b'\n_START_ARTICLE_\nFrankerriket\n_START_PARAGRAPH_\nFrankerriket (latin: Regnum Francorum), ogs\xc3\xa5 omtalt som Frankia, henviser til kongeriket til frankerne i senantikken og tidlig middelalder. Frankerne var en sammenslutning av flere vestgermanske stammer som opprettet et rike i Gallia, da best\xc3\xa5ende av en gallisk-romersk bosetning. Det er et omr\xc3\xa5de som l\xc3\xb8selig sett utgj\xc3\xb8r dagens Frankrike (som har f\xc3\xa5tt navn etter frankerne) og deler av dagens Tyskland. Kongeriket ble opprettet med Klodvig I som den f\xc3\xb8rste kronete kongen av frankerne i 496. Ved bortimot vedvarende krigf\xc3\xb8ring av Pipin av Herstal, Karl Martell (\xc2\xabHammeren\xc2\xbb), Pipin den yngre, Karl den store og Ludvig den fromme \xe2\x80\x94 far, s\xc3\xb8nn, s\xc3\xb8nnes\xc3\xb8nn, oldebarn og oldebarns s\xc3\xb8nn \xe2\x80\x94 ble den st\xc3\xb8rste utvidelsen av det frankiske riket sikret tidlig p\xc3\xa5 800-tallet._NEWLINE_Den germanske skikk og tradisjon med \xc3\xa5 dele arven likt mellom br\xc3\xb8drene f\xc3\xb8rte til at det frankiske riket ble styrt i navnet som en enhet, men inndelt i flere regna (sm\xc3\xa5konged\xc3\xb8mmer). De geografiske omr\xc3\xa5dene og antallet inndelinger (eller sm\xc3\xa5konged\xc3\xb8mmer) varierte over tid, men den s\xc3\xa6rskilte betegnelsen Frankerriket kom generelt til \xc3\xa5 vise til kun ett regnum, det til Austrasia (\xc2\xab\xc3\xb8stlige rike\xc2\xbb), sentrert mellom elvene Rhinen og Maas i nordlige Europa. Tidvis innbefattet begrepet ogs\xc3\xa5 Neustria (\xc2\xabnye, vestlige rike\xc2\xbb), nord for elven Loire og vest for elven Seinen._NEWLINE_Til sist kom enhetsanvendelsen av navnet Frankerriket til \xc3\xa5 endre seg til \xc3\xa5 bli sentrert i Paris, og fastsatte seg for regionen langs Seinen rundt Paris som fortsatt b\xc3\xa6rer navnet \xc3\x8ele-de-France og som ga navnet til hele kongeriket Frankrike. De fleste frankerkonger ble gravlagt i klosterkirken Saint-Denis rett ved Paris. Dagens moderne Frankrike er fortsatt navngitt Francia p\xc3\xa5 spansk og italiensk, som Frankreich p\xc3\xa5 tysk og Frankrijk p\xc3\xa5 nederlandsk, tilsvarende Frankrike p\xc3\xa5 norsk, og er et ekko av de tidlige frankiske herskerne.\n_START_SECTION_\nOpprinnelse\n_START_PARAGRAPH_\nFrankerne sto fram p\xc3\xa5 200-tallet som en sammenslutning av mindre stammer av germanere, slik som sugambrere, brukterere, ampsivariere, kamavere, og hattuariere, i omr\xc3\xa5det nord og \xc3\xb8st for Rhinen. En del av disse folkene, som sugambrere og saliske frankere, som allerede hadde land i Romerriket og tjenestegjorde som foederati for romerne ved de utsatte grensene. I 357 str\xc3\xb8mmet de saliske frankere inn i Romerriket og tiltvang seg fast opphold ved at de fikk en avtale i 358 med den romerske keiseren Julian._NEWLINE_Etter hvert som det frankiske omr\xc3\xa5det utvidet og ekspanderte, p\xc3\xa5 samme vis ekspanderte betydningen av \xc2\xabFrankia\xc2\xbb med det. En del av de eldste kjente frankiske lederne, slike som Bauto og Arbogastes, var blitt romanisert og engasjert til den romerske saken, men andre frankiske ledere, som Mallobaudes, var aktiv p\xc3\xa5 romersk jord av andre \xc3\xa5rsaker. Etter at Arbogastes d\xc3\xb8de fortsatte hans s\xc3\xb8nn Arigius og greide \xc3\xa5 etablere et arvelig fyrsted\xc3\xb8mme ved Trier. Da motkeiseren Konstantin III d\xc3\xb8de i 411 var det en del frankerne som ga sin st\xc3\xb8tte til den nye motkeiseren Jovinus. Han var d\xc3\xb8d to \xc3\xa5r senere, i 413, men romerne fant det \xc3\xb8kende vanskelig \xc3\xa5 h\xc3\xa5ndtere frankerne innenfor sine grenser. Den frankiske kongen Teodemer ble henrettet av romerne en gang rundt 422. Den salisk-frankiske kongen Klodio, styrte et omr\xc3\xa5de tilsvarende dagens s\xc3\xb8rlige Nederland med sentrum i Tongeren og en gang rundt 428 satte han i gang et angrep p\xc3\xa5 romersk territorium og underla seg et omr\xc3\xa5de s\xc3\xa5 langt som til Camaracum (Cambrai) og elven Somme. Biskopen og skribenten Sidonius Apollinaris forteller at Flavius A\xc3\xabtius bekjempet frankerne og fordrev dem midlertidig tilbake en gang rundt 431. Denne perioden markerte begynnelsen p\xc3\xa5 en situasjon som vedvarte i mange \xc3\xa5rhundrer: de germanske frankerne styrte over et \xc3\xb8kende antall gallo-romerske unders\xc3\xa5tter, og med unntak av de \xc3\xb8verste klassene begynte folkene \xc3\xa5 g\xc3\xa5 opp i hverandre._NEWLINE_Riket som Klodio kontrollerte endret omfang og grenser. Betegnelsen Frankia fikk ikke lenger betydningen barbaricum trans Rhenum (\xc2\xabbarbarer p\xc3\xa5 andre siden av Rhinen\xc2\xbb), men hadde politisk og territorial makt p\xc3\xa5 begge sider av elven og ble tungt involvert i romersk politikk. Klodios slekt, en av de langh\xc3\xa5rete frankiske konger av merovingene, og strakte Frankerriket ytterligere s\xc3\xb8rover. Grunnet press fra sakserne, ble de nord\xc3\xb8stlige grensene tvunget s\xc3\xb8rvest slik at de fleste av de opprinnelige frankiske