b"\n_START_ARTICLE_\nAC Cars\n_START_PARAGRAPH_\nAC Cars Group Ltd. er en engelsk bilprodusent, og et av de eldste bilmerkene i England.\n_START_SECTION_\nHistorie\n_START_PARAGRAPH_\nI 1903 planla br\xc3\xb8drene Weller produksjon av en avansert 20 hestekrefters bil i London. Dette virket ikke \xc3\xb8konomisk forsvarlig, s\xc3\xa5 investoren deres, John Portwine, foreslo en enklere variant med tre hjul. Autocars and Accessories ble stiftet for \xc3\xa5 bygge dette kj\xc3\xb8ret\xc3\xb8yet i 1904. Selskapet ble senere til Autocarriers Ltd i 1911, med forkortelsen 'AC'. Selskapet flyttet til Surrey i 1911, og vokste seg til en betydningsfull bilprodusent i datidens England. Selwyn Edge, som hadde st\xc3\xa5tt bak Napier & Son, ble valgt inn i styret i 1921, og i 1922 forlot b\xc3\xa5de John Weller og John Portwine selskapet._NEWLINE_Under krigen i 1914-18 produserte fabrikken kuler og patroner, og i tillegg ble minst ett kj\xc3\xb8ret\xc3\xb8y designet og bygget for forsvaret. Mot slutten av den 1. verdenskrig begynte AC Cars \xc3\xa5 bygge biler igjen, og i \xc3\xa5rene som fulgte designet og bygget de mange modeller med suksess. I 1922 endret selskapet navn til A.C. Cars Ltd. Edge kj\xc3\xb8pte selskapet for 135.000 britiske pund i 1927, og endret nok en gang navnet, denne gangen til AC (Ac\xc3\xa9d\xc3\xa8s Ltd), men salget, som hadde falt en stund, fortsatte \xc3\xa5 synke. Selskapet valgte en styrt avvikling i 1929, og produksjonen ble stoppet i 1930. Deretter ble restene av selskapet solgt til Hurlock-familien, som ville bruke fabrikken som lager, men samtidig lot servicedelen av AC fortsette._NEWLINE_\xc3\x89n enkelt bil ble bygget for William Hurlock i 1930. Han ga tillatelse til \xc3\xa5 starte en sv\xc3\xa6rt begrenset produksjon, for \xc3\xa5 bruke opp delene som var igjen fra tidligere modeller. En avtale ble inng\xc3\xa5tt med Standard Motor Company om at de skulle levere et nytt chassis, og i 1932 ble en ny modell lansert. Produksjonen fortsatte i liten skala frem til krigens utbrudd i 1939._NEWLINE_Bilproduksjonen startet opp igjen i 1947, med en modell utstyrt med en 2 liters motor, og med en stor kontrakt med myndighetene om \xc3\xa5 produsere handikapkj\xc3\xb8ret\xc3\xb8y med sm\xc3\xa5 motorer. Disse var i produksjon frem til 1976, og var en viktig inntektskilde for selskapet. De bygget ogs\xc3\xa5 en trehjulet minibil med aluminiumskarosseri, Petite._NEWLINE_I 1953 startet selskapet produksjonen av modellen AC Ace, et lettvektschassis med enten den n\xc3\xa5 relativt gamle AC 2-liters motoren, eller den 135 hk sterke Bristol-motoren med seks sylindre (den siste gikk under navnet Ace-Bristol). Bilen deltok i 24-timersl\xc3\xb8pet i Le Mans i 1957 og 1958. Da selskapet mistet tilgangen p\xc3\xa5 Bristol-motoren i 1959 ble Ford Zephyr-motorer benyttet i stedet, med en ytelse p\xc3\xa5 170 hk (127 kW) og en toppfart p\xc3\xa5 201 km/t. I 1962 henvendte Carroll Shelby seg til AC og \xc3\xb8nsket \xc3\xa5 benytte en Ford V8-motor i Ace-chassiset, og dermed ble AC Cobra f\xc3\xb8dt. Bakgrunnen for dette var at Shelby hadde behov for en bil som kunne konkurrere med Chevrolet Corvette i amerikansk racing. Den resulterende Cobra var en sv\xc3\xa6rt kraftig roadster, og f\xc3\xa5r ofte skylden for at britiske motorveier fikk en fartsgrense p\xc3\xa5 70 mph (113 km/t), etter at det ble avsl\xc3\xb8rt at bilen hadde kj\xc3\xb8rt i 315 km/t under en testkj\xc3\xb8ring._NEWLINE_Ved slutten av racingsesongen i 1964 ble Cobra utklasset av Ferrari, og Carroll Shelby fant ut at han hadde behov for en st\xc3\xb8rre motor. En st\xc3\xb8rre 390 Ford FE-motor ble installert i Cobra, og resultatet var skremmende \xe2\x80\x93 bilen var praktisk talt ukj\xc3\xb8rbar. Det ble bestemt at man hadde behov for et helt nytt chassis, og ved hjelp av datamaskiner hos Ford og AC-ingeni\xc3\xb8renes erfaring ble det nye MK3-chassiset f\xc3\xb8dt. Dette chassiset var s\xc3\xa5 avansert at den nye AC Cobra MK3 var en praktisk