b"\n_START_ARTICLE_\nInglismaa kuningriik\n_START_SECTION_\nTaani vallutus\n_START_PARAGRAPH_\nInglismaa kuningas Ethelred II valitsusajal (978\xe2\x80\x931013 ja 1014\xe2\x80\x931016), 991. aastal alustasid taanlased taas konflikti inglastega, p\xc3\xbc\xc3\xbcdes kogu Inglismaad (lisaks Danelaw' alale, mis juba nende k\xc3\xa4es oli), enda kontrolli alla saada. Eriti t\xc3\xb5siseks l\xc3\xa4ksid asjad siis, kui Taanis sai v\xc3\xb5imule Svend Harkhabe, kes hakkas isiklikult Inglismaa trooni taotlema. Lisaks temale r\xc3\xbc\xc3\xbcstasid Inglismaad ka Norra kuningas Olav Tryggvason ja v\xc3\xa4ejuht Thorkell Pikk. P\xc3\xbc\xc3\xbcdes taanlaste ohust lahti saada, korraldas Ethelred 1002. aastal P\xc3\xb5hja-Inglismaal, Danelawi aladel elavate taanlaste massim\xc3\xb5rva (milles hukkus ka Svend Harkhabeme \xc3\xb5de), ent sellestki polnud kasu. Taanlaste retked j\xc3\xa4tkusid ning 1013. aastal Svend Harkhabeme ja tema poja Knudi invasiooni j\xc3\xa4rel Inglismaale varises inglaste kaitse t\xc3\xa4ielikult kokku. Ethelred pages eksiili, Normandiasse ning Taani ja Norra kuningas Svend Harkhabe kuulutati Inglismaa kuningaks (1013\xe2\x80\x931014). Kuid viimane suri juba j\xc3\xa4rgmise aasta alguses ning tema nooruke poeg Knud ei suutnud Inglismaad oma kontrolli all hoida. _NEWLINE_Nii sai Ethelred trooni tagasi, kuid juba 1015. aastal tungis Knud uuesti, venna Taani kuninga Harald II antud v\xc3\xa4gedega Inglismaale ning j\xc3\xa4rgmisel aastal, kui Ethelred suri, oli suur osa Inglismaast juba tema kontrolli all. Inglastepoolset v\xc3\xb5itlust, L\xc3\xb5una-Inglismaal j\xc3\xa4tkas veel Ethelredi poeg Edmund II. Edmund II sai s\xc3\xb5jas taanlastelt mitu korda l\xc3\xbc\xc3\xbca, ta suutis end siiski kindlustada Wessexis ning Londoni piiramisr\xc3\xb5ngast vabastada. Ent 18. oktoobril kaotas Edmund otsustavalt Assanduni lahingus. Seej\xc3\xa4rel s\xc3\xb5lmisid Knud ja Edmund rahu, millega Edmundile j\xc3\xa4i Wessex, Taani ja Norra kuningas Knud Suurele aga k\xc3\xb5ik alad Thamesi j\xc3\xb5est p\xc3\xb5hja pool. Samuti lepiti kokku, et \xc3\xbche valitseja surma korral p\xc3\xa4rib teine k\xc3\xb5ik tema valdused. Edmund II suri juba poolteist kuud hiljem, 30. novembril 1016. Knud Suur, kes oli p\xc3\xa4rast venna Harald II surma ka Taani (1018\xe2\x80\x931035) ja Norra kuningas (1028\xe2\x80\x931035), abiellus Ethelred II lese ja Normandia hertsogi \xc3\xb5e Emmaga ning oli aastatel 1016\xe2\x80\x931035 Inglismaa kuningas. Emma ja kuningas Knud Suure abielust s\xc3\xbcndinud Knud III, Inglismaa kuningas (1040\xe2\x80\x931042) nimetas oma poolvenna (kuningas Ethelred II-e ja Emma poja) Edward Usutunnistaja enda troonip\xc3\xa4rijaks ning n\xc3\xb5nda sai Edward 1042. aastal Inglismaa kuningaks._NEWLINE_P\xc3\xa4rast Inglismaa lastetu kuninga (1042\xe2\x80\x931066) Edward Usutunnistaja surma oli Inglise troonile kolm n\xc3\xb5udlejat: Normandia hertsog William, Wessexi hertsog Harold Godwinson ja Norra kuningas Harald III Hardrada. 