b'\n_START_ARTICLE_\nHea ja kurja pildid (1)\n_START_SECTION_\nHea ja kurja tundmise puu\n_START_PARAGRAPH_\nPiibli loole pattulangemisest on v\xc3\xb5ib-olla aluseks v\xc3\xa4ga vana m\xc3\xbc\xc3\xbct jumalate kadedusest ja nende k\xc3\xa4ttemaksust, mille loomust v\xc3\xb5ib vaid aimata. Meieni j\xc3\xb5udnud loos on asi hoopis teisiti. Sealne Jumal on kogu aeg (isegi mao k\xc3\xb5neluses naisega) t\xc3\xa4histatud Piibli stiilile v\xc3\xb5\xc3\xb5ra v\xc3\xa4ljendiga, mis koosneb Jumala p\xc3\xa4risnimest, mida teisal (2. Mo 3:14 jj) on t\xc3\xb5lgendatud \'Ta on ligi\', ning mitmuses \xc3\xbcldnimest, mis t\xc3\xa4hendab umbes \'jumalus\'. Tollel Jumalal on loov ja saatust kujundav v\xc3\xa4gi; tema \xc3\xbcmber on teised taevased olendid, kellel pole ei nime ega v\xc3\xa4ge. Inimest, kes on tema viimane loodu, ta ei sunni, vaid k\xc3\xa4sib, v\xc3\xb5i \xc3\xb5igemini keelab talle midagi, t\xc3\xb5si k\xc3\xbcll, r\xc3\xa4nga \xc3\xa4hvarduse saatel. Inimene, ja \xc3\xbches temaga naine, kes on loodud k\xc3\xbcll p\xc3\xa4rast keelamist, kuid on seda n\xc3\xa4htavasti juba mehe k\xc3\xbcljeluuna kuidagi tajunud, on vaba keeldu j\xc3\xa4rgima v\xc3\xb5i eirama. Keelust \xc3\xbcleastumine ei ole mitte valik hea ja kurja vahel, vaid midagi muud._NEWLINE_Madu k\xc3\xb5neleb kahem\xc3\xb5tteliselt ja nii, nagu ta t\xc3\xa4pselt ei teaks seda, mida ta ilmselt v\xc3\xa4ga t\xc3\xa4pselt teab. "Kas Jumal on t\xc3\xb5esti \xc3\xb6elnud, et te ei tohi s\xc3\xbc\xc3\xbca \xc3\xbchestki rohuaia puust?" Naine tugevdab Jumala keeldu, lisades s\xc3\xb5nad, mida Jumal pole \xc3\xb6elnud: "Te ei tohi sellest s\xc3\xbc\xc3\xbca ega selle k\xc3\xbclge puutuda, et te ei sureks!" Hiljem selgub, et seda vaidlustades madu \xc3\xbctleb ja ei \xc3\xbctle t\xc3\xb5tt: vilja maitstes ei pea nad mitte surema, vaid langema inimlikku surelikkusse, st omandama teadmise, et neil tuleb surra. Nagu Eevagi, m\xc3\xa4ngib madu s\xc3\xb5nadega. N\xc3\xbc\xc3\xbcd vaatab naine puud ja ei n\xc3\xa4e mitte \xc3\xbcksnes seda, et see teeb silmadele himu, vaid ka seda, mida n\xc3\xa4ha pole v\xc3\xb5imalik: et tema viljad on maitsvad ja annavad teadmise. Seda n\xc3\xa4gemist seletatakse m\xc3\xa4rkamisv\xc3\xb5ime metafooriga, aga kuidas sai seda puu peale vaadates m\xc3\xa4rgata? Jutt pidi olema kummalisest, unelusetaolisest kaemusest. Ja selles kaemuses v\xc3\xb5ttis ta viljast, s\xc3\xb5i ja andis mehele, ja ka mees, keda varem ei mainitud, s\xc3\xb5i. Naine oli ihaldavas uneluses; mees oli loius unistuses. K\xc3\xb5ik on kokku pannud iroonia, m\xc3\xa4ngust ja unelusest. Nad ei tea, mida nad teevad; neil on v\xc3\xb5imalik ainult teha, mitte teada. Siin ei ole valikut kahe alge vahel nagu vanairaani religioonis._NEWLINE_Siiski on hea ja kuri leitavad ka siin, kummalises pildis, mida varem pole m\xc3\xb5istetud._NEWLINE_Jumal nimetab seda puud hea ja kurja tundmise puuks; madu lubab, et nendest viljadest s\xc3\xbc\xc3\xbces saavad nad Jumala sarnaseks, tundes head ja kurja; ja Jumalgi \xc3\xbctleb, et Aadam on saanud nagu \xc3\xbcheks meie hulgast, tundes head ja kurja. See kordus r\xc3\xb5hutab, et jutt on just heast ja kurjast. Kuskil pole \xc3\xb6eldud, millest on jutt. See v\xc3\xb5ib t\xc3\xa4hendada k\xc3\xb5lbelisi omadusi, kasu ja kahju v\xc3\xb5i naudingut ja vastikust. Kohe p\xc3\xa4rast mao s\xc3\xb5nu n\xc3\xa4gi naine, et puust on hea s\xc3\xbc\xc3\xbca, ja kohe p\xc3\xa4rast keeldu \xc3\xbctleb Jumal: "Inimesel ei ole hea \xc3\xbcksi olla." Ka s\xc3\xb5na, mida t\xc3\xb5lgitakse "kuri", on sama ebam\xc3\xa4\xc3\xa4rase t\xc3\xa4hendusega._NEWLINE_Meile pakutakse kolme t\xc3\xb5lgendust selle kohta, mis siis inimesed omandasid keelatud vilja s\xc3\xbc\xc3\xbces. T\xc3\xb5lgendus, mis osutab sugu\xc3\xbchtele, ei sobi, sest mees ja naine on loodud k\xc3\xbcpsetena, ja ka sellep\xc3\xa4rast, et tundes head ja kurja, said