b"\n_START_ARTICLE_\nFriedrich II (Saksa-Rooma keiser)\n_START_PARAGRAPH_\nFriedrich II Hohenstaufen (26. detsember 1194 \xe2\x80\x93 13. detsember 1250) oli Saksa-Rooma riigi valitseja 1212\xe2\x80\x931250, alates 1220. aastast keiser. Ta oli ka Sitsiilia ja Napoli kuningriigi kuningas (alates 1197. aastast kuni surmani 1250. aastal), \xc5\xa0vaabimaa hertsogiriigi hertsog ning l\xc3\xbchikest aega ka Jeruusalemma kuningriigi valitseja (1225\xe2\x80\x931228).\n_START_SECTION_\nSitsiilia kuningana\n_START_PARAGRAPH_\nFriedrich II oli keiser (1190\xe2\x80\x931197) Heinrich VI ja Sitsiilia kuninganna Constantia poeg. P\xc3\xa4rast isa surma krooniti ta 17. mail 1197 kaheaastaselt Sitsiilia kuningaks. P\xc3\xa4rast oma ema surma oli ta Sitsiilia kuningriigi nominaalne ainuvalitseja. Et p\xc3\xa4rast Heinrich VI surma olid keisririigis puhkenud vastuolud ja Sitsiiliaski oli olukord ebakindel, siis pidid Friedrichi eestseisjad kinnitama tema vasallitruudust paavst Innocentius III-le: ametlikult oli Kirikuriigi valitseja Sitsiilia l\xc3\xa4\xc3\xa4niisand._NEWLINE_Kuninga noorusaeg p\xc3\xb5hjustas t\xc3\xb5sise v\xc3\xb5imuvaakumi. Tema onu, Saksa kuningas (1198\xe2\x80\x931208) \xc5\xa0vaabi Philipp kiirustas Friedrichi p\xc3\xa4rimis\xc3\xb5igust kaitsma, nimetades aastal 1198 Ancona markkrahvi Markward von Annweileri regendiks. Vahepeal oli paavst Innocentius III taastamas oma v\xc3\xb5imu Sitsiilias, kuid tunnustas Friedrichi \xc3\xb5igusi. Paavst n\xc3\xa4gi oma v\xc3\xb5imu v\xc3\xa4henemist pidevalt j\xc3\xa4rgmise k\xc3\xbcmnendi jooksul ja oli ebakindel, kelle poolele asuda._NEWLINE_Hohenstaufenite v\xc3\xb5imuhaaramine ei olnud siiski kindel. Brienne krahv Walter III abiellus Sitsiilia kuninga (1189\xe2\x80\x931194) Tankredi t\xc3\xbctrega. See oli kukutatud kuninga Wilhelm III \xc3\xb5de ja p\xc3\xa4rija. Aastal 1201 otsustas Wilhelm n\xc3\xb5uda oma Sitsiilia kuningriiki. Aastal 1202 v\xc3\xb5ideti Brienne krahvi Walter III poolt kantsler Palearia Walteri ja Diepold von Schweinspeunti juhitud armee. Markward tapeti ja Friedrich langes Pisa liitlase Capparone Wilhelmi kontrolli alla. Diepold j\xc3\xa4tkas s\xc3\xb5da Walteri vastu mandril kuni n\xc3\xb5udleja surmani aastal 1205. Diepold meelitas aastal 1206 Friedrichi Capparonest l\xc3\xb5puks eemale ja andis ta kantsler Palearia Walteri eestkoste alla. Walter ja Diepold l\xc3\xa4ksid siis t\xc3\xbclli ja viimane vallutas kuningapalee, kus ta Walteri poolt aastal 1207 \xc3\xbcmber piirati ja tabati. K\xc3\xbcmnendi jooksul l\xc3\xb5ppes s\xc3\xb5da regentluse ja trooni p\xc3\xa4rast iseenesest.