1066. aasta jaanuaris kroonis peapiiskop Aldred, Earl Godwine poja Harold Godwinsoni Harold II nime all Inglismaa kuningaks. Harald III ja William tungisid oma s\xc3\xb5jav\xc3\xa4ega Inglismaale. Harald III j\xc3\xb5udis enne ja pidas Haroldi v\xc3\xa4gedega 25. septembril 1066 Stamford Bridge'i lahingu, milles ta l\xc3\xbc\xc3\xbca sai ja ise hukkus.\n_START_SECTION_\nJohn Maata\n_START_PARAGRAPH_\nKuningas (1199\xe2\x80\x931216) John Maata kinnitatud konstitutsiooni\xc3\xb5igus Magna Cartal oli pikaajaline m\xc3\xb5ju riigi\xc3\xb5iguse arengule, samast perioodist p\xc3\xa4rineb ka Inglismaa parlamendi institutsioon. Prantsusmaa kuninga Philippe II valitsusajal (1180\xe2\x80\x931223) \xc3\xb5nnestus tal John Maata valitsusajal p\xc3\xa4rast Bouvinesi lahingu v\xc3\xb5itmist 1214. aastal, kus prantslased v\xc3\xb5itsid inglasi ja Saksa-Rooma keisrit Otto IV, piirata Inglise kuningate valdusi Euroopa mandril.\n_START_SECTION_\n\xc5\xa0otimaa vallutamine\n_START_PARAGRAPH_\n1296. aastal anastas Inglismaa kuningas Edward I Suurbritannia saare p\xc3\xb5hjaosas asuva \xc5\xa0otimaa v\xc3\xb5ites neid Dunbari lahingus, kuid juba 1297. aastal l\xc3\xb5id \xc5\xa1otlased William Wallace'i juhtimisel Stirling Bridge'i lahingus Inglise v\xc3\xa4gesid. 1305. aastal alustasid \xc5\xa1otlased Robert Bruce juhtimisel m\xc3\xa4ssu Inglise v\xc3\xb5imu vastu \xc5\xa0otimaal ja 1307. aastal Loudun Hillis ja 1314. aastal l\xc3\xb5id \xc5\xa1otlased Bannockburni lahingus Robert Bruce juhtimisel inglasi, keda juhtis Inglismaa kuningas (1307\xe2\x80\x931327) Edward II. 1316. aastal sai Iirimaa kuningaks Robert Bruce'i vend Edward Bruce. 13. sajandil \xc3\xbchendati Inglismaa kuningriigiga Wales.\n_START_SECTION_\nHenry VII\n_START_PARAGRAPH_\nInglismaa kuningriigi kuningas Henry VII oli Tudori d\xc3\xbcnastia asutaja, kes sai kuningaks p\xc3\xa4rast Prantsusmaa kuningalt toetusena saadud rahaga varustud invasiooniv\xc3\xa4ega 1485. aastal Inglismaale tungimist ja Richard III l\xc3\xb6\xc3\xb6mist Bosworhti lahingus. Ta suutis oma v\xc3\xb5imu stabiliseerida ja tagada Tudorite d\xc3\xbcnastia v\xc3\xb5imu j\xc3\xa4rgmiseks 118 aastaks, abielludes Edward IV t\xc3\xbctre Yorki Elizabethiga.