b'\n_START_ARTICLE_\nSamferdsel i Oppland\n_START_SECTION_\nHistorikk\n_START_PARAGRAPH_\nAmtskommunen sto for bygging og vedlikehold av en vesentlig del av vegene. Da eneveldet ble innf\xc3\xb8rt i 1660 under kong Fredrik III ble vegvesenet styrket ved \xc3\xa5 la s\xc3\xa6rskilte embetsmenn f\xc3\xa5 ansvaret fir vegstellet. De fikk betegnelsen generalvegmestre. Det fikk ansvar for vedlikehold og bygging av veger. For \xc3\xa5 finansiere dette ble b\xc3\xb8ndene p\xc3\xa5lagt en vegmestertoll som kom i tillegg til pliktarbeidet. Ikke vanskelig \xc3\xa5 se for seg at b\xc3\xb8ndene var misforn\xc3\xb8yde med denne ordningen. _NEWLINE_Amtmannens veitilsyn hjemlet i instruks av 07.02.1685. Amtmenn og fogder skulle v\xc3\xa6re vegmestrene behjelpelige i deres arbeid. Det ble opprettet en generalvegmester for det s\xc3\xb8nnafjelske og en for det nordafjelske. Det meste av arbeidet foregikk mellom v\xc3\xa5ronn og h\xc3\xb8yonn. _NEWLINE_P\xc3\xa5 den tiden ble det skilt mellom kongeveger og landeveger.  (kalt alfarveger eller allmenveger) og bygdeveger.  Det sier seg selv at det var kongevegene som skulle holdes best vedlike. Dette var problematisk til tider, men d\xc3\xa5rligst stelt var det med bygdevegene. _NEWLINE_P\xc3\xa5 slutten av 1700-tallet var det \xc3\xb8konomiske oppgangstider. Og omkring \xc3\xa5rhundreskiftet begynte vegbyggingen \xc3\xa5 skyte fart. Fra 1700 var det fremdeles bare to generalvegmestre, men p\xc3\xa5 slutten av 1700-tallet be det opprettet flere tilsvarende embeter._NEWLINE_P\xc3\xa5 1700-tallet og begynnelsen av 1800-tallet hersket det betydelig forvirring om ansvarsfordelingen mellom vegsjefen og amtmannen. Det var et stort behov for \xc3\xa5 regulere dette i en egen lov. _NEWLINE_Vegloven av 1824 skapte en bedre oversikt over ansvar og forpliktelser. Loven beholdt den gamle delingen av vegene i landeveger og bygdeveger.  _NEWLINE_Loven ga amtmannen makt til \xc3\xa5 styre amtets vegvesen. Under seg fikk amtmannen veginspekt\xc3\xb8rer. Statusen p\xc3\xa5 dette var lavt. Som oftest var det unge offiserer som fikk dette som ul\xc3\xb8nnet ekstraarbeid. Det var med andre ord ikke snakk om fagfolk med teknisk utdannelse. _NEWLINE_Det var amtet og tinglagene som m\xc3\xa5tte betale amtmannens p\xc3\xa5legg om veganlegg og vedlikehold. Betalingen skjedde etter matrikkelskylden. Kostnadene skulle s\xc3\xa5ledes dekkes av det distriktet vegene l\xc3\xa5 i. Vedlikeholdet betydde for en stor del som naturalarbeid.  Byrdene l\xc3\xa5 m.a.o. helt p\xc3\xa5 b\xc3\xb8ndene. Det var ikke rart de holdt igjen. F\xc3\xa5 vegprosjekter ble igangsatt. En ny lov var n\xc3\xb8dvendig for \xc3\xa5 rette opp dette._NEWLINE_Det kom derfor ganske raskt forslag til endringer i loven av 1824. Allerede p\xc3\xa5 Stortinget i 1827 kom de f\xc3\xb8rste. En nedsatt lovkommisjon kom med innstilling om ny veglov i 1841.  Denne innstillingen ble lagt til grunn for en proposisjon i 1842.  Men lovvedtaket i Stortinget ble ikke sanksjonert.  Det ble framsatt en ny proposisjon for Stortinget i 1848, men f\xc3\xb8rst da Regjeringen la fram en ny proposisjon i 1851 ble loven vedtatt og sanksjonert.  _NEWLINE_Den nye loven var tilpasset de nye folkevalgte organene.  Regjeringen fikk styringen  med  hovedvegene. Og det var staten som n\xc3\xa5 bar hovedtyngden.  Byene m\xc3\xa5tte ogs\xc3\xa5 inn \xc3\xa5 betale sin del.  