b'\n_START_ARTICLE_\nDialektika\n_START_PARAGRAPH_\nDialektika (vanakreeka s\xc3\xb5nast dialektik\xc4\x93, mis on tuletatud s\xc3\xb5nast dialegesthai \'l\xc3\xa4bi v\xc3\xb5i lahti r\xc3\xa4\xc3\xa4kima\') on filosoofia m\xc3\xb5iste, mille t\xc3\xa4hendus on aegade jooksul muutunud ning mida t\xc3\xa4nap\xc3\xa4eval ei m\xc3\xb5isteta \xc3\xbcheselt, kuid mida sageli seostatakse dialoogiga v\xc3\xb5i vastur\xc3\xa4\xc3\xa4kivusega v\xc3\xb5i teesilt ja antiteesilt s\xc3\xbcnteesini j\xc3\xb5udmisega.\n_START_SECTION_\nZenon\n_START_PARAGRAPH_\nParmenidese \xc3\xb5pilast Zenonit Eleast peeti dialektika leiutajaks juba antiikajal._NEWLINE_Zenoni m\xc3\xb5tlemise dialektilisus seisneb esmalt selles, et ta arutleb Parmenidese v\xc3\xa4ite \xc3\xbcle, et "olev on ja mitteolevat ei ole" nii poolt kui ka vastu. Tahtes osutada oma \xc3\xb5petaja arusaamade \xc3\xb5igsusele, t\xc3\xb5estas Zenon neid apooria abil: v\xc3\xb5ttes aluseks t\xc3\xb5estatavale v\xc3\xa4itele vastandliku v\xc3\xa4ite ja viies selle endaga vastuolusse, arvas ta kinnitavat Parmendidese oleva-lause korrektsust. Seda v\xc3\xb5iks lihtsustatult kokku v\xc3\xb5tta: vastandlikud (asjad) on omavahel olemuslikult seotud ning see seos v\xc3\xb5imaldab dialektika abil nende kohta t\xc3\xb5de ilmsiks tuua._NEWLINE_Selliseid aporeetilisi t\xc3\xb5estusi viidi aga ilmselt sageli l\xc3\xa4bi vastluses Parmenidese kriitikutega, mille raames dialektika omandab vaidluse t\xc3\xa4henduse, mille l\xc3\xa4bi loodetakse j\xc3\xb5uda tulemusele, st midagi osapoolte vahel lahti r\xc3\xa4\xc3\xa4kida. Lisaks sellele v\xc3\xb5ib osutada, et Zenoni dialektika sisaldab implikatsiooni, et teemat avav vestlus peaks toimuma just nimelt m\xc3\xb5istliku arutluse vahendusel, ilma asjakohatuid argumente kaasamata:_NEWLINE_"Ja kord j\xc3\xa4llegi oma \xc3\xb5petajaga, kes \xc3\xbctleb oleva olevat liikumatu, n\xc3\xb5ustudes, t\xc3\xb5endas viie arutlusega, et olev on liikumatu; millele k\xc3\xbc\xc3\xbcnik Antisthenes, suutmata vastu kosta, p\xc3\xbcsti t\xc3\xb5usnud hakkas edasi-tagasi k\xc3\xa4ima, arvates, et teo l\xc3\xa4bi saavutatud t\xc3\xb5estus on tugevam igast arutluste l\xc3\xa4bi saavutatud kummutusest."\n_START_SECTION_\nHerakleitos\n_START_PARAGRAPH_\nHerakleitose m\xc3\xb5tlemises sisalduv arusaam vastandite \xc3\xbchtsusest on Hegeli arvates dialektika esimeseks arvestatavaks avalduseks m\xc3\xb5tlemise ajaloos. Hegeli s\xc3\xb5nul pole \xc3\xbchtegi Herakleitose lauset, mida ta poleks kasutanud oma "Loogikateaduses". Herakleitos esitab vastandite vahelduvalt teineteiseks-\xc3\xbcleminekut v\xc3\xb5itluses teineteisega "ontoloogilise" printsiibina, mis kogu physis\'t kannab ning iseloomustab seda riidu v\xc3\xb5i v\xc3\xb5itlust (polemos) igielava tule l\xc3\xb5\xc3\xb5mamise ja h\xc3\xa4\xc3\xa4bumisena._NEWLINE_Laites inimesi, kes ei m\xc3\xb5ista arutlust, et elu ja surm, \xc3\xa4rkvelolek ja uni, algus ja l\xc3\xb5pp on "seesama", veenab Herakleitos, et vastandid on omavahel olemuslikult \xc3\xbchendatud ning ainult logost ning mitte ihulisi meeli j\xc3\xa4rgides on v\xc3\xb5imalik nende pidevalt toimuvates vaheldumistes ja \xc3\xbcleminekutes teed leida.