talt usl\xc3\xa5elig racerbil. Motoren som ble installert var en 427 FE Nascar Side Oiler Ford V8-motor, en sv\xc3\xa6rt kraftig maskin som leverte 385 hk i sin mildeste variant._NEWLINE_Dessverre ble ikke bilen homologert for 1965-sesongen, og kunne derfor ikke brukes i racing av Shelby-teamet. Til gjengjeld ble den kj\xc3\xb8rt i mange l\xc3\xb8p av private, og vant l\xc3\xb8p til langt inn p\xc3\xa5 1970-tallet. AC 427 Cobra er, p\xc3\xa5 tross av at den var en kommersiell fiasko da den ble lansert, en av verdens mest ettertraktede og kopierte bilmodeller. Den ble produsert i to utgaver, en gateversjon med en litt svakere motor, doble forgassere, hanskerom, eksos under bilen \xe2\x80\x93 og en konkurranseversjon med strippet interi\xc3\xb8r, uten hanskerom, med annerledes instrumenter og oppgradert understell. Konkurranseversjonen hadde ogs\xc3\xa5 en kraftigere motor med kun \xc3\xa9n forgasser, sideeksos, veltebur og bredere skjermer for \xc3\xa5 f\xc3\xa5 plass til racingdekk. Shelby satt igjen med noen f\xc3\xa5 usolgte konkurransemodeller, og bestemte seg for \xc3\xa5 selge dem under navnet Cobra 427 SC (Super Competition). I dag er disse SC-modellene de aller mest ettertraktede modellene, og selges for n\xc3\xa6rmere ti millioner kroner)._NEWLINE_Carroll Shelby solgte navnet Cobra til Ford i 1965, og gikk over til \xc3\xa5 utvikle den ber\xc3\xb8mte Ford GT40._NEWLINE_I mellomtiden utviklet AC en mildere versjon av 427 MK3 Cobra for det europeiske markedet, med en mindre Ford-motor. Bilen fikk navnet AC 289. Samtidig inns\xc3\xa5 selskapet at de hadde behov for en grand tourer-modell som kunne appellere til rike kunder, og de kontaktet den italienske karosseribyggeren Pietro Frua for \xc3\xa5 f\xc3\xa5 designet et attraktivt GT-karosseri som kunne monteres p\xc3\xa5 et strukket MK3 Cobra-chassis. Den nye modellen ble vist frem p\xc3\xa5 bilutstillingen i Torino i 1965. Noen tidlige modeller ble utstyrt med Ford 427 FE-motor. I 1967 ble den store 428-motoren tilgjengelig, og bilen ble AC 428 Frua. Den var bygget av st\xc3\xa5l og derfor tyngre enn Cobra, men den hadde nok krefter til \xc3\xa5 v\xc3\xa6re en rask bil til tross for den h\xc3\xb8ye vekten. Bilen ble aldri fullt utviklet, og kostnaden med \xc3\xa5 sende chassis til Italia og tilbake til England for sluttmontering gjorde bilen s\xc3\xa5 dyr at kun noen f\xc3\xa5 noensinne ble produsert. Produksjonen ble avsluttet i 1973._NEWLINE_P\xc3\xa5 bilutstillingen i London i 1973 ble en helt ny modell vist, den midtmotoriserte ME3000 med en Ford V6 3-liters motor og ACs egen girkasse. Problemer med utviklingen s\xc3\xb8rget for at salget ikke kom i gang f\xc3\xb8r i 1979, men selskapet slet igjen, og ble solgt til David McDonald i 1984. McDonald \xc3\xa5pnet en ny fabrikk i Hillington, Glasgow, og registrerte selskapet som A.C. (Scotland)._NEWLINE_Det originale A.C.-selskapet ble i 1987 solgt til Ford og et selskap ved navn CP Autokraft, som var eid av Brian Angliss og hadde fortsatt \xc3\xa5 produsere Cobra i Surrey. Selskapet ble igjen solgt til Pride Automotive i 1996, og ble dermed nok en gang reddet fra konkurs. Bilproduksjonen fortsatte en stund, men etter hvert ble fabrikken solgt og flyttet til Frimley (i 2001). Her var det hovedsakelig aktivitet knyttet til reparasjon, restaurering og produksjon av MK2 og MK3 289 og 427 FIA Roadster. Fabrikken i Frimley ble stengt i oktober 2004, og flyttet til Guildford._NEWLINE_I 2005 flyttet AC Cars til Malta, og annonserte at de hadde utvidelsesplaner. Det f\xc3\xb8rste nye chassis ble produsert i mai. Et nytt selskap, AC Cars Manufacturing (USA) hadde planer om \xc3\xa5 starte i Bridgeport, Connecticut i 2006. Fabrikken som skal brukes er i den samme bygningen i Maple Street som Armstrong Electric brukte til bygging av tidlige biler i 1885._NEWLINE_Den 11. september 2006 ble det kjent at Project Kimber hadde gjort en avtale om bruk av AC-navnet p\xc3\xa5 sin nye sportsbil basert p\xc3\xa5 Smart Roadster."