b'\n_START_ARTICLE_\nAbakala\n_START_SECTION_\nV\xc3\xa4limus\n_START_PARAGRAPH_\nAbakala suu on madal ja kitsas, terminaalne ja otsast kitsenev, otsseisune, kergelt \xc3\xbclespoole viltu (teistel andmetel \xc3\xbclaseisune). _NEWLINE_Kala selg on metall-l\xc3\xa4ikega hallikasroheline kuni tumesinine. K\xc3\xbcljed ja k\xc3\xb5ht on h\xc3\xb5bevalged, kergelt kollaka v\xc3\xb5i punaka varjundiga._NEWLINE_Paarilised rinna- ja k\xc3\xb5huuimed on kollakad tumedate nurkadega, paaritud uimed on m\xc3\xa4\xc3\xa4rdunudvalged. P\xc3\xa4rakuuim on v\xc3\xa4ga pikk, sellel on 34\xe2\x80\x9344 hargnevat kiirt. K\xc3\xb5igil uimedel on hall \xc3\xa4\xc3\xa4r._NEWLINE_Abakalad kasvavad \xc3\xbcsna aeglaselt. Kolme- kuni nelja-aastaselt on nad alles 16\xc2\xa0cm pikkused. T\xc3\xa4iskasvanuna, 8\xe2\x80\x9311 aasta vanuselt on nad 25\xe2\x80\x9335\xc2\xa0cm pikkused. Keskmine pikkus on 25\xc2\xa0cm (tavaliselt kuni 30), \xc3\xbcle 35\xc2\xa0cm pikkused abakalad on haruldased. Maksimaalne pikkus on 35 kuni 49\xc2\xa0cm._NEWLINE_Keha k\xc3\xb5rgus on keskmine, k\xc3\xbclgedelt on ta v\xc3\xa4ga lame. Keha on piklik ning latika perekonna liikide seas k\xc3\xb5ige lamedam._NEWLINE_Abakalade mass on tavaliselt kuni 400, harva kuni 800 grammi. Volga ja Uurali j\xc3\xb5es ka kuni 1,0\xe2\x80\x931,2\xc2\xa0kg. Soomes p\xc3\xbc\xc3\xbctud rekordkala mass oli 940 g, Poolas aga 1,46\xc2\xa0kg.\n_START_SECTION_\nV\xc3\xb5rdlus latikaga\n_START_PARAGRAPH_\nAbakala sarnaneb latikaga. Latikast on abakala eristatav v\xc3\xa4ga pika, rohkem kui 30 kiirega p\xc3\xa4rakuuime j\xc3\xa4rgi. Abakalad on ka latikatest saledamad ja peenemate soomustega, nende suu on otsseisune, suuava poolviltu \xc3\xbcles suunatud. K\xc3\xbcljejoonel on 65\xe2\x80\x9376 soomust, latikal 49\xe2\x80\x9358 soomust.\n_START_SECTION_\nEluiga\n_START_PARAGRAPH_\nAbakala maksimaalne eluiga k\xc3\xbc\xc3\xbcndib kuni 18 aastani. Venemaa veehoidlates elavad abakalad kuni 17-aastaseks.\n_START_SECTION_\nLevila\n_START_PARAGRAPH_\nAbakala leidub P\xc3\xb5hjamere, L\xc3\xa4\xc3\xa4nemere, Musta mere, Aasovi mere ja Kaspia mere vesikonnas. Tema areaali piirid on 63\xe2\x80\x9343 \xc2\xb0N, 4\xe2\x80\x9356 \xc2\xb0E. Sobiv veetemperatuur on 5...25\xc2\xa0\xc2\xb0C._NEWLINE_Kesk-Euroopas leidub neid peamiselt Odra, Weseri ja Elbe alamjooksul, Doonaus ning P\xc3\xb5hja- ja L\xc3\xa4\xc3\xa4nemerre suubuvate j\xc3\xb5gede suudmealadel. Neid on ka tiikides ja j\xc3\xa4rvedes._NEWLINE_Austrias on abakala Doonau Alam-Austria osas haruldane, Doonau \xc3\x9clem-Austria osas ning Neusiedlersees on teda rohkem._NEWLINE_T\xc5\xa1ehhis on abakala haruldane. Teda esineb ainult Morava ja Dyje alamjooksul. 