b'\n_START_ARTICLE_\nNad\xc4\x9b\xc5\xbeda Slabihoudov\xc3\xa1\n_START_PARAGRAPH_\nNad\xc4\x9b\xc5\xbeda Slabihoudov\xc3\xa1 (1. mai 1922 Klecany \xe2\x80\x93 8. juuni 2014 Praha) oli t\xc5\xa1ehhi t\xc3\xb5lkija. _NEWLINE_Ta s\xc3\xbcndis aastal 1922 Klecany (praeguse haldusjaotuse j\xc3\xa4rgi Ida-Praha ringkonnas Kesk-T\xc5\xa1ehhi maakonnas). Ta l\xc3\xb5petas Prahas g\xc3\xbcmnaasiumi ja aastal 1949 Karli \xc3\xbclikooli filosoofiateaduskonna._NEWLINE_Ta on t\xc3\xb5lkinud t\xc5\xa1ehhi keelde vene, eesti ja saksa keelest. Slabihoudov\xc3\xa1 on t\xc5\xa1ehhi keelde t\xc3\xb5lkinud A. H. Tammsaare "T\xc3\xb5e ja \xc3\xb5iguse" III, IV ja V osa, "Elu ja armastuse", "K\xc3\xb5rboja peremehe" ja "P\xc3\xb5rgup\xc3\xb5hja uue Vanapagana". Lisaks on ta t\xc3\xb5lkinud t\xc5\xa1ehhi keelde August Gailiti "Karge mere", Mats Traadi "Ingeri", Teet Kallase "Corrida" ja Kreutzwaldi "Eesti rahva ennemuistsed jutud". Tema viimaseks t\xc3\xb5lkeks eesti kirjandusest j\xc3\xa4i Andrus Kivir\xc3\xa4hki "Mees, kes teadis ussis\xc3\xb5nu" (2011).'