b'\n_START_ARTICLE_\nMaria Goeppert-Mayer\n_START_PARAGRAPH_\nMaria Goeppert-Mayer (28. juuni 1906 Katowice \xe2\x80\x93 20. veebruar 1972 San Diego) oli Saksa-USA teoreetilise f\xc3\xbc\xc3\xbcsika alal t\xc3\xb6\xc3\xb6tav teadlane, kes 1963. aastal p\xc3\xa4lvis Nobeli f\xc3\xbc\xc3\xbcsikaauhinna aatomituuma kihilise struktuuri avastamise ja uurimise eest, olles 2018. aasta seisuga \xc3\xbcks kolmest naisest, kes kunagi Nobeli f\xc3\xbc\xc3\xbcsikaauhinna on saanud (esimene oli Marie Curie ja kolmas Donna Strickland)._NEWLINE_Goeppert Mayer l\xc3\xb5petas G\xc3\xb6ttingeni \xc3\xbclikooli doktorit\xc3\xb6\xc3\xb6ga v\xc3\xb5imaliku kahefootonilise neeldumise kohta aatomites. Sel ajal tundus v\xc3\xb5imalus seda teooriat kontrollida kauge, aga laseri arenemine tegi selle v\xc3\xb5imalikuks. T\xc3\xa4nap\xc3\xa4eval on kahefootonilise neeldumise ristl\xc3\xb5ike \xc3\xbchik nimetatud Goeppert Mayeri (GM) j\xc3\xa4rgi._NEWLINE_Maria Goeppert abiellus Joseph Edward Mayeriga ning kolis Ameerika \xc3\x9chendriikidesse, kus ta oli dotsent Johns Hopkinsi \xc3\x9clikoolis. Ranged onupojapoliitika vastased reeglid ei lasknud \xc3\xbclikoolil teda teaduskonna liikmeks v\xc3\xb5tta, aga talle anti t\xc3\xb6\xc3\xb6d assistendina. 1935. aastal avaldas ta esimese artikli kahese beetalagunemise kohta. 1937. aastal l\xc3\xa4ks ta edasi Columbia \xc3\xbclikooli, kus v\xc3\xb5ttis tasustamata koha. Teise maailmas\xc3\xb5ja ajal t\xc3\xb6\xc3\xb6tas ta Manhattani projekti heaks isotoopide eraldamise juures ning Edward Telleriga Los Alamose laboris Telleri "Super" pommi arendamisel._NEWLINE_P\xc3\xa4rast s\xc3\xb5da sai Goeppert Mayerist vabatahtlik f\xc3\xbc\xc3\xbcsika abiprofessor Chicago \xc3\x9clikoolis (kus Teller ja Goeppert Mayeri abikaasa t\xc3\xb6\xc3\xb6tasid) ja vanemprofessor l\xc3\xa4hedal asuvas Argonne\xe2\x80\x99i riiklikus laboratooriumis. 1963. aastal p\xc3\xa4lvis ta Nobeli f\xc3\xbc\xc3\xbcsikaauhinna aatomituuma kihilise struktuuri avastamise ja selle uurimise eest, 1960. aastal sai Goeppert Mayer Chicago \xc3\xbclikoolis professorikoha._NEWLINE_Maria Goeppert-Mayer suri 20. veebruaril 1972 p\xc3\xa4rast aastast s\xc3\xbcdameinfarkti tagaj\xc3\xa4rjel koomas viibimist.\n_START_SECTION_\nEluk\xc3\xa4ik\n_START_PARAGRAPH_\nMaria Goeppert s\xc3\xbcndis 28. juunil 1906 Preisi linnas Kattowitzis Friedrich G\xc3\xb6pperti ja Maria G\xc3\xb6pperti ainsa lapsena. 1910. aastal kolis perekond G\xc3\xb6ttingeni, sest pereisa sai G\xc3\xb6ttingeni \xc3\xbclikoolis koha pediaatriaprofessorina. Goeppert oli l\xc3\xa4hedasem oma isa kui emaga: "Mu isa oli huvitavam; l\xc3\xb5ppude l\xc3\xb5puks ta oli ju teadlane."_NEWLINE_Goeppert sai hariduse G\xc3\xb6ttingeni k\xc3\xb5rgemas tehnikakoolis keskklassi t\xc3\xbcdrukute jaoks, kelle eesm\xc3\xa4rk oli k\xc3\xb5rgharidus. 