b"\n_START_ARTICLE_\nOvid\n_START_SECTION_\nBakgrunn\n_START_PARAGRAPH_\nOvid ble f\xc3\xb8dt inn i en velst\xc3\xa5ende ridderfamilie i Sulmona, en by i Appenninene. I tolv\xc3\xa5rsalderen ble han og hans ett \xc3\xa5r eldre bror sendt til Roma for \xc3\xa5 ta en utdannelse innenfor jus og retorikk. Han fullf\xc3\xb8rte sin utdannelse i Athen, foretok en rundreise i Lilleasia og tilbrakte ett \xc3\xa5r p\xc3\xa5 Sicilia.\n_START_SECTION_\nForfatterskap\n_START_PARAGRAPH_\nAllerede i sin egen tid ble han en navngjeten dikter i Roma, og i dag er han kjent for \xc3\xa5 ha skrevet om kj\xc3\xa6rlighet, forsl\xc3\xa5tte kvinner, myter og episke diktverk p\xc3\xa5 heksametre. Han skrev en rekke kj\xc3\xa6rlighetsdikt samlet i verket Amores, som innledes med at han har slanket verket fra fem bind til tre. Han skiftevis priser, trygler og kritiserer kj\xc3\xa6resten sin, Corinna, som for \xc3\xb8vrig er gift med en annen, og fremst\xc3\xa5r som en tenkt figur, oppfunnet fordi poeten trengte et objekt for diktene sine. I tredje del av Amores tilr\xc3\xa5r han unge menn \xc3\xa5 l\xc3\xa6re utenat dikt av kollegaen Gallus. Han skrev ogs\xc3\xa5 fiktive kj\xc3\xa6rlighetsbrev p\xc3\xa5 vers, Heroides, angivelig forfattet av kvinner hentet fra mytologien, men etter Quintilians oppfatning kom Ovids talenter best til sin rett i hans tragedie Medea, som er g\xc3\xa5tt tapt. _NEWLINE_Senere kom en humoristisk h\xc3\xa5ndbok om \xc3\xa5 finne seg en kj\xc3\xa6reste, Ars amatoria, og en h\xc3\xa5ndbok i \xc3\xa5 bli kvitt henne igjen, Remedia amoris. Hans hovedverk er Metamorfoser, et epos i femten sanger, hvor hele verdens historie gjenfortelles med fokus p\xc3\xa5 det mytologiske stoffet, og i s\xc3\xa6rdeleshet de mytene som omhandler forvandling. Det mytologiske stoffet blir ogs\xc3\xa5 behandlet i Fasti, en metrisk festkalender han p\xc3\xa5begynte i eksilet. Den beskriver feiringen av og mytologien bak de romerske festdagene i \xc3\xa5rets f\xc3\xb8rste seks m\xc3\xa5neder.\n_START_SECTION_\nEksil\n_START_PARAGRAPH_\nSelv om han var kjent og suksessrik, ble han i \xc3\xa5r 8 landsforvist til Tomi i den romerske provinsen Pontus ved Svartehavet av keiser Augustus. Hvorfor er fremdeles ukjent. Ovid skrev selv i Tristia at et carmen (= dikt) og en error (= feil, misforst\xc3\xa5else) for\xc3\xa5rsaket hans undergang. Diktet han viser til, kan ha v\xc3\xa6rt Ars Amatoria, som med sin frivoliteter gikk imot de moralske reformasjonene som keiser Augustus innf\xc3\xb8rte. Keiseren vedtok flere lover for \xc3\xa5 styrke moralen, siden denne etter hans mening hadde sklidd ut i tiden etter borgerkrigene. Ovids diktning understreket denne utglidningen, og st\xc3\xb8ttet dermed ikke de gamle normene og verdiene som keiseren ville gjeninnf\xc3\xb8re. Forslag til \xc3\xa5rsaken til hans forvisning varierer fra at han hadde sett keiserinne Livia naken, til at han hadde besudlet ritene i Isis-kulten, eller st\xc3\xa5tt i forhold til Augustus' datterdatter Julilla. Selv insisterte Ovid p\xc3\xa5 at ingen skandale klebet til navnet hans: \xc2\xabMin muse var lystigere end jeg,\xc2\xbb sa han, det vil si at hans litter\xc3\xa6re beskrivelser av l\xc3\xb8se forhold til kvinner var oppdiktede. Han og hans tredje kone var p\xc3\xa5 bes\xc3\xb8k hos venner p\xc3\xa5 Elba da han helt uventet ble satt i arrest. Selv bidro han ikke til noen oppklaring av saken, men var s\xc3\xa5 diskret - eller kanskje s\xc3\xa5 ydmyket - at han bare opplyste at han \xc2\xabhadde \xc3\xb8yne i hodet\xc2\xbb. Det d\xc3\xa5rlige ryktet forfulgte ham imidlertid lenge etter antikken. I 1599 s\xc3\xb8rget erkebiskopen av Canterbury og biskopen av London for \xc3\xa5 f\xc3\xa5 en samtidig oversettelse av Ovids kj\xc3\xa6rlighetsdikt offentlig brent. _NEWLINE_Fra sin utlendighet sendte han dikt hjem til Roma, Tristia og Epistulae ex Ponto. Bosatt blant skytere l\xc3\xa6rte han seg spr\xc3\xa5ket deres, getisk, s\xc3\xa5 godt at han skrev dikt p\xc3\xa5 det. Hans emne var en lovprisning av keiser Augustus, og lokalbefolkningen var imponert nok til \xc3\xa5 \xc3\xa6re ham som skald. Ovids dikt p\xc3\xa5 getisk er imidlertid, i likhet med hele det getiske spr\xc3\xa5ket, g\xc3\xa5tt tapt._NEWLINE_Han er kjent for sitatet \xc2\xabBene vixit qui bene latuit\xc2\xbb: \xc2\xabDen har levd godt, som har levd i det skjulte\xc2\xbb. Sitatet blir ofte brukt i mediesammenhenger, hvor det blir sammenlignet med n\xc3\xa5tiden.