b'\n_START_ARTICLE_\nLouis Agassiz\n_START_PARAGRAPH_\nJean Louis Rodolphe Agassiz (28. mai 1807 M\xc3\xb4tier (praegu Haut-Vully vald), \xc5\xa0veits \xe2\x80\x93 14. detsember 1873 Cambridge, Massachusetts) oli paleontoloog, glatsioloog, geoloog ja Maa loodusloo uurimise v\xc3\xa4ljapaistev uuendaja._NEWLINE_Agassiz oli loodusloo professor Neuch\xc3\xa2teli \xc3\xbclikoolis, hiljem siirdus ta Harvardisse._NEWLINE_Louis Agassiz oli esimene, kes esitas teadusliku seisukoha j\xc3\xa4\xc3\xa4aja olemasolust.\n_START_SECTION_\nVarajased uurimused\n_START_PARAGRAPH_\nAastatel 1819\xe2\x80\x931820 olid Johann Baptist von Spix ja Carl Friedrich Philipp von Martius ekspeditsioonil Brasiilias, kust nad muu hulgas t\xc3\xb5is kaasa olulise Brasiilia, eriti Amazonase mageveekalade kollektsiooni. Spix, kes suri 1826, ei j\xc3\xb5udnud neid kalu uurida, ja Martius andis selle \xc3\xbclesandeks Agassizele, kes oli \xc3\xa4sja kooli l\xc3\xb5petanud. Agassiz asus talle elu l\xc3\xb5puni omase entusiasmiga neid uurima. Brasiilia kalade kirjeldus ilmus 1829. J\xc3\xa4rgnevalt uuris Agassiz Neuch\xc3\xa2teli j\xc3\xa4rvest leitud kalu. Aastal 1830 avaldas ta "Kesk-Euroopa mageveekalade loo" prospekti. Teose esimene osa ilmus alles 1839 ja teine osa 1842._NEWLINE_Aastal 1832 m\xc3\xa4\xc3\xa4rati Agassiz Neuch\xc3\xa2teli \xc3\xbclikooli loodusloo professoriks. Varsti t\xc3\xb5mbasid tema t\xc3\xa4helepanu fossiilsed kalad. Sel ajal olid teada fossiilirikkad Glaruse \xc3\xbcmbruse kildad ja Monte Bolca lubjakivid, kuid neid oli v\xc3\xa4ga v\xc3\xa4he uuritud. Agassiz kavatses juba 1829 avaldada teose, millel on suurim osa tema \xc3\xbclemaailmses kuulsuses: viiek\xc3\xb6iteline "Recherches sur les poissons fossiles" ("Uurimused fossiilsetest kaladest") ilmus vaheaegadega 1833\xe2\x80\x93 1843. Teos oli suurep\xc3\xa4raselt illustreeritud, peamine illustraator oli Joseph Dinkel. Selle teose jaoks materjali kogudes k\xc3\xa4is Agassiz Euroopa t\xc3\xa4htsamates muuseumides ning kohtus Pariisis Cuvier\'ga, kellelt ta sai palju julgustust ja abi._NEWLINE_Agassiz leidis, et tema paleontoloogilised t\xc3\xb6\xc3\xb6d teevad vajalikuks kalade klassifikatsiooni uuel alusel. Fossiilidel oli harva leida pehmete kudede j\xc3\xa4lgi. Nad koosnesid p\xc3\xb5hiliselt hammastest, soomustest ja uimedest: isegi luud olid v\xc3\xb5rdlemisu harva t\xc3\xa4ielikult s\xc3\xa4ilinud. Sellep\xc3\xa4rast jaotas ta kalad soomuste ja muude nahaj\xc3\xa4tkete iseloomu j\xc3\xa4rgi neljaks r\xc3\xbchmaks: ganoidid, plakoidid, ts\xc3\xbckloidid ja ktenoidid. See klassifikatsioon on praeguseks h\xc3\xbcljatud._NEWLINE_T\xc3\xb6\xc3\xb6 k\xc3\xa4igus