Amtskommunens andel av utgiftene bel\xc3\xb8p seg til om lag 1/5 eller 1/4 av de totale utgiftene. Bygdevegene skulle bekostes av kommunene, evt med amtstilskudd.  Kommunestyrene kunne p\xc3\xa5 denne m\xc3\xa5ten bevilge penger til egne veger. _NEWLINE_Hvert amt kom etter dette til \xc3\xa5 utvikle sitt eget vegvesen. Etter noe tid under ledelse av amtsingeni\xc3\xb8ren. Staten p\xc3\xa5 sin side bygde opp sin egen etat med vegbestyrere som skulle forest\xc3\xa5 byggingen av hovedveger. _NEWLINE_Den nye vegloven av 1851 var med p\xc3\xa5 \xc3\xa5 legge grunnlaget for den videre vegbyggingen i Norge.   Sentralt ble ansvaret for vegbyggigen overf\xc3\xb8rt fra Justisdepartement til et nyopprettet Indredepartement. Det nye departementet fikk egne ansatte med teknisk utdanning, og det ble ansatt en veiassistent, som ble en slags f\xc3\xb8rste leder for et statlig vegvesen.  Senere ble det opprettet stilling som vegdirekt\xc3\xb8r.  B\xc3\xa5de det statlige vegvesenet og amtene rekrutterte i starten sine ledere fra det milit\xc3\xa6re.  Der var veginspekt\xc3\xb8rene medhjelperne til amtsmennene i vegsaker. I 1864 ble det i en kongelig resolusjon bestemt at vegvesenet skulle utbygges som en egen etat, under vegdirekt\xc3\xb8ren. _NEWLINE_De statsansatte vegbestyrerne hadde ansvaret for hovedvegene. I 1860-\xc3\xa5ra ble det gjennom en fors\xc3\xb8ksordning opprettet en del amtsingeni\xc3\xb8rer. Disse skulle kombinere statens og amtets vegvesen. Amtsingeni\xc3\xb8ren innehadde en kombinasjon av en statlig og en amtskommunal funksjon (veginspekt\xc3\xb8r). I 1893 ble loven endret slik at dette ble en permanent ordning. Flere amter gikk da over til en slik ordning. _NEWLINE_Amtsformannskapet (seinere Amtstinget ) hadde som hovedoppgave \xc3\xa5 bevilge amtsutgiftene og revidere regnskapene. Formannskapsloven sa imidlertid ikke noe uttrykkelig om at amtstinget skulle bevilge amtets vegbudsjett, men bare at det skulle revideres slik som de andre amtsregnskapene. Regnskapet for vegkassen skulle s\xc3\xa5ledes legges fram for tinget av amtmannen._NEWLINE_Med formannskapsloven fikk kommunene et visst ansvar for vegbyggingen i kommunen. Det dreide seg om bygdeveier. Arbeidet ble utf\xc3\xb8rt som pliktarbeid.  Arbeidspliktige ble p\xc3\xa5lagt \xc3\xa5 m\xc3\xb8te opp med redskaper. I tillegg krevdes kommunale bevilgninger. Til \xc3\xa5 begynne med s\xc3\xa6rlig til bruer.  Ofte ble pengene bevilget av kirkekassa med den begrunnelse at det var kirkeveger. _NEWLINE_De kommunale midlene var jevnt over sm\xc3\xa5. Det var derfor naturlig \xc3\xa5 s\xc3\xb8ke hjelp hos amtet. Vedlikeholdsarbeidet av b\xc3\xa5de hovedveger og kommunale veger skjedde for kommunens regning.  Bare for mellomriksvegene vare amtet p\xc3\xa5lagt dette ansvaret. _NEWLINE_Ogs\xc3\xa5 lensmennene utgjorde en funksjon i vegforvaltningen. De f\xc3\xb8rte et visst tilsyn med vegarbeidet og sendte \xc3\xa5rlige innberetninger til amtsingeni\xc3\xb8ren om vegenes tilstand.  Dette kom i tillegg til den inspeksjonen som amtsingeni\xc3\xb8ren selv eller hans assistenter utf\xc3\xb8rte. Ved en endring av loven i 1893 skulle det ansettes faste vegvoktere. Disse skulle til en viss grad overta vegtilsynet som p\xc3\xa5hvilte lensmennene og rodemestrene. Staten ytte et visst bidrag til avl\xc3\xb8nning av vegvoktere. Utover p\xc3\xa5 1900-tallet ble slike vegvoktere mer og mer vanlige. Midten av 1800-tallet var preget av h\xc3\xb8y aktivitet og \xc3\xb8konomisk framgang. I denne perioden skj\xc3\xb8t framveksten av dampskipstrafikken fart som en del av den planmessige utbyggingen av kommunikasjonen i landet.  