b'\n_START_ARTICLE_\nJean-Philippe Rameau\n_START_PARAGRAPH_\nJean-Philippe Rameau [\xc5\xbeaanfil\'ipp ram\'oo] (prantsuse\xc2\xa0[\xca\x92\xc9\x91\xcc\x83filip \xca\x81a\xcb\x88mo]; 25. september 1683 Dijon \xe2\x80\x93 12. september 1764) oli \xc3\xbcks t\xc3\xa4htsamaid barokiajastu prantsuse heliloojaid ja muusikateoreetikuid. _NEWLINE_Rameau oli Jean-Baptiste Lully j\xc3\xa4rel prantsuse ooperi t\xc3\xa4htsaim esindaja. Fran\xc3\xa7ois Couperini k\xc3\xb5rval oli ta oma aja juhtiv prantsuse klavessiinimuusika looja. _NEWLINE_Rameau noorusajast on teada v\xc3\xa4ga v\xc3\xa4he. Alles 1720. aastatel, kui oli ilmunud tema teos "Harmooniatraktaat" (1722), sai ta tuntuks juhtiva muusikateoreetikuna. Oopereid hakkas ta kirjutama alles 50-aastaselt, kuigi just ooperiloomingul p\xc3\xb5hineb tema hilisem kuulsus. Rameau esimene ooper "Hippolyte ja Aricie" (1733) p\xc3\xb5hjustas rohkelt \xc3\xa4revust ja sattus uudse harmooniakasutuse t\xc3\xb5ttu Lully komponeerimisstiili austajate kriitikatule alla. Sellele vaatamata sai Rameau peagi \xc3\xbcldtuntuks ja -tunnustatuks ning hiljem s\xc3\xbc\xc3\xbcdistasid uudse itaalia ooperi pooldajad teda "traditsioonilise" ooperistiili viljelemises. _NEWLINE_18. sajandi l\xc3\xb5puks oli Rameau muusika moest l\xc3\xa4inud ning alles 20. sajandil hakati t\xc3\xb5sisemalt tegelema selle taaselustamisega. T\xc3\xa4nap\xc3\xa4eval hinnatakse Rameaud taas ning tema teoseid esitatakse ja salvestatakse j\xc3\xa4rjest sagedamini.\n_START_SECTION_\nElulugu\n_START_PARAGRAPH_\nRameau elu \xc3\xbcksikasjad on ebaselged ning tema esimesest 40 eluaastast ei teata kuigi palju. Hiljem kolis ta Pariisi, kus elas kuni surmani. Rameau oli salatseva loomuga, isegi ta abikaasa ei teadnud tema varasest noorusest midagi. See seletab ka tema varasemat eluperioodi k\xc3\xa4sitlevate biograafiliste andmete nappust.\n_START_SECTION_\nVarasem eluperiood (1683\xe2\x80\x931732)\n_START_PARAGRAPH_\nJean-Philippe Rameau s\xc3\xbcndis 25. septembril 1683 ning ristiti samal p\xc3\xa4eval. Tema isa Jean t\xc3\xb6\xc3\xb6tas mitmes Dijoni \xc3\xbcmbruskonna kirikus organistina ning ema Claudine Demartin\xc3\xa9court oli notari t\xc3\xbctar. Neil oli kokku 11 last (viis t\xc3\xbcdrukut ja kuus poissi), kellest Jean-Philippe oli seitsmes. Talle \xc3\xb5petati muusikat juba enne, kui ta \xc3\xb5ppis lugema ja kirjutama. Hariduse sai ta Godransi jesuiitide koolis, kuid ta ei olnud hea \xc3\xb5pilane. Ta segas pidevalt tunde oma laulmisega ning hiljem on ta v\xc3\xa4itnud, et tema kirg ooperi vastu sai alguse juba 12-aastaselt. Kuigi algselt loodeti, et ta hakkab \xc3\xb5igusteadust \xc3\xb5ppima, otsustas