b'\n_START_ARTICLE_\nBernt Wilhelm Schenck\n_START_SECTION_\nSkolegang\n_START_PARAGRAPH_\nSchenck ble i 1808 satt i Christiania katedralskole, der han fikk gode karakterer i alle fag. Han utmerket seg spesielt i botanikk, og i karakterprotkollen kunne hans l\xc3\xa6rer Martin Richard Flor notere at Schenck var \xc2\xab[d]en f\xc3\xb8rste [ie. fremste] Discipel i Skolen jeg har havdt\xc2\xbb.\n_START_SECTION_\nStudier\n_START_PARAGRAPH_\nSchenck utmerket seg ikke til universitetets f\xc3\xb8rste eksamener, men for \xc3\xa5 kunne f\xc3\xb8lge botanikkforelesningene valgte han, som det heter i universitetsmatrikkelen, medisinen som \xc2\xabBr\xc3\xb8dstudium\xc2\xbb, og \xc2\xabdyrkede derhos Botaniken med en sj\xc3\xa6lden Iver\xc2\xbb. Hans interesse for faget drev ham ofte ut p\xc3\xa5 sm\xc3\xa5 botaniske ekskursjoner i omr\xc3\xa5dene rundt byen, og hans venner mente at det var disse utfluktene som var grunnen til at han p\xc3\xa5dro seg en d\xc3\xb8delig lungesykdom, trolig tuberkulose. _NEWLINE_Ved universitetet fattet naturhistorieprofessoren Jens Rathke og botanikklektoren Flor intersse for Schenck. Rathke hadde i sin tid studert dyre- og plantelivet p\xc3\xa5 Madeira, og fikk ordnet det slik at Schenck kunne f\xc3\xb8lge i hans fotspor: \xc2\xabEn Ven af mig her en Student Schenck, ret flink Naturforsker, er gaaet i denne Tid til London, for derfra at komme til Madera, hvor han skal opholde sig nogle Maaneder; desv\xc3\xa6rre ikke blot for sin Videnskab, men for at komme sig af en fatal Bryst Svaghed\xc2\xbb, skriver Rathke til professor Jens Wilken Hornemann i K\xc3\xb8benhavn. Han introduserte Schenck for det danske botaniske milj\xc3\xb8et, og skaffet ham endog en invitasjon til den store botanikeren Niels Hofman Bangs gods Hofmansgave. Det ble  intet av reisen.\n_START_SECTION_\nKarriere\n_START_PARAGRAPH_\nDa naturfagsl\xc3\xa6reren ved Krigsskolen, Martin Richard Flor forlot sin stilling i 1817 for \xc3\xa5 motta et lektorat ved Botanisk hage (Oslo), anbefalte han Schenck som sin ettermann. \xc2\xab16de August blev derpaa Student Bernt Schenck constitueret som L\xc3\xa6rer i Naturhistorie med 60 Species aarlig for 7 Timers ugentlig Undervisning,\xc2\xbb skriver Fredrik Sinding Larsen. \xc2\xabSenere i 1818 var Student Schenck permitteret af Helbredshensyn; han vendte tilbage om H\xc3\xb8sten og underviste indtil April 1819; da han imidlertid fremdeles var sygelig, blav han 23de April paa Ans\xc3\xb8gning entlediget paa ubestemt Tid for at reise til London og de Canariske \xc3\x98er. Samtidig antoges Student Bock [Chr. Boeck], efter Anbefaling af Professor Rathje [J. Rathke], til midlertidig L\xc3\xa6rer i Naturhistorie; Bock forestod denne Undervisning indtil Schenck i Slutningen af September vendte tilbage uden at have realiseret sine Reiseplaner. Den 24de December 1819 blev Schenck derpaa efter Ans\xc3\xb8gning entlediget fra L\xc3\xa6rerstilling fra 1ste Januar 1820 at regne, idet det samtidig bestemtes, at den for L\xc3\xa6reren i Naturhistorie hidtil stipulerede Gage indtil videre skulde beregnes som besparet.\xc2\xbb\n_START_SECTION_\nD\xc3\xb8d\n_START_PARAGRAPH_\nP\xc3\xa5 sensommeren 1819 s\xc3\xa5 ting ut til \xc3\xa5 g\xc3\xa5 bedre. I et brev til sin venn Christian Boeck forteller Schenck selv om en lystig sensommerkveld. \xc2\xabJeg blev i Aften narret til at dandse en lille Facon\xc2\xbb, innr\xc3\xb8mmer han, \xc2\xabog morede mig forresten godt\xc2\xbb. Men det varte ikke lenge f\xc3\xb8r han igjen ble sv\xc3\xa6rt syk. Han d\xc3\xb8de 22 \xc3\xa5r gammel den 15. mars 1820. _NEWLINE_\xc2\xabSiden din sidste inderlig ki\xc3\xa6re Skrivelse\xc2\xbb, forteller Rathke i et brev til Hofman Bang, maatte jeg miste den unge haabefulde Naturkyndige Schenck som d\xc3\xb8de af Brystsvaghed ... Jeg forel\xc3\xa6ste ham din venskabelige Indbydelse for at lade ham nyde den barnlige Gl\xc3\xa6de som Udsigten at komme til Dig foraarsagede ham, da han n\xc3\xb8d den Lykke som dette Slags Sygdom medf\xc3\xb8rer at leve i Haabet til sidste Aandedret\xc2\xbb.\n_START_SECTION_\nSchencks betydning\n_START_PARAGRAPH_\n\xc3\x85ret 1820 ble et vanskelig \xc3\xa5r for botanikken i Norge. F\xc3\xb8rst d\xc3\xb8de Martin Richard Flor, som hadde f\xc3\xa5tt den tidlig avd\xc3\xb8de professor Christen Smiths plass ved Universitetet. Tre uker senere d\xc3\xb8de Schenck, som man \xc3\xb8nsket skulle f\xc3\xa5 den plassen Smith hadde v\xc3\xa6rt tiltenkt i vitenskapshistorien. Nettopp dette st\xc3\xa5r skrevet som et hedersminne i universitetsmatriklen: \xc2\xabHan d\xc3\xb8de, beklaget af alle dem, der kjendte ham, og ventede ved ham engang i Tiden at see det Tab afhjulpet, som Universitetet led ved dets botaniske Docents, Professor Christen Smiths alt for tidlige D\xc3\xb8d\xc2\xbb._NEWLINE_Bernt Wilhelm Schenck huskes i likhet med Christen Smith mer for hva han kunne ha oppn\xc3\xa5dd om han fikk leve, enn for hva han faktisk utrettet. Han var imidlertid sammen med Baltazar Mathias Keilhau, Christen Heiberg, Christian Boeck, Niels Henrik Abel grunnlegger av en krets av \xc2\xabtalentfulde unge Studerende\xc2\xbb, som etter hans d\xc3\xb8d konstituerte seg til Den physiographiske Forening, og som siden utviklet seg til Det Norske Videnskaps-Akademi.'