folkene kom til \xc3\xa5 oppholde seg mer s\xc3\xb8rvestlige omr\xc3\xa5der, l\xc3\xb8selig mellom elven Somme og dagens by M\xc3\xbcnster. Kjerneomr\xc3\xa5det til det frankiske konged\xc3\xb8mmet kom senere til \xc3\xa5 bli kjent som Austrasia (\xc2\xabde \xc3\xb8stlige landene\xc2\xbb)\n_START_SECTION_\nMerovingenes vekst og fall, 481\xe2\x80\x93687\n_START_PARAGRAPH_\nKlodios etterf\xc3\xb8lgere er uklare figurer, men hva som kan v\xc3\xa6re sikkert er at Kilderik I, muligens hans s\xc3\xb8nnes\xc3\xb8nn, styrte over et salisk kongerike fra Tournai (i dagens Belgia) som en romersk foederatus. Kilderik er dokumentert ved at hans grav ble avdekket i 1653 i Tournai med rike gravgaver, blant annet hans signring med hans navn. Kilderiks s\xc3\xb8nn Klodvig I arvet hans posisjon og maktomr\xc3\xa5de, og begynte \xc3\xa5 ekspandere sin autoritet over andre franske stammer og utvide sitt maktomr\xc3\xa5de s\xc3\xb8r og vest i Gallia. Han var ogs\xc3\xa5 den f\xc3\xb8rste av merovingene som konverterte til kristendommen, ikke s\xc3\xa5 mye av religi\xc3\xb8se grunner som at det ga ham et godt forhold til den mektige galliske kirke og hans gallo-romersk unders\xc3\xa5tter._NEWLINE_I sitt styre p\xc3\xa5 rundt tretti \xc3\xa5r (481\xe2\x80\x93511) beseiret Klodvig den romerske generalen Syagrius, den siste romerske kommandanten i Gallia og avsluttet romersk herred\xc3\xb8mme utenfor Italia. Klodvig beseiret den romerske eksklaven Soissons. Ripuariske frankere i omr\xc3\xa5det rundt K\xc3\xb6ln s\xc3\xb8kt inn under hans autoritet for \xc3\xa5 f\xc3\xa5 hjelp mot alamannerne, som Klodvig beseiret i slaget ved Tolbiac (antagelig Z\xc3\xbclpich i dagens Tyskland) og etablerte frankisk hegemoni over dem. Dernest beseiret han vestgoterne i slaget ved Vouill\xc3\xa9 i 507, erobret hele deres rike med hovedstad i Toulouse, unntatt Septimania (omr\xc3\xa5det mot Middelhavet), og fikk anerkjennelse fra den \xc3\xb8stromerske (bysantinske) keiseren Anastasios I. Han underla seg alle eller de fleste av de germanske stammene langs Rhinen._NEWLINE_Han underla seg ogs\xc3\xa5 de ulike romerske bosetningene, laeti, spedt over Gallia, som eksempelvis saksere i Bessin (Normandie), britonere og alanere i Armorica og Loiredalen eller taifalere i Poitou. Ved slutten av sitt liv styrte Klodvig over hele Gallia, unntatt over den gotiske provinsen Septimania som stengte tilgangen til Middelhavet og det burgundiske kongeriket i s\xc3\xb8r\xc3\xb8st._NEWLINE_Frankiske h\xc3\xb8vdinger ble opprinnelig valgt til krigsleder og \xc2\xabkonge\xc2\xbb ved akklamasjon ved \xc3\xa5 l\xc3\xb8fte opp den utvalgte lederen p\xc3\xa5 et skjold i henhold den gamle germanske tradisjon. N\xc3\xa5r lederen d\xc3\xb8de, d\xc3\xb8de ogs\xc3\xa5 hans rike med ham, og den enkelte germanske stammen kunne g\xc3\xa5 inn i forbund med andre stammer under en annen leder eller \xc2\xabkonge\xc2\xbb. Med Klodvig ble det innf\xc3\xb8rt et arvelig monarki, men var fortsatt underlagt den gamle frankiske tradisjonen at alle s\xc3\xb8nnene var arveberettiget: riket ble delt opp og fordelt riket mellom s\xc3\xb8nnene. Selv n\xc3\xa5r det var flere samtidige merovingerkonger som styrte, ble Frankerriket likevel fortsatt oppfattet \xe2\x80\x94 ikke ulikt det sene Romerriket \xe2\x80\x94 som et enkelt og sammenhengende rike styrt kollektivt av flere konger. Nye hendelser kunne f\xc3\xb8rte til gjenforening under en enkelt konge igjen. Merovingerkongene styrte ved guddommelig lys og deres kongeverdighet ble symbolisert daglig ved deres lange h\xc3\xa5r.\n_START_SECTION_\nKlodvigs s\xc3\xb8nner\n_START_PARAGRAPH_\nDa Klodvig d\xc3\xb8de i 511 ble hans rike fordelt blant hans s\xc3\xb8nner, slik skikken var blant germanerne. Til tross for oppdelingen forble Frankerriket oppfattet som en enhet, akkurat slik Romerriket var det med flere keisere. Teoderik I (485\xe2\x80\x93534) ble konge av frankerne med hovedstad i Reims, og blant hans halvbr\xc3\xb8dre (som hadde Klotilde som mor) ble Klodomer (495\xe2\x80\x93524) konge av frankerne med hovedstad i Orl\xc3\xa9ans; Kildebert I (496\xe2\x80\x93558) ble konge av frankerne i Paris, og Klotar I (497\xe2\x80\x93561) ble konge av frankerne i Soissons, og ble konge av alle frankerne ved 558. I l\xc3\xb8pet av deres tid som konger ble th\xc3\xbcringere (532), burgundere (534), og saksere og frisere (ca. 560) underlagt Frankerriket. En del av de germanske stammene p\xc3\xa5 andre siden av Rhinen ble l\xc3\xb8selig tilknyttet, og selv om de var underlagt \xc3\xa5 bidra med soldater til den frankiske milit\xc3\xa6re kampanjene, var de i tider med svake konger utenfor kontroll og ble uavhengige. Det romaniserte burgundiske kongeriket ble imidlertid bevart i sitt territoriale og omgjort til et av Frankerrikets fremste divisjoner, underlagt det sentrale galliske delen av Klodomers rike med hovedstad i Orl\xc3\xa9ans._NEWLINE_De broderlige kongene viste kun periodevis tegn p\xc3\xa5 vennskap og var ofte rivaler. Ved Klodomers tidlige d\xc3\xb8d i 524, s\xc3\xb8rget