b'\n_START_ARTICLE_\nThe Language of Morals\n_START_PARAGRAPH_\n"The Language of Morals" on Richard Hare\'i filosoofiline raamat. See ilmus esimest korda 1952.\n_START_SECTION_\n1.1.\n_START_PARAGRAPH_\nK\xc3\xb5ige kindlam viis teada saada, mis on inimese moraaliprintsiibid, on uurida, mida ta teeb, kuidas ta alyernatiivsete teguviiside vahel valib. Asi on selles, et moraaliprintsiipide funktsioon on olla k\xc3\xa4itumise juhtn\xc3\xb6\xc3\xb6r. Moraali keel on preskriptiivne. Sellep\xc3\xa4rast tasubki eetikat uurida: k\xc3\xbcsimust "Mida ma pean tegema?" ei saa kaua v\xc3\xa4ltida. K\xc3\xa4itumise probleemid on k\xc3\xbcll m\xc3\xb5nikord v\xc3\xa4hem p\xc3\xb5nevad kui rists\xc3\xb5nad, kuid neid tuleb lahendada teistmoodi kui rists\xc3\xb5nu. Me ei saa oodata lahendust j\xc3\xa4rgmises numbris, sest see, mis j\xc3\xa4rgmises numbris juhtub, s\xc3\xb5ltub probleemide lahendusest. Maailmas, kus k\xc3\xa4itumisprobleemid muutuvad \xc3\xbcha keerulisemaks ja vaevavamaks, on tarvis aru saada keelest, milles neid p\xc3\xbcstitatakse ja neile vastatakse. Segadus keele asjus ei ole ainult teoreetiline h\xc3\xa4da, vaid tekitab ka tarbetut teoreetilist n\xc3\xb5utust._NEWLINE_Kui moraalikeel kuulub preskriptiivse keele sukku, siis selle loomuse m\xc3\xb5istmiseks on hea v\xc3\xb5rrelda preskriptiivset keelt teistsuguste keeltega ja moraalikeelt teistsuguste preskriptiivsete keeltega.\n_START_SECTION_\n1.2.\n_START_PARAGRAPH_\nGrammatikas liigitatakse laused m\xc3\xb5nikord v\xc3\xa4itlauseteks, k\xc3\xa4sklauseteks ja k\xc3\xbcsilauseteks. See liigitus ei ole loogiku jaoks piisavalt ammendav ega range. V\xc3\xb5ib leida erineva funktsiooniga v\xc3\xa4itlauseid (sealhulgas need, mis v\xc3\xa4ljendavad v\xc3\xa4\xc3\xa4rtusotsustusi) ja erineva funktsiooniga k\xc3\xa4sklauseid. Hare nimetab siiski k\xc3\xa4skudeks k\xc3\xb5iki asju, mida v\xc3\xa4ljendavad k\xc3\xa4skivas k\xc3\xb5neviisis laused, ning teeb nende seas ainult v\xc3\xa4ga \xc3\xbcldisi eristusi. See paneb lugeja huvituma k\xc3\xb5igile v\xc3\xb5i peaaegu k\xc3\xb5igile neile \xc3\xbchistest joontest. V\xc3\xa4ideteks nimetab ta k\xc3\xb5ike, mida v\xc3\xa4ljendavad t\xc3\xbc\xc3\xbcpilised v\xc3\xa4itlaused. Ta eristab niisuguseid lauseid nagu "Pane uks kinni!" ja niisuguseid lauseid nagu "Sa paned kohe ukse kinni." Raske on \xc3\xb6elda, milles nende erinevus seisneb. Asi ei ole lihtsalt grammatilises vormis, sest vast avastatud keeles saaks kindlaks teha, milliseid grammatilisi vorme kasutatakse v\xc3\xa4idete ja milliseid k\xc3\xa4skude v\xc3\xa4ljendamiseks, ning nimetada neid vastavalt v\xc3\xa4itlause- ja k\xc3\xa4sklausevormideks. Erinevus on t\xc3\xa4henduses. M\xc3\xb5lemaid vorme kasutatakse teatud asjast r\xc3\xa4\xc3\xa4kimiseks, kuid erineval moel r\xc3\xa4\xc3\xa4kimiseks. V\xc3\xa4itlauset kasutatakse selleks, et \xc3\xb6elda, kuidas asi on; k\xc3\xa4sklauset selleks, et \xc3\xb6elda kellelegi, et ta paneks asja niimoodi olema.