b'\n_START_ARTICLE_\nVirelindlased\n_START_SECTION_\nLevila\n_START_PARAGRAPH_\nVirelindlased on levinud Kanadast Argentina p\xc3\xb5hjaosani . Enamus liike asustavad Kesk-Ameerikat ja L\xc3\xb5una-Ameerika p\xc3\xb5hjaosa. M\xc3\xb5ned paiksed liigid elavad ka L\xc3\xa4\xc3\xa4ne-India saarestikus ja \xc3\xbcks liik Brasiilias Fernando de Noronha saarestikus. Parasv\xc3\xb6\xc3\xb6tme virelindlased on r\xc3\xa4ndlinnud, nad talvitavad Mehhikos ja Kesk-Ameerikas. Hallkiird-virelind (Vireo olivaceus), kuldkurk-virelind (Vireo flavifrons) ja kanada virelind (Vireo philadelphicus) on v\xc3\xa4hestel kordadel sattunud ka Euroopasse.\n_START_SECTION_\nV\xc3\xa4limus\n_START_PARAGRAPH_\nVirelindlased on umbes 10\xe2\x80\x9317 cm pikkused laululinnud. V\xc3\xa4limuselt meenutavad \xc3\xbched liigid lehelinde ja p\xc3\xb5\xc3\xb5salinde, teised liigid v\xc3\xa4ikeseid \xc3\xb5gijaid. Virelindlaste sulestik on \xc3\xbcldiselt tagasihoidlik tuhm ja rohekas, v\xc3\xa4hesed liigid (perekondadest Vireolanius, Cyclarhis) on v\xc3\xa4rvikama sulestikuga. Sugupooled on sarnased. K\xc3\xb5igil virelindudel on konksja tipuga nokk. Virelindlaste laul on tavaliselt \xc3\xbcsna lihtne ja m\xc3\xb5nedel liikidel monotoonne.\n_START_SECTION_\nElupaik, pesitsemine ja toit\n_START_PARAGRAPH_\nVirelindlased asustavad p\xc3\xb5\xc3\xb5sastikke, metsi ja mangroove. Rippuva kausikujulise pesa ehitavad nad puude ja p\xc3\xb5\xc3\xb5saste oksaharule. P\xc3\xb5hjapoolsete liikide kurnas on 3-4, troopikaliikidel 2-3 muna. S\xc3\xb6\xc3\xb6vad putukaid ja vahel ka marju.\n_START_SECTION_\nKaitse\n_START_PARAGRAPH_\nKuus liiki (Vireo atricapilla, Vireo bellii, Vireo caribaeus, Vireo gracilirostris, Vireo masteri, Vireo osburni) on ohustatud .'