hans bror Klotar \xc3\xa5 f\xc3\xa5 sine sm\xc3\xa5 nev\xc3\xb8er myrdet for sikre seg hans andel av Frankerriket. De to gjenv\xc3\xa6rende br\xc3\xb8drene delte Klodomers rike, og da halvbroren Teoderik d\xc3\xb8de i 534 rykket de inn, men Teoderiks voksne s\xc3\xb8nn Teodebert I klarte \xc3\xa5 forsvare sin arv, som da utgjorde den st\xc3\xb8rste andelen av de frankiske underrikene og kjernen av det senere kongeriket Austrasia._NEWLINE_Teodebert var den f\xc3\xb8rste frankiske kongen som formelt innledet b\xc3\xa5nd til Det bysantinske rike ved \xc3\xa5 prege gullmynter med sitt eget bilde og kalte seg selv for magnus rex (\xc2\xabstorkonge\xc2\xbb) grunnet hans antatte overherred\xc3\xb8mme over folk s\xc3\xa5 langt unna som Pannonia. Teodebert blandet seg inn i goterkrigen p\xc3\xa5 siden til gepidene og langobardene mot \xc3\xb8stgoterne, og skaffet seg provinsene Raetia, Noricum, og deler av Venetia.\n_START_SECTION_\nKlotar\n_START_PARAGRAPH_\nTeodeberts s\xc3\xb8nn og etterf\xc3\xb8lger, Teudebald, var ikke i stand til \xc3\xa5 holde p\xc3\xa5 sine utvide besittelser og ved hans d\xc3\xb8d gikk hans rike til Klotar I. Da Klotars bror Kildebert d\xc3\xb8de barnl\xc3\xb8s i 558 ble hele det frankiske riket forent under Klotar i styret til en konge. I 561 d\xc3\xb8de ogs\xc3\xa5 Klotar og hans forente rike ble delt p\xc3\xa5 samme vis som hadde skjedd femti \xc3\xa5r tidligere mellom hans fire s\xc3\xb8nner og med de fremste byene._NEWLINE_Den eldste s\xc3\xb8nnen, Karibert I, arvet kongeriket med hovedstad i Paris og styrte hele vestlige Gallia. Den nest eldste, Guntram, arvet det gamle kongeriket til burgunderne, forst\xc3\xb8rret med landomr\xc3\xa5dene i sentrale Frankrike rundt den gamle hovedstaden Orl\xc3\xa9ans, og det meste av Provence. Resten av Provence, Auvergne, og \xc3\xb8stlige Aquitaine ble gitt til den tredje s\xc3\xb8nnen, Sigibert I, som ogs\xc3\xa5 arvet Austrasia med dens fremste byer Reims og Metz. Det minste kongeriket var det i Soissons som gikk til den yngste s\xc3\xb8nnen, Kilperik, og det rike han styrte fram til sin d\xc3\xb8d i 584 ble utgangspunktet for det senere Neustria._NEWLINE_Denne andre frankiske inndelingen i fire ble raskt \xc3\xb8delagt av innbyrdeskrig, igangsatt i stor grad over mordet p\xc3\xa5 Galswintha, Kilperiks hustru, p\xc3\xa5st\xc3\xa5tt av hans frille (og andre hustru) Fredegund. Galswinthas s\xc3\xb8ster var Brunhilda og var hustru til Sigebert. Hun egget sin ektemann \xc3\xa5 g\xc3\xa5 til krig, og konflikten mellom de to dronningene fortsatte inn i det neste \xc3\xa5rhundret. Guntram fors\xc3\xb8kte \xc3\xa5 holde p\xc3\xa5 freden, skj\xc3\xb8nt han fors\xc3\xb8kte to ganger, 585 og 589, \xc3\xa5 erobre Septimania ved Middelhavet fra vestgoterne, men ble sl\xc3\xa5tt tilbake begge ganger._NEWLINE_Alle de overlevende br\xc3\xb8dre dro fordeler av Kariberts d\xc3\xb8d, men Kilperik var ogs\xc3\xa5 i stand til \xc3\xa5 utvide sin autoritet i krigsperioden ved \xc3\xa5 undertrykke bretonerne igjen. Etter hans d\xc3\xb8d i 584 m\xc3\xa5tte Guntram igjen bruke makt for undertrykke bretonerne. I fredsavtalen i Andelot i 587 mellom Guntram og Brunhilda (hvor teksten uttrykkelig refererer til hele det frankiske rike som Frankerriket) sikret hans beskyttelse av hennes unge s\xc3\xb8nn Kildebert II, som hadde etterfulgte sin far, Sigebert som ble myrdet i 575. Avtalen er karakterisert som et av de viktigste kildedokumentene i historien til merovingekongene. Guntram adopterte ham og gjorde ham til sin arving. Det samlede riket til Guntram og Kildebert II var mer enn dobbelt s\xc3\xa5 stort som det mindre riket til Kilperiks etterf\xc3\xb8lger Klotar II. I l\xc3\xb8pet av denne perioden tok Frankerriket den tredelte vesen som det skulle ha resten av sin historie, ved \xc3\xa5 v\xc3\xa6re sammensatt (og adskilt) av tre riker: Neustria, Austrasia, og Burgund.\n_START_SECTION_\nFrankerriket deles i Neustria, Austrasia, og Burgund\n_START_PARAGRAPH_\nDa Guntram d\xc3\xb8de i 592 gikk Burgund til Kildebert i sin helhet, men han d\xc3\xb8de selv ikke lenge etter, i 595. Hans to s\xc3\xb8nner delte riket og hvor den eldste, Teudebert II, tok Austrasia i tillegg til Kildeberts andel av Aquitaine. Hans yngre bror Teuderik II arvet Burgund og Guntrams andel av Aquitaine. Forent fors\xc3\xb8kte br\xc3\xb8drene \xc3\xa5 bli kvitt sin fetter Klotar II, og de greide \xc3\xa5 erobre det meste av hans rike med unntak av noen f\xc3\xa5 byer, men feilet \xc3\xa5 fange ham._NEWLINE_I 599 omringet de hans styrker ved Dormelles og erobret Dentelin, men deretter begynte de \xc3\xa5 krangle innbyrdes og den gjenv\xc3\xa6rende tiden p\xc3\xa5 deres respektive troner benyttet de p\xc3\xa5 \xc3\xa5 bekjempe hverandre, ofte egget av deres bestemor Brunhilda, som var rasende over \xc3\xa5 ha blitt forvist fra Teudeberts hoff, overbeviste den yngste broren Teuderik om \xc3\xa5 f\xc3\xa5 drept den eldre. Han klarte det i 612 og hele riket til hans far Kildebert var igjen samlet og styrt av en