2003. aastal p\xc3\xbc\xc3\xbcti \xc3\xbcks isend ka Elbest, St\xc5\x99ekovi k\xc3\xbcla l\xc3\xa4hedal. Abakala on Elbes tavaline alamjooksust kuni Dresdeni linnani.Slovakkias leidub abakala Bodrogi j\xc3\xb5es._NEWLINE_Venemaal on abakala levinud \xc3\xbcsna suurel territooriumil, mis ulatub l\xc3\xb5unas Aasovi merest Kaspia mere p\xc3\xb5hjaosani (j\xc3\xb5ed Don, Volga, Uural), p\xc3\xb5hjas kuni Neeva, Laadoga l\xc3\xb5unaosa ja L\xc3\xb5una-Karjalani._NEWLINE_Leedus elutseb ta Kura lahes._NEWLINE_Rootsis on abakala eluj\xc3\xb5uline, kuid haruldane ja piiratud levikuga: teda leidub V\xc3\xa4nernis, Hj\xc3\xa4lmarenis ja M\xc3\xa4larenis, samuti m\xc3\xb5nes Sk\xc3\xa5ne ja Kronobergi veekogus. Kindel koht, kus teda p\xc3\xbc\xc3\xbcda saab, on Enk\xc3\xb6pingi ja V\xc3\xa4ster\xc3\xa5si vahel asuv Sag\xc3\xa5, kuhu ta aprillis kudema tuleb._NEWLINE_Soomes leidub abakala hajusalt maa l\xc3\xb5unaosa j\xc3\xa4rvedes (Kyr\xc3\xb6sj\xc3\xa4rvi, Karstula, Iisalmi ja Kiuruvesi l\xc3\xb5unaosa)._NEWLINE_Latikaga v\xc3\xb5rreldes on tema areaal hoopis v\xc3\xa4iksem.\n_START_SECTION_\nEsinemine Eestis\n_START_PARAGRAPH_\nEestis on abakala t\xc3\xb5en\xc3\xa4oliselt v\xc3\xa4lja surnud, viimased leiud p\xc3\xa4rinevad 19. sajandist. Hiljuti esines teda merelahtedes, varem ka n\xc3\xa4iteks Pihkva j\xc3\xa4rves, Emaj\xc3\xb5es ja Narva j\xc3\xb5es. 19. sajandi alguses veel arvukalt Peipsi j\xc3\xa4rves esinenud abakala kadus sealt 1850. aastatel.\n_START_SECTION_\nEluviis ja -paigad\n_START_PARAGRAPH_\nAbakala on p\xc3\xb5hiliselt magevee-, kohati ka riimveekala. Elupaikadeks on mageveelised veehoidlad, l\xc3\xa4bivooluga j\xc3\xa4rved ja riimveega merealad. J\xc3\xb5gedes ja j\xc3\xa4rvedes elab ta p\xc3\xb5hiliselt avavees. J\xc3\xb5gedes eelistab ta aeglase vooluga l\xc3\xb5ike ning teda ei esine v\xc3\xa4ikestes j\xc3\xb5gedes ega j\xc3\xb5gede \xc3\xbclemjooksudel, sest nendes paikades leidub v\xc3\xa4he tema peamist toitu \xe2\x80\x93 zooplanktonit. Sageli on abakalad kogunenud parvedesse.\n_START_SECTION_\nToitumine\n_START_PARAGRAPH_\nAbakalad toituvad peamiselt planktonist (eriti zooplanktilistest pisiv\xc3\xa4hikestest). Lisaks s\xc3\xb6\xc3\xb6vad ka putukavastseid, usse ja limuseid. Planktilistest loomar\xc3\xbchmadest s\xc3\xb6\xc3\xb6vad nad meeleldi s\xc3\xb5udikuid ja vesikirpe ning selle poolest erinevad nad teistest latika perekonna liikidest, kes eelistavad zoobentost. Abakala toitub zoobentosest peamiselt j\xc3\xb5gedes, kus erinevalt j\xc3\xa4rvedest ja veehoidlatest puuduvad zooplanktoni arenguks sobivad tingimused. T\xc3\xa4iskasvanud isendid toituvad aastaringselt peamiselt v\xc3\xa4hilaadsetest.\n_START_SECTION_\nSigimine\n_START_PARAGRAPH_\nIsased abakalad saavad suguk\xc3\xbcpseks 2\xe2\x80\x934 aastaga, emased 3\xe2\x80\x935 aastaga._NEWLINE_Kudemine toimub kevadel, kui veetemperatuur t\xc3\xb5useb kuni 8...12\xc2\xa0\xc2\xb0C (Doonau alamjooksul m\xc3\xa4rtsis-aprillis, L\xc3\xa4\xc3\xa4nemere piirkonnas aprillis-mais, Volga deltas mais-juunis) ja kestab \xc3\xbcks kuni kaks n\xc3\xa4dalat. Kudemise ajaks kattuvad isakalad mustade k\xc3\xb6brukestega. Sageli kaitsevad isased oma kudemispaikasid._NEWLINE_Kiievi veehoidla nelja-aastaste emaste kalade kudus on loendatud 24 tuhat, 8-aastastel kuni 94 tuhat muna. Kudemiskohtades on vee vool v\xc3\xa4ga aeglane ja s\xc3\xbcgavus on seal kuni pool meetrit. 