\n_START_SECTION_\nSaksa kuningana\n_START_PARAGRAPH_\n1208. aastal tapeti Friedrichi onu \xc5\xa0vaabimaa hertsog ja Saksa kuningas 1198\xe2\x80\x931208 Philipp. Tema rivaal, Saksimaa hertsog vastukuningas Otto, krooniti j\xc3\xa4rgmisel aastal keisriks. Kuid peagi l\xc3\xa4ks ta paavstiga t\xc3\xbclli ja tema v\xc3\xb5im muutus ebakindlaks. Temavastaselt meelestatud Saksa v\xc3\xbcrstid valisid 16-aastase Friedrichi 1211. aastal Saksa kuningaks, ta krooniti 1212. aastal Roomlaste kuningaks ja sai ka paavsti toetuse. Et Friedrich resideeris j\xc3\xa4tkuvalt Sitsiilia kuningriigis, j\xc3\xa4i tema v\xc3\xb5im Saksamaal aga ka seej\xc3\xa4rel ebakindlaks. Saksa kuningana piirdus v\xc3\xb5im ta otseste valdustega ja m\xc3\xb5ningate endiste riigimaade j\xc3\xa4\xc3\xa4nustega. Otto toetajaskond siiski v\xc3\xa4henes ning 1215. aastal krooniti Friedrich uuesti. Et Otto sai Prantsusmaa kuninga Philippe II vastu Bouvines' lahingus l\xc3\xbc\xc3\xbca, siis seekord \xc3\xb5nnestus Friedrichil ka tegelik v\xc3\xb5im Saksamaa \xc3\xbcle v\xc3\xb5tta. 1220. aastal krooniti ta ka Saksa-Rooma keisriks.\n_START_SECTION_\nSaksa-Rooma keisrina\n_START_PARAGRAPH_\nKuigi Saksa-Rooma keisri Friedrichi valdused paiknesid peamiselt Saksamaal, veetis ta seal v\xc3\xa4he aega. Juba 1220. aastal lasi ta oma poja Heinrichi Saksa kuningaks kroonida ning siirdus tagasi Sitsiiliasse, asudes \xc3\xb5ukonnaga Palermos. Saksa territoriaalv\xc3\xbcrstide toetuse hankimiseks loovutas Friedrich II 1220. aastal vaimulikele, 1232. aastal k\xc3\xb5igile maah\xc3\xa4rradele rea riikliku v\xc3\xb5imu \xc3\xb5igusi (linnade ning turgude asutamise, kohtu, m\xc3\xbcntimise jne. alal.). Paljudeks v\xc3\xa4iksemateks osadeks jagunenud suguharu-hertsogkondade asemel t\xc3\xb5usid n\xc3\xbc\xc3\xbcd esikohale mitmed teised vaimulikkude ja ilmlikkude v\xc3\xbcrstide maah\xc3\xa4rralikud valdused, mille pidajad moodustasid riigiv\xc3\xbcrstide kihi.\n_START_SECTION_\nLombardia Liiga s\xc3\xb5da\n_START_PARAGRAPH_\n1235. aastal alustas aga Friedrichi vanem poeg, Saksa kuningas Heinrich VII tema vastu m\xc3\xa4ssu, millega liitusid ka Lombardia linnad ja aastatel 1226\xe2\x80\x931237 s\xc3\xb5dis Friedrich II Lombardia Liigaga. Lombardia Liiga linnad nurjasid keiser Friedrich II p\xc3\xbc\xc3\xbcdlused saada Itaalias suuremat v\xc3\xb5imu ning liiga teenis sellega \xc3\xa4ra keiserliku vande alla panemise. Keisrit saatis algselt edu ja tema v\xc3\xa4ed suutsid vallutada Vicenza. Tema v\xc3\xb5it 1237. aasta Cortenuova lahingus pani aluse ka tema kui osava strateegi mainele. Ent keiser hindas oma j\xc3\xb5udusid siiski valesti kui ta l\xc3\xbckkas tagasi k\xc3\xb5ik Milano tehtud ettepanekud rahul\xc3\xa4bir\xc3\xa4\xc3\xa4kimisteks ja n\xc3\xb5udis j\xc3\xa4tkuvalt tingimusteta alistumist. Seej\xc3\xa4rel suutsid Milano ja viis teist linna tema r\xc3\xbcnnakutele vastu seista ning 1238. aasta oktoobris pidi keiser edutult l\xc3\xb5petama Brescia linna piiramise. P\xc3\xa4rast aastapikkust s\xc3\xb5da \xc3\xb5nnestus Friedrichil Heinrich vangistada, Saksa kuninga tiitel anti \xc3\xbcle aga nooremale pojale Konradile. _NEWLINE_Uuesti saabus Friedrich Saksamaale alles 1236. aastal ning lahkus sealt aasta hiljem, viibides seej\xc3\xa4rel kuni surmani L\xc3\xb5una-Itaalias."