nad Jumala sarnasteks. Ka t\xc3\xb5lgendus, mille kohaselt viljast s\xc3\xbc\xc3\xbces omandasid inimesed k\xc3\xb5lbluse, ei sobi, sest muidu oleks k\xc3\xb5lblus vastuolus igavese eluga. Kolmanda t\xc3\xb5lgenduse j\xc3\xa4rgi t\xc3\xa4hendab hea ja kurja tundmine kogu maailma, selles leiduva hea ja halva tundmist. Ent Piiblis ei ole kohta, kus hea ja kuri t\xc3\xa4hendaks k\xc3\xb5ike v\xc3\xb5i mida tahes. Jutt on nimelt hea ja kurja vastandlikkusest. Pealegi ei olnud inimene ju ilma teadmiseta, kui ta loomadele nimed andis._NEWLINE_Hea ja kurja tundmine t\xc3\xa4hendab nende vastandite tundmist, mida need m\xc3\xb5isted v\xc3\xa4ljendavad. Need on alles primitiivsed, laiad m\xc3\xb5isted, mis h\xc3\xb5lmavad nii \xc3\xb5nne ja \xc3\xb5nnetuse kui ka korra ja selle rikkumise, \xc3\xbcksk\xc3\xb5ik kas need saavad inimesele osaks v\xc3\xb5i loob ta need ise. Nii on ka varajastes avesta tekstides ja prohvetite-eelsetes Piibli raamatutes. Jutt on kogu maise olemise vastandlikkuse v\xc3\xb5i loodus k\xc3\xa4tkeva varjatud vastandlikkuse k\xc3\xbcllaldasest teadvustamisest._NEWLINE_Ent t\xc3\xa4ielik m\xc3\xb5istmine on v\xc3\xb5imalik \xc3\xbcksnes siis, kui me hoolimata inimese Jumala-n\xc3\xa4olisusest ja l\xc3\xa4hedusest Jumalaga, millest Vana Testament r\xc3\xa4\xc3\xa4gib, peame silmas inimese ja Jumala vahelist erinevust ja distantsi. Jumalale algselt omane teadmine ja inimese poolt maagiliselt omandatud teadmine on teineteisest kaugel nagu maa ja taevas, nagu kuristiku \xc3\xa4\xc3\xa4red. Jumal teab olemise vastandeid, mis on tema loomisaktis tekkinud, ta h\xc3\xb5lmab neid, kuid need ei puuduta teda, ta on neist l\xc3\xb5putult \xc3\xbcle, kuid teab neid, ta opereerib nendega vahetult (algselt seda t\xc3\xa4hendabki n\xc3\xa4htavasti heebreakeelne s\xc3\xb5na \'tundma\') kui maailma olemuse vastandlike poolustega. Sest sellisteks ta nad l\xc3\xb5i. Inimese elavasse teadmisse k\xc3\xbcll kuuluvad hea ja kuri kui olemasolu positiivne ja negatiivne seisund, kuid ta ei saa kunagi tajuda neid \xc3\xbcheaegselt. Vastandlikkust tunnetab inimene ainult selles viibides, mis aga faktiliselt t\xc3\xa4hendab, et ta tunnetab seda (sest "ei" seisundis v\xc3\xb5ib inimene ette kujutada "jaad", aga mitte vastupidi), vahetult l\xc3\xa4htudes kurjast, kui ta selles viibib; t\xc3\xa4psemalt, ta tunnetab seda, tunnetades seisundit, milles ta viibib, olles Jumalale s\xc3\xb5nakuulmatu, kui kurja, ning just seet\xc3\xb5ttu seisundit, mille ta on kaotanud ja mis ei ole talle enam k\xc3\xa4ttesaadav, kui head. Ent ilmneb, et protsessist inimese hinges saab protsess maailmas: vastandlikkuse tunnetamise kaudu tungib loodus alati latentselt kohalolev vastandlikkus aktuaalsesse tegelikkusse: ta muutub olemasolevaks._NEWLINE_Niipea kui inimesed maitsevad vilja, "tunnevad" nad t\xc3\xa4pselt samamoodi endid alasti olevat. "Ja nende m\xc3\xb5lema silmad l\xc3\xa4ksid lahti": nad n\xc3\xa4evad endid sellistena, nagu nad on, kuid ainult n\xc3\xbc\xc3\xbcd, mil nad endid sellistena n\xc3\xa4evad, ei n\xc3\xa4e nad endid olevat mitte ilma riieteta, vaid "alasti". See \xc3\xa4ratundmine \xe2\x80\x93 maagilise viljas\xc3\xb6\xc3\xb6mise ainus tulemus, millest meile teatatakse \xe2\x80\x93 ei ole sugudevahelistest suhetest l\xc3\xa4htuvalt piisavalt seletatav, kuigi ka ilma selleta pole see m\xc3\xb5eldav. T\xc3\xb5si k\xc3\xbcll, varem nad teineteist ei h\xc3\xa4benenud, n\xc3\xbc\xc3\xbcd aga ei h\xc3\xa4bene nad mitte ainult teineteist, vaid m\xc3\xb5lemad h\xc3\xa4benevad Jumalat (3:10), sest rusutuna vastandlikkuse tunnetusest tajuvad nad nende seisundile loomulikku r\xc3\xb5ivaste puudumist millegi kurja v\xc3\xb5i halvana v\xc3\xb5i pigem nii selle kui ka teisena, ja just sellega nad selle niisuguseks muudavadki; vastandina sellele otsivad, soovivad ja valmistavad r\xc3\xb5ivastust kui head. Inimesed h\xc3\xa4benevad