b'\n_START_ARTICLE_\nAustraalia h\xc3\xa4ndpart\n_START_SECTION_\nTaksonoomia\n_START_PARAGRAPH_\nEsimest korda kirjeldas austraalia h\xc3\xa4ndparti aastal 1836 ornitoloog John Gould.\n_START_SECTION_\nKirjeldus\n_START_PARAGRAPH_\nPartide sabasuled koosnevad paksudest l\xc3\xbclisarnastest j\xc3\xa4tketest ning linnud hoiavad saba tavaliselt veepinnal. Ennast v\xc3\xb5i paarilist kaitstes hoiavad need pardid saba p\xc3\xbcstiasendis. Isaslinnud hoiavad ka siis saba p\xc3\xbcsti, kui n\xc3\xa4evad emaslinnus oma tulevast paarilist. Austraalia h\xc3\xa4ndpartidel on jalad tavaliselt v\xc3\xa4ga tugevad, need aitavad ujuda ja ka sukelduda. V\xc3\xb5rreldes teiste partidega on see part eriline, kuna ujub pigem madalas vees. Nagu eespool \xc3\xb6eldud, muutub isastel h\xc3\xa4ndpartide nokk sigimisperioodil helesiniseks. Pea ja kael muutuvad l\xc3\xa4ikivmustaks ning selg ja tiivad kastaniv\xc3\xa4rvi. V\xc3\xa4ljaspool sigimisperioodi on nende pea ja kael must hallide t\xc3\xa4ppidega ning keha tumehall. M\xc3\xb5ned isaslinnud s\xc3\xa4ilitavad oma sulestiku aastaringselt. Emastel partidel sulestik aasta jooksul ei muutu. Nende pea on tumepruun ning selg ja tiivad kaetud mustade sulgedega, millel on helepruunid otsad, andes neile laigulise v\xc3\xa4limuse. Emase pardi nokk on tume hallikaspruun ning jalad on hallikaspruunid. Isaslindude jalad on aga hallid.'