Rameau siiski muusikuks saada. Isa saatis ta Itaaliasse, kus ta elas l\xc3\xbchikest aega Milanos. P\xc3\xa4rast kodumaale naasmist t\xc3\xb6\xc3\xb6tas ta viiuldajana r\xc3\xa4ndtruppides ja organistina provintsikatedraalides. Seej\xc3\xa4rel kolis ta esimest korda Pariisi. Seal avaldas ta kogumikus "Pi\xc3\xa8ces de clavecin" ("Klavessiinipalad") (1709) oma esimesed teadaolevad heliteosed, milles oli tunda tema s\xc3\xb5bra Louis Marchandi m\xc3\xb5jutusi._NEWLINE_1709. aastal kolis Rameau tagasi Dijoni, et v\xc3\xb5tta \xc3\xbcle isa t\xc3\xb6\xc3\xb6 peakiriku organistina. Leping oli s\xc3\xb5lmitud kuueks aastaks, kuid Rameau lahkus enne t\xc3\xa4htaja l\xc3\xb5ppu ning j\xc3\xa4tkas sarnast t\xc3\xb6\xc3\xb6d Lyonis ja Clermontis. Sel perioodil kirjutas ta kirikus esitamiseks m\xc3\xb5eldud motette ja vaimulikke kantaate. 1722. aastal p\xc3\xb6\xc3\xb6rdus ta paremat elu otsides tagasi Pariisi ning avaldas oma t\xc3\xa4htsaima muusikateoreetilise t\xc3\xb6\xc3\xb6 "Trait\xc3\xa9 de l\'harmonie" ("Harmooniatraktaat"). Sellega saavutas ta peagi kuulsuse ning avaldas 1726. aastal tr\xc3\xbckis ka teise teose, "Nouveau syst\xc3\xa8me de musique th\xc3\xa9orique" ("Uus muusikateooria s\xc3\xbcsteem"). 1724. ja 1729. (v\xc3\xb5i 1730.) aastal kirjutas ta veel kaks klavessiinipalade kogumikku. Esimesed ettevaatlikud sammud kontsertmuusika kirjutamises tegi Rameau kirjanik Alexis Pironi tellimusel, kui viimane palus tal kirjutada laule oma populaarsetele kom\xc3\xb6\xc3\xb6diatele. Sellele j\xc3\xa4rgnes neli koost\xc3\xb6\xc3\xb6projekti, millest esimene oli "L\'endriague" (1723). \xc3\x9ckski nendest teostest ei ole s\xc3\xa4ilinud. _NEWLINE_25. veebruaril 1726 abiellus Rameau 19-aastase Marie-Louise Mangot\'ga, kes p\xc3\xa4rines Lyoni muusikuteperekonnast ning oli hea laulja ja instrumentalist. Neil oli neli last, kaks poissi ja kaks t\xc3\xbcdrukut, ja v\xc3\xa4idetavalt oli nende abielu \xc3\xb5nnelik. _NEWLINE_Vaatamata muusikateoreetiku kuulsusele oli Rameaul raske Pariisis organistina t\xc3\xb6\xc3\xb6d leida.\n_START_SECTION_\nHilisem elu (1733\xe2\x80\x931764)\n_START_PARAGRAPH_\nAlles 50-aastaselt otsustas Rameau hakata oopereid kirjutama, millega ta tegelikult hiljem enamiku oma kuulsusest saavutaski. Ta oli juba palunud Houdar de la Mottel 1727. aastal kirjutada libreto, kuid sellest koost\xc3\xb6\xc3\xb6st ei tulnud midagi v\xc3\xa4lja. L\xc3\xb5puks soovis ta proovida k\xc3\xa4tt l\xc3\xbc\xc3\xbcrilise ooperi loomises p\xc3\xa4rast Mont\xc3\xa9clairi "Jepht\xc3\xa9" kuulmist 1732. aastal. Rameau "Hippolyte et Aricie" esietendus Acad\xc3\xa9mie Royale de Musiques 1733. aasta 