olla sellised, nagu nad on, sest nad "tunnevad" oma olemist selle vastandlikkuses mingile eeldatavale olemapidavale olemisele; ent n\xc3\xbc\xc3\xbcd on see saanud t\xc3\xb5esti millekski h\xc3\xa4biv\xc3\xa4\xc3\xa4rseks. Selge, et riietatusel v\xc3\xb5i riietamatusel \xe2\x80\x93 isegi kui jutt on mehest v\xc3\xb5i naisest \xe2\x80\x93 ei ole iseenesest midagi pistmist hea ja kurjaga. Nende seisundite seose hea ja kurjaga loob alles see, et inimene "tunneb" vastandlikkust. Selles "Jumala sarnaseks saamise" suure maagia haledas toimes paistab l\xc3\xa4bi jutustaja iroonia kui iroonia, mis on tekkinud suurest kannatusest inimese p\xc3\xa4rast._NEWLINE_Ent kas siis Jumal ise mitte ei kinnita, et mao ennustus on t\xc3\xb5eks saanud? Kinnitab k\xc3\xbcll, kuid ka Tema k\xc3\xb5ige paljut\xc3\xa4hendavam \xc3\xbctlus: "inimene on saanud nagu \xc3\xbcheks meie hulgas, tundes head ja kurja" \xe2\x80\x93 s\xc3\xa4ilitab kogu jutustuse iroonilise dialektika, mis \xe2\x80\x93 ja siin on see k\xc3\xb5ige m\xc3\xa4rgatavam \xe2\x80\x93 ei l\xc3\xa4htu mitte jutustaja vabalt tekkinud kavatsusest, vaid selle tekitab teema ise, mis t\xc3\xa4ielikult vastab kannatusele inimese p\xc3\xa4rast tema arengu sellel staadiumil. Seet\xc3\xb5ttu, et inimene on hakanud kuuluma nende hulka, kes tunnevad "head ja kurja", ei taha Jumal lubada, et ta s\xc3\xb6\xc3\xb6ks elupuu vilja ja "elaks igavesti". Selle motiivi v\xc3\xb5is jutustaja ehk laenata vanast m\xc3\xbc\xc3\xbcdist, milles r\xc3\xa4\xc3\xa4gitakse jumalate kadedusest ja k\xc3\xa4ttemaksust; sellisel juhul on see motiiv niisuguses retseptsioonis saanud teise m\xc3\xb5tte, mis algsest erineb. Siin ei saa olla tegemist sellise kartuse v\xc3\xa4ljendusega, et inimene v\xc3\xb5ib saada taevaste sarnaseks; me n\xc3\xa4gime ju, milline maine v\xc3\xa4rving on sellel inimese "hea ja kurja tundmisel". V\xc3\xa4ljendil "nagu \xc3\xbcheks meie hulgast" v\xc3\xb5ib siin olla ainult iroonilise dialektika iseloom. Ent see on "jumaliku seisundi" iroonia. ([M\xc3\xa4rkus.] N\xc3\xb5nda kirjutab Proklos oma kommentaaris 1. Moosese raamatule \xe2\x80\x93 ainus, kes annab \xc3\xb5ige t\xc3\xb5lgenduse, miipalju kui mina tean.) Jumal, kes inimesse, kelle ta p\xc3\xb5rmust oli valmistanud, elu sisse puhus, ja pani ta rohuaeda, mida niisutavad neli j\xc3\xb5ge, ning kinkis talle kaaslase, tahtis teda ka edaspidi juhtida. Ta tahtis teda kaitsta latentse vastandlikkuse eest olemasolule. Ent inimene allus demooniale, mis jutustaja esituses on p\xc3\xb5imitud m\xc3\xa4ngust ja unelusest, rikkudes Jumala taher ja v\xc3\xa4ljudes tema eestkoste alt, teadmata \xc3\xb5ieti, mida ta teeb, mong viies oma teadmises realiseerimata teoga latentse vastandlikkuse l\xc3\xa4bimurdeni k\xc3\xb5ige ohtlikumas punktis, kus Jumal on maailmale k\xc3\xb5ige l\xc3\xa4hemal. Sest ajast vaevab teda vastandatus mitte paratamatusena patustada \xe2\x80\x93 sellest, "algpatust", siin juttu ei ole \xe2\x80\x93 vaid pidevalt korduva reduktsioonini "ei" seisundini ja selle lootusetule v\xc3\xa4ljavaatele; ta j\xc3\xa4\xc3\xa4b kogu aeg n\xc3\xa4gema olevat end "alasti" ja otsima viigilehti, et neist endale v\xc3\xb6\xc3\xb6 teha. See olukord muutuks t\xc3\xa4ielikuks demonismiks, kui sellele piiri ei pandaks. Et kergemeelne olend, teadmata, mida ta teeb, ei v\xc3\xb5taks ka teisest puust ega m\xc3\xb5istaks end igavesele piinale, keelab Jumal tal tulla tagasi paradiisi, kust ta tema karistuseks oli v\xc3\xa4lja ajanud. Inimesele kui "elavale hingele" (2:7) on surm, mis talle teatavaks on saanud, \xc3\xa4hvardav piir; vastandlikkusest \xc3\xa4rapiinatud olendile v\xc3\xb5ib surm saada sadamaks, millest teadmine on tervendav._NEWLINE_Sellele rangele heale m\xc3\xb5jule eelneb ennustav \xc3\xbctlus. Selles ei r\xc3\xa4\xc3\xa4gita olemasoleva radikaalsest muutusest; k\xc3\xb5ik ainult nihkub vastandlikkuse \xc3\xb5hkkonda. S\xc3\xbcnnitades \xe2\x80\x93 milleks naine on ette valmistatud juba enda valmistamise ajal \xe2\x80\x93 hakkab naine kannatama rohkem kui mis tahes loodu, sest inimene olemise eest tuleb n\xc3\xbc\xc3\xbcd maksta, ja soov saada j\xc3\xa4lle mehega \xc3\xbcheks lihaks teeb ta mehest s\xc3\xb5ltuvaks. Ja mehele saab t\xc3\xb6\xc3\xb6, milleks ta oli m\xc3\xa4\xc3\xa4ratud juba enne paradiisi panemist, saab piinaks. Kuid needuses k\xc3\xa4tkeb \xc3\xb5nnistus. Inimene juhitakse talle m\xc3\xa4\xc3\xa4ratud kohast tema teele, inimese teele. Seda, et see on tee maailma ajalukku, et maailm leiab ainult t\xc3\xa4nu sellele ajaloo ja eesm\xc3\xa4rgi selles, jutustaja omamoodi tunneb.\n_START_SECTION_\nKain\n_START_PARAGRAPH_\nJutustusele hea ja kurja tundmise puust j\xc3\xa4rgneb P\xc3\xbchakirjas jutustus vennatapust; maneerilt ja stiililt on ta esimesest erinev, selles puudub iroonia ning ta jutustab juhtunust kompaktselt ja kuivalt, s\xc3\xa4ilitades arhailisi elemente; selle keel on kahtlemata seotud iidsema keelega. Just see jutustus, mitte eelmine, r\xc3\xa4\xc3\xa4gib esimesest "kuriteost" \xc3\xbcldinimlikus m\xc3\xb5ttes. Esimeses teates jutustatakse teost, mis ei ole karistatav mitte iseenesest, vaid ainult s\xc3\xb5nakuulmatuse t\xc3\xb5ttu, teises t\xc3\xb5elisest kuriteost. Sellist m\xc3\xb5ju avaldab inimese poolt omandatud "hea ja kurja tundmine" j\xc3\xa4rgmistes p\xc3\xb5lvkondades: mitte "algpatuna", vaid \xc3\xbcksnes Jumala vastu v\xc3\xb5imaliku spetsiifilise patuna, mis teeb v\xc3\xb5imalikuks \xc3\xbcldise patu teiste inimeste vastu. Esimeste inimeste tegu kuulub kurja eeskotta, Kaini tegu kuulub kurja sf\xc3\xa4\xc3\xa4ri._NEWLINE_Esimene, mia me paradiisist v\xc3\xa4lja aetud inimeste kohta teada saame, on see, et inimene sai \xc3\xbchte oma naisega ("sai tundma" oma naist). Siin on s\xc3\xb5na, mida vanad genealoogiad kasutavad ainult Aadamaa ja Kaini kohta. N\xc3\xa4htavasti peab see s\xc3\xb5na s\xc3\xa4ilitama esimese "\xc3\xa4ratundmise" atmosf\xc3\xa4\xc3\xa4ri. See ei t\xc3\xa4henda, nagu oleks sugu\xc3\xbchtes kui niisuguses midagi sellest v\xc3\xa4givaldselt avastatud polaarsusest, kuid seda sooritatakse n\xc3\xbc\xc3\xbcd nende vahel, kes on tunnetanud, ja sellest tunnetusest l\xc3\xa4heb midagi \xc3\xbcle ka teineteise \xc3\xa4ratundmisse. Eksegeedid eksivad, r\xc3\xa4\xc3\xa4kides erinevusest esimeste inimeste p\xc3\xbchitsemata \xc3\xbchtimise vahel, mis polnud Jumalale meelep\xc3\xa4rane (milles arvatakse nende \xc3\xbcleastumist seisnevatki), ja nende p\xc3\xbcha liidu vahel, mis on Jumalale meelep\xc3\xa4rane. Selliseks eristuseks pole mingit alust. T\xc3\xb5si pole ka see, Aadama ja Eeva abielu tekkis alles p\xc3\xa4rast paradiisist v\xc3\xa4ljaajamist. Ent siin n\xc3\xa4idatakse Piiblile omasel viisil, mitte otse, vaid teatud s\xc3\xb5nade kasutamise kaudu, et nende l\xc3\xa4hedus ei olnud p\xc3\xa4rast paradiisist v\xc3\xa4ljaajamist enam samasugune nagu enne, et see sai tunnetatuks ning seega muutus vastandatuks maailma kogu olemisele._NEWLINE_Sellest esimesest l\xc3\xa4hedusest p\xc3\xa4rast paradiisist v\xc3\xa4ljaajamist sai alguse esimene inimeste poeg, ja see oli esimene inimene, kes sai otseselt inimlikus m\xc3\xb5ttes s\xc3\xbc\xc3\xbcdlaseks. P\xc3\xa4rast tema ilmaletoomist \xc3\xbctles ema Piiblis t\xc3\xa4iesti unikaalsed s\xc3\xb5nad: "Ma olen Issanda abiga mehe ilmale toonud." (4:1) [Ma olen YHWH abiga "teinud" meessoost lapse.] Sellele heebreakeelsele s\xc3\xb5nale vastav s\xc3\xb5na on kasutusel p\xc3\xb5hjas\xc3\xbc\xc3\xbcria eeposes, kus jumalate ema nimetati "tegijaks" (vrd Eeva nime, mis t\xc3\xa4hendab \'k\xc3\xb5ige oleva ema\' (3:20). See on seotud kujutlusega, et esimene s\xc3\xbcnnitus saab v\xc3\xb5imalikuks \xc3\xbcksnes t\xc3\xa4nu erilisele jumalikule vahelesegamisele (t\xc3\xb5en\xc3\xa4oliselt esimeste valuvahkude