b'\n_START_ARTICLE_\nJean Astruc\n_START_PARAGRAPH_\nJean Astruc (19. m\xc3\xa4rts 1684 Sauve (Gardi departemang) \xe2\x80\x93 5. mai 1766 Pariis) oli prantsuse arst, arstiteaduse professor, Pentateuhi t\xc3\xa4nap\xc3\xa4evase piiblikriitilise uurimise rajaja._NEWLINE_Tema isa oli juudi p\xc3\xa4ritolu kalvinistlik pastor Aigremontis Pierre Astruc. Isa vend Louis Astruc oli Prantsuse \xc3\xb5iguse professor Toulouse\'i \xc3\xbclikoolis._NEWLINE_Astruci isa l\xc3\xa4ks p\xc3\xa4rast Nantesi edikti t\xc3\xbchistamist (Fontainebleau edikt 1685) katoliku kirikusse \xc3\xbcle ning p\xc3\xbchendas end sest ajast peaaegu t\xc3\xa4ielikult oma kahe poja kasvatamisele. Veidi aega enne surma sai ta j\xc3\xa4lle protestandiks._NEWLINE_Astruc sai tollal arstiteaduse alal eesrindlikus Montpellier\' \xc3\xbclikoolis magistrikraadi 1700, bakalaureusekraadi 1702 ja doktorikraadi 1703. Tema v\xc3\xa4itekiri ja esimene publikatsioon, mille ta esitas 19-aastasena, k\xc3\xa4sitles m\xc3\xa4danemist ning sisaldab palju viiteid Thomas Willise ja Robert Boyle\'i hiljutistele uurimustele kopsude kohta._NEWLINE_Astrucil oli hea m\xc3\xa4lu. Ta omandas kiiresti inglise ja itaalia keele. Ta valdas v\xc3\xa4ga h\xc3\xa4sti ladina keelt ja tundis heebrea keelt._NEWLINE_Astruci \xc3\xb5petaja Pierre Chirac, kes l\xc3\xa4ks kaasa Orl\xc3\xa9ansi hertsogiga, tegi Astrucile ettepaneku lugeda 1707\xe2\x80\x931710 tema kursust. N\xc3\xb5nda oli Astruc aastast 1707 Montpellier\' \xc3\xbclikoolis. Aastal 1710 sai Astruc Toulouse\'i \xc3\xbclikoolis anatoomia professori koha ning oli seal aastast 1711 ja l\xc3\xb5puks j\xc3\xa4lle Montpellier\'s arstiteaduse professor._NEWLINE_Kui Marseille\'s 1720 puhkes katk, v\xc3\xa4itis Atruc erinevalt Chiracist, et tegu on nakkushaigusega._NEWLINE_Aastal 1728 oli ta Pariisis, 1729 oli ta l\xc3\xbchikest aega kuningas August II ihuarst Dresdenis ning sai 1730 Prantsusmaa kuninga Louis XV konsulteerivaks arstiks._NEWLINE_Aastast 1731 oli ta Pariisis Coll\xc3\xa8ge de France\'i professor ja 1743. aastast \xc3\xbchtlasi Pariisi arstiteaduskonna liige. Ta pooldas arstide ja kirurgide t\xc3\xbclis arste ning p\xc3\xb5lgas harimatuid "kirurgidest" praktikuid. Aastal 1743 v\xc3\xb5eti ta rahvuslikku Meditsiiniakadeemiasse. Teda h\xc3\xbc\xc3\xbcti Julien Offray de La Mettrie j\xc3\xa4rgi "Savantasse" (\'pedantlik tarkpea\'). Kolleegid pidasid teda "liiga osavaks, kohutavalt edevaks, kurjaks petiseks, keda rohkem kardetakse kui armastatakse." Astruc ei teinud katseid, nagu tol ajal arstiteadlaselt juba oodati, kuid teadis peast kogu meditsiinikirjandust._NEWLINE_Ta oli n\xc3\xb5utud arst. Ta oli alates 1723. aastast Claudine Gu\xc3\xa9rin de Tencini arst ja sai tema armukeseks. Kui Tencin 1749 suri, sai Astruc tema p\xc3\xa4randuse._NEWLINE_Astruc j\xc3\xa4rgis Herman Boerhaave mehaanilist s\xc3\xbcsteemi. Tema eriala oli veneroloogia ja