b'\n_START_ARTICLE_\nTihedusfunktsionaali teooria\n_START_PARAGRAPH_\nTihedusfunktsionaali teooria (Density functional theory \xe2\x88\x92 DFT) on kvantmehaanikal p\xc3\xb5hinev f\xc3\xbc\xc3\xbcsikas, keemias ja materjaliteaduses kasutusel olev modelleerimismeetod, mille abil on v\xc3\xb5imalik uurida mitme-elektroonsete s\xc3\xbcsteemide, n\xc3\xa4iteks aatomite, molekulide ja tahkiste elektronstruktuuri, millest omakorda on v\xc3\xb5imalik ennustada huvi pakkuva s\xc3\xbcsteemi f\xc3\xbc\xc3\xbcsikalisi omadusi. Meetodi nimetus tuleneb asjaolust, et erinevalt muudest kvantkeemilistest arvutusmeetoditest, mille p\xc3\xb5hialuseks on s\xc3\xbcsteemi lainefunktsioon, avalduvad tihedusfunktsionaali teoorias huvi pakkuvad suurused, n\xc3\xa4iteks s\xc3\xbcsteemi p\xc3\xb5hioleku energia funktsionaalina s\xc3\xbcsteemi elektrontihedusest._NEWLINE_DFT on tahkisef\xc3\xbc\xc3\xbcsikas laialt kasutuses olnud juba 1970. aastatest, kuid alles 1990. aastatel arenes meetod piisavalt, v\xc3\xb5ttes kasutusele paremad viisid, kuidas arvestada elektronide omavahelist vastasm\xc3\xb5ju, et seda ka keemias kasutada. DFT on praeguseks hetkeks \xc3\xbcks enim kasutatavaid ja populaarsemaid kvantmehaanilisi arvutusmeetodeid, mida rakendatakse laialt nii f\xc3\xbc\xc3\xbcsikaliste, keemiliste kui ka bioloogiliste s\xc3\xbcsteemide uurimiseks. \xc3\x9cks p\xc3\xb5hjuseid, miks DFT on nii populaarne, on tema suhteliselt v\xc3\xa4ike arvutuslik maht v\xc3\xb5rreldes teiste kvantkeemiliste meetoditega, n\xc3\xa4iteks Hartree-Focki meetodi ja selle edasiarendustega. V\xc3\xb5rreldes lihtsamate atomistlike meetoditega, n\xc3\xa4iteks molekulaard\xc3\xbcnaamikaga, on DFT arvutused siiski v\xc3\xa4ga mahukad._NEWLINE_Hoolimata hiljutistest arengutest, on DFT ebat\xc3\xa4pne molekulidevaheliste j\xc3\xb5udude, seal hulgas Van der Waalsi j\xc3\xb5udude, vesiniksidemete, ergastatud olekute, pooljuhtide jm kirjeldamisel. Seet\xc3\xb5ttu on sellega keeruline kirjeldada n\xc3\xa4iteks v\xc3\xa4\xc3\xa4risgaase, kus domineerivad Van der Waalsi j\xc3\xb5ud, v\xc3\xb5i s\xc3\xbcsteeme, kus VdW j\xc3\xb5ududel ja vesiniksidemetel on t\xc3\xa4htis roll, n\xc3\xa4iteks biomolekule. Nendest piirangutest \xc3\xbcle saamiseks on v\xc3\xa4lja t\xc3\xb6\xc3\xb6tamisel uued DFT meetodid, mis arvestavad ka sisekihi elektronidega v\xc3\xb5i lisavad formalismi parandusliikmed.'