b'\n_START_ARTICLE_\nTeoloogia summa Ia-IIae q. 1\n_START_PARAGRAPH_\n"Teoloogia summa" teise osa esimese osa k\xc3\xbcsimus 1 on Aquino Thomase teose "Teoloogia summa" esimese osa teise osa (Prima secundae) k\xc3\xbcsimus 1 (Ia-IIae q. 1).\n_START_SECTION_\nOsa sissejuhatus\n_START_PARAGRAPH_\nEt, nagu \xc3\xbctleb Johannes Damaskusest [(De fide orthodoxa II. 12)], inimene \xc3\xb6eldakse olevat tehtud Jumala kujutiseks [ad imaginem Dei], kusjuures "kujutisega" t\xc3\xa4histatakse "arukat ja vabalt valivat ja iseenesest v\xc3\xa4elist [potestativum]", siis kui juba on \xc3\xb6eldud eeskuju, nimelt Jumala kohta, ja nende asjade kohta, mis on l\xc3\xa4htunud Jumala v\xc3\xa4est tema tahte j\xc3\xa4rgi, j\xc3\xa4\xc3\xa4b \xc3\xbcle vaadelda tema kujutist, nimelt inimest, kuiv\xc3\xb5rd ta ise on oma tegude alge, kui vaba valikut ja oma tegude v\xc3\xa4ge omavat._NEWLINE_K\xc3\xbcsimus 1. Inimelu viimne eesm\xc3\xa4rk\n_START_SECTION_\nSissejuhatus\n_START_PARAGRAPH_\nI\xc2\xaa-IIae q. 1 pr. Kus k\xc3\xb5igepealt tuleb vaadelda inimelu viimset eesm\xc3\xa4rki ja seej\xc3\xa4rel neid asju, mille abil inimene saab selle eesm\xc3\xa4rgini j\xc3\xb5uda v\xc3\xb5i seda v\xc3\xa4ltida, ning l\xc3\xb5puks tuleb taibata [accipere] nende asjade logoseid, mis on eesm\xc3\xa4rgi jaoks m\xc3\xa4\xc3\xa4ratud. Ning kuna inimelu viimseks eesm\xc3\xa4rgiks postuleeritakse \xc3\xb5ndsus, siis tuleb vaadelda k\xc3\xb5igepealt viimset eesm\xc3\xa4rki ning seej\xc3\xa4rel \xc3\xb5ndsust. Esiteks, kas inimesele on omane tegutseda eesm\xc3\xa4rgi p\xc3\xa4rast. Teiseks, kas see on iseloomulik m\xc3\xb5istusega loomusele. Kolmandaks, kas inimese tegu saab liigi eesm\xc3\xa4rgilt. Neljandaks, kas inimelul on mingi viimne eesm\xc3\xa4rk. Viiendaks, kas \xc3\xbchel inimesel saab olla mitu viimset eesm\xc3\xa4rki. Kuuendaks, kas inimene m\xc3\xa4\xc3\xa4rab k\xc3\xb5ik viimse eesm\xc3\xa4rgi jaoks. Seitsmendaks, kas k\xc3\xb5igil inimestel on sama viimne eesm\xc3\xa4rk. Kaheksandaks, kas k\xc3\xb5ik teised loodud olendid jagavad [conveniant] seda viimset eesm\xc3\xa4rki.\n_START_SECTION_\nArtikkel 1. Kas inimesele on omane tegutseda eesm\xc3\xa4rgi p\xc3\xa4rast\n_START_PARAGRAPH_\nI\xc2\xaa-IIae q. 1 a. 1 arg. 1. Esimese juurde minnakse nii. N\xc3\xa4ib, et inimesele ei ole omane tegutseda eesm\xc3\xa4rgi p\xc3\xa4rast. Sest p\xc3\xb5hjus on loomu poolest eelnev. Aga eesm\xc3\xa4rgil [finis] on viimase logos. J\xc3\xa4relikult ei ole eesm\xc3\xa4rgil p\xc3\xb5hjuse logost. Aga inimene tegutseb selle p\xc3\xa4rast, mis on teo p\xc3\xb5hjus, sest see kaass\xc3\xb5na "p\xc3\xa4rast" t\xc3\xa4histab p\xc3\xb5hjuse seisundit [habitudinem]. J\xc3\xa4relikult