Ogs\xc3\xa5 her var amtskommunen med og dannet amtsdamskibsselskap og fylkesrederier. Ikke sjelden ble skip kj\xc3\xb8pt ved at det ble tatt opp l\xc3\xa5n er kommunene sto som garantister. Ogs\xc3\xa5 staten gikk inn med statsbidrag til investeringer og drift. Damskipsfarten var underlagt vegkomiteen i amtene. Senere var det Samferdselsnemdene som tok over dette ansvaret._NEWLINE_Den f\xc3\xb8rste tiden var amtet sv\xc3\xa6rt tilbakeholdent med \xc3\xa5 bevilge penger. S\xc3\xa6rlig gjaldt dette bevilgninger til vegstellet.  Dette kom av at utligning av vegutgifter p\xc3\xa5 matrikkelskylden i realiteten var en belastning p\xc3\xa5 b\xc3\xb8ndene. Og belastningen kom enten det var vegbygging i egen kommune eller ikke. Fra ca 1860 bevilget departementet midler til amtene ved enkeltprosjekter.  P\xc3\xa5 hvert veganlegg var det en formann som ledet det daglige arbeidet. Et eget fylkesvegstyre kom p\xc3\xa5 plass i 1912._NEWLINE_Vegloven av 1912 ga ansvar for bygging og vedlikehold og om betalingsordninger, Fylkene \xe2\x80\x93 amtene ble tillagt s\xc3\xa6rskilte oppgaver og amtmannen fikk myndighet til \xc3\xa5 bestemme l\xc3\xb8sninger. N\xc3\xa5 m\xc3\xa5tte det ogs\xc3\xa5 tas hensyn til byggingen av jernbanen som var i gang.  Loven bestemte at det skulle v\xc3\xa6re to slags veger: Hovedveger og bygdeveger.  Ansvaret for bygging og vedlikehold ble lagt til alle tre forvaltningsniv\xc3\xa5er. Loven inneholdt ogs\xc3\xa5 detaljerte bestemmelser om fergetrafikk.  Den inneholdt ogs\xc3\xa5 konsesjonsbestemmelser for bilruter.  Det var amtstinget som skulle fatte beslutninger om opprettelse eller nedleggelse samt ansettelser av fergemenn.  Loven av 1912 ble revidert utallige ganger. _NEWLINE_Denne loven ble avl\xc3\xb8st av loven av 20.2. 1926.  N\xc3\xa5 ble det adgang for departementet og kommunestyrene til \xc3\xa5 til \xc3\xa5 innf\xc3\xb8re l\xc3\xb8yveplikt   med regulerende bestemmelser ogs\xc3\xa5 for ikke ruteg\xc3\xa5ende motorvogntransport.  Dessuten fantes det bestemmelser av betydning for drosje og vognmannsvirksomheten. Loven av 1926 ble avl\xc3\xb8st av en ny lov om samferdsel som kom i 1947. Denne gjorde all ervervsmessig transport i og utenfor rute med motorvogn og fart\xc3\xb8y avhengig av konsesjon eller bevilling fra det offentlige. Samferdselsloven av 1947 ble gjenstand for mindre endringer i alt 3 ganger etter at den tr\xc3\xa5dte i kraft 1.1. 1948.  Oppgavene innen samferdsel ble behandlet av samferdselsnemda. Denne ble oppnevnt av fylkesutvalget p\xc3\xa5 vegne av fylkestinget.   Samferdselskonsulent ble tilsatt i alle fylker.  Denne var direkte underlagt Samferdselsdepartementet.  Denne tittelen ble senere erstattet med fylkestrafikksjef og videre til samferdselssjef.  _NEWLINE_Samferdselsnemndas hovedoppgave var \xc3\xa5 fordele rutel\xc3\xb8yver. Det ble etter hvert mye l\xc3\xb8yvesaker som skulle behandles. Det var etter loven krav om l\xc3\xb8yve for transport innenlands med fart\xc3\xb8y langs kysten og lokalt, rutetransport med motorvogn, godstransport med motorvogn utenfor rute.  Det gjaldt ikke bare rutekonsesjoner, men ogs\xc3\xa5 drosjel\xc3\xb8yver og andre samferdselstiltak.  