1. oktoobril. See sai kohe tuntuks olulisima prantsuse ooperina, mis on loodud p\xc3\xa4rast Lully surma, kuid publik jagunes kahte kaheldes, kas selline asi on hea v\xc3\xb5i mitte. Nii m\xc3\xb5nigi, n\xc3\xa4iteks helilooja Andr\xc3\xa9 Campra, oli h\xc3\xa4mmastunud selle ooperi uudsusest ja originaalsusest. Teised leidsid, et Rameau leiutatud harmooniad on kokkusobimatud ja arvasid, et see teos on r\xc3\xbcnnak Prantsuse muusikatraditsiooni vastu. Lully ja Rameau pooldajad v\xc3\xb5itlesid ajakirjanduses selle k\xc3\xbcsimuse \xc3\xbcle veel aastak\xc3\xbcmne l\xc3\xb5puni._NEWLINE_Rameaul oli hea suhe ja koost\xc3\xb6\xc3\xb6 m\xc3\xb5juv\xc3\xb5imsa rahastaja Alexandre de Riche La Poupelini\xc3\xa8re\'iga, kes oli tema patroon aastani 1753._NEWLINE_La Pouplini\xc3\xa8re\'i armuke ja hiljem naine Th\xc3\xa9r\xc3\xa8se des Hayes oli Rameau \xc3\xb5pilane ja tema muusika suur imetleja. 1731. aastal sai Rameaust La Pouplini\xc3\xa8re\'i v\xc3\xa4ga heal tasemel isikliku orkestri dirigent. Sellel t\xc3\xb6\xc3\xb6kohal oli ta 22 aastat. P\xc3\xa4rast seda v\xc3\xb5ttis tema t\xc3\xb6\xc3\xb6 \xc3\xbcle Johann Stamitz ja hiljem Gossec. La Pouplini\xc3\xa8re\'i suhtlusringkonnas viibimine v\xc3\xb5imaldas Rameaul kohtuda tolle aja juhtivate kultuuritegelastega, sealhulgas Voltaire\'iga, kes hakkas varsti heliloojaga koost\xc3\xb6\xc3\xb6d tegema. Nende esimene \xc3\xbchist\xc3\xb6\xc3\xb6, muusikaline trag\xc3\xb6\xc3\xb6dia "Samson", keelati autoriteetide poolt. Vaimuliku sisuga ooper, mille autor oleks olnud Voltaire, kes oli kurikuulus kirikukriitik, poleks olnud vastuv\xc3\xb5etav. _NEWLINE_Samal ajal kasutas Rameau oma uutmoodi muusikalist k\xc3\xa4ekirja veidi kergema \xc5\xbeanri, ooper-balleti arendamiseks. Tema \xc3\xbcliedukale lavateosele "Les Indes galantes" ("Galantsed indialased") j\xc3\xa4rgnes kaks muusikalist trag\xc3\xb6\xc3\xb6diat: "Castor et Pollux" ("Kastor ja Polydeukes", 1737) ja "Dardanus" (1739). Lisaks valmis samal aastal ka ooper-ballet "Les f\xc3\xaates d\'H\xc3\xa9b\xc3\xa9". K\xc3\xb5ik need 1730ndate ooperid on Rameau tunnustatumate teoste hulgas. Ometi j\xc3\xa4rgnes helilooja edukale perioodile kuus aastat vaikust, mille jooksul ta avaldas ainult "Dardanuse" uue versiooni (1744). Sellise vaheaja p\xc3\xb5hjus on teadmata, kuigi on v\xc3\xb5imalik, et Rameau l\xc3\xa4ks t\xc3\xbclli kohaliku muusikaakadeemia (Acad\xc3\xa9mie royale de la musique) juhtidega. _NEWLINE_Aasta 1745 oli Rameau karj\xc3\xa4\xc3\xa4ri p\xc3\xb6\xc3\xb6rdepunkt. Ta sai mitmeid palveid \xc3\xb5ukonnalt, et kirjutada muusikat t\xc3\xa4histamaks prantslaste v\xc3\xb5itu Fontenoy lahingus ja Dauphini abielu