b'\n_START_ARTICLE_\nKuri silm\n_START_PARAGRAPH_\nKuri silm (murdekeeles kaetis) on paljudes kultuurides ja usundites, sh eesti rahvausundis esinev kujutelm \xe2\x80\x93 teatud inimestel usutakse olevat v\xc3\xb5ime kahjustada oma pilguga teisi inimesi (eriti v\xc3\xa4ikseid lapsi), koduloomi v\xc3\xb5i muud.\n_START_SECTION_\nKuri silm eesti rahvap\xc3\xa4rimuses\n_START_PARAGRAPH_\nEesti rahvausundis peetakse kurja silma omanikeks teatud kaasas\xc3\xbcndinud halbade omadustega ja erilise v\xc3\xa4ega inimesi. K\xc3\xb5\xc3\xb5rdsilmseid inimesi on peetud kurja silma omanikeks; tumedat verd inimeste pilku on usutud olevat tugevamate maagiliste omadustega. Kuri silm, soovimatu v\xc3\xb5\xc3\xb5ra kade pilk, aga ka kiitus usuti p\xc3\xb5hjustavat kaetust, mis v\xc3\xb5is laste puhul avalduda rahutuses, nutus ja isutuses, p\xc3\xb5rsaste puhul k\xc3\xb5hulahtisuses jms._NEWLINE_Kombeid. Vana Rikkeri (kiriku\xc3\xb5petaja) isa \xc3\xbctlend oma tiinijatele, et kui ma lauta tulen, siis s\xc3\xb5imake mind salaja, nigu te v\xc3\xa4he viil oskate. Ka siis, kui ma olen juba \xc3\xa4ra l\xc3\xa4ind laadast. Temal olnd siuke halb silm, et iga kord kui ta laadas k\xc3\xa4ind ja loomasi vaadand, j\xc3\xa4\xc3\xa4nd loomad haiges. Kui teesed siis p\xc3\xa4rast teda salaja s\xc3\xb5imand, kudas aga isi v\xc3\xa4hagi m\xc3\xb5istnd, siis p\xc3\xb5le haiges j\xc3\xa4\xc3\xa4nd. M\xc3\xb5nel inimesel on siuke kuri silm, kui vaatab, siis kedagi paha on. Siukest inimest vanad rahvas loomade juurde ei lasnd v\xc3\xb5i tegid ja toherdasid loomade kallal enne, et kuri silm piale ei hakkaks. (ERA II 141, 387 (90) < Kolga-Jaani khk., Soosaare v., Vissuvere k., Kolgi t. < Jaani t. \xe2\x80\x93 Johannes Raidla (Grauberg) < R\xc3\xb5\xc3\xb5t Grauberg, s. 1852 (1937))_NEWLINE_Kurja silma vastu on abin\xc3\xb5u. Hullem, raskem, kui see on vanat\xc3\xbcdruku kuri silm. Ahja metskonnas olnud metsavaht. Keegi mees tulnud metsavahi poole. Metsniku naisel olnud p\xc3\xb5rsad rehe all, need joosnud s\xc3\xa4\xc3\xa4l. K\xc3\xbclaline \xc3\xb6elnud: "V\xc3\xb5eh, kui ilusad p\xc3\xb5rsad metsavahi perenaisel om." Mees l\xc3\xa4inud \xc3\xa4ra. Perenaine l\xc3\xa4inud rehe alla p\xc3\xb5rsastele s\xc3\xbc\xc3\xbca viima. P\xc3\xb5rsad jooksnud vastu seina \xc3\xbcles, pasandanud, ei s\xc3\xb6\xc3\xb6nud. Perenaine k\xc3\xbcsinud: "Kes k\xc3\xa4is? Kus seisis?" Viinud s\xc3\xb6\xc3\xb6gi \xc3\xa4ra. V\xc3\xb5tnud korjanud p\xc3\xb5rsad korvi, kraapinud prahti sealt, kus k\xc3\xbclaline seisnud ja suitsetanud selle suitsuga p\xc3\xb5rsaid. Lasknud siis p\xc3\xb5rsad emise juure. Pannud prahi tuhka s\xc3\xb6\xc3\xb6gi sisse ja andnud siis p\xc3\xb5rsastele s\xc3\xbc\xc3\xbca. Ja p\xc3\xb5rsad hakanudki s\xc3\xb6\xc3\xb6ma. Metsavaht Vatsar ise jutustanud seda jutustajale. (RKM II 12, 14/5 (4) < Tartu l. - Salme L\xc3\xb5hmus < Kata Steinberg, 64 a. (1944))'