b'\n_START_ARTICLE_\nFilosofi p\xc3\xa5 1800-tallet\n_START_PARAGRAPH_\n1800-tallets filosofi er den epoke innen filosofiens historie da ideene og filosofien fra opplysningstiden begynte \xc3\xa5 ebbe ut. De milep\xc3\xa6lene fra filosofer som Immanuel Kant og Jean-Jacques Rousseau hadde p\xc3\xa5virket en ny generasjon med tenkere. P\xc3\xa5 slutten av 1700-tallet begynte en litter\xc3\xa6r bevegelse som ble kalt for romantikken. Den fremmet f\xc3\xb8lelser som en vital kraft og som en autentisk kilde for estetiske opplevelser. Den la en ny vekt p\xc3\xa5 f\xc3\xb8lelser som angst, skrekk og \xc3\xa6refrykt. Fornuften r\xc3\xa5det ikke lenger grunnen alene. N\xc3\xb8kkelideene som satte i gang disse endringene var evolusjonen, som postulert av Johann Wolfgang von Goethe, Erasmus Darwin, og Charles Darwin, og ikke minst nye samfunnsideologier i kj\xc3\xb8lvannet av den franske revolusjonen, slik det frie marked, fremmet av Adam Smith. Presset fra egalitarisme (teorien om at alle mennesker er like), og i kj\xc3\xb8lvannet av industrialiseringen kom politiske ideologier som fremmet krav om rettferdighet i samfunnet, som marxisme og anarkisme. De stadig \xc3\xb8kende endringene f\xc3\xb8rte til uro og revolusjoner, nasjonal oppv\xc3\xa5kning over hele Europa, foruten ogs\xc3\xa5 psykologiske endringer.\n_START_SECTION_\nHistorisk omriss\n_START_PARAGRAPH_\nMed de urolige \xc3\xa5rene 1789\xe2\x80\x931815 var den europeiske kulturen omformet av revolusjon, krig og sammenbrudd. Ved at mange av de sosiale og kulturelle st\xc3\xb8ttepilarene fra det forg\xc3\xa5ende \xc3\xa5rhundret var revet, var stort rom for dramatiske \xc3\xb8konomiske og politiske endringer. Europeisk filosofi reflekterte endringene, deltok i dem, og til dels var drivkraften i mange av dem. S\xc3\xa6rlig tysk filosofi preget Europas tenkning._NEWLINE_Den siste tredjedelen av 1700-tallet fremmet en rekke tanker og verker som b\xc3\xa5de systematiserte tidligere filosofi og presenterte en dyp utfordring til grunnlaget hvordan filosofi hadde v\xc3\xa6rt systematisert. Immanuel Kant er det navnet de fleste ville nevne som blant de viktigste innflytelsene, tilsvarende med Jean-Jacques Rousseau. Mens begge av disse filosofene var produkter av 1700-tallet og dette \xc3\xa5rhundres antagelser, presset de mot grensene. I fors\xc3\xb8ket p\xc3\xa5 \xc3\xa5 forklare staten og regjeringens vesen, kom Rousseau til utfordre grunnlaget for regjering ved hans erkl\xc3\xa6ring om at \xc2\xabMennesket er f\xc3\xb8dt fritt, men er alle steder i lenker\xc2\xbb. Kant, i fors\xc3\xb8ket p\xc3\xa5 \xc3\xa5 bevare aksionsk skeptisisme, ble tvunget til \xc3\xa5 argumentere at vi ikke kan se den sanne virkeligheten, og heller ikke er det mulig \xc3\xa5 snakke om den. Alt vi vet om virkeligheten er dens framtoning. Ettersom alt vi kan er framtoninger, postulerte Kant ideen om det uvitende. Hegels skille mellom det uvitende og omstendighetenes ukjente kan bli sett p\xc3\xa5 som begynnelsen til