\n_START_SECTION_\nEtterm\xc3\xa6le\n_START_PARAGRAPH_\nOvid var en marginalisert forfatter inntil 1000-tallet, da munker begynte \xc3\xa5 lese ham. P\xc3\xa5 1100- og 1200-tallet var interessen s\xc3\xa5 stor at epoken er blitt omtalt som aetas Ovidiana (= Ovids \xc3\xa6ra). P\xc3\xa5 1300-tallet fant Dante plass til ham i Den Guddommelige Komedie som en av skj\xc3\xa6rsildens dydige hedninger, og omtaler ham fjorten steder i sine ulike verker. Ovids karakterer gjenkjennes ogs\xc3\xa5 rundt om i Komedien. P\xc3\xa5 1300-tallet fikk man ogs\xc3\xa5 en anonym omskrivning av Metamorfosene, kalt Ovide moralis\xc3\xa9 (= Ovid moralisert). Her leses slangen Python som Satan, mens Apollon som dreper den, er et symbol p\xc3\xa5 Jesus Kristus. Faeton, Apollons s\xc3\xb8nn, er Antikrist, mens Tiresias, den gamle seeren fra Theben, tolkes som en profet fra Det gamle testamente. Ovid fungerte ogs\xc3\xa5 som medisinsk r\xc3\xa5dgiver, idet hans Remedia amoris (= Kur mot kj\xc3\xa6rlighet) tjente som l\xc3\xa6rebok for l\xc3\xa6rde som Arnold fra Villanova. Alkymistene kastet seg over Ovids verker, som ble gjort til \xc2\xabet steinbrudd for alkymistens hakke og spade\xc2\xbb._NEWLINE_Vel var Ovid en av hovedkildene til middelalderens kunnskap om antikken, men ogs\xc3\xa5 kjent som magister Amoris: Derfor m\xc3\xa5tte han omskrives og allegoriseres for \xc3\xa5 bli passende lesestoff for munker. Man mente dengang at han ble sendt i eksil av tre grunner, \xc2\xabquod ipse concubuit cum Livia, quod vidit Augustum condormientem puero, quod ipse composuit librum de arte amatoria\xc2\xbb (= at han sov med Livia, at han s\xc3\xa5 Augustus sove med en gutt, og at han skrev boken om kj\xc3\xa6rlighetens kunst). Fra ca. 1170 utviklet Arnulf av Orl\xc3\xa9ans en allegorisk tolkning av Ovids verker. Arnulf mente at filosofi og retorikk dannet en bro mellom hedenskap og kristendom ved en felles streben for \xc3\xa5 forst\xc3\xa5 verden og uttrykke denne kunnskapen. P\xc3\xa5 1200-tallet utviklet den franske benediktinermunken Pierre Bersuire Ovidius moralizatus (= den moralske Ovid) med tanke p\xc3\xa5 kristen forkynnelse: Satyrer har horn og skulle derfor leses som \xc2\xabbiskoper\xc2\xbb, mens gudinnen Diana skulle tolkes som jomfru Maria. P\xc3\xa5 denne m\xc3\xa5ten omgjorde Bersuire Ovids historier til noe som kunne flettes inn i prekener og gj\xc3\xb8re dem mer underholdende, med en passende moral. Ovids d\xc3\xa5rlige rykte forfulgte ham i lang tid etter antikken. Alle verkene hans ble brent af Girolamo Savonarola i Firenze i 1497; Christopher Marlowes oversettelse av Ars Amatori ble bannlyst i 1599, og erkebiskopen av Canterbury og biskopen av London fikk den offentlig brent._NEWLINE_Den islandske presten Kl\xc3\xb8ng Torsteinsson skal p\xc3\xa5 1100-tallet hatt glede av \xc3\xa5 resitere Ovids dikt. I en islandsk versjon av sagaen om trojanerne er lange avsnitt fra heltinnebrevene i Heroides oversatt og tilpasset beretningen om Trojas fall. P\xc3\xa5 en runepinne i Bergen er det en lengre innskrift p\xc3\xa5 latin fra Metamorfosene._NEWLINE_Vergil, Horats og Ovid er, hver p\xc3\xa5 sin m\xc3\xa5te, den klassiske latinske diktnings mest betydningsfulle representanter. En tradisjon om Ovid som profet og magiker vokste frem p\xc3\xa5 hjemtraktene hans ved Sulmona, men bygger i stor grad p\xc3\xa5 eldre sagn, som handlet om Vergil. I et sagn fra 1200-tallet fortelles det at to klerker dro p\xc3\xa5 valfart til Tomis for \xc3\xa5 bes\xc3\xb8ke Ovids gravsted. En stemme h\xc3\xb8rtes fra graven, og klerkene forh\xc3\xb8rte seg om hvilke av verselinjene sine Ovid selv var mest forn\xc3\xb8yd med. Deretter ville de be faderv\xc3\xa5r for ham. \xc2\xabNolo pater noster\xc2\xbb (= Intet faderv\xc3\xa5r [for meg]) l\xc3\xb8d det fra graven. I \xc3\xa9n versjon av legenden heter det at Ovid p\xc3\xa5 sine eldre dager hadde m\xc3\xb8tt apostelen Johannes, ble omvendt, og endte sin dager som biskop av Tomis og helgen. Derfor hadde han ikke bruk for klerkenes forb\xc3\xb8nn."