inimesele ei ole omane tegutseda eesm\xc3\xa4rgi p\xc3\xa4rast._NEWLINE_I\xc2\xaa-IIae q. 1 a. 1 arg. 2. Peale selle, see, mis on viimne eesm\xc3\xa4rk, ei ole eesm\xc3\xa4rgi p\xc3\xa4rast. Aga m\xc3\xb5nel juhul on tegevused viimne eesm\xc3\xa4rk, nagu on n\xc3\xa4ha filosoofi [ Aristotelese] "Nikomachose eetika" I raamatu [ 1. peat\xc3\xbckist ]. J\xc3\xa4relikult ei tee inimene mitte k\xc3\xb5ike eesm\xc3\xa4rgi p\xc3\xa4rast._NEWLINE_I\xc2\xaa-IIae q. 1 a. 1 arg. 3. Peale selle, n\xc3\xa4ib, et inimene tegutseb eesm\xc3\xa4rgi p\xc3\xa4rast siis, kui ta kaalutleb. Kuid inimene teeb paljusid asju kaalutlemata, ja m\xc3\xb5nikord ta ka ei m\xc3\xb5tle nendest midagi, nagu n\xc3\xa4iteks siis, kui keegi liigutab jalga v\xc3\xb5i k\xc3\xa4tt muule m\xc3\xb5eldes, v\xc3\xb5i s\xc3\xbcgab habet. J\xc3\xa4relikult ei tee inimene k\xc3\xb5ike eesm\xc3\xa4rgi p\xc3\xa4rast._NEWLINE_I\xc2\xaa-IIae q. 1 a. 1 s. c. Aga vastu, k\xc3\xb5ik asjad, mis on mingis soos, tulenevad selle soo algest. Aga eesm\xc3\xa4rk on alge k\xc3\xb5iges, mida inimene saab teha, nagu on n\xc3\xa4ha filosoofi "F\xc3\xbc\xc3\xbcsika" II raamatu 9. peat\xc3\xbckist. J\xc3\xa4relikult on inimesele omane teha k\xc3\xb5ike eesm\xc3\xa4rgi p\xc3\xa4rast._NEWLINE_I\xc2\xaa-IIae q. 1 a. 1 co. Vastan: peab \xc3\xbctlema, et tegudest, mida inimene teeb, nimetatakse p\xc3\xa4riselt inimlikeks ainult neid, mis on omased inimesele kui inimesele. Aga inimene erineb teistest, m\xc3\xb5istuseta loodud olenditest selle poolest, et ta on oma tegude peremees. Sellep\xc3\xa4rast nimetatakse ainult neid tegusid p\xc3\xa4riselt inimlikeks, mille peremees inimene on. Aga inimene on oma tegude peremees m\xc3\xb5istuse ja tahte l\xc3\xa4bi, mist\xc3\xb5ttu \xc3\xb6eldakse, et ka vaba valik on m\xc3\xb5istuse ja tahte v\xc3\xb5ime. J\xc3\xa4relikult nimetatakse p\xc3\xa4riselt inimlikeks neid tegusid, mis l\xc3\xa4htuvad kaalutletud tahtest. Kui aga inimesele on omased mingid muud teod, v\xc3\xb5ib neid k\xc3\xbcll nimetada inimese tegudeks, kuid mitte p\xc3\xa4riselt inimlikeks, sest need ei ole inimese kui inimese teod. On aga ilmne, et k\xc3\xb5iki tegusid, mis mingist v\xc3\xb5imest l\xc3\xa4htuvad, p\xc3\xb5hjustab see v\xc3\xb5ime oma objekti logose j\xc3\xa4rgi. Tahte objekt on aga eesm\xc3\xa4rk ja h\xc3\xbcve. Seet\xc3\xb5ttu peavad k\xc3\xb5ik inimlikud teod olema eesm\xc3\xa4rgi p\xc3\xa4rast._NEWLINE_I\xc2\xaa-IIae q. 1 a. 1 ad 1. Esimese kohta peab j\xc3\xa4relikult \xc3\xbctlema, et kuigi eesm\xc3\xa4rk on t\xc3\xa4ideviimises j\xc3\xa4rgnev, on ta siiski tegija kavatsuses esmane. Ja n\xc3\xb5nda on tal p\xc3\xb5hjuse logos._NEWLINE_I\xc2\xaa-IIae q. 1 a. 1 ad 