Etter noen \xc3\xa5r ble det opprettet et eget l\xc3\xb8yveutvalg underlagt samferdselsnemnda. _NEWLINE_F\xc3\xb8rst i 1963 kom det en ny veglov. Den bestemte at det skulle v\xc3\xa6re tre typer offentlige veger: Riksveger, fylkesveger og kommunale veger. Av betydning for fylkeskommunen var bestemmelsen om at alle veger som etter loven var fylkesveger eller bygdeveger, skulle v\xc3\xa6re fylkesveger.  Det bli gitt statlig tilskudd til fylkeskommunens vegutgifter. _NEWLINE_Veger og vegstell under veglovene m\xc3\xa5 ses i sammenheng med samferdselseslovgivningen.  Helt tilbake til 1800-tallet hadde fylkestinget ansvaret for samferdsel i sin alminnelighet. Det v\xc3\xa6re seg jernbane, fergedrift og rutedrift i sin alminnelighet. _NEWLINE_Ny samferdselslov kom i 1964. Denne ble iverksatt i 1966.  Det skulle fortsatt v\xc3\xa6re samferdselsnemnder i alle fylkene. Hvert fylke fikk ogs\xc3\xa5 et eget samferdselskontor.   Men n\xc3\xa5 var ikke lenger fylkesmannen en selvskreven medlem av nemnda. Loven overlot til fylkestinget \xc3\xa5 bestemme om fylkesmannen skulle velges inn i nemnda. Samferdselsnemnda f\xc3\xb8r 1976 var en helt ut statlig nemnd som skj\xc3\xb8ttet statlige forvaltningsoppgaver, men ble alts\xc3\xa5 oppnevnt av fylkestinget._NEWLINE_P\xc3\xa5 bakgrunn av utredningen til Hovedkomiteen for reformer i lokalforvaltningen varslet Samferdselsdepartementet at samferdselskontorene skulle overf\xc3\xb8res fra staten til kommunene med virkning fra 1. januar 1976. I 1976 fikk vi s\xc3\xa5 den gjeldene samferdselsloven. Det politiske grunnlaget for loven finner vi i Ot.prp. nr. 47 (1975\xe2\x80\x9376)._NEWLINE_Etter oppfordring fra departementet startet fylkene oppbyggingen av samferdselsadministrasjonen til \xc3\xa5 h\xc3\xa5ndtere de saker som samferdselskontorene hadde, samt nye oppgaver som ville komme. Den nye fylkeskommunen baserte etter hvert sin virksomhet p\xc3\xa5 hovedutvalgsmodellen og etatsadministrasjonen knyttet til disse.  Hovedutvalget for samferdsel med ansvar for hele samferdselssektoren ble for de fleste fylker vedtatt fra 1982._NEWLINE_Dermed opph\xc3\xb8rte b\xc3\xa5de samferdselsnemda og fylkesvegstyret som politisk organ. Etter endringslov til samferdselslova 4. juli 1991 nr. 52 har det v\xc3\xa6rt anledning til \xc3\xa5 nytte anbud som pr\xc3\xb8veordning ved tildeling av tilskott til riksvegferjedriften. Den nye kommuneloven av 1992 hadde som m\xc3\xa5l \xc3\xa5 legge til rette for en st\xc3\xb8rst mulig grad av frihet for kommunene til \xc3\xa5 organisere sin virksomhet slik de fant det mest hensiktsmessig. Ved Ot.prp. nr 59 (1992-93) ble det fremmet forslag om endringer i s\xc3\xa6rlovgivningen, hvoretter kommunene i stor grad ble gitt adgang til selv \xc3\xa5 bestemme hvorledes oppgavene som kommunene hadde etter denne lovgivningen, organisatorisk ble l\xc3\xb8st i den enkelte kommune. Stortinget sluttet seg i hovedsak til forslagene i proposisjonen. Som en f\xc3\xb8lge av dette falt samferdselsstyre bort som lovp\xc3\xa5lagte organer fra 1. januar 1994.\n_START_SECTION_\nFylkeskommunens arbeidsoppgaver innen samferdsel\n_START_PARAGRAPH_\nSamferdsel p\xc3\xa5 fylkesniv\xc3\xa5 best\xc3\xa5r av ansvar for fylkesveger og lokal og regional kollektivtrafikk_NEWLINE_(b\xc3\xa5t, buss, sporvogn, forstadsbane).