ilmnes, et tarvis on rahalist abi. Appi tuli British Association for the Advancement of Science ning Francis Egerton andis talle t\xc3\xb5husamat abi, ostes teose jaoks valmistatud 1290 originaaljoonistust ja esitades need Londoni Geoloogiaseltsile. Aastal 1836 autasustas tolle seltsi n\xc3\xb5ukogy Agassizt tema t\xc3\xb6\xc3\xb6de eest fossiiliht\xc3\xbcoloogia alal Wollastoni medaliga._NEWLINE_Vahepeal h\xc3\xb5ivasid tema t\xc3\xa4helepanu selgrootud. Aastal 1837 avaldas ta monograafia fossiilsetest ja retsentsetest okasnahksetest "Prodrome", mille esimene osa ilmus 1838; aastatel 1839\xe2\x80\x931840 avaldas ta kaks kvartkaustas k\xc3\xb6idet \xc5\xa0veitsi fossiilsetest okasnahksetest; ning 1840\xe2\x80\x931845 ilmus tema teos "\xc3\x89tudes critiques sur les mollusques fossiles" ("Kriitilised uurimused fossiilsetest limustest")._NEWLINE_Enne Agassize esimest Inglismaal k\xc3\xa4iku 1834 olid Hugh Milleri ja teiste geoloogide t\xc3\xb6\xc3\xb6d juhtinud t\xc3\xa4helepanu m\xc3\xa4rkimisv\xc3\xa4\xc3\xa4rsetele fossiilsetele kaladele Kirde-\xc5\xa0otimaa vanas punases liivakivis. Geoloogidele kohtasid siis esimest korda selliseid kummalisi vorme nagu Pterichthys ja Coccosteus. Agassiz tundis nende vastu suurt huvi ning avaldas 1844\xe2\x80\x931845 nende kohta teose "Monographie des poissons fossiles du Vieux Gres Rouge, ou Systeme Devonien (Old Red Sandstone) des \xc3\x8eles Britanniques et de Russie" (Monograafia Briti saarte ja Venemaa vana punase liivakivi ehk Devoni s\xc3\xbcsteemi (Old Red Sandstone) fossiilsetest kaladest")._NEWLINE_Oma esimestel aastatel Neuch\xc3\xa2teli \xc3\xbclikoolis n\xc3\xa4itas Agassiz end v\xc3\xb5imeka \xc3\xb5ppetoolijuhina. T\xc3\xa4nu temale sai see \xc3\xbclikool peagi oluliseks uurimiskeskuseks.\n_START_SECTION_\nJ\xc3\xa4\xc3\xa4aja idee\n_START_PARAGRAPH_\nAastal 1837 p\xc3\xbcstitas Agassiz esimese teadlasena h\xc3\xbcpoteesi, et Maal on olnud j\xc3\xa4\xc3\xa4aeg. Samal aastal valiti ta Rootsi Kuningliku Teaduste Akadeemia v\xc3\xa4lisliikmeks._NEWLINE_Enne seda olid Horace-B\xc3\xa9n\xc3\xa9dict de Saussure, Ignaz Venetz, Jean de Charpentier, Karl Friedrich Schimper jt uurinud Alpide liustikke ning Charpentier ja Schimper olid isegi j\xc3\xb5udnud j\xc3\xa4reldusele, Juura m\xc3\xa4gede n\xc3\xb5lvadele ja tippudele otse kui laiali puistatud kaljurahnud on sinna kantud liustike poolt. See k\xc3\xbcsimus \xc3\xa4ratas siis Agassize t\xc3\xa4helepanu. Ta arutas seda Charpentier\' ja Schimperiga ning k\xc3\xa4is koos nendega m\xc3\xa4gedes. Tal oli isegi Aare liustikus h\xc3\xbctt, kus ta m\xc3\xb5nda aega elas, et uurida j\xc3\xa4\xc3\xa4 struktuuri