2. Teise kohta peab \xc3\xbctlema, et kui inimlik tegevus on viimne eesm\xc3\xa4rk, peab ta olema tahtlik, muidu ta ei oleks inimlik, nagu \xc3\xb6eldud. Aga tegevust nimetatakse tahtlikuks kaheti, \xc3\xbchel viisil sellep\xc3\xa4rast, et tahe k\xc3\xa4sib seda, nagu k\xc3\xb5ndimine v\xc3\xb5i r\xc3\xa4\xc3\xa4kimine; teisel viisil sellep\xc3\xa4rast, et tahe tekitab seda, nagu tahtmine ise. On aga v\xc3\xb5imatu, et tahte tekitatud tegu oleks ise viimne eesm\xc3\xa4rk. Tahte objekt on eesm\xc3\xa4rk, nii nagu n\xc3\xa4gemise objekt on v\xc3\xa4rvus, nii et nii nagu on v\xc3\xb5imatu, et esimene n\xc3\xa4htav oleks n\xc3\xa4gemine ise, sest igasugune n\xc3\xa4gemine on mingi n\xc3\xa4gemise objekti n\xc3\xa4gemine, on v\xc3\xb5imatu, et esimene himustatav, mis on eesm\xc3\xa4rk, oleks tahtmine ise. Nii et j\xc3\xa4\xc3\xa4b \xc3\xbcle, et kui inimlik tegu on viimne eesm\xc3\xa4rk, siis tahe k\xc3\xa4sib teda. Ja n\xc3\xb5nda on seal mingi inimese tegu, v\xc3\xa4hemalt tahtmine ise, eesm\xc3\xa4rgi p\xc3\xa4rast. Mist\xc3\xb5ttu mida inimene ka ei teeks, on t\xc3\xb5ene \xc3\xb6elda, et inimene tegutseb eesm\xc3\xa4rgi p\xc3\xa4rast, isegi tehes tegu, mis on viimne eesm\xc3\xa4rk._NEWLINE_I\xc2\xaa-IIae q. 1 a. 1 ad 3. Kolmanda kohta peab \xc3\xbctlema, et niisugused teod ei ole p\xc3\xa4riselt inimlikud, sest need ei l\xc3\xa4htu m\xc3\xb5istuse kaalutlemisest, mis on inimlike tegude p\xc3\xa4ris printsiip. Ja sellep\xc3\xa4rast on neil k\xc3\xbcll kujutletud eesm\xc3\xa4rk, kuid ei ole m\xc3\xb5istusega m\xc3\xa4\xc3\xa4ratud eesm\xc3\xa4rki.\n_START_SECTION_\nArtikkel 2. Kas m\xc3\xb5istusega loomusele on iseloomulik tegutseda eesm\xc3\xa4rgi p\xc3\xa4rast\n_START_PARAGRAPH_\nI\xc2\xaa-IIae q. 1 a. 2 arg. 1. Teise juurde minnakse nii. N\xc3\xa4ib, et eesm\xc3\xa4rgi p\xc3\xa4rast tegutsemine on iseloomulik m\xc3\xb5istusega loomusele. Sest inimene, kellele on omane tegutseda eesm\xc3\xa4rgi p\xc3\xa4rast, ei tegutse kunagi tundmatu eesm\xc3\xa4rgi p\xc3\xa4rast. Aga on palju asju, mis ei tunne eesm\xc3\xa4rki, kas sellep\xc3\xa4rast, et neil tunnetus t\xc3\xa4ielikult puudub, nagu n\xc3\xa4iteks tundetutel loodutel, v\xc3\xb5i sellep\xc3\xa4rast, et nad ei haara eesm\xc3\xa4rgi logost, nagu loomad. J\xc3\xa4relikult n\xc3\xa4ib, et m\xc3\xb5istusega loomusele on iseloomulik tegutseda eesm\xc3\xa4rgi p\xc3\xa4rast._NEWLINE_I\xc2\xaa-IIae q. 1 a. 2 arg. 2. Peale selle, eesm\xc3\xa4rgi p\xc3\xa4rast tegutsemine on oma teo m\xc3\xa4\xc3\xa4ramine eesm\xc3\xa4rgi jaoks. Aga see on m\xc3\xb5istuse t\xc3\xb6\xc3\xb6. J\xc3\xa4relikult ei ole see omane neile, kellel m\xc3\xb5istus puudub._NEWLINE_I\xc2\xaa-IIae q. 1 a. 2 arg. 3. Peale