b"\n_START_ARTICLE_\nMuusikaline pinge\n_START_PARAGRAPH_\nMuusikaline pinge (inglise keeles tension) on muusikas dramaatikat v\xc3\xb5i d\xc3\xbcnaamikat esindav parameeter, mille v\xc3\xa4\xc3\xa4rtusi kuulaja tajub vastandlike j\xc3\xb5udude v\xc3\xb5i elementide s\xc3\xa4ilinud tasakaaluna._NEWLINE_Muusikalist pinget v\xc3\xb5ib kuulaja jaoks luua nii muusikalise struktuuri enda kui ka selle struktuuri interpreteerimise vahenditega._NEWLINE_Muusikalisest pingest r\xc3\xa4\xc3\xa4kides kasutatakse enamasti vastandm\xc3\xb5istete paari \xe2\x80\x98pinget\xc3\xb5us-pingelangus\xe2\x80\x99 (tension\xe2\x80\x93relaxation) ning m\xc3\xb5isteid k\xc3\xb5rgpunkt, kulminatsioon v\xc3\xb5i kliimaks._NEWLINE_Muusikalise pinge kui olemuselt mitmetasandilise n\xc3\xa4htuse v\xc3\xb5imalikult terviklikuks kirjeldamiseks on tihti vaja rakendada erinevate valdkondade uurimismeetodeid. Muusikalist pinget on p\xc3\xbc\xc3\xbctud m\xc3\xb5ista nii strukturaalselt, f\xc3\xbc\xc3\xbcsikaliselt kui ka ps\xc3\xbchholoogiliselt._NEWLINE__NEWLINE_Muusikalise pinge m\xc3\xb5istet on k\xc3\xa4sitlenud n\xc3\xa4iteks Ernst Kurth ja Heinrich Schenker (Rotfarb 2002, Thaler 1984). Paul Hindemith (1939 ja 1940) reastab intervalle nende pingestatuse astme j\xc3\xa4rgi, eristades seejuures intervalli esinemist kas horisontaalse v\xc3\xb5i vertikaalsena. Muusikaps\xc3\xbchholoogidest on muusikalist pinget empiiriliste vahenditega uurinud n\xc3\xa4iteks Krumhansl (1985), Cook (1987 ja 1994) ja Clarke (1989). Krumhansl (1996), Deli\xc3\xa8ge (1989), Deli\xc3\xa8ge, Melen jt. (1996), Baroni (2003) k\xc3\xa4sitlevad muusikalist pinget muusika segmenteerimise abil klassikalises muusikas. Muusikalise pinge kui struktuurse n\xc3\xa4htuse kognitiivse uurimise t\xc3\xa4htsust r\xc3\xb5hutavad ka tonaalse muusika generatiivse teooria rajajad Fred Lerdahl ja Ray Jackendoff (1983), kes uurivad muusikalist pinget peamiselt harmoonia prolongatsiooni (harmoonilise hierarhia) kontekstis._NEWLINE_Lerdahl (2001) on muusikalist pinget uurides olnud m\xc3\xb5jutatud lingvistilisest strukturalismist, pakkudes \xc3\xbchtlasi v\xc3\xa4lja ka meetodeid pinge uurimiseks 20. sajandi muusikas. Lerdahl m\xc3\xb5istab muusikalise pinge all siiski peamiselt tonaalset ehk harmoonilist pinget, mille ta liigitab j\xc3\xa4rjepidevaks (sequential) ja hierarhiliseks. Lerdahl seostab pinge kaht erinevat t\xc3\xbc\xc3\xbcpi vastavalt n-\xc3\xb6 naiivse v\xc3\xb5i kogenud kuulajat\xc3\xbc\xc3\xbcbiga. Kui n-\xc3\xb6 naiivne kuulaja tajub muusikalist pinget pinnatasandil, j\xc3\xa4lgides muusikalisi s\xc3\xbcndmusi \xc3\xbcksnes nende ajalises j\xc3\xa4rjekorras, siis kogenud kuulaja kaldub kuulatavat ka hierarhiseerima. M\xc3\xb5lemad mudelid on Lerdahli s\xc3\xb5nul idealiseeritud: kui j\xc3\xa4rjepideva mudeli puhul v\xc3\xb5rreldakse ainult \xc3\xbcksteisele j\xc3\xa4rgnevaid muusikalisi s\xc3\xbcndmusi, siis hierarhilise mudeli puhul proovitakse kuulatavat s\xc3\xbcndmust sobitada kujutlusega teose tervikstruktuurist (Lerdahl 2001: 143). Lisaks eelmainitutele nimetab Lerdahl ka muusikalist pinget, mis tekib kasvava d\xc3\xbcnaamika (crescendo), t\xc3\xb5usva meloodiakontuuri ja tiheneva faktuuri tagaj\xc3\xa4rjel. Samuti mainib ta ps\xc3\xbchholoogilist pinget, mis on m\xc3\xb5\xc3\xb5detav, l\xc3\xa4htudes kuulaja t\xc3\xa4ituvatest v\xc3\xb5i t\xc3\xa4itmatutest ootustest (preference rules, Lerdahl 2001: 142\xe2\x80\x93143)._NEWLINE_Martin Kirschbaum (2001) k\xc3\xa4sitleb muusikalise pinge t\xc3\xa4henduses muusikalise k\xc3\xb5rgpunkti (kulminatsiooni) m\xc3\xb5istet. Tema