b'\n_START_ARTICLE_\nChristian Gabriel Fischer\n_START_PARAGRAPH_\nChristian Gabriel Fischer (10. august 1686 K\xc3\xb6nigsberg \xe2\x80\x93 15. detsember 1751) oli saksa \xc3\xb5petlane._NEWLINE_Ta s\xc3\xbcndis K\xc3\xb6nigsbergi kaupmehe Gabriel Fischeri (1656\xe2\x80\x931699) perekonnas._NEWLINE_Ta \xc3\xb5ppis Altstadti koolis. Ta \xc3\xb5ppis K\xc3\xb6nigsbergi \xc3\xbclikoolis teoloogiat ja idakeeli (immatrikuleerus 31. m\xc3\xa4rtsil 1703) ja Rostocki \xc3\xbclikoolis teoloogiat ning sai 12. augustil 1710 Jena \xc3\xbclikoolist magistrikraadi._NEWLINE_Ta oli K\xc3\xb6nigsbergi \xc3\xbclikoolis 28. juulist 1711 filosoofia eradotsent, ja 1715. aastast loodus\xc3\xb5petuse erakorraline professor. Ta oli Melchior Philipp Hartmanni s\xc3\xb5ber ning aitas tal merevaigukollektsiooni korrastada ja kataloogida._NEWLINE_\xc3\x9ches 1717. aasta loengukuulutuses nimetas ta end empiirikuks. Aastani 1721 oli ta Leibnizi-Wolffi filosoofia kartesiaanlik vastane. Aastal 1721 pidas ta loenguid Wolffi raamatu j\xc3\xa4rgi. Ta v\xc3\xb5ttis oma loodus\xc3\xb5petuse loengutes kasutusele eksperimentaalse meetodi ja hakkas l\xc3\xa4htuma ratsionalismist. Aastal 1723 ilmunud raamatus paistab ta juba Christian Wolffi filosoofia pooldajana. Kui pietistid olid Wolffi 1723 Hallest v\xc3\xa4lja ajanud ja teised K\xc3\xb6nigsbergi professorid vaikisid, esines Fischer v\xc3\xa4ljakutsuvalt Wolffi filosoofia pooldajana ning r\xc3\xbcndas pietiste; kuningas Friedrich Wilhelm I kabinetik\xc3\xa4suga 15. novembrist 1725 pidi Fischer 24 tunni jooksul K\xc3\xb6nigsbergist ja 48 tunni jooksul Preisimaalt lahkuma. Pealekaebaja oli Georg Friedrich Rogall. Ta l\xc3\xa4ks algul Danzigisse, kust ta asjatult palus luba tagasi tulla. Asja l\xc3\xa4bivaatamise eeldusena pidi ta oma usutunnistuse kirja panema. 1. novembriga 1726 dateeritud dokumendis kinnitas ta, et pole luterlikust usust kunagi k\xc3\xb5rvale kaldunud ning pooldab seda ka praegu. Danzigi magistraat andis talle loa avalikke loenguid pidada. Jacob Theodor Klein palkas ta korrastama oma suurt loodusloolist kollektsiooni. Aastal 1727 l\xc3\xa4ks ta noorte danziglaste Nathanael Jakob Gerlachi ja Samuel Huwerti saatjaks palgatuna reisile l\xc3\xa4bi Saksamaa, Itaalia, Prantsusmaa, Hollandi ja Inglismaa. Kui 1737 Wolffi filosoofiat j\xc3\xa4lle lubati, sai ta abikaasa abiga Fischer loa K\xc3\xb6nigsbergi naasta, kuid ainult tingimusel, et ta elab seal eraisikuna ning j\xc3\xa4\xc3\xa4b Piibli ja usutunnistuste puhta \xc3\xb5petuse juurde. Aastal 1743 anon\xc3\xbc\xc3\xbcmselt ilmunud ja tavalist tsensuuri v\xc3\xa4ltivas kirjutises "Vern\xc3\xbcnftige Gedanken von der Natur, was sie sey etc." esitas ta spinozistliku vaatekoha ning t\xc3\xb5lgendas mitu p\xc3\xb5hilist dogmat ratsionalistlikult \xc3\xbcmber. Algatati juurdlus, mille k\xc3\xa4igus ta tunnistas oma autorsuse \xc3\xbcles, aga eitas tsensuurikohustust. Et usuteaduskond tunnistas ta ketseriks ja kirikutes jutlustati tema vastu, kaebas ta jutlustajate peale konsistooriumi. Et pietistide v\xc3\xb5im oli juba murtud, elas ta kuni surmani puutumatult K\xc3\xb6nigsbergis.'