selle, h\xc3\xbcve ja eesm\xc3\xa4rk on tahte objekt. Aga tahe on m\xc3\xb5istuses, nagu \xc3\xb6eldakse "De anima" III raamatu [9. peat\xc3\xbckis]. J\xc3\xa4relikult on eesm\xc3\xa4rgi p\xc3\xa4rast tegutsemine omane ainult m\xc3\xb5istusega loomusele._NEWLINE_I\xc2\xaa-IIae q. 1 a. 2 s. c. Aga vastu on see, mida filosoof t\xc3\xb5estab "F\xc3\xbc\xc3\xbcsika" II raamatu [5. peat\xc3\xbckis], et mitte ainult aru, vaid ka loodus tegutseb eesm\xc3\xa4rgi p\xc3\xa4rast._NEWLINE_I\xc2\xaa-IIae q. 1 a. 2 co. Vastan: peab \xc3\xbctlema, et k\xc3\xb5ik tegijad tegutsevad paratamatult eesm\xc3\xa4rgi p\xc3\xa4rast. Sest kui \xc3\xbcksteise jaoks m\xc3\xa4\xc3\xa4ratud p\xc3\xb5hjustest esimene lahutada, siis paratamatult lahutuvad ka teised. Aga k\xc3\xb5igi p\xc3\xb5hjuste seas esimene on l\xc3\xb5pp-p\xc3\xb5hjus. Mille p\xc3\xb5hjend on see, et mateeria omandab vormi ainult niiv\xc3\xb5rd, kui tegija teda liikuma paneb, sest miski ei vii iseennast potentsist akti. Tegija aga paneb liikuma ainult l\xc3\xa4htudes eesm\xc3\xa4rgi kavatsusest. Sest kui tegija ei oleks m\xc3\xa4\xc3\xa4ratud mingiks tagaj\xc3\xa4rjeks, siis ta ei teeks \xc3\xbchte rohkem kui teist, j\xc3\xa4relikult peab selleks, et ta kutsuks esile mingi tagaj\xc3\xa4rje, teda m\xc3\xa4\xc3\xa4ratama millekski kindlaks, millel on eesm\xc3\xa4rgi logos. Aga nii nagu see m\xc3\xa4\xc3\xa4ramine toimib m\xc3\xb5istusega loomuse puhul m\xc3\xb5istusliku himu l\xc3\xa4bi, mida nimetatakse tahteks, toimub see teiste loomuste puhul loomuliku kalduvuse l\xc3\xa4bi, mida nimetatakse loomulikuks himuks. Ometi tuleb arvestada, et miski p\xc3\xbc\xc3\xbcdleb oma teos v\xc3\xb5i liikumises eesm\xc3\xa4rgi poole kaheti, \xc3\xbchel viisil iseennast eesm\xc3\xa4rgi poole liikuma pannes, nagu inimene, teisel viisil teise poolt eesm\xc3\xa4rgi poole liikuma panduna, nagu nool p\xc3\xbc\xc3\xbcdleb m\xc3\xa4\xc3\xa4ratud eesm\xc3\xa4rgi poole selle tagaj\xc3\xa4rjel, et teda paneb liikuma vibulaskja, kes suunab oma tegu eesm\xc3\xa4rgi poole. J\xc3\xa4relikult panevad need asjad, millel on m\xc3\xb5istus, iseennast eesm\xc3\xa4rgi poole liikuma, sest nad valitsevad oma tegusid vaba valiku l\xc3\xa4bi, mis on tahte ja m\xc3\xb5istuse v\xc3\xb5ime. Need asjad aga, millel m\xc3\xb5istust ei ole, p\xc3\xbc\xc3\xbcdlevad eesm\xc3\xa4rgi poole loomuliku kalduvuse j\xc3\xb5ul, panduna liikuma teise, mitte aga iseenda poolt, sest nad ei tunne eesm\xc3\xa4rgi logost, ning seet\xc3\xb5ttu ei saa midagi eesm\xc3\xa4rgiks m\xc3\xa4\xc3\xa4rata, vaid neid m\xc3\xa4\xc3\xa4rab eesm\xc3\xa4rgiks \xc3\xbcksnes teine. Kogu m\xc3\xb5istusega loodus on v\xc3\xb5rreldes Jumalaga nagu t\xc3\xb6\xc3\xb6riist