Hegels rasjonelle system om universet. En rimelig forenklet gjendrivelse i dette for Kant \xc3\xa5 oppfatte at det er en ukjent opererende bak framtoningene er \xc3\xa5 demonstrere en del kunnskap om dens eksistens. Ganske enkelt sagt, \xc3\xa5 vite at det eksisterer er \xc3\xa5 vite._NEWLINE_Blant de filosofer som fikk s\xc3\xa6rlig betydning p\xc3\xa5 1800-tallet var tyske Hegel som formulerte et system for historisk og ekspressiv forst\xc3\xa5else av mennesket gjennom hans system som han kalte dialektikk. Mens Hegels dialektikk var idealistisk, er den materialistiske dialektikk assosiert med Karl Marx. I forlengelsen av Kant fremmet Arthur Schopenhauer et viljesbegrepet og det som skjult bakenfor v\xc3\xa5re sanseinntrykk kan vi faktisk ha kunnskap om. Friedrich Nietzsche tok impulser fra Schopenhauer._NEWLINE_To store tankestr\xc3\xb8mmer gikk gjennomstr\xc3\xb8mmet 1800-tallet: idealisme og materialisme. Idealistene argumenterte at vi kan forst\xc3\xa5 den endelige vesenet av virkeligheten innenfor menneskelig erfaring, s\xc3\xa6rlig de trekk som utmerker mennesket som et \xc3\xa5ndelig vesen. Idealistene sto i motsetning til Kants syn, og kunne la seg fange inn av opplysningstidens optimisme. Hegel, Schopenhauer, Lotze og Fechner var alle idealister i denne forstand, og deres innflytelse \xc3\xb8kte etter hvert som det ble gjort fors\xc3\xb8k \xc3\xa5 f\xc3\xb8re filosofi og vitenskap sammen.\n_START_SECTION_\nTysk idealisme\n_START_PARAGRAPH_\nEn av de f\xc3\xb8rste filosofer som fors\xc3\xb8kte \xc3\xa5 bryte med Kants filosofi var Johann Gottlieb Fichte, hvis utvikling av kantiansk metafysikk ble en kilde til inspirasjon for romantikerne. I hans f\xc3\xb8rste utkast til en systematisk rekonstruksjon av Kants vitenskapsl\xc3\xa6re, Grundlage der gesamten Wissenschaftslehre (1795), argumenterte Fichte at Jeget hevder seg selv og er en selvproduserende og en endringsprosess. For Kant var Ding an sich blitt mer og mer et problem, men dette oppgir s\xc3\xa5 Fichte \xe2\x80\x93 han mener at kun Jeget (som jeg kan tenke bevisst p\xc3\xa5) blir igjen: Jeget setter seg selv. Fichte hadde som m\xc3\xa5l \xc3\xa5 gj\xc3\xb8re filosofien til et system, og dermed finne dets samlende prinsipp_NEWLINE_Friedrich von Schelling, en student av Fichte, fortsatte med \xc3\xa5 utvikle mange av de samme tankene og ble ogs\xc3\xa5 omfavnet av romantikerne som n\xc3\xa6rmest en offisiell filosof for deres bevegelse. Men det var en annen av Fichtes studenter, og en tidligere romkamerat av Schelling, som kom til \xc3\xa5 bli den fremst av postkantske idealistene: Georg Wilhelm Friedrich Hegel._NEWLINE_Arthur Schopenhauer, p\xc3\xa5 den annen side, avviste Hegel, og mente at det var en tilbakevending til kantiansk idealisme. Det er umulig \xc3\xa5 endre eller forbedre verden, men man kan innstille seg annerledes overfor, noe Schopenhauer ga forslag til. L\xc3\xb8sningen for den enkelte kunne eksempelvis v\xc3\xa6re kunst, som ikke bare framstiller objektene i sin tilfeldige form ved \xc3\xa5 etterligne dem, men kan faktisk uttrykke deres sanne vesen.