meelest on muusikalise pinge loomisel v\xc3\xb5i anal\xc3\xbc\xc3\xbcsimisel olulisteks aspektideks d\xc3\xbcnaamika, helik\xc3\xb5rgus, r\xc3\xbctm, tempo, harmoonia, faktuur, instrumentatsiooni ja pillide m\xc3\xa4nguv\xc3\xb5tetega seotud efektid ning muusikaliste s\xc3\xbcndmuste kontrastsus._NEWLINE_Jere T. Hutcheson (1972) kasutab oma vormianal\xc3\xbc\xc3\xbcsi \xc3\xb5pikus muusikalisest pingest r\xc3\xa4\xc3\xa4kimisel vastandm\xc3\xb5isteid 'pinget\xc3\xb5us\xe2\x80\x93pingelangus'. Tema meelest muusikalise pinge suurenemine j\xc3\xa4tab tavaliselt mulje aktiivsuse kasvust, liikumisest n-\xc3\xb6 kulminatsioonipunkti poole, samas kui pingelangust tajutakse kulminatsioonipunktist eemaldumisena. Hutchesoni s\xc3\xb5nul v\xc3\xb5ib pinge v\xc3\xa4ljenduda n\xc3\xa4iteks meloodia k\xc3\xb5rgpunkti poole liikumise, meloodia helik\xc3\xb5rgusliku aktiivsuse kasvu (intervalliline pinge), k\xc3\xb5rgete registrite kasutamise (instrumentatsioon), r\xc3\xbctmi aktiivsuse t\xc3\xb5usu, harmoonia aktiivsuse t\xc3\xb5usu, d\xc3\xbcnaamika (intensiivsuse) ja faktuuri tiheduse t\xc3\xb5usu kaudu, kusjuures eelnimetatud aspektid toimivad sageli \xc3\xbcksteisega interaktsioonis ning nende t\xc3\xa4htsus muusikalise pinge kujundamisel muutub pidevalt. Liikumist kulminatsioonipunktide poole ja nendest eemale, mis v\xc3\xa4ljendub muusikalise pinge kasvus v\xc3\xb5i kahanemises, peab Hutcheson \xc3\xbcheks olulisemaks aspektiks muusikalise vormi kujundamisel (Hutcheson 1972: 11)._NEWLINE_Muusikalise pingega otseselt seotud on k\xc3\xb5rgpunkti m\xc3\xb5iste, mille puhul on erinevates keeltes kasutusel mitmed kas s\xc3\xbcnon\xc3\xbc\xc3\xbcmsed v\xc3\xb5i pisut teise r\xc3\xb5huasetusega m\xc3\xb5isted: k\xc3\xb5rgpunkt (saksa keeles H\xc3\xb6hepunkt, kliimaks (inglise keeles climax), kulminatsioon (inglise keeles culmination point), k\xc3\xb5rgpunkt (inglise keeles highpoint). K\xc3\xb5rgpunkti m\xc3\xb5istet on seostatud muusikalise vormi ja vahel ka struktuuri erinevate aspektidega, kuid sageli pole seda tehtud kuigi s\xc3\xbcstemaatiliselt. N\xc3\xa4iteks tonaalses muusikas v\xc3\xb5ib harmoonilise pinge kasvu seostada liikumisega toonikalt dominandile ja pinge langust liikumisega dominandilt toonikasse. Tonaalses muusikas v\xc3\xb5ib harmoonia dominanti pidada muusikalist k\xc3\xb5rgpunkti loovaks. Dominandiga seotud harmoonia pinge t\xc3\xb5usust ja langusest v\xc3\xb5ib r\xc3\xa4\xc3\xa4kida tonaalses teoses kui \xc3\xbchest k\xc3\xb5ige olulisemast s\xc3\xbcndmusest juba teose s\xc3\xbcvatasandil. Sellele t\xc3\xb5demusele p\xc3\xb5hinebki Schenkeri anal\xc3\xbc\xc3\xbcsi \xc3\xbcks p\xc3\xb5hiideid tonaalse teose redutseerimisest algstruktuurini (saksa keeles Ursatz), mille \xc3\xbcheks komponendiks on harmooniaj\xc3\xa4rgnevus I-V-I._NEWLINE_19. sajandi muusikat on k\xc3\xb5rgpunkti seisukohalt uurinud Kofi Agawu (1982). Meloodia k\xc3\xb5rgpunkte ja nende seostamist esitusega on uurinud Zohar Eitan (1997). P\xc3\xa4rast Teist maailmas\xc3\xb5da on m\xc3\xb5ningad uurijad l\xc3\xa4henenud muusikalisele pingele fenomenoloogiliselt, nende hulgas Erhard Karkoschka (1974), kes kasutas m\xc3\xb5istet 'k\xc3\xb5lapingeanal\xc3\xbc\xc3\xbcs' (saksa keeles Klangspannungsanalyse). Karkoschka k\xc3\xa4sitleb k\xc3\xb5lapingeanal\xc3\xbc\xc3\xbcsis selliseid aspekte nagu 'intervallipinge' (saksa keeles Intervallspannung), 'akordipinge' (saksa keeles Klangspannung), 'impulsitihedus' (saksa keeles Impulsdichte) ja 'k\xc3\xb5laruum' (saksa keeles durchschrittener Raum) ja kujutab neid ka graafiliselt."