v\xc3\xb5rreldes algtegijaga, nagu meil \xc3\xbclalpool (I:22:2 ad 4; I:103:1 ad 3) oli. Ja sellep\xc3\xa4rast on m\xc3\xb5istusega loomusele iseloomulik, et ta p\xc3\xbc\xc3\xbcdleb eesm\xc3\xa4rgi poole, ajades v\xc3\xb5i viies end eesm\xc3\xa4rgi poole, m\xc3\xb5istuseta loomusele aga teise aetuna v\xc3\xb5i viiduna, kas tabatud eesm\xc3\xa4rgi poole nagu loomad v\xc3\xb5i tabamata eesm\xc3\xa4rgi poole nagu asjad, millel tunnetus t\xc3\xa4ielikult puudub._NEWLINE_I\xc2\xaa-IIae q. 1 a. 2 ad 1. Esimese kohta peab j\xc3\xa4relikult \xc3\xbctlema, et inimene, kui ta iseenese l\xc3\xa4bi tegutseb eesm\xc3\xa4rgi p\xc3\xa4rast, tunneb eesm\xc3\xa4rki, aga kui teine paneb teda tegutsema v\xc3\xb5i juhib, n\xc3\xa4iteks kui ta tegutseb teise k\xc3\xa4sul, v\xc3\xb5i kui teine paneb teda sundides liikuma, siis ei ole paratamatu, et ta tunneb eesm\xc3\xa4rki. Ja n\xc3\xb5nda on m\xc3\xb5istuseta loodute puhul._NEWLINE_I\xc2\xaa-IIae q. 1 a. 2 ad 2. Teise kohta peab \xc3\xbctlema, et eesm\xc3\xa4rgi jaoks m\xc3\xa4\xc3\xa4ramine on omane sellele, mis paneb iseennast tegutsema eesm\xc3\xa4rgi jaoks. Sellele aga, mida teine paneb eesm\xc3\xa4rgi jaoks tegutsema, on omane olla eesm\xc3\xa4rgi jaoks m\xc3\xa4\xc3\xa4ratud. Mis v\xc3\xb5ib olla m\xc3\xb5istuseta loomuga, aga omada m\xc3\xb5istust milleltki._NEWLINE_I\xc2\xaa-IIae q. 1 a. 2 ad 3. Kolmanda kohta peab \xc3\xbctlema, et tahte objekt on eesm\xc3\xa4rk ja h\xc3\xbcve \xc3\xbcldises. Mist\xc3\xb5ttu ei saa olla tahet sellel, millel puudub m\xc3\xb5istus ja aru, sest see ei saa taibata \xc3\xbcldist, vaid selles on loomulik ehk tundlik himu, mille m\xc3\xa4\xc3\xa4rab mingi \xc3\xbcksik h\xc3\xbcve. On aga ilmne, et \xc3\xbcksikud p\xc3\xb5hjused paneb liikuma \xc3\xbcldine p\xc3\xb5hjus: nii nagu linna valitseja, kes peab silmas \xc3\xbchist h\xc3\xbcve, paneb oma k\xc3\xa4suga liikuma linna \xc3\xbcksikud ametid. Ja sellep\xc3\xa4rast on paratamatu, et k\xc3\xb5ik selle, millel puudub m\xc3\xb5istus, paneb \xc3\xbcksikute eesm\xc3\xa4rkide poole liikuma mingi m\xc3\xb5istuslik tahe, mis laotub \xc3\xbcldiseks h\xc3\xbcveks, nimelt Jumala tahe.\n_START_SECTION_\nArtikkel 3. Kas inimese tegu saab liigi eesm\xc3\xa4rgilt\n_START_PARAGRAPH_\nI\xc2\xaa-IIae q. 1 a. 3 arg. 1. Kolmanda juurde minnakse nii. N\xc3\xa4ib, et inimeste teod ei saa liiki eesm\xc3\xa4rgilt. Eesm\xc3\xa4rk on ju v\xc3\xa4line p\xc3\xb5hjus. Aga mille tahes liik on mingilt seesmiselt algelt. J\xc3\xa4relikult inimeste teod ei saa liiki eesm\xc3\xa4rgilt._NEWLINE_I\xc2\xaa-IIae q. 1 a. 3 arg. 2. Peale selle, see, mis annab liigi, peab olema eelnev. Aga eesm\xc3\xa4rk on olemise poolest