ajal), sellep\xc3\xa4rast kuulub inimese ja looma iga esiklaps kui "emakoja avaja" (Teine Moosese raamat 13:2, 12, 15; 4. Moosese raamat 3:12; 18:15]] kuulub Jumalale. Ainult selles kohas osutatakse otseselt sellele, et Jumal ise aitas kaasa esiklapse ilmaletoomisele ning et see esiklaps on esimene m\xc3\xb5rtsukas. Alles hiljem m\xc3\xb5isteliselt s\xc3\xb5nastatud usk, et Jumal asetab inimese maailma kui mittevaba olendi, sai siin oma k\xc3\xb5ige kummalisema ja \xc3\xb5udsama v\xc3\xa4ljenduse. Kain ja tema vend on vastasseisus ohverdamise aktis: maaharija Kain toob ohvriks maa vilju, ja p\xc3\xa4rast teda lambakarjane Aabel oma karja esmas\xc3\xbcndinuid. Jumal v\xc3\xb5ttis Aabeli anni vastu, kuid Kaini oma ei v\xc3\xb5tnud. Ei ole alust arvata, et Jumal soosiks karjakasvatajat rohkem kui p\xc3\xb5lluharijat. Asja ei saa seletada ka sellega, et k\xc3\xbcnnimaa oli \xc3\xa4ra neetud. Pole kahtlust, et autor teadis varakult teada olevast "ohvrileibade" annist (Esimene Saamueli raamat 21:7). Pigem v\xc3\xb5ib arvesse v\xc3\xb5tta, et semiidi religioonides asendatakse sugukonna v\xc3\xb5i h\xc3\xb5imu pea kohustuslik eneseohverdamine otsustaval hetkel alati loomade, mitte maa viljade ohvriks toomisega. Kuid ka see ei osuta siin millelegi. Pigem on peetud silmas seda, et nagu Jumal n\xc3\xa4eb, Kain "head ei tee" (4:7). Kuid palju t\xc3\xa4htsam on siiski hoopis muu. Siin on tegemist \xc3\xb5udsa s\xc3\xbcndmusega, mida P\xc3\xbchakiri m\xc3\xb5istab kiusatusega Jumala poolt. Selle nimega nimetatakse ainult kolmandat Jumala tegu, mis on kahest eelmisest radikaalsem ja positiivsem ning erinevalt neist ka oma tulemuse poolest radikaalselt positiivne, kuid sealjuures veel kohutavam, \xe2\x80\x93 see on n\xc3\xb5udmine Aabrahamile tuua ohvriks oma poeg (22:1); samas reas on ka keelatud puu juurde elama panemine \xe2\x80\x93 see on kiusatus, millele inimesed vastu panna ei suutnud, nii nagu ka Kain ei pannud vastu, kui tema andi vastu ei v\xc3\xb5etud. Jumal astub k\xc3\xb5nelusse vihast \xc3\xb5hetava inimesega, kelle "pilk on maha l\xc3\xb6\xc3\xb6dud", t\xc3\xa4pselt nii, nagu ta k\xc3\xb5neles ka esimeste inimestega p\xc3\xa4rast nende pattu; sellised k\xc3\xb5nelused on piiblijutustuse hingus. See, mis Ta Kainile \xc3\xbctleb, koosneb sissejuhatavast k\xc3\xbcsimusest ja \xc3\xb5petusest, mis, kui seda mitte lugeda m\xc3\xb5ningate kommentaatorite kombel teksti moonutuseks, on suuremalt jaolt (10 s\xc3\xb5na 15-st) seotud varasema traditsiooniga ning on oma iseloomult arhailine; seevastu l\xc3\xb5petavad s\xc3\xb5nad on ilmselt ette n\xc3\xa4htud selleks, et tekitada seos jutustusega paradiisist. K\xc3\xb5ik, mis Jumal \xc3\xbctles, v\xc3\xb5ib oletatavasti t\xc3\xb5lkida nii: "Miks see tekitab nii suurt viha? Miks su pilk on alla l\xc3\xb6\xc3\xb6dud? Kas siis ei pea olema nii: kui sa teed head, siis kannata, ja kui sa ei tee head, siis on uste juures patt, ta otsib sind, kuid sina saa temast v\xc3\xb5itu." Siin ilmub esimest korda s\xc3\xb5na, mida ei ole jutustuses pattulangemisest, s\xc3\xb5na "patt", ja siin ta k\xc3\xa4ib n\xc3\xa4htavasti deemoni kohta, kes oma olemuselt "lamab" hinge sissep\xc3\xa4\xc3\xa4su juures; ta ei m\xc3\xb5tle head, ta on peitu pugenud, oodates, kas ta saab jagu hingest, mille v\xc3\xb5imuses ikka veel on temast v\xc3\xb5itu saada. Kui m\xc3\xb5ista Jumala s\xc3\xb5nu nii, siis kutsub Jumal t\xc3\xb5esti inimest \xc3\xbcles, et ta otsustaks "hea" kasuks, p\xc3\xb6\xc3\xb6rduks Jumala poole._NEWLINE_Erinevalt esimestest inimestest Kain ei vasta Jumala p\xc3\xb6\xc3\xb6rdumisele. Ta keeldub deemoni vastu l\xc3\xa4vel v\xc3\xa4lja astumast ning seega andub deemoni omamis-"janule". Otsustamisv\xc3\xb5imetuse s\xc3\xbcvenemine ja kinnitumine on otsus kurja kasuks._NEWLINE_Nii et Kain paneb toime m\xc3\xb5rva. Ta \xc3\xbctleb vennale midagi, me ei tea, mida, l\xc3\xa4heb