konge. Det vart ikke lenge da han d\xc3\xb8de mens han var i ferd med \xc3\xa5 forberede en krig mot Klotar i 613. Han etterlot seg en ung s\xc3\xb8nn ved navn Sigebert II._NEWLINE_I l\xc3\xb8pet av deres regjeringstid hadde Teudebert og Teuderik med hell drevet krigf\xc3\xb8ring i Gascogne hvor de etablerte hertugd\xc3\xb8mmet Gascogne (eller Vasconia), og tvunget baskerne til \xc3\xa5 underkaste seg i 602. Denne erobringen av Gascogne omfattet ogs\xc3\xa5 landomr\xc3\xa5der s\xc3\xb8r for Pyreneene, som Bizkaia og Guip\xc3\xbazcoa, men disse omr\xc3\xa5dene gikk tapt til vestgoterne igjen i 612._NEWLINE_I den motsatte enden av hans rike hadde alamannerne beseiret Teuderik i et oppr\xc3\xb8r, og frankerne begynte \xc3\xa5 miste sitt grep om germanske stammene ved Rhinen. I 610 hadde Teudebert utpresset hertugd\xc3\xb8mmet Alsace fra Teuderik. Det ble begynnelsen p\xc3\xa5 en lang konfliktperiode over stridssp\xc3\xb8rsm\xc3\xa5let om hvilket kongerike som skulle kontrollere regionen Alsace, det v\xc3\xa6re seg Burgund eller Austrasia, og ble f\xc3\xb8rst forlatt p\xc3\xa5 slutten 600-tallet._NEWLINE_I l\xc3\xb8pet av den tiden da Sigebert II var mindre\xc3\xa5rig, hadde posisjonen som kongens r\xc3\xa5dgiver, eller rikshovmesteren, som tidligere hadde begynt \xc3\xa5 bli synlig i de frankiske rikene, begynt \xc3\xa5 konspirere sammen med en fraksjon av adelen rundt personer som Warnakar II, Rado, og Pipin av Landen. De var villige til \xc3\xa5 overgi kongeriket til Klotar for \xc3\xa5 f\xc3\xa5 fjernet Brunhilda, som styrte som regent p\xc3\xa5 vegne av sin unge s\xc3\xb8nn kongen. Warnakar var allerede rikshovmester mens Rado og Pipin ble bel\xc3\xb8nnet med tilsvarende h\xc3\xb8ytst\xc3\xa5ende posisjoner etter at Klotars kupp var vellykket, og Brunhilda og hennes ti \xc3\xa5r gamle s\xc3\xb8nn ble drept. I henhold til Liber Historiae Francorum ble Brunhilda straffet som en ond kvinne, slitt i stykker i enden av fire hester, og deretter brent.\n_START_SECTION_\nStyret til Klotar II\n_START_PARAGRAPH_\nUmiddelbart etter denne seieren kunngjorde Klotar II ediktet i Paris i 614, som har blitt vurdert som en innr\xc3\xb8mmelse til adelen. Ediktet s\xc3\xb8kte f\xc3\xb8rst og fremst \xc3\xa5 garantere rettferdighet og f\xc3\xa5 en slutt p\xc3\xa5 korrupsjon i regjeringen, men etablerte ogs\xc3\xa5 de regionale forskjellige kongerikene innenfor Frankerriket og ga antagelig adelen st\xc3\xb8rre kontroll over juridiske utnevnelser._NEWLINE_Ved 623 hadde Austrasia begynt \xc3\xa5 gi h\xc3\xb8ylytte krav om en egen konge ettersom Klotar stort sett ikke var tilstede i riket, og grunnet hans oppvekst i omr\xc3\xa5det ved Seinen ble han ogs\xc3\xa5 oppfattet som en utenforst\xc3\xa5ende. Klotar l\xc3\xb8ste problemet med \xc3\xa5 bestemme at hans s\xc3\xb8nn Dagobert I skulle bli konge av Austrasia. Han ble pliktskyldig hyllet og akseptert av Austrasias krigere p\xc3\xa5 tradisjonelt vis. Selv om Dagobert ut\xc3\xb8vde reell autoritet i sitt rike, beholdt Klotar den fulle kontrollen over hele Frankerriket._NEWLINE_Under det felles styret til Klotar og Dagobert, som har blitt karakterisert som \xc2\xabde siste herskende merovingene\xc2\xbb, gjorde sakserne, en mektig germansk folkegruppe fra omr\xc3\xa5det i dag kjent som Niedersachsen og l\xc3\xb8selig tilknyttet Frankerriket siden slutten av 550-tallet, oppr\xc3\xb8r under hertug Berthoald (d\xc3\xb8d 622), men ble beseiret og lagt inn under Frankerriket under en felles krig fra far og s\xc3\xb8nn. Da Klotar d\xc3\xb8de i 628 ga Dagobert i henhold til sin fars vilje et underrike til sin yngre bror Karibert II. Dette riket, vanligvis kalt for Aquitaine, var en ny opprettelse.\n_START_SECTION_\nDagobert\n_START_PARAGRAPH_\nDagobert I, som i hans forhold til sakserne, alamannerne, tyringere, fors\xc3\xb8kte ogs\xc3\xa5 \xc3\xa5 tvinge slaviske folk utenfor Frankerrikets grenser til \xc3\xa5 betale tributt, men isteden samlet de slaviske stammene seg under sin h\xc3\xb8vding Samo i den f\xc3\xb8rste dokumenterte politiske forening blant slavere, og beseiret Dagobert og frankerne i det tre dager lange slaget ved Wogastisburg i 631. Det plasserte de \xc3\xb8steuropeiske folkene i tilknytning til Neustria og ikke Austrasia, og fikk befolkningen i sistnevnte rike til \xc3\xa5 kreve en egen konge fra den kongelige husholdning._NEWLINE_Kariberts rike Aquitaine tilsvarte den s\xc3\xb8rlige delen av den gamle romerske provinsen Aquitaine, og hadde hovedstad i Toulouse. Andre byer i hans rike var Cahors, Agen, P\xc3\xa9rigueux, Bordeaux, og Saintes; hertugd\xc3\xb8mmet Gascogne (Vasconia) var ogs\xc3\xa5 en del av hans fordeling. Det betydde at baskerne var hans problem, og han drev med hell krig mot dem, men etter hans d\xc3\xb8d i 639 gjorde de oppr\xc3\xb8r igjen. P\xc3\xa5 omtrent samme tid gjorde bretonerne oppr\xc3\xb8r mot frankisk overherred\xc3\xb8mme. Den bretonske lederen Judicael s\xc3\xb8rget for \xc3\xa5 inng\xc3\xa5 en fredsavtale med frankerne og betale tributt etter at