\n_START_SECTION_\nPlaton\n_START_PARAGRAPH_\nPlatoni dialoogides uurib Sokrates k\xc3\xbcsimuste-vastuste vormis oma vestlusparnerite arusaamasid \xc3\xbcldiste filosoofiliste k\xc3\xbcsimuste kohta, mille tulemusel selgub, et vestluskaaslase arusaamad on rajatud vastuolulistele eeldustele. N\xc3\xa4iteks varases dialoogis "Euthyphron" k\xc3\xbcsib Sokrates Euthyphronilt vagaduse definitsiooni. Euthyphron vastab, et vaga on see, keda jumalad armastavad. Sokrates osutab sellele, et jumalad t\xc3\xbclitsevad omavahel, sealhulgas armastuse ja vihkamise k\xc3\xbcsimustes. Euthyphron m\xc3\xb6\xc3\xb6nab seda. Sokrates teeb j\xc3\xa4relduse, et on olemas v\xc3\xa4hemalt \xc3\xbcks asi, mida \xc3\xbched jumalad armastavad, teised vihkavad. Euthyphron m\xc3\xb6\xc3\xb6nab sedagi. Sokrates j\xc3\xa4reldab, et kui Euthyphroni vagadusedefinitsioon peab paika, siis peab olema v\xc3\xa4hemalt \xc3\xbcks asi, mis on nii vaga kui mittevaga, sest seda jumalad nii armastavad kui ka vihkavad. See on aga absurdne, nagu Euthyphrongi m\xc3\xb6\xc3\xb6nab._NEWLINE_Platoni "sokraatiline dialektika" (sokraatiline meetod) sisaldab esiteks tarkade ja oskajate iroonilist k\xc3\xbcsitlemist. N\xc3\xa4iteks k\xc3\xbcsides fiktiivses vestlussituatsioonis prokur\xc3\xb6rilt, mis on "\xc3\xb5iglus", j\xc3\xa4etakse mulje, et seda tahetakse siiralt teada saada, kuigi p\xc3\xa4rast ilmneb, et k\xc3\xbcsija teab isegi paremini kui ekspert, mis \xc3\xb5iglus olla ja mitte olla v\xc3\xb5iks. Seega, teiseks osaks on vestluspartneri v\xc3\xa4idete ja esialgsete arusaamade kummutamine ehk elenktika, mis seisneb vastur\xc3\xa4\xc3\xa4kivuste ja ebak\xc3\xb5lade v\xc3\xa4ljatoomises, kuni "ohvriks" valitud vastluspartner on oma arusaamade n\xc3\xb5rkusest aru saanud. Kolmandaks komponendiks on s\xc3\xbcnniabi ehk maieutika, mis t\xc3\xa4hendab seda, et vastuoluliste k\xc3\xa4sitluste k\xc3\xb5rvalej\xc3\xa4tmise j\xc3\xa4rel aidatakse suunavate k\xc3\xbcsimustega vestluspartneril oma arusaamasid t\xc3\xa4psustada ning neid koosk\xc3\xb5lalisemaks teha. K\xc3\xb5ik kolm komponenti esinevad kogu vestluse v\xc3\xa4ltel, tihti k\xc3\xbcllaltki \xc3\xbcllatavalt vaheldudes, ning p\xc3\xb5imivad arutluse elavaks ja motiveeritud vestluseks._NEWLINE_Hilisemates dialoogides seob Platon dialektika dihaireesiga, mis t\xc3\xa4hendab m\xc3\xb5istete m\xc3\xa4\xc3\xa4ratlemist nende hierarhilise liigendamise teel, s. t. jaotamist (dihair\xc4\x93sis) ja \xc3\xbchitamist (synagog\xc4\x93). Platon laseb Sokratesel dialoogis "Phaidros" \xc3\xbctelda nimitegelasele j\xc3\xa4rgmist:_NEWLINE_"Seet\xc3\xb5ttu, Phaidros, olen ma suur jaotamiste ja \xc3\xbchitamiste armastaja, sest seel\xc3\xa4bi suudan ma ehk k\xc3\xb5nelda ja m\xc3\xb5telda. Ja kui ma usun, et keegi on v\xc3\xb5imeline n\xc3\xa4gema \xc3\xbchtsust, kui see on ka loomu poolest kasvanud paljuseks, siis l\xc3\xa4hen ma talle j\xc3\xa4rele, justkui jumala j\xc3\xa4lgi m\xc3\xb6\xc3\xb6da. Enamgi veel, neid, kes on v\xc3\xb5imelised seda n\xc3\xa4gema, kutsun ma t\xc3\xa4nase p\xc3\xa4evani "dialektikuteks", jumal teab, kas see nimi on \xc3\xb5ige v\xc3\xb5i mitte."