1921. aastal astus ta Frauenstudiumi, sufra\xc5\xbeettide juhitud erag\xc3\xbcmnaasiumi, mille eesm\xc3\xa4rk oli t\xc3\xbcdrukute ettevalmistamine \xc3\xbclikooliks. Aasta varem tegi ta \xc3\xbclikooli sisseastumiseksamid 3\xe2\x80\x934 t\xc3\xbcdrukuga oma koolist ja 30 poisiga. K\xc3\xb5ik t\xc3\xbcdrukud said sisse, aga poistest vaid \xc3\xbcks._NEWLINE_1924. aasta kevadel astus Goeppert G\xc3\xb6ttingeni \xc3\xbclikooli, kus asus \xc3\xb5ppima matemaatikat, hakkas aga huvituma hoopis f\xc3\xbc\xc3\xbcsikast. Oma 1930. aasta doktorit\xc3\xb6\xc3\xb6 kirjutas ta teooriast kahefootonilise neeldumise kohta aatomites. Hiljem kirjeldas Eugene Wigner seda t\xc3\xb6\xc3\xb6d kui "selguse ja konkreetsuse meistriteost." Tema teooriat oli aga v\xc3\xb5imalik kontrollida alles 1961. aastal t\xc3\xa4nu laserile. Maria Goeppert Mayeri panuse auks on kahefootonilise neeldumise ristl\xc3\xb5ike \xc3\xbchik nimetatud Goeppert-Mayeri \xc3\xbchikuks (GM). \xc3\x9cks GM on 10\xe2\x81\xbb\xe2\x81\xb5\xe2\x81\xb0 cm\xe2\x81\xb4 footon\xe2\x81\xbb\xc2\xb9. Tema eksamineerijad olid hilisemad Nobeli auhinna laureaadid Max Born, James Franck ja Adolf Otto Reinhold Windaus._NEWLINE_1930. aasta 19. jaanuaril abiellus Goeppert Joseph Edward Mayeriga, \xc3\xbche James Francki assistendiga. Paar kolis Mayeri kodumaale Ameerika \xc3\x9chendriikidesse, kus mehele oli pakutud keemiadotsendi kohta Johns Hopkinsi \xc3\x9clikoolis. Nad said kaks last: Maria Anni ja Peter Conradi.\n_START_SECTION_\nAmeerika \xc3\x9chendriigid\n_START_PARAGRAPH_\nN\xc3\xa4iliselt ei lasknud karmid onupojapoliitika vastased reeglid Johns Hopkinsi \xc3\xbclikoolil Goeppert Mayerit teaduskonna liikmeks v\xc3\xb5tta, kuid talle anti assistendikoht f\xc3\xbc\xc3\xbcsikaosakonnas, kus ta j\xc3\xa4lgis kirjavahetust Saksamaaga. Ta sai v\xc3\xa4ga v\xc3\xa4ikese palga, t\xc3\xb6\xc3\xb6paiga ja juurdep\xc3\xa4\xc3\xa4su t\xc3\xb6\xc3\xb6vahenditele. Ta \xc3\xb5petas m\xc3\xb5nda kursust ja avaldas 1935. aastal t\xc3\xa4htsa t\xc3\xb6\xc3\xb6 kahese beetalagunemise kohta._NEWLINE_Goppert Mayeri ja Karl Herzfeldi koost\xc3\xb6\xc3\xb6s s\xc3\xbcndis hulk kvantmehaanikaalaseid t\xc3\xb6id (kuigi \xc3\xbcldiselt ei p\xc3\xb6\xc3\xb6ranud Johns Hopkinsi \xc3\xbclikool kvantmehaanikale suurt t\xc3\xa4helepanu). Naine naasis ka suviti 1931\xe2\x80\x931933 G\xc3\xb6ttingeni, et t\xc3\xb6\xc3\xb6tada oma endise eksamineerija Borniga, kirjutades koos artiklit k\xc3\xa4siraamatu "Handbuch der Physik" jaoks. See l\xc3\xb5ppes aga natsipartei v\xc3\xb5imuletulekul 1933. aastal, kui paljud akadeemikud, sealhulgas Born ja Franck, kaotasid t\xc3\xb6\xc3\xb6. Goeppert, Mayer ja Herzfeld l\xc3\xb5id kaasa p\xc3\xb5genike abistamises._NEWLINE_1937. aastal Joe Mayer vallandati. Ta arvas ise vallandamise p\xc3\xb5hjuseks olevat reaalteaduste osakonna dekaani rahulolematuse naise viibimisega laboratooriumis. Herzfeld n\xc3\xb5ustus ja lisas, et nii Goeppert-Mayeri, Francki kui Herzfeldi t\xc3\xb6\xc3\xb6tamisega Johns Hopkinsi \xc3\xbclikoolis arvati saksa teadlaste hulk liiga suur olevat. \xc3\x95pilastelt oli tulnud ka kaebusi, et Joe Mayeri keemialoengud h\xc3\xb5lmasid liiga palju modernset f\xc3\xbc\xc3\xbcsikat. Mayer v\xc3\xb5ttis vastu koha Columbia \xc3\xbclikoolis, kus ka Goeppert-Mayer sai ametikoha, aga mitte palka. Peagi sai ta headeks s\xc3\xb5pradeks Harold Urey ja Enrico Fermiga, kes saabusid Columbia \xc3\xbclikooli 1939. aastal. Fermi palus Goeppert-Mayeril uurida transuraaniliste elementide valentselektronkihti. Kasutades Thomas-Fermi mudelit, arvas Goeppert-Mayer, et nad moodustaksid uue jada, sarnase haruldaste muldmetallidega. Hiljem suudeti seda ka t\xc3\xb5estada.