b'\n_START_ARTICLE_\nAlexander Schmemann\n_START_PARAGRAPH_\nAlexander Schmemann (ka Aleksandr \xc5\xa0meman ja Alexandre Schmemann; vene keeles \xd0\x90\xd0\xbb\xd0\xb5\xd0\xba\xd1\x81\xd0\xb0\xd0\xbd\xd0\xb4\xd1\x80 \xd0\x94\xd0\xbc\xd0\xb8\xd1\x82\xd1\x80\xd0\xb8\xd0\xb5\xd0\xb2\xd0\xb8\xd1\x87 \xd0\xa8\xd0\xbc\xd0\xb5\xd0\xbc\xd0\xb0\xd0\xbd; 13. september 1921 Tallinn \xe2\x80\x93 13. detsember 1983 New York) oli \xc3\xb5igeusu preester, teoloog ja kirjanik, hulga raamatute autor._NEWLINE_\xc5\xa0meman s\xc3\xbcndis Tallinnas vene emigrantide perekonnas. \xc3\x95ige varsti lahkusid tema vanemad Tallinnast Pariisi, kus ta \xc3\xb5ppis kadetikorpuses ja l\xc3\xbctseumis. Aastal 1945 l\xc3\xb5petas ta P\xc3\xbcha Sergiuse \xc3\x95igeusu Usuteaduse Instituudi. \xc3\x95pingute ajal spetsialiseerus ta kiriku ajaloole, tema juhendajaks sai Anton Karta\xc5\xa1ev. Ta kaitses kandidaadi v\xc3\xa4itekirja B\xc3\xbctsantsi teokraatiast. Aastal 1943 abiellus ta Uljana Ossorgina\'ga. P\xc3\xa4rast l\xc3\xb5petamist sai kirikuajaloo \xc3\xb5ppej\xc3\xb5uks. Aastal 1946 p\xc3\xbchitseti ta peapiiskop Vladimiri (Tihhonitski) poolt vaimulikuks: 22. oktoobril diakoniks ja 20. novembril preestriks. Ta \xc3\xb5ppis ka Sorbonne \xc3\xbclikoolis. Ta kaitses aastal 1959 usuteaduse doktori v\xc3\xa4itekirja teemal "Sissejuhatus liturgilisse jumalateenistusse" (kaitstud P\xc3\xbcha Sergiuse \xc3\x95igeusu Usuteaduse Instituudis).\n_START_SECTION_\nTeadlane ja pedagoog\n_START_PARAGRAPH_\nAastatel 1945\xe2\x80\x931951 oli ta kirikuajaloo \xc3\xb5ppej\xc3\xb5uks P\xc3\xbcha Sergiuse \xc3\x95igeusu Usuteaduse Instituudis. Aastatel 1946\xe2\x80\x931951 oli ta veel abipreestriks Clamartis P\xc3\xbchade Jelena ja Konstantini kirikus, aastal 1951 oli ta eesnikuks Pariisi eeslinna Clamarti P\xc3\xbcha Jumalas\xc3\xbcnnitaja kirikus. Aastast 1951 on ta P\xc3\xbcha Vladimiri \xc3\x95igeusu Vaimuliku Seminari kirikuajaloo ja liturgika kateedri dotsent. Aastast 1960 on ta sama seminari liturgilise teenistuse kateedri professor. Aastatel 1962\xe2\x80\x931983 oli ta seminari dekaan (sisuliselt seminari juht). Ta luges ka idakirikute ajaloo kursuseid Columbia \xc3\x9clikoolis ja New Yorgi \xc3\x9clikoolis ning samuti protestantlikes vaimulikes seminarides. Kolme aastak\xc3\xbcmne jooksul vastuas ta Vabadusraadios vaimuliku osa eest. Tema raamatuid on t\xc3\xb5lgitud inglise, prantsuse, aga ka hollandi, poola ja soome keelde.'