Dagobert truet med \xc3\xa5 f\xc3\xb8re en h\xc3\xa6r mot ham i 635. Det samme \xc3\xa5ret sendte han isteden en h\xc3\xa6r for \xc3\xa5 undertrykke baskerne, hvilket den klarte._NEWLINE_Karibert II ble myrdet og det er mulig at det skjedde p\xc3\xa5 ordre av den eldre broren Dagobert, som uansett fikk Kariberts lille s\xc3\xb8nn myrdet og s\xc3\xa5ledes gjenforente det frankrike riket p\xc3\xa5 nytt i 632. Dog ble han tvunget av den sterke adelen i Austrasia til \xc3\xa5 avgi sin egen s\xc3\xb8nn Sigebert III til dem som en underkonge i 633. Denne handlingen var p\xc3\xa5skyndet av Austrasias vilje til \xc3\xa5 kunne styre seg selv i en tid hvor Neustria hadde en sterk stilling ved hoffet. Klotar hadde v\xc3\xa6rt konge ved Paris i ti\xc3\xa5r f\xc3\xb8r han ble konge ved Metz og det merovingske monarkiet var etter ham f\xc3\xb8rst og fremst et neustriansk monarki._NEWLINE_Det var p\xc3\xa5 640-tallet at betegnelsen \xc2\xabNeustria\xc2\xbb for f\xc3\xb8rste gang begynte \xc3\xa5 opptre i skrift, dens senere framtoning sammenlignet med Austrasia har sin antagelig \xc3\xa5rsak at neustrianerne (som utgjorde de fleste skribentene p\xc3\xa5 denne tiden) kalte regionen for ganske enkelt \xc2\xabFrankia\xc2\xbb. Burgund hadde ogs\xc3\xa5 p\xc3\xa5 omtrent samme tid begynt \xc3\xa5 definere seg selv i opposisjon til Neustria. Det var imidlertid i Austrasia at innbyggerne begynte \xc3\xa5 vurdere seg selv som et adskilt folk innenfor Frankerriket helt siden tiden til Gergorius av Tours, og som begynte \xc3\xa5 heve r\xc3\xb8sten for uavhengighet og l\xc3\xb8srivelse._NEWLINE_Den unge Sigebert var dominert som mindre\xc3\xa5rig av rikshovmesteren Grimoald den eldre, og som overbeviste den barnl\xc3\xb8se kongen til \xc3\xa5 adoptere sin egen s\xc3\xb8nn som sin arving. Denne s\xc3\xb8nnen, Kildebert, hadde allerede et personnavn som var akseptabelt innenfor det merovingske dynastiet. Ved Dagoberts d\xc3\xb8d i 639 gjorde Radulf, hertug i Th\xc3\xbcringen, oppr\xc3\xb8r og fors\xc3\xb8kte \xc3\xa5 gj\xc3\xb8re seg selv til konge. Grimoald marsjerte mot oppr\xc3\xb8rerne, men mot Radulfs festning ved elven Unstrut kom han ingen vei, og i 642 slo Radulf tilbake og beseiret Sigeberts h\xc3\xa6r og tok tittelen som rex, eller konge, av Th\xc3\xbcringen. Radulfs suksess har blitt betraktet som en indikator for fenomenet roi fain\xc3\xa9ant, \xc2\xabgj\xc3\xb8r\xe2\x80\x93ingenting\xe2\x80\x93konge\xc2\xbb i merovingerdynastiet, og hvor Sigebert var den f\xc3\xb8rste av disse svake, udyktige kongene. Monarkiets svakhet var innlysende i hans udyktighet i \xc3\xa5 drive krigf\xc3\xb8ring uten st\xc3\xb8tte fra adelen; faktisk hadde han ikke en gang egen livvakt uten kongelige st\xc3\xb8tte fra Grimoald og Adalgisel._NEWLINE_Klodvig II, Dagoberts etterf\xc3\xb8lger i Neustria og Burgund, som deretter var sammenknyttet, men styrt adskilt, var mindre\xc3\xa5rig det meste av den tiden han formelt var konge. Han var dominert av sin mor Nanthild og Erkhinoald, rikshovmesteren ved hoffet i Neustria. Erkhinoalds etterf\xc3\xb8lger var Ebroin og ble den sterke mann som dominerte kongeriket i de neste femten \xc3\xa5rene i tid med n\xc3\xa6r konstant innbyrdeskrig. Ved hans d\xc3\xb8d i 656 var Sigberts s\xc3\xb8nn sendt av sted til Irland for \xc3\xa5 v\xc3\xa6re ute av veien, og Grimoalds s\xc3\xb8nn Kildebert styrte i Austrasia._NEWLINE_Ebroin kom til sist til \xc3\xa5 forene hele det frankiske kongerike for Klodvigs etterf\xc3\xb8lger Klotar III ved \xc3\xa5 myrde Grimoald og fjerne Kildebert i 661. Imidlertid krevde folket i Austrasia atter en egen konge og Klotar innsatte sin yngre bror Kilderik II. I l\xc3\xb8pet av Klotars styre angrep frankerne nordvestlige Italia, men ble fordrevet av langobardenes konge Grimoald i n\xc3\xa6rheten av Rivoli.\n_START_SECTION_\nRikshovmesternes dominans\n_START_PARAGRAPH_\nI 673 d\xc3\xb8de Klotar III og en del av adelen i Neustria og Burgund inviterte Kilderik til bli konge av hele riket, men han klarte snart \xc3\xa5 forulempe en del av adelen i Neustria og de s\xc3\xb8rget for \xc3\xa5 f\xc3\xa5 ham myrdet i 675. Styret til Teuderik III ble slutten p\xc3\xa5 makten til merovingerne. Austrasia innsatte Dagobert II som sin konge, s\xc3\xb8nn av Sigebert III, kortvarig i opposisjon til Klodvig III, og Teuderik III allierte seg med sin rikshovmester Berthar for \xc3\xa5 erkl\xc3\xa6re krig mot Austrasia._NEWLINE_I 687 ble han beseiret av Pipin av Herstal, rikshovmesteren av Austrasia fra slekten arnulfingerne, og den reelle makten i riket, i slaget ved Tertry, og ble tvunget til \xc3\xa5 akseptere Pipin som \xc3\xb8verste rikshovmester og dux et princeps Francorum: \xc2\xabhertug og fyrste av frankerne\xc2\xbb, en tittel som bekjentgjorde for forfatteren av Liber historiae Francorum begynnelsen p\xc3\xa5 Pipins \xc2\xabstyre\xc2\xbb. Deretter viste merovingermonarkene seg kun sporadisk i de bevarte nedtegnelser for aktiviteter av betydning og som ikke kun var symbolske._NEWLINE_I l\xc3\xb8pet av perioden med