_NEWLINE_Dihaireesil on oma printsiibid. N\xc3\xa4iteks tuleb uurimise objekti jaotada v\xc3\xb5imalikult v\xc3\xa4ikeseks arvuks osadeks (seega, k\xc3\xb5ige parem: kaheks); jaotus peaks olema tasakaalus, nii et kummalegi v\xc3\xb5i igale poole(le) j\xc3\xa4\xc3\xa4b sama kaalukas haru. Samas pole jaotusest tulenev m\xc3\xb5istete puu absoluutne, jaotusi on v\xc3\xb5imalik teha mitmeid, m\xc3\xb5ned neist on l\xc3\xbchikesed, m\xc3\xb5ned pikemad, m\xc3\xb5ned mittemidagi\xc3\xbctlevad: aotamisel on oma m\xc3\xb5\xc3\xb5t. Jaotamise eesm\xc3\xa4rgiks pole ka kogu m\xc3\xb5istehierarhia kindlakstegemine, vaid pigem m\xc3\xa4\xc3\xa4ratluse juures asjassepuutumatute valdkondade v\xc3\xa4listamine. Dihaireesi v\xc3\xb5ib pidada ka instrumendiks m\xc3\xb5iste v\xc3\xb5imaliku asukoha kindlaksm\xc3\xa4\xc3\xa4ramisel, sest m\xc3\xb5iste t\xc3\xa4henduse tegelik m\xc3\xa4\xc3\xa4ratlemine \xe2\x80\x93 kui selle asukoht asjassepuutumatu suhtes on kindlaks tehtud \xe2\x80\x93 toimub n\xc3\xa4idete, m\xc3\xbc\xc3\xbctide, teoreetiliste spekulatsioonide abil.\n_START_SECTION_\nHegel\n_START_PARAGRAPH_\nHegeli dialektikat iseloomustatakse sageli j\xc3\xa4rgmise skeemi abil (Hegel ise seda ei kasutanud): teesi eitab sellele vastur\xc3\xa4\xc3\xa4kiv antitees ning s\xc3\xbcntees haarab endasse olulise nii teesist kui ka antiteesist. N\xc3\xa4iteks esitab Hegel "Loogikateaduses" olemasolu dialektikat n\xc3\xb5nda: esiteks, olemasolu tuleb postuleerida puhta olemisena (tees); teiseks, puhas olemine osutub l\xc3\xa4hemal uurimisel eristamatuks eimiskist (antitees); ometi \xc3\xbchinevad olemine ja eimiski saamiseks (s\xc3\xbcntees), kui taibatakse, et see, mis hakkab olema, samal ajal naaseb eimiskiks.  _NEWLINE_Nagu Platoni dialektikagi, toob Hegeli dialektika v\xc3\xa4lja varjatud vastuolud: dialektilise protsessi iga staadium on eelmise staadiumi varjatud vastuolude tulemus. _NEWLINE_Kogu l\xc3\xa4\xc3\xa4nemaailma ajalugu on Hegeli meelest dialektika, milles j\xc3\xb5utakse v\xc3\xb5\xc3\xb5randumiselt orjuse n\xc3\xa4ol enesega \xc3\xbchinemiseni vabade ja v\xc3\xb5rdsete kodanike m\xc3\xb5istusp\xc3\xa4rase, konstitutsioonilise riigi n\xc3\xa4ol.\n_START_SECTION_\nMarksistlik dialektika\n_START_PARAGRAPH_\nKarl Marx ja Friedrich Engels leidsid, et Hegel "seisab pea peal", ning p\xc3\xbc\xc3\xbcdsid ta tagasi jalgadele asetada, vabastades Hegeli loogika idealistlikust suunitlusest ning t\xc3\xb6\xc3\xb6tades v\xc3\xa4lja materialistliku dialektika (marksistliku dilektika). Dialektilisest ja materialistlikust l\xc3\xa4henemisest ajaloole tekkis ajalooline materialism, mis leidub Karl Marxi, Friedrich Engelsi, Vladimir Lenini ja Lev Trotski t\xc3\xb6\xc3\xb6des. Dialektilises meetodis hakati Karl Korschi, Gy\xc3\xb6rgy Luk\xc3\xa1csi ja m\xc3\xb5ningate Frankfurdi koolkonna esindajate t\xc3\xb6\xc3\xb6dest l\xc3\xa4htudes n\xc3\xa4gema igasuguse materialistliku poliitika m\xc3\xb6\xc3\xb6dap\xc3\xa4\xc3\xa4smatut alust.  _NEWLINE_Stalinismi ajal arenes marksistlikust dialektikast niinimetatud marksistlik-leninlik filosoofia, mida ametlikult jaotati dialektiliseks materialismiks ja ajalooliseks materialismiks. Marksistlik-leninlik filosoofia mandus ideoloogiliste piirangute t\xc3\xb5ttu suuresti skolastikataoliseks t\xc3\xbchis\xc3\xb5naliseks targutamiseks, kuigi m\xc3\xb5ned N\xc3\xb5ukogude filosoofid, eriti Evald Iljenkov, tegelesid marksistliku dialektikaga t\xc3\xa4iesti t\xc3\xb5siselt ja s\xc3\xbcgavalt.    _NEWLINE_Marksistlik-leninlikus filosoofias k\xc3\xa4ibis dialektika m\xc3\xa4\xc3\xa4ratlus, mille kohaselt dialektika on teadus maailma \xc3\xbcldistest seadustest ning n\xc3\xa4htuste seostest, ka vastav tunnetusmeetod.'