\n_START_SECTION_\nHenry VIII\n_START_PARAGRAPH_\nInglismaa ja Iirimaa kuningas Henry VIII oli rahvusvahelistes suhetes tihti kaalukeeleks Prantsusmaa kuninga Fran\xc3\xa7ois I ja Habsburgide d\xc3\xbcnastiast Saksa-Rooma riigi valitseja Karl V vahel, kes kumbki Mandri-Euroopas p\xc3\xbc\xc3\xbcdsid oma m\xc3\xb5juv\xc3\xb5imu kehtestada. Algul toetas Henry Karli, siis l\xc3\xa4ks Fran\xc3\xa7ois poole \xc3\xbcle (Prantsuse kuningas aitas tal \xc3\xbcle saada ka reformatsiooniga tekkinud probleemidest), l\xc3\xb5puks aga sidus ta end taas Karliga, p\xc3\xbc\xc3\xbcdes v\xc3\xb5ita juurde valdusi Prantsusmaal.\n_START_SECTION_\nInglise-\xc5\xa0oti personaalunioon\n_START_PARAGRAPH_\n1603 suri lastetu Elizabeth I ning Inglismaa troonile t\xc3\xb5usis James I nime all \xc5\xa0otimaa kuningas James VI, mis t\xc3\xa4hendas, et Inglismaa ja \xc5\xa0otimaa moodustasid 1603. aastal personaaluniooni, mida kuningas hakkas nimetama Suurbritanniaks. Nii v\xc3\xb5iks James I teataval m\xc3\xa4\xc3\xa4ral pidada esimeseks Suurbritannia kuningaks, kuid ametlikult j\xc3\xa4id Inglismaa ja \xc5\xa0otimaa siiski eraldi riikideks ning nende juriidiline \xc3\xbchendamine toimus alles 1707. aastal.\n_START_SECTION_\nJames I\n_START_PARAGRAPH_\nJames I valitsusaja (1603\xe2\x80\x931625) esimene periood kuni kantsler Robert Cecili surmani aastal 1611 oli k\xc3\xbcllaltki edukas, sest viimane oli osav ja edukas riigimees, kes suutis ka teiste favoriitide m\xc3\xb5ju kuningale minimeerida. Tema ajal allutati Iirimaa kindlamalt keskv\xc3\xb5imule, sundides sealseid m\xc3\xa4ssulisi krahve p\xc3\xb5genema ning rajades sinna protestantide asundusi, samuti algas Inglismaa asunduste rajamine Uues Maailmas. 1607. aastal rajas Virginia Company sadakond Inglismaalt p\xc3\xa4rit kolonisti Chesapeake'i lahe \xc3\xa4\xc3\xa4rde Jamestowni \xe2\x80\x93 P\xc3\xb5hja-Ameerika esimese p\xc3\xbcsiva inglaste asunduse (sellest kasvas v\xc3\xa4lja Virginia koloonia)._NEWLINE_P\xc3\xa4rast Cecili surma muutus Jamesi poliitika \xc3\xbcha heitlikumaks, favoriitide m\xc3\xb5ju \xc3\xbcha kasvas ning reaalne riigivalitsemine j\xc3\xa4i unarusse v\xc3\xb5i hakati seda kuritarvitama. Kuninga vastuolud parlamendiga \xc3\xbcha suurenesid, kuid et James end reaalselt saadikute \xc3\xbcle enamasti kehtestada ei suutnud, siis ei muutunud need niiv\xc3\xb5rd ohtlikuks kui 30 aastat hiljem, mil Charles I ja parlamendi vastuoludest sugenes Inglise kodus\xc3\xb5da, aastatel 1642\xe2\x80\x931651.\n_START_SECTION_\nInglismaa ja \xc5\xa0otimaa \xc3\x9chendkuningriik\n_START_PARAGRAPH_\n1707. aasta Act of Union-iga \xc3\xbchendati \xc5\xa0otimaa kuningriik ja Inglismaa kuningriik, mis alates 1603. aastast olid olnud personaalunioonis (Inglismaa ja \xc5\xa0otimaa monarhid: James I, Charles I, Charles II, James II, Mary II, William III, Anne), Suurbritannia kuningriigiks (1707\xe2\x80\x931801)."