j\xc3\xa4rgnev. J\xc3\xa4relikult ei ole inimese teol liik eesm\xc3\xa4rgilt._NEWLINE_I\xc2\xaa-IIae q. 1 a. 3 arg. 3. Peale selle, sama saab olla ainult \xc3\xbches liigis. Aga juhtub, et arvult sama tegu m\xc3\xa4\xc3\xa4ratakse erinevate eesm\xc3\xa4rkide jaoks. J\xc3\xa4relikult eesm\xc3\xa4rk ei anna inimeste tegudele liiki._NEWLINE_I\xc2\xaa-IIae q. 1 a. 3 s. c. Aga vastu on see, mida \xc3\xbctleb Augustinus raamatus De moribus Ecclesiae et Manichaeorum [II, 13]: "N\xc3\xb5nda, nagu eesm\xc3\xa4rk on laiduv\xc3\xa4\xc3\xa4rne v\xc3\xb5i kiiduv\xc3\xa4\xc3\xa4rne, n\xc3\xb5nda on ka meie teod laiduv\xc3\xa4\xc3\xa4rsed v\xc3\xb5i kiiduv\xc3\xa4\xc3\xa4rsed."_NEWLINE_I\xc2\xaa-IIae q. 1 a. 3 co. Vastan: millele tahes saab liik osaks akti j\xc3\xa4rgi, ja mitte potentsi j\xc3\xa4rgi, mist\xc3\xb5ttu nende asjade liigi, mis koosnevad mateeriast ja vormist, moodustab nende endi vorm. Ja nii tuleb v\xc3\xb5tta ka asjade endi liikumiste puhul. Sest kui liikumine kuidagi eristub tegevuseks ja talumiseks, siis saab kumbki neist liigi aktilt, nimelt tegevus aktilt, mis on tegevuse alge [principium], talumine aga aktilt, mis on liikumise l\xc3\xb5pp-punkt [terminus]. Mist\xc3\xb5ttu soojendamine ei ole midagi muud kui mingi liikumine, mis l\xc3\xa4htub soojusest, soojenemine aga ei ole midagi muud kui liikumine soojuse poole, definitsioon aga n\xc3\xa4itab [manifestat] liigi logost. Ja kummalgi inimliku teo moel, v\xc3\xb5etagu seda tegevuste moel v\xc3\xb5i talumiste moel, saadakse liik osaks eesm\xc3\xa4rgilt. Sest inimlikku tegu v\xc3\xb5idakse v\xc3\xb5tta kummalgi moel, nii, et inimene paneb ennast liikuma, ja nii, et inimest pannakse enda poolt liikuma. Aga \xc3\xbclalpool [artikkel 1] \xc3\xb6eldakse, et tegu nimetatakse inimlikuks, niiv\xc3\xb5rd kui see l\xc3\xa4htub kaalutletud tahtest. Aga tahte objekt on h\xc3\xbcve ja eesm\xc3\xa4rk. Ja sellep\xc3\xa4rast on ilmne, et inimlike tegude kui inimlike alge on eesm\xc3\xa4rk. Ja samamoodi on nende l\xc3\xb5pp-punkt, sest see, milleni inimlik tegu j\xc3\xb5uab, on see, mida tahe kavatseb kui eesm\xc3\xa4rki; nii nagu loomulike toimijate puhul tekitatava vorm vastab tekitava vormile. Ja kuna, nagu \xc3\xbctleb Ambrosius teose Super Lucam [eess\xc3\xb5nas]: "kombeid [k\xc3\xb5lblust] nimetatakse \xc3\xb5igusega [proprie] inimlikeks", saavad rangelt v\xc3\xb5ttes [proprie] moraalsetele tegudele liik osaks eesm\xc3\xa4rgilt, sest moraalsed teod on sama mis inimlikud teod._NEWLINE_I\xc2\xaa-IIae q. 1 a. 3 ad 1. Esimese kohta tuleb j\xc3\xa4relikult \xc3\xb6elda, et eesm\xc3\xa4rk ei ole \xc3\xbcldse midagi teo suhtes v\xc3\xa4list, sest see on teo suhtes alge v\xc3\xb5i l\xc3\xb5pp-punkt; ja