\n_START_SECTION_\nPlanarbeid\n_START_PARAGRAPH_\nEtter plan- og bygningsloven har fylkeskommunen et overordnet ansvar for samferdselsplanleggingen_NEWLINE_i fylket. Fylkesplanene utgj\xc3\xb8r en viktig del av grunnlaget for utarbeidelsen av Nasjonal transportplan_NEWLINE_(NTP),\n_START_SECTION_\nFylkesvegnettet\n_START_PARAGRAPH_\nFylkeskommunen er vegmyndighet for fylkesveger, og har rollen b\xc3\xa5de som tjenesteprodusent (drift og forvaltning) og regional utviklingsakt\xc3\xb8r for dette vegnettet._NEWLINE_Ansvaret for fylkesvegene betyr at fylkeskommunen har finansieringsansvar for planlegging, bygging, utbedring, vedlikehold og drift av fylkesveger.\n_START_SECTION_\nKollektivtransport\n_START_PARAGRAPH_\nFylkeskommunen har det overordnede ansvaret for den lokale og regionale kollektivtransporten, med unntak av flyruter, jernbane, hurtigruten og riksvegferjer. Fylkeskommunen har videre en sentral rolle i planlegging og utvikling av den infrastrukturen kollektivtrafikken opererer innenfor. _NEWLINE_Fylkeskommunen yter tilskudd til lokal kollektivtransport, og fastsetter omfanget og kvalitet p\xc3\xa5 rutetilbudet. Fylkeskommunen har ansvaret for organisering av skoleskyss for elever b\xc3\xa5de i grunnskolen og videreg\xc3\xa5ende oppl\xc3\xa6ring. Videre har fylkeskommunene det administrative ansvaret for transportordningen for funksjonshemmede_NEWLINE_(TT). Fylkeskommunen er l\xc3\xb8yvemyndighet for rute-, tur-, drosje- og godsl\xc3\xb8yver._NEWLINE_Fylkeskommunen har ansvar for lys som p\xc3\xa5virker trafikksikkerheten og framkommeligheten langs fylkesvegene. Fylkeskommunen har videre ansvar for investering i og vedlikehold av infrastruktur for kollektivtrafikk i tilknytning til fylkesveger (kollektivfelt, busslommer, leskur, etc.).\n_START_SECTION_\nTrafikksikkerhet\n_START_PARAGRAPH_\nFylkeskommunene er tillagt ansvar for \xc3\xa5 tilr\xc3\xa5 og samordne tiltak for \xc3\xa5 fremme trafikksikkerheten i fylket, jf. vegtrafikkloven \xc2\xa7 40 a.\n_START_SECTION_\nPolitiske organer\n_START_PARAGRAPH_\nAmtsting, fylkesvegstyre, samferdselsnemda, hovedutvalg for samferdsel, samferdselsstyre, trafikksikkerhetsutvalg, fylkesutvalg, fylkesting.\n_START_SECTION_\nAdministrasjonsapparat\n_START_PARAGRAPH_\nSamferdselsdepartementet bestemte at samferdselskontorene skulle overf\xc3\xb8res fra staten til kommunene med virkning fra 1. januar 1976. _NEWLINE_Etter oppfordring fra departementet startet fylkene oppbyggingen av samferdselsadministrasjonen til \xc3\xa5 h\xc3\xa5ndtere de saker som samferdselskontorene hadde, samt nye oppgaver som ville komme. Den nye fylkeskommunen baserte etter hvert sinvirksomhet  p\xc3\xa5 hovedutvalgsmodellen  og etatsadministrasjonen knyttet til disse.  Hovedutvalget for samferdsel med ansvar for hele samferdselssektoren ble for de fleste fylker vedtatt fra 1982._NEWLINE_Den nye kommuneloven av 1992 ga den enkelte kommune frihet til \xc3\xa5 organisere sin virksomhet slik de fant det mest hensiktsmessig. Ved Ot.prp. nr 59 (1992-93) ble det fremmet forslag om endringer i s\xc3\xa6rlovgivningen, hvoretter kommunene i stor grad ble gitt adgang til selv \xc3\xa5 bestemme hvorledes oppgavene som kommunene hadde etter denne lovgivningen organisatorisk ble l\xc3\xb8st i den enkelte kommune. _NEWLINE_Selv om noen fylkeskommuner har beholdt hovedutvalgsmodellen, er mangfoldet i hvordan kommunene velger \xc3\xa5 organisere seg i dag stor. _NEWLINE_Utover 1990-tallet oppstod komit\xc3\xa9organisering som en alternativ organisasjonsform til hovedutvalgsmodellen