\n_START_SECTION_\nUtilitarisme\n_START_PARAGRAPH_\nTidlig p\xc3\xa5 1800-tallet i Storbritannia fremmet Jeremy Bentham og John Stuart Mill ideene om at handlinger er rettferdige om maksimaliserer lykke, og utelukkende lykke. Utilitarisme fors\xc3\xb8kte \xc3\xa5 formulere etiske og sosiale problemstillinger p\xc3\xa5 en slik m\xc3\xa5te at det tilfredsstiller empiriske krav. Det var en etikk som sprang ut av fors\xc3\xb8kene p\xc3\xa5 \xc3\xa5 reformere samfunnet p\xc3\xa5 1800-tallet. Handlinger m\xc3\xa5tte bed\xc3\xb8mmes fra deres konsekvenser, ikke som f\xc3\xb8lge av en n\xc3\xa5v\xc3\xa6rende og skiftende etikk.\n_START_SECTION_\nMarxisme\n_START_PARAGRAPH_\nMarxisme er et \xc3\xb8konomisk og sosialpolitisk verdenssyn og samtidig en metode for sosial\xc3\xb8konomiske unders\xc3\xb8kelser som i dens sentrum hvilte p\xc3\xa5 en materialistisk fortolkning av historien, et dialektisk syn p\xc3\xa5 sosiale endringer, og en analyse og kritikk av kapitalismens utvikling. Det var s\xc3\xa6rlig to tyske filosofer som teoretiserte denne ideologien, Karl Marx og Friedrich Engels.\n_START_SECTION_\nEksistensialisme\n_START_PARAGRAPH_\nEksistensialisme som en filosofiske bevegelse tilh\xc3\xb8rer 1900-tallet, men dens betydelige forhistorie, S\xc3\xb8ren Kierkegaard og Friedrich Nietzsche, skrev lenge f\xc3\xb8r eksistensialismens vekst. 1840-tallets akademiske filosofi i Europa som fulgte Hegel var bortimot fullstendig skilt fra opptatthet av det individuelle menneskelige liv og foretrakk \xc3\xa5 forf\xc3\xb8lge abstrakte metafysiske systemer. Danske Kierkegaard s\xc3\xb8kte f\xc3\xb8re tilbake til filosofien den sokratiske \xc3\xa5nd: subjektivitet, forpliktelse, tro og lidenskap, alt som var deler av de menneskelige vilk\xc3\xa5r._NEWLINE_Som Kierkegaard s\xc3\xb8kte Nietzsche moralske verdier mens 1800-tallets Europa gikk i oppl\xc3\xb8sning til nihilisme, det som Kierkegaard kalte for \xc2\xabutjevningsprosessen\xc2\xbb. Nietzsche fors\xc3\xb8kte \xc3\xa5 underminere de tradisjonelle moralverdiene ved \xc3\xa5 underminere dens grunnmur. Til dette skilte han mellom herre- og slavemoraler, og hevdet at mennesket m\xc3\xa5 vende tilbake fra saktmodigheten og ydmykheten i Europas slavemoral._NEWLINE_Begge filosofene, sammen med andre tanker, var forutsetningen til 1900-tallets eksistensialisme. Kierkegaard skrev om sin samtids Europa at \xc2\xabhver tidsalder har sin egen karakteristiske fordervelse. V\xc3\xa5r er kanskje ikke behag eller nytelse eller f\xc3\xb8lsomhet, men heller en t\xc3\xb8ylesl\xc3\xb8s, panteistisk forakt for det enkelte menneske.