koos temaga v\xc3\xa4ljale ja tapab ta. Miks. Mitte \xc3\xbckski motiiv, ka mitte kiivus, ei anna sellele teole piisavat seletust. Tuleb meeles pidada, et see on esimene tapmine: Kain ei tea veel, et on olemas tapmine, ta ei tea, et on v\xc3\xb5imalik tappa. Ta ei tea, mis on surm ja tapmine. Siin ei otsusta mitte motiiv, vaid ajend. Kain, kes on otsustamatuse keerises, l\xc3\xb6\xc3\xb6b venda k\xc3\xb5ige tugevama \xc3\xa4rrituse ja k\xc3\xb5ige n\xc3\xb5rgema vastupanu hetkel. Ta ei tappa, ta on tapnud._NEWLINE_Seej\xc3\xa4rel viib Jumala needus \xe2\x80\x93 j\xc3\xa4llegi s\xc3\xb5nades, mis toovad meid tagasi esimeste inimeste needuse juurde ja viivad sellest kaugemale \xe2\x80\x93 Kaini tema k\xc3\xbcnnimaa juurest kaugesse maailma, et ta oleks "maa peal" "hulkur ja p\xc3\xb5genik". Jumal m\xc3\xa4\xc3\xa4rab tema saatuse, milles on faktiliselt kehastunud k\xc3\xb5ik, mis tema hinges aset leidis.\n_START_SECTION_\nEttekujutus ja tung\n_START_PARAGRAPH_\nPiibli jutustust \xc3\xbclemaailmsest veeuputusest on raamistatud kahe fraasiga, mis on s\xc3\xb5nastuselt l\xc3\xa4hedased, kuid t\xc3\xa4henduselt erinevad. Esimesel juhul (Esimene Moosese raamat 6:5) Jumal n\xc3\xa4gi, et "inimese kurjus maa peal oli suur ja k\xc3\xb5ik ta s\xc3\xbcdame m\xc3\xb5tlemised iga p\xc3\xa4ev \xc3\xbcksnes kurjad", ja ta kahetses, et oli inimese loonud. Teisel juhul Jumal \xc3\xbctleb: ta ei hakka enam inimese p\xc3\xa4rast maad needma, "sest inimese s\xc3\xbcdame m\xc3\xb5tlemised on kurjad ta lapsep\xc3\xb5lvest peale"._NEWLINE_"Ja YHWH n\xc3\xa4gi": siin seostab jutustaja ilmselt oma jutustust seitsmekordse v\xc3\xa4ljendiga "Ja Jumal n\xc3\xa4gi" loomisloos. Kuus korda n\xc3\xa4gi Jumal, et "see oli hea", ja seitsmendal korrak, p\xc3\xa4rast inimese loomist, vaatas ta k\xc3\xb5ige peale, mis ta oli loonud, ja n\xc3\xa4gi, et see "oli v\xc3\xa4ga hea". Kuidas sellest "v\xc3\xa4ga heast" esimeste inimeste kohta sai "ainult kuri" inimese kohta?_NEWLINE_Kuid kurjana ei n\xc3\xa4e Jumal mitte inimest. Kurja all ei m\xc3\xb5isteta mitte selle elava hinge rikutust, mis inimene temasse puhus, vaid nende "eluviiside" (6:12) \xc3\xa4raspidisus, mille t\xc3\xb5ttu "v\xc3\xa4givald t\xc3\xa4itis maad" (6:11), ja sellele ei vasta mitte kuri hing, vaid kuri "pilt". Tegude kurjus tuleneb kurjuse pildist._NEWLINE_"Pilt" (kujundlikkus) vastab meie omast lihtsamas, kuid ka tugevamas m\xc3\xb5ttemaailmas, "ettekujutusele" meie s\xc3\xb5nakasutuses \xe2\x80\x93 mitte ettekujutamisv\xc3\xb5imele, vaid ettekujutuse loomisele. Inims\xc3\xbcdames luuakse visandid, selle v\xc3\xb5imaliku piltide kujul, mida saab tegelikuks teha. Kujundlikkus on m\xc3\xa4ng v\xc3\xb5imalikkusega, m\xc3\xa4ng kui enesekiusatus, millest m\xc3\xb5nikord ootamatult tekib v\xc3\xa4givald. Nii nagu ka esimeste inimeste tegu, ei p\xc3\xb5hine see otsusel: tegeliku, tajutava vilja kohale on asunud v\xc3\xb5imalik, v\xc3\xa4ljam\xc3\xb5eldud vili, mida saab alles tegelikuks teha, ja kui saaks teha, siis tehakse. Sellist v\xc3\xa4ljam\xc3\xb5eldud v\xc3\xb5imalust oma niisuguses olemuses nimetatakse kurjusest, sest ta viib eemale Jumalast antud tegelikkusest._NEWLINE_Muutus esimeste inimeste omadustes tuleneb hea ja kurja tundmisest, mitte s\xc3\xb5nakuulmatusest kui niisugusest, vaid selle vahetutest tagaj\xc3\xa4rgedest. Inimene sao selles suhtes "Jumala sarnaseks": nagu Jumal, "tunneb" ta vastandlikkust; kuid erinevalt Jumalast ei suuda ta selle \xc3\xbcle valitseda, ta lahustub selles. Ta on aetud v\xc3\xa4lja Jumala poolt talle pakutud tegelikkusest, loodu "heast" faktilisusest piiritusse v\xc3\xb5imalikkusse, mille ta t\xc3\xa4idab oma piltidega, mis on "kurjad", sest nad on fiktiivsed; kuid ka pagenduses kordub inimese enda s\xc3\xbc\xc3\xbcl tema lahkumine jumalikust tegelikkusest. M\xc3\xa4ssavate piltide sf\xc3\xa4\xc3\xa4ris, millest ta l\xc3\xa4bi