g\xc3\xbcnekoloogia ning s\xc3\xbcnnitusabi. Tema raamat "De morbis venereis" ("Suguhaigustest", 1740) oli oma aja parim teos sel alal ning esimene suurem teos s\xc3\xbc\xc3\xbcfilise ja suguhaiguste kohta \xc3\xbcldse. Aastal 1756 ilmus temalt teos vaktsineerimise meetodi kohta "Doutes sur l\xe2\x80\x99inoculation de la petite v\xc3\xa9role". Ta on avaldanud ka arvukalt muid arstiteaduslikke teoseid ning materjale Montpellier\' \xc3\xbclikooli meditsiini\xc3\xb5ppe ajaloost._NEWLINE_Aastal 1753 avaldas ta (tiitellehe j\xc3\xa4rgi) Br\xc3\xbcsselis (v\xc3\xa4ljaspool Prantsuse v\xc3\xb5imude haardeulatust) anon\xc3\xbc\xc3\xbcmselt raamatu "Conjectures sur les m\xc3\xa9moires originaux, dont il paroit que Moyse s\'est servi pour composer le livre de la Gen\xc3\xa8se. Avec des remarques qui appuient ou qui \xc3\xa9claircissent ces conjectures" ("Oletused algallikate kohta, mida Mooses n\xc3\xa4htavasti kasutas 1. Moosese raamatu koostamisel. M\xc3\xa4rkustega, mis neid oletusi toetavad v\xc3\xb5i selgitavad"). Seal t\xc3\xb5i ta v\xc3\xa4lja erinevuse elohistliku ja jahvistliku allika vahel. Ta pani t\xc3\xa4hele seni seletamata asjaolu, et seal vahelduvad Jumala nimed "Elohim" ja "Jehoova" ("Jahve"). Seda oli m\xc3\xa4rgatud ka enne teda. Klassikalises filoloogias kasutatavate tekstikriitika meetoditega avastas Astruc, et kui panna omavahel kokku sama nimekasutusega osad, tekib kaks teksti, mis kumbki jutustab enam-v\xc3\xa4hem sama loo. 7. peat\xc3\xbcki salmidest 20\xe2\x80\x9323 leidis ta kolmanda r\xc3\xb6\xc3\xb6pteksti j\xc3\xa4lgi ning peale selle veel \xc3\xbcheksa teksti, mis Mooses oli ilma oluliste muudatusteta sisse pannud. Raamatu avaldas Astruc p\xc3\xa4rast pikemat kartlikku viivitamist. Tema eesm\xc3\xa4rk oli eelk\xc3\xb5ige Baruch Spinozaga (samuti Thomas Hobbesiga) polemiseerides n\xc3\xa4idata, et Mooses on ikkagi raamatu autor ning et tal ei ole eksimusi kronoloogia vastu. Astruci j\xc3\xa4rgi kirjutas Mooses kaks tekstivarianti eri veergudes \xc3\xbcksteise k\xc3\xb5rvale ning lisas veel kahes veerus 10 muud allikat, mis p\xc3\xa4rinevad osalt naaberrahvastelt. Neli veergu on analoogilised neljale evangeeliumile. Hilisemad \xc3\xa4rakirjutajad on teksti mehaaniliselt ja osalt valesti kokku pannud, millest tulenevadki kordused ja kronoloogilised eksimused tekstis._NEWLINE_Tolleaegsed teoloogid raamatut h\xc3\xa4sti vastu ei v\xc3\xb5tnud. Alles Johann Gottfried Eichhorn t\xc3\xb6\xc3\xb6tas raamatust idee saades 1. Moosese allikad ise l\xc3\xa4bi, misj\xc3\xa4rel Astruci avastust tunnustati, esialgu Saksamaal. Praeguseks on Moosese autorsus ja allikate varane dateering juba ammu kummutatud._NEWLINE_Astruc on avaldanud ka raamatu "Dissertation sur l\'immat\xc3\xa9rialit\xc3\xa9, l\'immortalit\xc3\xa9 et la libert\xc3\xa9 de l\'\xc3\xa2me" ("Traktaat hinge mittemateriaalsuse, surematuse ja vabaduse kohta"; Pariis 1755).'