forvirring p\xc3\xa5 670- og 680-tallet ble det gjort fors\xc3\xb8k \xc3\xa5 sikre p\xc3\xa5 nytt frankisk overherred\xc3\xb8mme over friserne, men uten \xc3\xa5 greie det. Imidlertid satte Papin i 689 i gang et angrep for \xc3\xa5 erobre det vestlige Frisland (Frisia Citerior) og beseiret den frisiske kong Radbod i n\xc3\xa6rheten av Dorestad, et viktig handelssenter. Alt land mellom elvene Schelde og Vlie ble underlagt Frankerriket. Deretter, ca. 690, angrep Pipin sentrale Frisland og erobret Utrecht. I 695 kunne Pipin faktisk st\xc3\xb8tte opprettelsen av erkebisped\xc3\xb8mmet Utrecht og begynne konvertering av friserne under Willibrord av Utrecht. Imidlertid forble \xc3\x98st-Friesland (Frisia Ulterior) utenfor frankisk overherred\xc3\xb8mme._NEWLINE_Etter \xc3\xa5 ha oppn\xc3\xa5dd stor suksess mot friserne vendte Pipin seg mot alamannerne. I 709 satte han i gang en krig mot Willehari, dux eller hertug av Ortenau, antagelig i et fors\xc3\xb8k for \xc3\xa5 tvinge gjennom at de yngre s\xc3\xb8nnene til den avd\xc3\xb8de Gotfrid ble etterf\xc3\xb8lgere i posisjonen som hertug. Denne innblandingen i forhold utenfor Frankerriket f\xc3\xb8rte til ytterligere en krig i 712, og alamannerne ble for en tid underlagt frankisk overherred\xc3\xb8mme._NEWLINE_S\xc3\xb8rlige Gallia var ikke underlagt arnulfingernes innflytelse, og regionene trakk seg vekk fra Det kongelige hoff under ledere som Savarik av Auxerre, Antenor av Provence, og Odo av Aquitaine (\xc2\xabOdo den store\xc2\xbb). Kongetidene til Klodvig IV og Kildebert III fra 691 til 711 har begge kjennetegnene til rois fain\xc3\xa9ants, skj\xc3\xb8nt Kildebert gjorde kongelige bestemmelser som gikk imot interessene til hans antatte herrer, arnulfingerne.\n_START_SECTION_\nPipins d\xc3\xb8d\n_START_PARAGRAPH_\nDa Pipin d\xc3\xb8de i 714 havnet Frankerriket i en innbyrdeskrig, og hertugene i de fjerntliggende provinsene ble mer eller mindre uavhengige. Pipins utnevnte etterf\xc3\xb8lger, Teodoald, under hans enke Plektrude, motsatte seg innledningsvis fra et fors\xc3\xb8k fra kongen, Dagobert III, til \xc3\xa5 utnevne Ragenfrid som rikshovmester i alle de frankiske rikene, men snart var det en tredje kandidat som rikshovmester i Austrasia. Det var en utenomekteskapelig s\xc3\xb8nn av Pipin, Karl Martell (\xc2\xabHammeren\xc2\xbb)._NEWLINE_Etter at Plektrude og Teodoald gikk p\xc3\xa5 et nederlag mot kongen (n\xc3\xa5 Kilperik II) og Ragenfrid, s\xc3\xb8rget Karl Martell \xc3\xa5 f\xc3\xa5 forfremmet en egen konge, Klotar IV, i opposisjon til Kilperik II. Til sist, i et slag i n\xc3\xa6rheten av Soissons, nedkjempet Karl Martell sine rivaler og tvang dem til \xc3\xa5 g\xc3\xa5 i dekning, og til sist i 718 aksepterte kongen tilbake p\xc3\xa5 den betingelse at han mottok sin fars posisjoner. Det var ingen flere aktive merovingerkonger etter dette, og Karl Martell og karolingske arvinger styrte frankerne._NEWLINE_Etter 718 satte Karl Martell i gang en rekke kriger som hadde til hensikt \xc3\xa5 forsterke frankernes overherred\xc3\xb8mme i Vest-Europa. I 718 beseiret han oppr\xc3\xb8rske saksere, i 719 la han under seg vestlige Frisland, i 723 undertrykte han sakserne p\xc3\xa5 nytt, og i 724 beseiret han Ragenfrid og oppr\xc3\xb8rske neustrianere, og avsluttet innbyrdeskrigen. I 720 da Kilperik II d\xc3\xb8de, utnevnte han Teoderik IV, s\xc3\xb8nn av Dagobert III, til konge, men han var kun en marionettfigur, og ble den nestsiste merovingerkongen. I 724 presset han igjennom sitt valg av Hugbert som hertug av Bayern, og tvang alamannerne til \xc3\xa5 st\xc3\xb8tte ham med soldater for hans krigf\xc3\xb8ring i Bayern i 725 og 726 hvor lover ble utropt i navnet til Teoderik IV. I 730 hadde ogs\xc3\xa5 alamannernes land blitt underkastet ved sverdet og dets hertug, Lantfrid, ble drept. I 734 kjempet Karl Martell p\xc3\xa5 nytt mot \xc3\xb8stfriserne og til sist klarte \xc3\xa5 undertrykke dem.\n_START_SECTION_\nMuslimsk invasjon\n_START_PARAGRAPH_\nP\xc3\xa5 730-tallet begynte de muslimske araberne, som hadde erobret Den iberiske halv\xc3\xb8ya, og i tillegg erobret Septimania i s\xc3\xb8rlige Frankrike, begynt \xc3\xa5 presse seg nordover og inn i sentral Frankerland og Loiredalen. Det var p\xc3\xa5 denne tiden, ca. 736, at Maurontus, hertug av Provence, ba araberne komme ham til st\xc3\xb8tte i \xc3\xa5 bekjempe Karl Martell og frankerne. Imidlertid inns\xc3\xa5 Karl Martell faren i \xc3\xa5 la araberne f\xc3\xa5 fotfeste i Gallia, og invaderte Rh\xc3\xb4nedalen med sin bror Kildebrand og en h\xc3\xa6r av langobarder. Det var p\xc3\xa5 grunn av denne alliansen mot araberne at Karl Martell ikke kunne gi st\xc3\xb8tte til pave Gregor III i hans kamp mot langobardene._NEWLINE_I 732 eller 737, moderne historikere er usikre p\xc3\xa5 datoen, marsjerte Karl Martell mot en arabisk h\xc3\xa6r mellom Poitiers og Tours og beseiret den i et slag som ble et historisk vannskille ved at slaget ved Poitiers snudde og hindret den videre arabiske framgangen nordover over Pyreneene. Vestlige