Hispaania Infanta Maria Teresa Rafaelaga. Rameau l\xc3\xb5i oma t\xc3\xa4htsaima koomilise ooperi "Plat\xc3\xa9e" ja kaks teost koost\xc3\xb6\xc3\xb6s Voltaire\'iga: ooper-ballet "Le temple de la gloire" ja com\xc3\xa9die-ballet "La princesse de Navarre". Need t\xc3\xb5id Rameaule ametliku tuntuse, ta sai tiitli "Compositeur du Cabinet du Roi" ning \xc3\xbches sellega olulise rahalise toetuse. Aastal 1745 sai alguse Rameau ja Jean-Jacques Rousseau vaenulikkus. Kuigi t\xc3\xa4nap\xc3\xa4eval on Rousseau tuntud m\xc3\xb5tlejana, oli tal ka ambitsioonikas plaan saada heliloojaks. Ta oli kirjutanud ooperi "Les muses galantes", mis oli inspireeritud Rameau "Indes galantesest", kuid Rameau ei olnud s\xc3\xa4\xc3\xa4rasest muusikalisest lugupidamisavaldusest \xc3\xbcldse meelitatud. Veel sama aasta l\xc3\xb5pus volitasid Voltaire ja Rameau, kes olid h\xc3\xb5ivatud teiste teostega, Rousseaud muutma "La Princesse de Navarre" uueks ooperiks. Selles pidi sisalduma ka retsitatiiv "Les f\xc3\xaates de Ramire". Rousseau v\xc3\xa4itis siis, et need koost\xc3\xb6\xc3\xb6partnerid olid temaga koost\xc3\xb6\xc3\xb6s valminud s\xc3\xb5nade ja muusika tunnustuse temalt r\xc3\xb6\xc3\xb6vinud, kuigi muusikateadlased ei ole k\xc3\xb5nealusest teosest leidnud peaaegu \xc3\xbchtegi j\xc3\xa4lge Rousseau t\xc3\xb6\xc3\xb6st. Sellele vaatamata kandis kibestunud Rousseau Rameau vastu kogu oma \xc3\xbclej\xc3\xa4\xc3\xa4nud elu vimma._NEWLINE_Rousseau oli peamine osaleja ka teises suures Rameau t\xc3\xb6\xc3\xb6d puudutavas t\xc3\xbclis, Querelle des Bouffonsis, mis kestis 1752\xe2\x80\x931754. French trag\xc3\xa9die en musique oli v\xc3\xa4idetavalt vananenum ja ebasobivam \xc5\xbeanr kui Itaalia opera buffa (koomiline ooper). Rameaud s\xc3\xbc\xc3\xbcdistati sel ajal liiga vanamoodsa stiili kasutamises ning tema muusika tundus liiga raske n\xc3\xa4iteks loomuliku ja lihtsa Pergolesi "La serva padrona" k\xc3\xb5rval. 1750ndate keskel kritiseeris Rameau Rousseau panust muusikaartiklitesse ents\xc3\xbcklopeedias (Encyclop\xc3\xa9die), mis viis t\xc3\xbclini juhtivate filosoofide d\'Alemberti ja Diderot\'ga. Selle tulemusel sai Rameaust tegelane Diderot\' filosoofilis-satiirilises novellis "Le neveu de Rameau" ("Rameau vennapoeg")._NEWLINE_1753. aastal sai La Pouplini\xc3\xa8re intrigaanist muusiku Jeanne-Th\xc3\xa9r\xc3\xa8se Goermansi armukeseks. Jeanne oli klavessiinimeistri Jacques Goermansi t\xc3\xbctar. Tema v\xc3\xb5imalust \xc3\xa4ra kasutav abikaasa l\xc3\xbckkas naise rikka rahastaja k\xc3\xa4te vahele. Jeanne lasi La Pouplini\xc3\xa8re\'il palgata helilooja Johann Stamitzi, kes asendas Rameaud p\xc3\xa4rast seda, kui