b'\n_START_ARTICLE_\nJohannes Koler\n_START_PARAGRAPH_\nJohannes Koler (ka K\xc3\xb6ler, Colerius, Coler) oli Vana-Liivimaa ametnik ja vaimulik, viimane Riia toomkapiitli sekret\xc3\xa4r._NEWLINE_Koler oli p\xc3\xa4rit Halberstadtist, 1545. aastal asus ta \xc3\xb5ppima Wittenbergi \xc3\xbclikoolis. 1553. aastaks oli ta saanud magistri kraadi ning tegutses Leipzigis. 1556. aastaks oli temast saanud Riia toomkapiitli sekret\xc3\xa4r. Sekret\xc3\xa4rina tegeles ta kapiitli asjaajamise korraldamisega ning tegutses tihti ka saadikuna. 1558. aastal, Liivimaa s\xc3\xb5ja alguses, saatis toomkapiitli vaimulik juht, toomdekaan Friedrich F\xc3\xb6lkersahm, Koleri Wittenbergi Philipp Melanchthoni juurde, et too annaks n\xc3\xb5u, kuidas oleks v\xc3\xb5imalik s\xc3\xa4ilitada toomkapiitlit vaimuliku organisatsioonina, kuid samas \xc3\xa4ra kaotada senine "v\xc3\xa4\xc3\xa4rkasutus" (abusus); soovides seega reformatsiooniprojekti kapiitli luterlikuks muutmiseks. Melanchthon kirjutaski l\xc3\xbchikese reformikava, mis 1562. aastal oli veel alles kolm aastat varem hukkunud dekaan F\xc3\xb6lkersahmi raamatute hulgas._NEWLINE_Koler ise langes aga peagi p\xc3\xa4rast Wittenbergist naasmist venelaste k\xc3\xa4tte vangi; see v\xc3\xb5is juhtuda kas 1558. aasta s\xc3\xbcgisel v\xc3\xb5i siis 1559. aasta jaanuaris, sama lahingu k\xc3\xa4igus Tirza juures, kus hukkus dekaan F\xc3\xb6lkersahm. Vangistusest vabanes ta kas 1560. v\xc3\xb5i 1561. aastal. 1561. aasta suvel kaitses ta koos toomdekaan Jakob Meckiga toomkapiitli huve Riia peapiiskopi Wilhelmi ja tema koadjuutori Christophi plaanide vastu v\xc3\xb5imalikult suur osa neist enda valdusesse haarata. Koler k\xc3\xa4is nii Preisimaal sealse hertsogi Albrechti kui ka Leedus Poola kuningalt Zygmunt II Augustilt toetust hankimas, kuid selles hoolimata l\xc3\xa4ks suur osa kapiitlivaldustest peapiiskopi ja tema koadjuutori valdusesse._NEWLINE_Koler otsustas kapiitli huve aga vajadusel ka relva j\xc3\xb5ul tagada ning 1561. aasta detsembris veenis ta L\xc3\xa4tis paiknevaid Poola v\xc3\xa4e\xc3\xbcksuseid, et kuningas on neile andnud k\xc3\xa4su Krimulda linnus taas toomkapiitli valdusesse v\xc3\xb5tta. Krimulda \xc3\xbclev\xc3\xb5tmine koadjuutor Christophilt \xc3\xb5nnestuski, kuid see t\xc3\xb5i kaasa nii peapiiskopi ja koadjuutori kui ka toomh\xc3\xa4rrade pahameele, sest viimased ei soovinud peapiiskopiga l\xc3\xb5plikult t\xc3\xbclli minna. Seet\xc3\xb5ttu langes Koler m\xc3\xb5lema poole ebasoosingusse ning selleks p\xc3\xa4\xc3\xa4semiseks otsustas Koler Krimulda peapiiskopi k\xc3\xa4tte m\xc3\xa4ngida. 1562. aasta suvel l\xc3\xa4kski tal see korda, lisaks aitas ta peapiiskopil h\xc3\xb5ivata ka teisi kapiitli valduseid._NEWLINE_P\xc3\xa4rast seda lahkus Koler aga ootamatult Liivimaalt ning l\xc3\xa4ks Rootsi, kus v\xc3\xb5ttis \xc3\xbchendust seal viibiva koadjuutor Christophiga, lootes ilmselt temalt heakskiitu Krimulda linnuse tagasiandmise t\xc3\xb5ttu. Selle asemel lasi Christoph ta aga vangistada ning s\xc3\xbc\xc3\xbcdistas teda reetmises. Christophi s\xc3\xbc\xc3\xbcdistustele vastas Koler omapoolse pika kaitsekirjaga, kus ta r\xc3\xb5hutas, et tegutses ainult oma \xc3\xbclemuste huvides ning p\xc3\xbc\xc3\xbcdnud edendada luterlust, nagu koadjuutorgi. Sellest hoolimata otsustas Christoph Koleri vangi j\xc3\xa4tta. Kui aga Christoph ise 1563. aasta augustis Poola v\xc3\xa4gede k\xc3\xa4tte vangi langes, p\xc3\xa4\xc3\xa4ses Koler vabadusse nnig l\xc3\xa4ks Saksamaale, kus ta 1564. aastal luterlikuks pastoriks ordineeriti. Seej\xc3\xa4rel asus ta taas Liivimaale, kus temast sai Sunta\xc5\xbei kiriku\xc3\xb5petaja, seda t\xc3\xa4nu oma endise \xc3\xbclemuse Jakob Mecki soosingule, kes oli nende valduste isandaks. Meck andis Kolerile ka v\xc3\xa4iksema m\xc3\xb5isavalduse \xc3\xbclalpidamiseks._NEWLINE_Esialgu l\xc3\xa4ks Koleril h\xc3\xa4sti ning 1569. aastal t\xc3\xb5stis Saksa-Rooma keiser ta aadliseisusesse. Kuid Poola v\xc3\xb5imud hakkasid teda s\xc3\xbc\xc3\xbcdistama reeturlikkuses, sest t\xc3\xb5en\xc3\xa4oliselt osales ta Riia linna katsetes saavutada tihedamat kontakti keisriga ning v\xc3\xa4ltida oma alistumist Poolale (1562. aastal keeldus linn Poolale alistumast ning tegi seda alles 1581. aastal; selles vahemikus oli tema \xc3\xb5iguslik seisund \xc3\xa4\xc3\xa4rmiselt ebaselge). Koleril oli ilmselt oma osa keisri ja linna vaheliste suhete vahendamises ning seet\xc3\xb5ttu pandi ta vangi, kuid t\xc3\xa4nu keisri eestkostele otsustasid Poola v\xc3\xb5imud ta siiski 1570. aastal vabastada. Seej\xc3\xa4rel \xc3\xb5nnestus tal saavutada Poola v\xc3\xb5imude soosing, nii et 1574. aastaks oli ta saanud \xc3\x9cle-V\xc3\xa4ina hertsogkonna kohtuinspektoriks ning Dolesmui\xc5\xbea, Salaspilsi ja Ik\xc5\xa1\xc4\xb7ile pastor._NEWLINE_1579. aastal loobus Koler oma pastorikohtadest enda poja kasuks, 1582. aastal oli ta aga Dundaga pastor. Ta suri t\xc3\xb5en\xc3\xa4oliselt 1590. aastate alguses, sest siis l\xc3\xa4ks tema m\xc3\xb5is poja valduesse ning ka Dundagas asus ametisse uus pastor.'