0,9\xe2\x80\x931,5\xc2\xa0mm l\xc3\xa4bim\xc3\xb5\xc3\xb5duga marjaterad kinnitatakse \xc3\xbcleujutatud lammide, j\xc3\xa4rvede v\xc3\xb5i soode kaldapiirkonnas voolus seisvate taimeosade (enamasti rohttaimede, uppunud puut\xc3\xbcvede ja -okste) k\xc3\xbclge, harvemini veetaimede ja kivide k\xc3\xbclge. Seej\xc3\xa4rel lahkuvad abakalad j\xc3\xa4lle kaldapiirkonnast._NEWLINE_Kudemispaik on elupaigast \xc3\xbclesvoolu._NEWLINE_Vastsed kooruvad s\xc3\xb5ltuvalt veetemperatuurist 8\xe2\x80\x9315 p\xc3\xa4eva p\xc3\xa4rast kudemist. Enne koorumist hukkub erinevatel p\xc3\xb5hjustel (koelmute veetaseme alanemine, mudastumine jms) \xc3\xbcsna suur hulk viljastatud munarakkudest. Koorunud vastsed peidavad end taimede vahel._NEWLINE_Esimesel p\xc3\xa4eval p\xc3\xa4rast koorumist on vastsed v\xc3\xa4heliikuvad. Hiljem hakkavad nad \xc3\xbclespoole ujuma, aeg-ajalt taimede k\xc3\xbclge kinnitudes, veetes selliselt 2\xe2\x80\x933 \xc3\xb6\xc3\xb6p\xc3\xa4eva. Viiendaks v\xc3\xb5i kuuendaks p\xc3\xa4evaks on kollaka rebukoti varud otsa saanud ning vastsed hakkavad iseseisvalt toituma. Vastsete pikkus on maimude koorumisel 5\xe2\x80\x936\xc2\xa0mm. Noorkalade pikkus esimese suve l\xc3\xb5puks on 4\xe2\x80\x937\xc2\xa0cm.\n_START_SECTION_\nT\xc3\xb6\xc3\xb6nduslik t\xc3\xa4htsus ja kasutamine\n_START_PARAGRAPH_\n20. sajandi alguses arvukalt v\xc3\xa4ljap\xc3\xbc\xc3\xbctud abakala on t\xc3\xa4nap\xc3\xa4evaks oma t\xc3\xb6\xc3\xb6ndusliku t\xc3\xa4htsuse praktiliselt minetanud. Neid p\xc3\xbc\xc3\xbctakse p\xc3\xb5hiliselt \xc3\xb5ngega. M\xc3\xb5ningast t\xc3\xb6\xc3\xb6nduslikku t\xc3\xa4htsust omab abakala veel Ilmj\xc3\xa4rves, Volgas, Kuib\xc3\xb5\xc5\xa1evi ja Tsimljanski veehoidlas jm. 2007. aastal p\xc3\xbc\xc3\xbcti abakalu Ilmj\xc3\xa4rvest 624 tonni ja Kuibo\xc5\xa1evi veehoidlast 49 tonni. Samara oblastis (Volga j\xc3\xb5gikonna l\xc3\xb5unaosas) p\xc3\xbc\xc3\xbctakse igal aastal 80\xe2\x80\x93140 tonni abakala._NEWLINE_Abakala on rohkete luude osakaalu t\xc3\xb5ttu m\xc3\xb5nev\xc3\xb5rra piiratud kasutamisv\xc3\xb5imalustega. Peamiselt s\xc3\xbc\xc3\xbcakse neid praetult v\xc3\xb5i marineeritult, samuti valmistatakse abakalast kalafrikadelle ja seda keedetakse kalasupi p\xc3\xb5hjaks. Ida-Euroopas tarbitakse p\xc3\xb5hiliselt soolatult ja kuivatatult.\n_START_SECTION_\nLooduskaitse\n_START_PARAGRAPH_\nAustrias on abakala kantud ohustatud kalaliikide nimekirja. Leedus on ta kantud punasesse raamatusse ning 1995. aastast ka Venemaal Karjala punasesse raamatusse. Poolas on abakala p\xc3\xbc\xc3\xbck keelatud 15. m\xc3\xa4rtsist 31. maini ning alla 25\xc2\xa0cm pikkused kalad loetakse alam\xc3\xb5\xc3\xb5dulisteks.'