\n_START_SECTION_\n1.3.\n_START_PARAGRAPH_\nMoraalifilosoofil tasub vaadata m\xc3\xb5nda teooriat k\xc3\xa4sklausete t\xc3\xa4henduse kohta. Neil on paralleel sarnaste teooriatega moraaliotsustuste kohta, see n\xc3\xa4itav, et nende vahel v\xc3\xb5ivad olla t\xc3\xa4htsad loogilised sarnasused._NEWLINE_Vaatame k\xc3\xb5igepealt kahte teooriat, mis sarnanevad Hare\'i m\xc3\xb5istes naturalistliku eetikateooriaga. M\xc3\xb5lemad p\xc3\xbc\xc3\xbcavad taandada k\xc3\xa4sklauseid v\xc3\xa4itlausetele. Esimene \xc3\xbctleb, et k\xc3\xa4sklaused v\xc3\xa4ljendavad v\xc3\xa4iteid k\xc3\xb5neleja vaimu kohta. Nii nagu on v\xc3\xa4idetud, et "A on \xc3\xb5ige" t\xc3\xa4hendab \'Ma kiidan A heaks,\' v\xc3\xb5idakse v\xc3\xa4ita, et "Pane uks kinni!" t\xc3\xa4hendab \'Ma tahan, et sa paneks ukse kinni.\' Aga sellest j\xc3\xa4reldub, et kui mina \xc3\xbctlen "Pane uks kinni!" ja sina \xc3\xbctled samale inimesele "\xc3\x84ra pane ust kinni!", siis me ei r\xc3\xa4\xc3\xa4gi teineteisele vastu; ja see on imelik. Selle teooria pooldaja v\xc3\xb5ib \xc3\xb6elda, et kuigi vastuolu ei ole, on lahkarvamus soovides, ja sellest piisab, et seletada tunnet, et need kaks lauset on omavahel \xc3\xbchitamatud. Aga j\xc3\xa4\xc3\xa4b see raskus, et lause "Pane uks kinni!" tundub k\xc3\xa4ivat ukse kinnipanemise, mitte k\xc3\xb5neleja vaimu kohta. Kui \xc3\xb6eldakse, et "Pane uks kinni!" t\xc3\xa4hendab sedasama mis "Ma tahan, et sa paneksid ukse kinni," siis on see nii, nagu \xc3\xb6eldaks, et "Sa paned kohe ukse kinni." t\xc3\xa4hendab sedasama mis "Ma arvan, et sa paned kohe ukse kinni." M\xc3\xb5lemal juhul on imelik, et repliiki ukse kinnipanemise kohta esitatakse repliigina selle kohta, mis minu vaimus toimub. Aga "Ma arvan, et sa paned kohe ukse kinni" ei ole v\xc3\xa4ide minu vaimu kohta, vaid k\xc3\xb5hklevam viis \xc3\xb6elda: "Sa paned kohe ukse kinni." Ja "Ma tahan, et sa paneks ukse kinni" ei ole v\xc3\xa4ide minu vaimu kohta, vaid viisakam viis \xc3\xb6elda: "Pane uks kinni!" Esimest liiki lausete loogikat ei saa m\xc3\xb5ista, m\xc3\xb5istmata teist liiki lausete loogikat. Sellep\xc3\xa4rast see teooria ei seleta midagi. Sama lugu on paralleelse eetikateooriaga, sest "Ma kiidan A heaks" on lihtsalt keerulisem viis \xc3\xb6elda "A on \xc3\xb5ige." See ei ole v\xc3\xa4ide, mida saaks verifitseerida vaatlusega, et mul on teatud \xc3\xa4ratuntav tunne v\xc3\xb5i korduv vaimuseisund. See on v\xc3\xa4\xc3\xa4rtusotsustus. Kui ma k\xc3\xbcsin: "Kas ma kiidan A heaks?", siis vastus on moraaliotsus, mitte fakti vaatlus introspektsioonis. "Ma kiidan A heaks" oleks arusaamatu sellele, kes ei saa aru lausest "A on \xc3\xb5ige," ja selline seletus on obscurum per obscurius.'