l\xc3\xa4heb, \xc3\xa4rgitab iga pilt teda enda kehastumisele; see, mida ta p\xc3\xbc\xc3\xbcab haarata kergemeelse sissemurdjana, ilma mingi otsuseta, lihtsalt selleks, et \xc3\xbcletada k\xc3\xb5ikv\xc3\xb5imalikkuse pingelisust, saab tegelikkuseks, ent mitte jumalikuks tegelikkuseks, vaid tema enda, meelevaldseks, saatuseta tegelikkuseks, tema v\xc3\xa4givaldseks teoks, mis saab temast v\xc3\xb5itu, saab tema k\xc3\xa4tet\xc3\xb6\xc3\xb6ks ja halvaks saatuseks._NEWLINE_See, et inimene, kes on antud hea ja kurja tundmise v\xc3\xb5imu alla, omamata v\xc3\xb5imet valitseda nende vastandlikkuse \xc3\xbcle, \xe2\x80\x93 selline v\xc3\xb5im on ainult Loojal \xe2\x80\x93 toob loodud maailma sisse loomisaktiga \xc3\xbcletatud v\xc3\xb5imalikkuse-kaootilisuse, kehastades seda aeg-ajalt meelevaldselt endas \xe2\x80\x93 just see sunnib Jumalat kahetsema, et ta inimese l\xc3\xb5i, tekitab tal soovi inimene "maa pealt kaotada", ning koos temaga k\xc3\xb5ik elav, mille inimene on kaasa haaranud: ta kahetseb, et ta nad k\xc3\xb5ik on loonud (6:7). Samade s\xc3\xb5nadega, kuid ilmses seoses sellega, mis ta \xc3\xbctles p\xc3\xa4rast h\xc3\xa4vitust, p\xc3\xb5hjendab Jumal oma andestust, otsust mitte enam karistada k\xc3\xb5ike elavat k\xc3\xb5ike elavat, mis ta on loonud, sellega, et "inimese s\xc3\xbcdame m\xc3\xb5tlemised [pilt] on kurjad tema lapsep\xc3\xb5lvest peale". N\xc3\xbc\xc3\xbcd mitte enam "k\xc3\xb5ik pildid", n\xc3\xbc\xc3\xbcd mitte enam "ainult kurjad" ja kummalise lisandusega "tema lapsep\xc3\xb5lvest peale". Seda v\xc3\xb5ib m\xc3\xb5ista ainult nii, et Jumal m\xc3\xb6\xc3\xb6nab, et ettekujutus ei ole t\xc3\xa4ielikult kurjus, selles on nii kuri kui ka hea, sest selles ja sellest v\xc3\xb5ib tekkida otsus (aga enne hea ja kurja tundmist ei olnud see v\xc3\xb5imalik) suunata s\xc3\xbcda Jumala poole, alistada v\xc3\xb5imaluste keeris ja teha teoks loomises kavandatud inimesepilt. Sest hulkumine ja meelevaldsus ei ole inimese kaasas\xc3\xbcndinud omadused, ta ei ole algselt patune; vaatamata eelnevate p\xc3\xb5lvkondade koormale alustab ta isiksusena kogu aeg otsast peale, ja noorukifantaasia torm l\xc3\xbckkab tema peale v\xc3\xb5imalikkuse l\xc3\xb5putuse \xe2\x80\x93 suurima ohu ja k\xc3\xb5ige k\xc3\xb5rgema \xc5\xa1ansi. Sellest tekkis paljude sajandite p\xc3\xa4rast Talmudi \xc3\xb5petus kahest tungist. Selleks ajaks kasutati s\xc3\xb5na jezer, mis ma t\xc3\xb5lkisin kui "pilt" (Gebild), juba muutunud t\xc3\xa4henduses; Jeesus Siirak m\xc3\xb5istab selle all juba oma impulssi, mille v\xc3\xb5imu alla Jumal loodud olendi andis, kuid vabadusega pidada kinni k\xc3\xa4skudest ja ustavusest Jumala tahte t\xc3\xa4itmisel. Talmudis jagunes see m\xc3\xb5iste kasvava refleksiooni m\xc3\xb5jul "heaks" ja "kurjaks" tungiks ning seda kasutati ka ilma t\xc3\xa4iendita kurja tungi kui primaatse t\xc3\xa4histamiseks._NEWLINE_Inimese loomisel on kaks tungi teineteisele vastandlikud. Looja andis need inimesele kahe teenrina, kes aga saavad oma \xc3\xbclesandeid t\xc3\xa4ita \xc3\xbcksnes t\xc3\xa4ielikus koost\xc3\xb6\xc3\xb6s. "Kuri tung" ei ole v\xc3\xa4hem vajalik kui tema paariline, ta on isegi veel vajalikum, sest ilma temata ei saaks inimesel olla naist ega lapsi, ta ei saaks ehitada maja ega sisse seada majandussidemeid: sest "k\xc3\xb5ik vaev ja k\xc3\xb5ik saavutused t\xc3\xb6\xc3\xb6s tekitavad inimeses ainult kadedust [konkurentsi] ligimese [seltsimehe] vastu" (Koguja raamat 4:4). Seep\xc3\xa4rast nimetatakse seda tungi "p\xc3\xa4rmiks taignas", k\xc3\xa4\xc3\xa4rimismaterjaliks, mis Jumal inimese hinge on pannud, juuretiseks, ilma milleta inimtaigen ei t\xc3\xb5use. Inimese suurusj\xc3\xa4rk s\xc3\xb5ltub sellest, kui palju temas on "p\xc3\xa4rmi": "Kes on teisest k\xc3\xb5rgemal, selles on rohkem p\xc3\xa4rmi." K\xc3\xb5ige tugevama v\xc3\xa4ljenduse leiab kiri tung selle P\xc3\xbchakirja-salmi (Esimene Moosese raamat 1:31) t\xc3\xb5lgenduses, kus Jumal tolle p\xc3\xa4eva \xc3\xb5htul, kui ta inimese l\xc3\xb5i, vaatas k\xc3\xb5ige peale, mis ta oli loonud, ja n\xc3\xa4gi, et see on "v\xc3\xa4ga hea"; see m\xc3\xa4\xc3\xa4ratlus "v\xc3\xa4ga hea" k\xc3\xa4ib kurja tungi kohta, kuna aga head tungi saadab predikaat "hea"; nendest kahest tungist on alustrajav kuri tung. Ja kurjaks nimetatakse teda sellep\xc3\xa4rast, et inimene tegi ta niisuguseks. Nii oleks Kain v\xc3\xb5inud temalt seletust n\xc3\xb5udvale Jumalale \xc3\xb6elda (seda \xc3\xb6eldakse Midra\xc5\xa1is), et Jumal ise andis talle kurja tungi; ent see vastus ei ole \xc3\xb5ige, sest alles inimene tegi selle kurjaks. Ta sai selleks ja j\xc3\xa4\xc3\xa4b selleks, sest inimene eraldab ta temaga kaasnevast heast tungist ning muudab kurja oma iidoliks, andes talle iseseisvuse. J\xc3\xa4relikult ei ole inimese \xc3\xbclesanne mitte endast kurja tungi v\xc3\xa4lja juurida, vaid taas\xc3\xbchendada see hea tungiga. Taavet, kes ei s\xc3\xb6andanud sellele vastu seista ja sellep\xc3\xa4rast "h\xc3\xa4vitas" selle, \xe2\x80\x93 nagu on \xc3\xb6eldud \xc3\xbches psalmidest (Psalm 109:22) "ja mu s\xc3\xbcda on l\xc3\xa4bi torgatud [l\xc3\xb5hutud, l\xc3\xb5hestatud] mu sees" \xe2\x80\x93 ei t\xc3\xa4itnud seda \xc3\xbclesannet; selle t\xc3\xa4itis Aabraham, kelle kogu s\xc3\xbcda oli Jumalale ustav, ja Jumal s\xc3\xb5lmis temaga liidu. (M\xc3\xa4rkus. See, et P\xc3\xbchakirja-salmis on kasutatud s\xc3\xb5na "s\xc3\xbcda" asemel reduplitseeritud vormi (leb asemel lebab), osutab s\xc3\xbcdame \xc3\xbchtsusele, mis on taastatud t\xc3\xa4nu tungide taas\xc3\xbchendamisele.) K\xc3\xa4sk inimesele k\xc3\xb5lab (Viies Moosese raamat 6:5): "Armasta Issandat [[[JHWH]]], oma Jumalat, k\xc3\xb5igest oma s\xc3\xbcdamest..., ja see t\xc3\xa4hendab: oma m\xc3\xb5lema tungiga, mis on \xc3\xbchendatud. Ka kuri tung on tarvis l\xc3\xbclitada armastusse Jumala vastu, siis, ainult siis on see armastus t\xc3\xa4ielik, siis, ainult siis saab see armastus uuesti niisuguseks, milliseks see loodi, \xe2\x80\x93 "v\xc3\xa4ga heaks". Kuid selle eesm\xc3\xa4rgi saavutamiseks tuleb alustada m\xc3\xb5lema tungi \xc3\xbchendamisest Jumala teenimises. N\xc3\xb5nda, kui talupojal on kaks h\xc3\xa4rga: h\xc3\xa4rg, kes on juba adra all olnud, ja h\xc3\xa4rg, kes ei ole veel adra all olnud, siis ta rakendab uut p\xc3\xb5ldu harides m\xc3\xb5lemad ette. Ent kuidas siis allutada kurja tungi, sundida teda alluma? Ta ei ole ju midagi muud kui toormaak, mis on tarvis allutada tule m\xc3\xb5jule, et seda t\xc3\xb6\xc3\xb6delda; nii et pane oma kuri tung \xc3\xbcleni Toora v\xc3\xb5imsasse leeki. Kuid ka seda ei suuda inimene omal j\xc3\xb5ul teha, me peame Jumalat paluma, et ta aitaks meil kogu s\xc3\xbcdamest tema tahet t\xc3\xa4ita. Sellep\xc3\xa4rast psalmist palubki: "kinnita [\xc3\xbchenda] mu s\xc3\xbcda kartma Su nime" (Psalm 86:11); sest kartus on armastuse v\xc3\xa4rav._NEWLINE_Seda t\xc3\xa4htsat \xc3\xb5petust pole v\xc3\xb5imalik m\xc3\xb5ista, kui tavap\xc3\xa4rasel kombel k\xc3\xa4sitada head ja kurja kahe teineteisele polaarselt vastandliku j\xc3\xb5u v\xc3\xb5i suundumusena. Nende t\xc3\xa4hendus saab meile m\xc3\xb5istetavaks ainult juhul, kui me tunnetame neid oma olemuselt mitte\xc3\xbchesugustena: "kurja tungi" kui kirge, j\xc3\xa4relikult kui inimesele omast j\xc3\xb5udu, ilma milleta ta ei saa ei s\xc3\xbcnnitada ega luua, kuid mis omaette j\xc3\xa4etuna kaotab oma suuna ja viib eksitusse, "head tungi" aga puhta, st tingimusteta suunatusena Jumala poole. M\xc3\xb5lema tungi \xc3\xbchendamine t\xc3\xa4hendab kire suunata potentsile selline suund, mis annab talle v\xc3\xb5ime suureks armastuseks ja suureks teenimiseks. Ainult nii, ja mitte kuidagi teisiti, v\xc3\xb5ib inimene saada terviklikuks._NEWLINE_J\xc3\xa4tk:_NEWLINE_Teine osa_NEWLINE_Kolmas osa'