too oli l\xc3\xa4inud t\xc3\xbclli oma patrooniga. Igatahes selleks ajaks Rameau ei vajanud enam La Pouplini\xc3\xa8re\'i rahalist toetust ega kaitset._NEWLINE_Rameau j\xc3\xa4tkas oma tegevust teoreetiku ja heliloojana kuni surmani. Ta elas koos oma naise ja kahe lapsega suures sviidis Rue des Bons-Enfantsi hotellis. Ta lahkus sealt iga p\xc3\xa4ev, et teha \xc3\xbcksi jalutusk\xc3\xa4ik \xc3\xbcmbruskonna aedades (Palais-Royal or the Tuileries) ning koguda m\xc3\xb5tteid. M\xc3\xb5nikord kohtus ta noore kirjaniku Chabanoniga, kes pani kirja m\xc3\xb5ne Rameau kaine ja kindla m\xc3\xa4rkuse: "P\xc3\xa4ev-p\xc3\xa4evalt omandan ma j\xc3\xa4rjest rohkem head maitset, kuid ma pole enam geenius." ja "Kujutlusv\xc3\xb5ime on minu vanas peas otsa saanud, selles eas ei ole tark tegeleda kunstistiilidega, mis seisnevadki ainult kujutlemises."_NEWLINE_Rameau komponeeris viljakalt 1740. aastate l\xc3\xb5pus ja 1750. aastate alguses. P\xc3\xa4rast seda kuivas tema produktiivsus kokku, ilmselt vanuse ja haiguste t\xc3\xb5ttu, kuigi ta oli siiski v\xc3\xb5imeline kirjutama koomilise ooperi "Les Paladins" (1760). Sellele j\xc3\xa4rgnes veel viimane muusikaline trag\xc3\xb6\xc3\xb6dia "Les Bor\xc3\xa9ades", kuid teadmata p\xc3\xb5hjustel seda ooperit ei lavastatud ja korralik lavastus tehti alles 20. sajandi l\xc3\xb5pus. Rameau suri 12. septembril 1764 palavikuhoo j\xc3\xa4rel. Ta maeti j\xc3\xa4rgmisel p\xc3\xa4eval Saint Eustache\'i kirikusse Pariisis.\n_START_SECTION_\nRameau iseloom\n_START_PARAGRAPH_\nKui Rameau eluloolised detailid on ebaselged, siis tema perekonna- ja eraelu on veel eriti h\xc3\xa4gused. Rameau nii elegantne ja veetlev muusika on t\xc3\xa4ielikus vastuolus tema avaliku imagoga. Tema iseloomu on kirjeldatud v\xc3\xb5i isegi ebaausalt karikeeritud Diderot filosoofilist laadi satiirilises novellis "Le Neveu de Rameau". L\xc3\xa4bi kogu Rameau elu oli muusika ta valdav kirg. See h\xc3\xb5ivas kogu tema m\xc3\xb5tlemise. Philippe Beaussanti arvates oli ta monomaan. Piron selgitas, et "tema s\xc3\xbcda ja hing olid tema klavessiinis; kui ta oli selle kaane sulgenud, ei olnud kedagi kodus". F\xc3\xbc\xc3\xbcsiliselt oli Rameau pikk ja erandlikult peenike, mida on n\xc3\xa4ha ka temast s\xc3\xa4ilinud visanditel, sealhulgas Carmontelle\'i tehtud kuulsal portreel. Tal oli ka k\xc3\xb5va h\xc3\xa4\xc3\xa4l. Tema k\xc3\xb5net oli raske m\xc3\xb5ista, t\xc3\xa4pselt nagu ta k\xc3\xa4ekirjagi, see ei olnud kunagi sorav. Inimesena oli ta salatsev, \xc3\xbcksik, n\xc3\xa4rviline, enda saavutuste \xc3\xbcle uhke (rohkem teooria alal kui heliloojana), j\xc3\xa4rsk oma vastastega ja kergesti \xc3\xa4rrituv.'