historikere, fra Edward Gibbons og framover har sett p\xc3\xa5 seieren som forhindret at Vest-Europa ble muslimsk, mens arabiske historikere f\xc3\xb8rst s\xc3\xa5 p\xc3\xa5 det som et katastrofalt nederlag, og deretter lot det stor grad forsvinne fra arabisk historieframstilling. Karl Martells virkelige interesser l\xc3\xa5 dog i nord\xc3\xb8st, hovedsakelig med sakserne, som han hadde presset tributter som de i \xc3\xa5rhundrer hadde betalt til merovingerkongene._NEWLINE_Kongen i navnet, Teoderik IV, lot Karl Martell holde i forvaring slik at han ikke skulle opptre p\xc3\xa5 egen h\xc3\xa5nd, f\xc3\xb8rst i klosteret i Notre-Dame-des-Chelles i n\xc3\xa6rheten av Paris, deretter i Ch\xc3\xa2teau-Thierry i dagens franske departement Aisne. Da han d\xc3\xb8de i 737 gadd ikke Karl Martell \xc3\xa5 utnevne en nye konge, og den frankiske tronen sto tom i sju \xc3\xa5r. Karl Martell, frankernes reelle hersker, d\xc3\xb8de i oktober 741, men kort tid f\xc3\xb8r sin d\xc3\xb8d delte han Frankerriket som om han var konge mellom sine to s\xc3\xb8nner ved sin f\xc3\xb8rste hustru, s\xc3\xa5ledes marginaliserte sin yngre s\xc3\xb8nn Grifo som fikk kun en liten andel (og det er usikkert hva det var). Ettersom den frankiske tronen ikke var besatt var Karls s\xc3\xb8nner, Pipin den yngre og Karloman, fortsatt kun rikshovmestre. Karolingerne, som slekten kalles etter Karl Martell, hadde antatt den kongelig status og praksis, men ikke den kongelige tittel, fra merovingene. Delingen av kongeriket ga Austrasia, Alemannia, og Th\xc3\xbcringen til Karloman, og Neustria, Provence, og Burgund til Pipin, Det er antydende om det faktiske selvstyret til hertugd\xc3\xb8mmene Aquitaine (under Hunoald) og Bayern (under Odilo) at disse omr\xc3\xa5dene av Frankerriket ikke ble inkludert i delingen av regnum._NEWLINE_De omr\xc3\xa5dene som var utenfor deres kontroll var ut\xc3\xa5lelige, og i 743 gikk Pipin til krig mot Odilo og tvang ham til \xc3\xa5 underkaste seg frankisk overherred\xc3\xb8mme. Karloman drev krig mot sakserne, og sammen beseiret de et oppr\xc3\xb8r fra baskerne, ledet av Hunoald, og et annet oppr\xc3\xb8r fra alamannerne._NEWLINE_Etter at Karl Martell ble gravlagt i klosterkirken Saint-Denis ved siden av de store merovingerkongene, br\xc3\xb8t det \xc3\xb8yeblikkelig ut konflikt mellom Pipin og Karloman p\xc3\xa5 den ene siden, og deres misforn\xc3\xb8yde halvbror Grifo p\xc3\xa5 den andre siden. Selv om Karloman tok Grifo til fange og fengslet ham, m\xc3\xa5 det ha v\xc3\xa6rt en misn\xc3\xb8ye mellom Karloman og Pipin som fikk sistnevnte til l\xc3\xb8slate halvbroren mens Karloman var p\xc3\xa5 pilegrimsreise til Roma. Kanskje i et fors\xc3\xb8k p\xc3\xa5 \xc3\xa5 n\xc3\xb8ytralisere sin brors ambisjoner, tok Karloman initiativet til \xc3\xa5 utnevne en ny konge, Kilderik III, trukket fram fra et kloster i 743, og i kanskje en ukjent s\xc3\xb8nn av Kilderik II. Karloman var en kombinasjon av sterkt religi\xc3\xb8s og hensynl\xc3\xb8s hersker, n\xc3\xa5del\xc3\xb8s mot virkelige og innbilte motstandere. I 746 samlet han et r\xc3\xa5d av adelsmenn blant alamannerne i Cannstatt (Stuttgart) og fikk deretter kanskje opptil tusenvis av dem henrettet for h\xc3\xb8yforr\xc3\xa6deri. Det utryddet hele lederskapet i hertugd\xc3\xb8mmet og ble siden styrt av frankere. Allerede \xc3\xa5ret etter, den 15. august 747, ga Karloman avkall p\xc3\xa5 sin posisjon som majordomo og trakk seg tilbake til klosterlivet i italienske Monte Soratte etter \xc3\xa5 ha blitt kronraket i Roma av pave Sakarias. Pipins posisjon var s\xc3\xa5ledes ytterligere stabilisert og veien fram til \xc3\xa5 bli konge ogs\xc3\xa5 i navnet l\xc3\xa5 \xc3\xa5pen.\n_START_SECTION_\nLovsystemet\n_START_PARAGRAPH_\nDe ulike frankiske stammene hadde ulike lovtradisjoner som kun ble nedskrevet i tiden under Karl den store. Lex Salica, Lex Ripuaria og Lex Francorum Chamavorum var senere opprettelser under karolingerne, deres grunnlag i eldre frankisk virkelighet er vanskelig for forskerne \xc3\xa5 skjelne ved dagens distanse. Under Karl den store ble kodifisering ogs\xc3\xa5 gjort av saksisk lov (Lex Saxonum) og frisisk lov (Lex Frisionum)._NEWLINE_Det var ogs\xc3\xa5 under frankisk overherred\xc3\xb8mme at andre germanske samfunn \xc3\xb8st for Rhinen begynte \xc3\xa5 kodifisere deres stammelover, som Lex Alamannorum og Lex Bajuvariorum for henholdsvis alamannerne og bavarerne. Selv om de frankiske konged\xc3\xb8mmene der fortsatte \xc3\xa5 v\xc3\xa6re gallo-romanere underlagt romersk lov og presteskapet underlagt kanonisk rett (jus canonicum). Etter den frankiske erobringen av Septimania og Catalonia, regioner som hadde v\xc3\xa6rt under gotisk kontroll, fortsatte \xc3\xa5 benytte vestgotisk lov (Lex Visigothorum) under frankerne._NEWLINE_I l\xc3\xb8pet av den eldste perioden ble frankisk lov bevart av enkeltpersoner som bevarte loven i hukommelsen og fungerte som dommere. Hos frankerne ble disse kalt for \xc2\xablevende bibliotek\xc2\xbb og som ble beskrevet som \xc2\xablovens