\xabkeiser\xc2\xbb etter flere kriger p\xc3\xa5 810-tallet, men som det noe ydmykende \xc2\xabkeiser av frankerne\xc2\xbb framfor \xc2\xabromersk keiser\xc2\xbb, en tittel han forbeholdt for seg selv. I de neste \xc3\xa5rhundrene ble et \xc2\xabgjenopplevd\xc2\xbb vestlig hoff og det \xc3\xb8stlige hoffet i direkte etterf\xc3\xb8lgelse av gamle tiders romerske keisere, gj\xc3\xb8re konkurrerende krav p\xc3\xa5 \xc3\xa5 v\xc3\xa6re herskere av det hele, og som s\xc3\xa5dan eneste lovlige romerske rike. Da \xc3\x98stromerriket betegnet det tysk-romerske rike som \xc2\xabfrankernes rike\xc2\xbb, ble det popul\xc3\xa6rt ved det frankiske hoffet referere til \xc2\xabgrekernes rik\xc2\xbb til det som hadde hovedstad i Konstantinopel._NEWLINE_Som f\xc3\xb8lge av det endelige fall for \xc3\x98stromerriket etter at Konstantinopel ble erobret i 1453 og oppl\xc3\xb8sningen av det tysk-romerske rike i 1806, ble tittelen \xc2\xabkeiser\xc2\xbb spredt blant europeiske monarker. Det \xc3\xb8sterrikske rike gjorde krav p\xc3\xa5 \xc3\xa5 v\xc3\xa6re arvingen til det tysk-romerske rike da \xc3\x98sterrikes habsburgere fors\xc3\xb8kte \xc3\xa5 forene Tyskland under sitt styre. Det tyske keiserrike, etablert i 1871, fors\xc3\xb8kte ogs\xc3\xa5 hevde \xc3\xa5 v\xc3\xa6re etterf\xc3\xb8lger til Roma via avstammingen til det tysk-romerske rike. Begge disse rikene benyttet tittelen kaiser, tysk for keiser, avledet fra c\xc3\xa6sar. Det tyske riket og \xc3\x98sterrike-Ungarn, etterf\xc3\xb8lgeren til det \xc3\xb8sterrikske keiserriket, falt begge i kj\xc3\xb8lvannet av den f\xc3\xb8rste verdenskrig sammen med det russiske keiserd\xc3\xb8mmet og det osmanske rike som hadde krevd \xc3\xa5 v\xc3\xa6re etterf\xc3\xb8lgere til \xc3\x98stromerriket.'