og organisering etter funksjoner. I en slik modell avskaffes normalt alle faste utvalg og erstattes i stedet av komiteer uten vedtaksmyndighet, men med saksforberedende ansvar overfor fylkestinget, etter m\xc3\xb8nster fra stortingskomiteene. Avgj\xc3\xb8rende for en rendyrket komit\xc3\xa9modell er gjennomg\xc3\xa5ende representasjon og ingen beslutningsmyndighet. Den politiske beslutningene ble fattet i fylkesutvalg og fylkesting._NEWLINE_Administrasjonsapparatet under ledelse av samferdselssjefen l\xc3\xb8ser fylkeskommunens lovp\xc3\xa5lagte ansvar for all planlegging, samordning og \xc3\xb8konomisk styring av fylkesveger og kollektivtrafikken. _NEWLINE_Mange fylkeskommuner har imidlertid valgt \xc3\xa5 legge det praktiske arbeidet knyttet til utforming og organisering av kollektivtrafikktilbudet til aksjeselskaper der fylkeskommunens eierandel varierer.\n_START_SECTION_\nSamferdselsarkiver\n_START_PARAGRAPH_\nVegmuseet, Opplandsarkivet og Fylkesarkivet i Oppland har arkiver som kan utdype samferdselshistorien i Oppland. Arkivene er tilgjengelige for publikum._NEWLINE_Arkivmaterialet etter amtmannen og amtskommunen p\xc3\xa5 1800-tallet er normalt plassert i amtsarkivene. Disse er delvis plassert p\xc3\xa5 statsarkivene i amtmanns-/fylkesmansarkivene. Hvert nytt veganlegg fikk sitt eget regnskap.  Dette gjelder ogs\xc3\xa5 for vegprosjekter underlagt amtskommunen. _NEWLINE_I amtmannsarkivene finnes vegkassen\xe2\x80\x99s regnskaper og arkivsaker i forbindelse med planlegging og vedlikehold av veiene. Deler av arkivene finnes ogs\xc3\xa5 i kommunearkivene og enkelte deler er ogs\xc3\xa5 blitt med over i den nye fylkeskommunen i 1976 og utgj\xc3\xb8r dermed en del av n\xc3\xa5v\xc3\xa6rende arkivene etter amtsformannskapet/amtstinget. _NEWLINE_Arkivene etter Amtsingeni\xc3\xb8ren, som innehadde en kombinasjon av en statlig og en amtskommunal funksjon (veginspekt\xc3\xb8r)._NEWLINE_Fergedriften og dampskipsfarten var underlagt vegkomiteen i amtene. Senere var det Samferdselsnemdene som tok over dette ansvaret._NEWLINE_Et eget fylkesvegstyre kom p\xc3\xa5 plass i 1912. Samferdselsloven tr\xc3\xa5dte i kraft 1.1. 1948.  Oppgavene innen samferdsel ble behandlet av samferdselsnemda. Denne ble oppnevnt av fylkesutvalget p\xc3\xa5 vegne av fylkestinget. Arkivene oppbevares normalt i Statsarkivene._NEWLINE_Samferdselsnemnda f\xc3\xb8r 1976 var en helt ut statlig nemnd som skj\xc3\xb8ttet statlige forvaltningsoppgaver, men ble alts\xc3\xa5 oppnevnt av fylkestinget. Arkivene er beholdt som en del av fylkeskommunens arkiver. _NEWLINE_Hovedutvalget for samferdsel, samferdselsstyret, med ansvar for hele samferdselssektoren ble for de fleste fylker vedtatt fra 1982. Dermed opph\xc3\xb8rte b\xc3\xa5de samferdselsnemda og fylkesvegstyret som politisk organ. Dette oppbevares i fylkeskommunale arkiver._NEWLINE_Enkelte fylkeskommuner la ned samferdselsstyret i 1994 da det ikke lenger var lovp\xc3\xa5lagt. Komite-modellen som i dag er en vanlig organisasjonsform, benytter komiteene som et saksforberedende organ. Sakene innen samferdsel, som alle andre saker, legges fram for fylkesutvalg evt. fylkesting til politisk behandling. Oppbevarres i fylkeskommunale arkiver_NEWLINE_De administrative saksarkivene f\xc3\xb8r 1976 var knyttet til samferdselskontorene. Arkivene fulgte med over i den nye fylkeskommunen som en del av samferdselsetatens sakarkiver.'