personifiserte ondskap, uberegnelig og fryktelige\xc2\xbb. Merovingerkongene benyttet kapitularier (middelalderlatin: capitularium) som et redskap for bekjentgj\xc3\xb8ring og bevaring av kongelige forordninger. Det fortsatte under karolingerne og selv under de senere hertugene av Spoleto, Guy III og Lambert, under et program om fornyelse, regni Francorum (\xc2\xabfornyelse av det frankiske kongerike\xc2\xbb)._NEWLINE_Den siste kapitulari under merovingerne var en av de mest betydningsfulle: ediktet i Paris som ble utsendt av Klotar III i 614 i n\xc3\xa6rv\xc3\xa6r av hans magnater. Denne har blitt sammenlignet med Magna Carta ved at den \xc3\xb8kte adelens rettigheter, men faktisk fors\xc3\xb8kte den \xc3\xa5 fjerne korrupsjon fra det rettslige systemet og beskytte lokale og regionale interesser. Selv etter denne siste merovingske lovmessige kunngj\xc3\xb8ringen, fortsatte kongene fra dette dynastiet \xc3\xa5 ut\xc3\xb8ve en del uavhengige juridisk makt. Kildebert III gikk ved tilfeller imot de mektige pipinidene og ble kjent blant folket for sin rettferdighet. Likevel var det under karolingerne at frankisk lov fikk en renessanse._NEWLINE_Blant de lovreformer som ble gjennomf\xc3\xb8rt under Karl den store var kodifiseringen av den tradisjonelle loven nevnt over. Han s\xc3\xb8kte ogs\xc3\xa5 plassere kontroll over lokal makt og regional dommere ved \xc3\xa5 utnevne missi dominici (\xc2\xabherskerens sendebud\xc2\xbb) i par over \xc3\xa5 overv\xc3\xa5ke s\xc3\xa6rskilte regioner i kortere tidsperioder. Vanligvis ble disse valgt fra utsiden av deres respektive regioner for \xc3\xa5 forhindre interessekonflikter. En kapitulari fra 802 gir innsikt i deres plikter. De skulle \xc3\xa5 ut\xc3\xb8ve rettsvesen, gjennomtvinge respekt for kongelige rettigheter, kontrollere administrasjonen til grevene og hertugene (som fortsatte var kongelige utnevnte), motta ed om lojalitet, og overv\xc3\xa5ke presteskapet.\n_START_SECTION_\nKirken\n_START_PARAGRAPH_\nDen frankiske kirke vokste ut av den galliske kirke i merovingerperioden, noes om f\xc3\xb8rte til en s\xc3\xa6rskilt germansk utvikling i en rekke \xc2\xabfrankiske synoder\xc2\xbb gjennom 500- og 600-tallet, og med den karolingiske renessanse, fikk den frankiske kirke betydelig innflytelse p\xc3\xa5 middelalderens vestlige kirke._NEWLINE_P\xc3\xa5 600-tallet var omr\xc3\xa5det til det frankiske rike kristnet ved hjelp av irske og skotske misjon\xc3\xa6rer. Resultatet var tallrike klostre, hvilket ble grunnlaget for utviklingen av den gammelh\xc3\xb8ytyske skriftkulturen i det karolingerriket. Irske Columbanus (543\xe2\x80\x93615) var aktiv i Frankerriket fra 590, etablerte klostre fram til han d\xc3\xb8de. Han kom til det europeiske fastlandet sammen med tolv f\xc3\xb8lgesvenner og opprettet klostre i Annegray, Luxeuil, og Fontaines i dagens Frankrike og Bobbio i dagens Italia. I l\xc3\xb8pet av 600-tallet opprettet disipler av Columbanus, og andre irske og skotske misjon\xc3\xa6rer flere klostre, schottenkl\xc3\xb6ster, i hva som n\xc3\xa5 er Frankrike, Tyskland, Belgia, og Sveits. Den irske innflytelsen i disse klostrene er reflektert i tilpasningen av en egen insul\xc3\xa6r stil i bokproduksjonen, synbar i verker fra 700-tallet som det liturgiske verket Sacramentarium Gelasianum. Den insul\xc3\xa6re innflytelsen p\xc3\xa5 uncialskrift i den senere merovingerperioden f\xc3\xb8rte til sist til utviklingen av karolingisk minuskel p\xc3\xa5 800-tallet.\n_START_SECTION_\nPengesystem\n_START_PARAGRAPH_\nBysantinske mynter ble brukt i Frankerriket f\xc3\xb8r Teodebert I begynte \xc3\xa5 prege sine egne penger ved begynnelsen av sin kongetid. Myntene solidus og triens mellom 534 og 679. Denarius (eller denier) kom senere i navnet til Kilderik II og ulike ikke-kongelige i tiden 673\xe2\x80\x93675. En karolingsk denarius erstattet den fra merovingerne, og den frisiske penning, i Frankerriket fra 755 og til 1000-tallet._NEWLINE_Denarius dukket til sist opp i Italia, utgitt i navnet til karolingermonarkene etter 794, senere av s\xc3\xa5kalt \xc2\xabinnf\xc3\xb8dte\xc2\xbb konger p\xc3\xa5 900-tallet, og enda senere av tysk-romerske keisere fra og med Otto I av Det tysk-romerske rike i 962. Til sist ble denarii utgitt i Roma i navnene til paven og keiseren fra Leo III og Karl den store og varte fram til slutten av 900-tallet.\n_START_SECTION_\nSamfunn\n_START_PARAGRAPH_\nDen mest dramatiske endringen i Frankerriket i tidlig middelalder var sammenbruddet i handelen og bylivet. Mens mange \xc2\xabbyer\xc2\xbb eksisterte var de egentlig befestede landsbyer eller sentre for markeder, omgitt av myndighetenes bygninger og religi\xc3\xb8se hus; mange av byene var levninger fra romerske byer som hadde forfalt og langsomt bygde seg opp igjen. Det var imidlertid forbedringer i jordbruket, mest merkbart ved spredningen av en ny, tung plog og anvendelsen av trevangsbruk, hvilket innebar at dyrket mark ved en landsby var inndelt i tre innhegnede vanger (sidestykker) med en tre\xc3\xa5rig rotasjon.'