\xc2\xbb\n_START_SECTION_\nPositivisme\n_START_PARAGRAPH_\nDen franske filosofen Auguste Comte, den selverkl\xc3\xa6rte oppfinneren av moderne sosiologi, men kan muligens bli vurdert som den f\xc3\xb8rste vitenskapsfilosofen i den moderne betydningen av begrepet. Han var sterkt p\xc3\xa5virket av utopisk sosialisme som gikk forut anarkisme og marxisme med tenkere som Henri de Saint-Simon, og kom selv til \xc3\xa5 p\xc3\xa5virke b\xc3\xa5de Karl Marx og John Stuart Mill. Comte utviklet en positiv filosofi i en fors\xc3\xb8k p\xc3\xa5 \xc3\xa5 bote p\xc3\xa5 de sosiale illebefinnende som den franske revolusjon hadde p\xc3\xa5f\xc3\xb8rt Frankrike, og kalte p\xc3\xa5 en nytt sosialt paradigme basert p\xc3\xa5 vitenskapene. Han fremmet det syn at streng anordning av overensstemmende observasjoner alene kunne utgj\xc3\xb8re menneskelig viten. Hans egen vitenskap, \xc2\xabsosiologi\xc2\xbb, var studiet av \xc2\xabsamfunnets dynamikk og likevekt\xc2\xbb.\n_START_SECTION_\nPragmatisme\n_START_PARAGRAPH_\nDe amerikanske filosofene Charles Sanders Peirce og William James utviklet den pragmatiske filosofi p\xc3\xa5 slutten av 1800-tallet. som kjennetegnes av dens fokus p\xc3\xa5 handlinger og p\xc3\xa5standers praktiske konsekvenser. Pragma betyr handling, og pragmatismen er handlingsorientert og leserorientert. En p\xc3\xa5stand, en id\xc3\xa9, en metode, teori eller hypotese verifiseres i henhold til pragmatismen i dens konkrete konsekvenser, dets tillempbarhet, funksjon eller virksomhet. Hva som er sant er hva som er nyttig for livet eller virksomheten.\n_START_SECTION_\nBritisk idealisme\n_START_PARAGRAPH_\nI de siste \xc3\xa5rene av 1800-tallet kom det en fornyet interesse i Storbritannia for tankene til Kant og Hegel i hva som kalles for britisk idealisme. Framst\xc3\xa5ende skikkelser var Francis Herbert Bradley, John McTaggart, John Henry Muirhead og andre, og deres l\xc3\xa6re provoserte de unge Cambridge-filosofene George Edward Moore og Bertrand Russell i en slik grad at de la grunnlaget for en ny filosofisk tradisjon, analytisk filosofi._NEWLINE_Britisk idealisme var markert av flere brede tendenser. Den var tysk i sitt utgangspunkt, hadde en tro p\xc3\xa5 et Absolutt (en enkeltst\xc3\xa5ende altomsluttende virkelighet), stor vekt p\xc3\xa5 fornuften som b\xc3\xa5de middel som det Absolutte kunne gripes og begripes, og som en struktur i seg selv. I tillegg var de helt uvillig til \xc3\xa5 akseptere todeling mellom tanke og objekt. Virkeligheten besto av en tanke-og-objekt sammen i en sterk sammenhengende enhet.\n_START_SECTION_\nTranscendentalisme\n_START_PARAGRAPH_\nTranscendentalisme var b\xc3\xa5de en litter\xc3\xa6r bevegelse som filosofisk, og oppsto i Bostonomr\xc3\xa5det i USA p\xc3\xa5 midten av 1800-tallet. Den inneholdt navn som Ralph Waldo Emerson, Henry David Thoreau, Walt Whitman, Emily Dickinson, Charles Timothy Brooks, Margaret Fuller og andre. Det var en idealistisk og individualistisk retning som fikk stor betydning for ettertiden. Troen p\xc3\xa5 enkeltindividet og korrespondensen mellom Gud og menneske, natur og andre, ble utviklet i verk som Emersons Nature (1836) og tidsskriftet The Dial (1840\xe2\x80\x931844). De gjennomf\xc3\xb8rte ogs\xc3\xa5 sosiale eksperiment som det utopiske Brook Farm-prosjektet.'