b'\n_START_ARTICLE_\nAkordion\n_START_SECTION_\nEsimesed akordionid\n_START_PARAGRAPH_\nOma Hand\xc3\xa4oline patenteeris Christian Friedrich Ludwig Buschmann 1821. aastal. Seda m\xc3\xa4ngiti kangitaoliste klahvide abil. Akkordion\'i, millel olid saateakordid samal p\xc3\xb5him\xc3\xb5ttel nagu Buschmannil, l\xc3\xb5i Viini muusik Cyrillius Demian aastaid hiljem. 1852. aastal lisas Busson pillile klaverit\xc3\xbc\xc3\xbcpi klahvistiku._NEWLINE_Veel 20. sajandi alguses oli akordion rahvapill, mida m\xc3\xa4ngiti kohvikutes, tantsusaalides ja music hall\'is. 1931. aastal avati akordionistide kool Saksamaal Trossingeni linnas. Koha valis H\xc3\xb6hneri akordionitehas. Briti akordionistide kolled\xc5\xbe avati 1936. aastal.\n_START_SECTION_\nRegistrid\n_START_PARAGRAPH_\nAkordionil on klaviatuuriregistrid ja bassiregistrid. Registrite arv oleneb pilli suurusest, need muudavad pilli t\xc3\xa4mbrit. Professionaalsete akordionistide pillidel on v\xc3\xa4hemalt \xc3\xbcks register tavaliselt dubleeritud ning asub lisaks teiste registrite k\xc3\xb5rval reas olemisele ka kas pilli peal (l\xc3\xbclitatakse l\xc3\xb5uaga) v\xc3\xb5i piki klaviatuuri serva (l\xc3\xbclitatakse peoga). Need asukohad v\xc3\xb5imaldavad kiiret registrivahetust.\n_START_SECTION_\nAkordion erinevates muusika\xc5\xbeanrites\n_START_PARAGRAPH_\nAkordionit kasutatakse v\xc3\xa4ga erinevates muusika\xc5\xbeanrites: rahvamuusikas, klassikalises muusikas, popmuusikas (sh ka sellistes t\xc3\xa4nap\xc3\xa4evastes popmuusikastiilides nagu rock ja pop-rock) jne._NEWLINE_Pilli populaarsus levis p\xc3\xa4rast leiutamist kiiresti, sageli seostati seda pilli tavainimestega ja akordion levis koos eurooplastega, kes \xc3\xbcle maailma laiali emigreerusid. _NEWLINE_Popmuusikasse ilmus akordion aastatel 1900\xe2\x80\x931960. Seda aega nimetatakse sageli "akordioni kuldajaks". Sel ajal olid eriti tuntud kolm m\xc3\xa4ngijat: Pietro Frosini ning vennad krahv Guido Deiro ja Pietro Deiro. _NEWLINE_Klassikalise muusika heliloojad on hakanud \xc3\xbcha rohkem akordionile muusikat kirjutama. Esimene teadaolev kontsertteos on "Th\xc3\xaame vari\xc3\xa9 tr\xc3\xa8s brillant pour accord\xc3\xa9on methode Reisner", mille kirjutas 1836. aastal Louise Reisner Pariisist. Diatoonilisele nuppakordionile on teoseid kirjutanud muuhulgas Pjotr T\xc5\xa1aikovski, Umberto Giordano ja Charles Ives. Esimesena kirjutas teose kromaatilisele akordionile Paul Hindemith.\n_START_SECTION_\nAkordionim\xc3\xa4ng Eestis\n_START_PARAGRAPH_\nEestis muutus akordion rahvalikuks pilliks 1920. aastatel, kui meremeeste vahendusel j\xc3\xb5udsid Eestisse esimesed pillid Soomest, Rootsist, Saksamaalt ja sai eriti populaarseks enne II maailmas\xc3\xb5da. Eestis nagu ka teistes Baltimaades m\xc3\xa4ngitakse enamasti klahvidega akordionit._NEWLINE_Eestis klassikalisi akordione ei valmistata (samas pillimeistrid valmistasid l\xc3\xb5\xc3\xb5tspille). Parema puudumisel m\xc3\xa4ngiti Saksa DV-s toodetud vanade Weltmeisteritega. _NEWLINE_Esimesed akordionistid \xc3\xb5ppisid pilli m\xc3\xa4ngima ise \xc3\xb5ppides. Vastavad koolid ja kogenud pillimehed puudusid. P\xc3\xa4rast Teist maailmas\xc3\xb5da avati akordioni\xc3\xb5petus muusika\xc3\xb5ppeasutustes, (laste-)muusikakoolides. K\xc3\xb5rgharidusena hakati Eestis akordionit \xc3\xb5petama 2002. aastal Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias ja Tartu \xc3\x9clikoolis alates 2005. aastast, kui lisati koolimuusika \xc3\xb5ppekavale instrumendi\xc3\xb5petuse suuna moodul. Alates 2007/2008. \xc3\xb5ppeaastast on see \xc3\xb5ppekava \xc3\xbcle viidud Tartu \xc3\x9clikooli Viljandi Kultuuriakadeemiasse.'