ja liikumist. Aastal 1840 avaldas ta nende uuringute p\xc3\xb5hjal kahek\xc3\xb6itelise teose "\xc3\x89tudes sur les glaciers" ("Uurimused liustikest"). Selles ta k\xc3\xa4sitles liustike liikumist, nende moreene, nende m\xc3\xb5ju \xc3\xbcletatud kaljudele (uuristamine ja lihvimine) ning nende tekitatud \xc3\xb5naraid ja silekaljusid alpimaastikel. Ta n\xc3\xb5ustus Charpentier\' ja Schimperi arvamusega, et m\xc3\xb5ned liustikud olid laiunud suurtel tasandikel ning Aare ja Rh\xc3\xb4ne\'i orgudel. Lisaks j\xc3\xb5udis ta j\xc3\xa4reldusele, et \xc5\xa0veits on v\xc3\xb5rdlemisi hiljuti olnud nagu praegune Gr\xc3\xb6\xc3\xb6nimaa: praeguste v\xc3\xa4heste liustike asemel laius K\xc3\xb5rg-Alpidest \xc3\xbcle kogu Loode-\xc5\xa0veitsi oru kuni Juura m\xc3\xa4gede l\xc3\xb5unan\xc3\xb5lvadeni. Kuigi Juura m\xc3\xa4ed suuremalt jaolt t\xc3\xb5kestasid j\xc3\xa4\xc3\xa4le tee. See teos andis uut hoogu liustike uurimisele \xc3\xbcle maailma._NEWLINE_Aastal 1840 leidis Agassiz koos William Bucklandiga eri kohtadest \xc5\xa0otimaa m\xc3\xa4gedest t\xc3\xb5endeid kunagisest liustike toimest. Avastus esitati mitme ettekandena Londoni Geoloogiaseltsile. Ka Inglismaa, Walesi ja Iirimaa m\xc3\xa4gipiirkondi pidasid nad liustikutekkeliste purdsetete leviku keskusteks; ja Agassiz m\xc3\xa4rkis, "et suured j\xc3\xa4\xc3\xa4kihid, mis meenutavad praegu Gr\xc3\xb6\xc3\xb6nimaal eksisteerivaid, katsid kunagi k\xc3\xb5ik maad, kus leidub stratifitseerumata kruusa (veerisesetteid [boulder drift]); et selle kruusa tekitas \xc3\xbcldiselt j\xc3\xa4\xc3\xa4kihtide h\xc3\xb5\xc3\xb5rdumine all asetseva pinna vastu jne."\n_START_SECTION_\nAmeerikasse asumine\n_START_PARAGRAPH_\nAastatel 1842\xe2\x80\x931846 andis ta suure uurimist\xc3\xb6\xc3\xb6 tulemusena v\xc3\xa4lja teose "Nomenclator Zoologicus". See oli k\xc3\xb5ikide zooloogias kasutatud perekondade ja r\xc3\xbchmade nimede klassifitseeritud nimekiri koos viidetega._NEWLINE_Preisimaa kuningalt saadud raha kasutades \xc3\xbcletas Agassiz s\xc3\xbcgisel 1846 Atlandi ookeani, et uurida P\xc3\xb5hja-Ameerika looduslugu ja geoloogiat ning pidada John Amory Lowelli kutsel Bostonis Lowelli Instituudis kaheteistk\xc3\xbcmnest loengust koosnev kursus "The Plan of Creation as shown in the Animal Kingdom" ("Loomisplaan n\xc3\xa4idatuna loomariigis"). Ameerika \xc3\x9chendriikide rahaliste ja teaduslike eeliste t\xc3\xb5ttu otsustas ta sinna elama j\xc3\xa4\xc3\xa4dagi.\n_START_SECTION_\nIsiklikku\n_START_PARAGRAPH_\nLouis Agassize poeg Alexander Agassiz oli samuti tuntud teadlane ja \xc3\xbchtlasi rikas insener, kelle nime kannab Harvardi \xc3\xbclikooli zooloogia professuur.'