b"\n_START_ARTICLE_\nMatthew Paris\n_START_SECTION_\nBakgrunn\n_START_PARAGRAPH_\nTil tross for hans tilnavn og hans kunnskaper i det fransk spr\xc3\xa5ket var han engelsk av f\xc3\xb8dsel, men kan ha studert i Paris i sine unge \xc3\xa5r etter den f\xc3\xb8rste utdannelsen ved St Albans Abbey School (n\xc3\xa5 St Albans School). Det f\xc3\xb8rste som vi kjenner om ham (if\xc3\xb8lge hva han selv har sagt) er at han ble antatt som munk ved St Albans i 1217.\n_START_SECTION_\nTil Norge\n_START_PARAGRAPH_\nHan oppholdt seg for det meste ved dette klosteret, men i 1248 ble han sendt til Norge som budbringer av en beskjed fra kong Ludvig IX av Frankrike til kong H\xc3\xa5kon H\xc3\xa5konsson av Norge med en invitasjon om \xc3\xa5 delta i et korstog. I Bergen ble han vitne til den store brannen i 1248, en hendelse som han omtaler i sine kr\xc3\xb8niker._NEWLINE_I Norge gjorde han den avtale med den store norske middelalderkongen som markerte seg i Europa da Norgesveldet var p\xc3\xa5 sitt st\xc3\xb8rste slik at han ble invitert tilbake senere for \xc3\xa5 hjelpe  benediktinerklosteret Nidarholm ut av finansielle problemer av. Klosteret var viet til St. Laurentius og l\xc3\xa5 p\xc3\xa5 Munkholmen utenfor Trondheim (engelsk kilder benytter forvanskede navn p\xc3\xa5 stedet). Matthew bodde derfor i 18 m\xc3\xa5neder i Norge. Matthew Paris m\xc3\xa5 ha hatt et vinnende vesen ettersom det tyder p\xc3\xa5 at kong H\xc3\xa5kon fikk et vennskapelig forhold til munken._NEWLINE_Skottlands poet Edwin George Morgan (1920\xe2\x80\x93) skriver i en sonett om Matthew Paris\xe2\x80\x99 reise til Norge: han seiler nordover og inn i det ukjent, ser omrisset av Skottland som fascinerer ham slik at han bestemmer seg for \xc3\xa5 tegne et kart. Morgan benytter reisen til Matthew Paris til skissere et fargerikt syn p\xc3\xa5 de framtidige hendelser og hvor kong Alexander III av Skottlands datterdatter i Norge er Skottlands h\xc3\xa5p.\n_START_SECTION_\nKronik\xc3\xb8ren\n_START_PARAGRAPH_\nMed unntak av disse reisene var hans aktiviteter viet til studiene og skrivingen av historie, en aktivitet som munkene ved St. Albans lenge hadde v\xc3\xa6rt ber\xc3\xb8mt for. Etter \xc3\xa5 ha tr\xc3\xa5dd inn i ordenen i 1217 arvet han kappen til Roger av Wendover, klosterets offisielle opptegner av hendelser, i 1236. Matthew reviderte Ragers arbeider, og de til abbed John de Cella (ogs\xc3\xa5 kjent som John av Wallingford), la til nytt materiale for \xc3\xa5 dekke egen embetstid, og ikke minst Chronica Majora som er et viktig historisk kildedokument. _NEWLINE_Tilsvarende interessant og banebrytende er illustrasjonene som Matthew benyttet i sitt verk. Fra 1235, p\xc3\xa5 det tidspunkt hvor Roger av Wendover la ned pennen, fortsatte Matthew historieverket i den plan som hans forgjengere hadde benyttet. Han utledet mye av sin informasjon fra brev fra betydningsfulle mennesker, noen som stundom la inn i teksten, men mye fra samtaler fra de som hadde v\xc3\xa6rt \xc3\xb8yenvitner til hendelsene. Blant hans informanter var Richard, jarl av Cornwell, og selv kong Henrik III av England som det synes som han hadde en tett og personlig kontakt med.\n_START_SECTION_\nKongens mann?\n_START_PARAGRAPH_\nKongen visste at Matthew skrev et historieverk og \xc3\xb8nsket at det skulle v\xc3\xa6re s\xc3\xa5 n\xc3\xb8yaktig som mulig. I 1257 i l\xc3\xb8pet av en ukes bes\xc3\xb8k p\xc3\xa5 St. Albans lot Henrik III kronik\xc3\xb8ren v\xc3\xa6re ved hans side p\xc3\xa5 natt og dag, \xc2\xabog ledet min penn,\xc2\xbb sa Matthew, \xc2\xabmed mye god vilje og flid.