b'\n_START_ARTICLE_\nHimu\n_START_SECTION_\nFilosoofia\n_START_PARAGRAPH_\nFilosoofias on himudest r\xc3\xa4\xc3\xa4gitud juba alates antiikajast. Vabariigis v\xc3\xa4idab Platon, et \xc3\xbcksikisiku soove tuleb edasi l\xc3\xbckata k\xc3\xb5rgemate ideaalide nimel. De Animas v\xc3\xa4idab Aristoteles, et himud on seotud loomadevahelise suhtlemisega ja panevad loomi tegutsema; samal ajal kui ta tunnistab, et ratsionaalne m\xc3\xb5tlemine on samuti seotud himudega._NEWLINE_Thomas Hobbes (1588-1679) esitles m\xc3\xb5istet ps\xc3\xbchholoogiline hedonism, mis v\xc3\xa4idab, et "k\xc3\xb5ikide inimeste tegevuse p\xc3\xb5hiline motivatsioon on soov saada naudinguid." Baruch Spinoza (1632-1677) n\xc3\xa4gi vastandina Hobbes\'le, et "loomulikud himud on orjuse \xc3\xbcks vorme", mida isik ei vali omast vabast tahtest. David Hume (1711-1776) v\xc3\xa4itis, et soovid ja kired on mitte-kognitiivsed, automaatsed kehalised reaktsioonid ja ta v\xc3\xa4itis, et ratsionaalne m\xc3\xb5tlemine on "v\xc3\xb5imalik \xc3\xbcksnes siis, kui l\xc3\xb5puni v\xc3\xa4lja m\xc3\xb5elda see, mida [keha] ihaldab"._NEWLINE_Immanuel Kant (1724-1804) nimetatas k\xc3\xb5iki tegevusi, mis baseeruvad himudel h\xc3\xbcpoteetilisteks imperatiivideks, mis t\xc3\xa4hendab, et see on p\xc3\xb5hjendatud k\xc3\xa4sk vaid juhul, kui keegi himustab seda eesm\xc3\xa4rki, millest on jutt. Kant n\xc3\xa4itas ka kauni ja naudingu omavahelist seost oma t\xc3\xb6\xc3\xb6s Otsustusv\xc3\xb5ime kriitika. Georg Wilhelm Friedrich Hegel v\xc3\xa4itis, et "eneseteadvus on himu".'