b'\n_START_ARTICLE_\nKolmanda inimese argument\n_START_PARAGRAPH_\nKolmanda inimese argument, millest r\xc3\xa4\xc3\xa4gib esimesena Platon oma dialoogis "Parmenides" (132d-133a), on Platoni ideede\xc3\xb5petuse kriitika._NEWLINE_V\xc3\xa4ljendi kolmas inimene (vanakreeka keeles \xcf\x84\xcf\x81\xce\xaf\xcf\x84\xce\xbf\xcf\x82 \xe1\xbc\x84\xce\xbd\xce\xb8\xcf\x81\xcf\x89\xcf\x80\xce\xbf\xcf\x82, tritos anthropos) v\xc3\xb5ttis kasutusele Aristoteles, kes kasutab n\xc3\xa4itena inimest (sellest ka argumendi nimi), et argumenteerida Platoni teooria vastu. Argumendi kohaselt peab vastavalt ideede\xc3\xb5petuse postulaatidele inimese ja ideede sf\xc3\xa4\xc3\xa4ris paikneva "inimese idee" vahel olema sarnasus, mida aga peab omakorda v\xc3\xa4ljendama eraldiseisev, sj \xc3\xbchtlasi ideede sf\xc3\xa4\xc3\xa4ri kuuluv idee ning see viib l\xc3\xb5putu regressi t\xc3\xb5ttu ideede hulga kasvamisele l\xc3\xb5pmatusse, muutes sellega ideede sf\xc3\xa4\xc3\xa4ri piiritlematuks, mis on metaf\xc3\xbc\xc3\xbcsilises m\xc3\xb5ttes ebasoovitav._NEWLINE_Aristotelese s\xc3\xb5nastuses leiab argumendi tema "Metaf\xc3\xbc\xc3\xbcsika" 1. raamatust (990b1), 13. raamatust (1079a13) ja "Sofistide \xc3\xbcmberl\xc3\xbckkamistest (178b36). Platoni "Parmenideses" on Aristoteleselt nime saanud argumendi k\xc3\xb5rval veel teisi sarnaseid ideede\xc3\xb5petuse probleeme v\xc3\xa4ljendavaid arutlusi.\n_START_SECTION_\nPlatoni ideede\xc3\xb5petus\n_START_PARAGRAPH_\nPlatoni ideede\xc3\xb5petuse kohaselt koosneb maailm lisaks meelelisele maailmale ka ideede maailmast. Ideed on n-\xc3\xb6 n\xc3\xa4htavad ainult m\xc3\xb5istusele st neist saab ainult m\xc3\xb5elda. Nt lahendades geomeetria \xc3\xbclesannet kolmnurga kohta, ei tee me seda mitte joonisel oleva kolmnurga kohta vaid lahendus kehtib kolmnurga idee kohta. Ideede maailma ja meelelise maailma vahekorda seletas Platon koopam\xc3\xbc\xc3\xbcdi abil.\n_START_SECTION_\nArgument\n_START_PARAGRAPH_\nPlatoni ideede\xc3\xb5petuse j\xc3\xa4rgi on igasugune sarnasus tingitud ideest. Inimesed on omavahel sarnased, sest neis on inimese idee. N-\xc3\xb6 esimene inimene on p\xc3\xa4ris inimene, n-\xc3\xb6 teine inimene on esimese inimese idee. Ideede\xc3\xb5petusest j\xc3\xa4reldub aga ka, et peab olema n-\xc3\xb6 kolmas inimene, sest kui esimesed kaks on omavahel sarnased, t\xc3\xa4hendab see, et ka neis on \xc3\xbcks \xc3\xbchine idee. See \xc3\xbchine idee tingib sarnasuse ja ongi n-\xc3\xb6 kolmas inimene. Analoogselt arutledes j\xc3\xa4reldub ka neljas ja viies jne inimene. Seega peab ideede maailmu olema l\xc3\xb5pmata palju, sest idee ja tema kehastus on erinevates maailmades.'