\xc2\xbb Det er derfor underlig at Chronica majora skulle inneholde s\xc3\xa5 mye ufordelaktig opptegnelser om kongens politikk. _NEWLINE_Henry Reynolds Luard antar at Matthew aldri mente at hans verk skulle bli publisert i dens n\xc3\xa5v\xc3\xa6rende form, og at mange av passasjene i biografiene var blitt merket offendiculum, hvilket bet\xc3\xb8d at skribenten forsto den faren han l\xc3\xb8p. P\xc3\xa5 den annen side, ekspurgerte kopier, det vil si kopier renset fra det som kunne vekke anst\xc3\xb8t, ble gjort i hans livstid, skj\xc3\xb8nt de anst\xc3\xb8telige passasjene er enten utelatt eller myknet i forkortede utgaver av hans lengre verker, Historia Anglorum (skrevet rundt 1253), slik at forfatterens virkelige meninger m\xc3\xa5 ha v\xc3\xa6rt en \xc3\xa5pen hemmelighet. Det er uansett intet hold i den gamle teorien at han var en offisiell historiker.\n_START_SECTION_\nHistorikerens vesen\n_START_PARAGRAPH_\nMatthew Paris levde i en tid hvor engelsk politikk var s\xc3\xa6rdeles komplisert og kjedsommelig. Hans talent er som forteller og i beskrivelser, selv om han hadde en ivrig interesse i politikkens personlige side. Hans portretter av hans samtidige, kaster et lys p\xc3\xa5 hans egne fordommer mer enn p\xc3\xa5 deres m\xc3\xa5l og ideer. Som de fleste \xe2\x80\x98historikere\xe2\x80\x99 p\xc3\xa5 denne tiden forfulgte han aldri bevisets tyngde eller tok et sammenlignbart syn p\xc3\xa5 situasjonen. Han beundret en personlighets styrke, selv n\xc3\xa5r det gjelder en politikk han selv mislikte. Han priser derfor Robert Grosseteste, men ford\xc3\xb8mmer Robert Grossetestes skjema for klosterreformer. Matthew er en heftig tilhenger av klosterordenen og tilsvarende motstander av dens rivaler, de verdslige geistlige og systemet med tiggermunker. Han er voldsomt imot hoffet og dets utenlandske favoritter. Han avskyr kongen som statsmann, mens han beskriver kongen selv i langt mer mykere former.\n_START_SECTION_\nKritikk av historikeren\n_START_PARAGRAPH_\nDen freidighet han angriper pavens hoff i Roma med er bemerkelsesverdig, ogs\xc3\xa5 den intense nasjonalisme som han viser i sin h\xc3\xa5ndtering av emnene. Hans feil er oftest grunnet i slurvethet, likegladhet og sneversynthet, mens han noen ganger dikter opp retoriske samtaler som er misledende med tanke p\xc3\xa5 talerens st\xc3\xa5sted. I andre tilfeller har han endret p\xc3\xa5 de dokumenter han har sitert eller lagt inn i dokumentet, for eksempel med teksten fra Magna Carta. Hans kronologi er, for en samtidig, ikke korrekt, og han stundom legger til samme versjon av en hendelse p\xc3\xa5 ulike steder. _NEWLINE_Den som studerer Matthew Paris m\xc3\xa5 derfor sjekke teksten med andre autoritative tekster n\xc3\xa5r disse finnes, og brukes med den st\xc3\xb8rste forsiktighet n\xc3\xa5r han er v\xc3\xa5r eneste kilde. Uansett gir han et mer fargerikt inntrykk av sin tidsalder enn noen annen engelsk kronik\xc3\xb8r, og det er av den grunn at man s\xc3\xb8rger over at hans store historieverk stopper i 1259, p\xc3\xa5 kanten av den store kroningsstriden mellom kong Henrik III og baronene.\n_START_SECTION_\nModerne studier av Matthew Paris\n_START_PARAGRAPH_\nForholdet mellom arbeidene til Matthew Paris og til de av John de Celia (John av Wallingford) og Roger av Wendover kan bli studert i Henry Reynolds Luards utgave av Chronica Majora (7 vols., Rolls series. 1872\xe2\x80\x931881), og som inneholder verdifulle forord. Historia Anglorum sive historia minor (1067\xe2\x80\x93 1253) har blitt redigert av Frederic Madden (3 vols., Rolls series, 1866\xe2\x80\x931869)._NEWLINE_Matthew Paris blir noen ganger sammenblandet med \xc2\xabMatthew av Westminster\xc2\xbb, den p\xc3\xa5st\xc3\xa5tte forfatteren av Flores historiarum, redigert av Luard (3 vols., Rolls series, 1890). Dette verket, satt sammen av flere skribenter, er en utgave av Matthew Paris' skrifter, men som har en fortsettelse som strekker seg til 1326._NEWLINE_Matthew Paris skrev ogs\xc3\xa5 om livet til Sankt Edmund av Canterbury, som har blitt redigert og oversatt av C.H. Lawrence (Oxford, 1996). Dessuten skrev han Anglo-Norman La Estoire de Seint Aedward le Rei (Historien til Sankt Edvard kongen) som har overlevd i en vakkert illustrert manusskriptutgave, og oppbevares n\xc3\xa5 i Cambridge ved Cambridge University Library MS. Ee.3.59. Teksten er redigert i K.Y. Wallace, La Estoire de Seint Aedward le Rei, Anglo-Norman Text Society 41 (1983)."