see kuulubki teo logosesse, et ta on millestki tegevuse puhul ja millegi poole talumise puhul._NEWLINE_I\xc2\xaa-IIae q. 1 a. 3 ad 2. Teise kohta tuleb \xc3\xb6elda, et eesm\xc3\xa4rk, kuiv\xc3\xb5rd ta on kavatsuses eelnev, nagu \xc3\xb6eldud [artiklis 1 vastuses 1. vastuv\xc3\xa4itele], kuulub selle j\xc3\xa4rgi tahtele. Ja n\xc3\xb5nda annab ta inimlikule ehk moraalsele teole liigi._NEWLINE_I\xc2\xaa-IIae q. 1 a. 3 ad 3. Kolmanda kohta peab \xc3\xbctlema, et arvult sama tegu, niiv\xc3\xb5rd kui see \xc3\xbcks kord tegijast v\xc3\xa4ljub, m\xc3\xa4\xc3\xa4ratakse ainult \xc3\xbche l\xc3\xa4hima eesm\xc3\xa4rgi jaoks, millelt tal on liik, aga ta v\xc3\xb5idakse m\xc3\xa4\xc3\xa4rata ka mitme kauge eesm\xc3\xa4rgi jaoks, millest \xc3\xbcks on teise eesm\xc3\xa4rk. On siiski v\xc3\xb5imalik, et tegu, mis on loomuse liigi poolest \xc3\xbcks, m\xc3\xa4\xc3\xa4ratakse erinevateks tahte eesm\xc3\xa4rkideks, nagu n\xc3\xa4iteks seda, mis on inimese tapmine, mis on loomuse liigi poolest sama, v\xc3\xb5idakse m\xc3\xa4\xc3\xa4rata nii \xc3\xb5igluse s\xc3\xa4ilitamise eesm\xc3\xa4rgiks kui ka viha rahuldamise eesm\xc3\xa4rgiks. Ja sellep\xc3\xa4rast oleksid need kombe [moris] liigi poolest erinevad teod, sest \xc3\xbchel moel oleks see vooruse tegu, teisel moel oleks see pahe tegu. Sest liikumine ei saa liiki sellelt, mis on l\xc3\xb5pp-punkt sattumuslikult, vaid ainult sellelt, mis on l\xc3\xb5pp-punkt iseenesest. Aga moraalsed eesm\xc3\xa4rgid on looduslikul asjal sattumuslikult; ja \xc3\xbcmberp\xc3\xb6\xc3\xb6rdult, moraalsel asjal on loodusliku eesm\xc3\xa4rgi logos sattumuslik. Ja sellep\xc3\xa4rast ei keela miski, et teod, mis on loomuse liigi poolest samad, oleksid kombe poolest erinevad, ja \xc3\xbcmberp\xc3\xb6\xc3\xb6rdult.\n_START_SECTION_\nArtikkel 1\n_START_PARAGRAPH_\nArtikli v\xc3\xa4ide tuleneb Aristotelese "Nikomachose eetika" I raamatu 1. peat\xc3\xbckist: "Tundub, et igasugune kunst, igasugune uurimine ning samamoodi nii tegu kui ka valimine p\xc3\xbc\xc3\xbcdlevad mingi h\xc3\xbcve poole; sellep\xc3\xa4rast on \xc3\xb6eldud kaunilt, et h\xc3\xbcve on see, mille poole k\xc3\xb5ik p\xc3\xbc\xc3\xbcdleb. Ilmne on aga teatud erinevus eesm\xc3\xa4rkide vahel: \xc3\xbched on tegevused, teised aga mingid tulemused nende k\xc3\xb5rval." Selle raamatu kommentaaris \xc3\xbctleb Thomas, et jutt on nii spekulatiivsest m\xc3\xb5istusest kui ka praktilisest m\xc3\xb5istusest l\xc3\xa4htuvast tegevusest. Et seda siin mitte selgitada, viitab Thomas "aga vastu" all hoopis "F\xc3\xbc\xc3\xbcsikale", kuigi ta tegelikult juhindub "Nikomachose eetikast", millele 2. argument viitab, seejuures Aristotelese eetika vaimu teisendades.'