\n_START_SECTION_\nManhattani projekt\n_START_PARAGRAPH_\n1941. aasta detsembris sai Goeppert-Mayer oma esimese tasustatud erialase t\xc3\xb6\xc3\xb6koha: ta sai poole kohaga \xc3\xb5petajaks Sarah Lawrence\xe2\x80\x99i kolled\xc5\xbeis. 1942. aasta kevadel liitus ta Manhattani projektiga. Ta v\xc3\xb5ttis Ureylt vastu v\xc3\xb5imaluse t\xc3\xb6\xc3\xb6tada poole kohaga teadusuurijana Columbia \xc3\xbclikooli Substitute Alloy Materials (SAM) laboratooriumites. Projekti eesm\xc3\xa4rk oli eraldada l\xc3\xb5hustatava uraanium-235 isotoope looduslikust uraanist; Goeppert-Mayer uuris uraaniumheksafluoriidi keemilisi ja termod\xc3\xbcnaamilisi omadusi ja isotoopide eraldamise v\xc3\xb5imalikkust fotokeemiliste protsesside abil. Sel hetkel oli meetod veel liiga ebapraktiline, aga hiljem sai t\xc3\xa4nu laseritele v\xc3\xb5imalikuks isotoopide eraldamine laserergastamise abil._NEWLINE_T\xc3\xa4nu Edward Tellerile anti Goeppert-Mayerile koht Columbia \xc3\xbclikooli Opacity projekti juures, mis uuris aine ja kiirguse omadusi \xc3\xbclik\xc3\xb5rgete temperatuuride juures. Loodeti arendada termotuumarelvi. 1945. aasta veebruaris saadeti Joe Mayer s\xc3\xb5tta Vaikse ookeani saartele ning Goeppert-Mayer otsustas j\xc3\xa4tta oma lapsed New Yorki ja liituda Telleri r\xc3\xbchmaga Los Alamose laboratooriumis. Joe tuli Vaikselt ookeanilt tagasi enne oodatud aega ja paar naasis 1945. aasta juulis koos New Yorki._NEWLINE_1946. aasta veebruaris sai Joest Chicago \xc3\xbclikooli keemiaosakonna ja uue tuumateaduste instituudi (ka Enrico Ferni instituut) professor. Goeppert-Mayeril \xc3\xb5nnestus saada samas koolis vabatahtlikuks f\xc3\xbc\xc3\xbcsika abiprofessoriks. Teller v\xc3\xb5ttis samuti vastu koha Chicago \xc3\xbclikoolis ja Goeppert-Mayer sai temaga koos uuesti Opacity projekti kallal t\xc3\xb6\xc3\xb6le hakata. Kui l\xc3\xa4heduses avati Argonne\xe2\x80\x99i riiklik laboratoorium, pakuti Goeppert-Mayerile seal poolt kohta vanemf\xc3\xbc\xc3\xbcsikuna teoreetilise f\xc3\xbc\xc3\xbcsika osakonnas. Ta vastas: "Ma ei tea midagi tuumaf\xc3\xbc\xc3\xbcsikast."\n_START_SECTION_\nAatomituuma kihilise struktuuri mudel\n_START_PARAGRAPH_\nChicagos ja Argonne\xe2\x80\x99is veedetud aja jooksul arendas Goeppert-Mayer 1940ndate teisel poolel v\xc3\xa4lja matemaatilise mudeli aatomituuma struktuuri kohta, mille ta avaldas 1950. aastal. Tema mudel seletas, miks teatud arvud nukleone aatomituumas on eriti p\xc3\xbcsivad. Need numbrid on: 2, 8, 20, 28, 50, 82 ja 126. Goeppert-Mayer m\xc3\xb5istis, et tuum koosneb jadast suletud kihtidest ja neutronipaaridest, ja et prootonid kipuvad paaris olema. Ta kirjeldas ideed j\xc3\xa4rgnevalt:_NEWLINE_"Kujuta ette tantsijaid t\xc3\xa4is tuba. Kujuta, et nad keerlevad ringides, iga ring suletud teise sisse. N\xc3\xbc\xc3\xbcd kujutle, et igasse ringi saad sa mahutada kaks korda sama palju tantsijaid, kui \xc3\xbcks paar liigub p\xc3\xa4rip\xc3\xa4eva, teine vastup\xc3\xa4eva. N\xc3\xbc\xc3\xbcd lisa veel \xc3\xbcks muutuja; k\xc3\xb5ik tantsijad tiirlevad ja p\xc3\xb6\xc3\xb6rlevad ringi ja ringi, iga paar nii tiirleb kui p\xc3\xb6\xc3\xb6rleb oma telje \xc3\xbcmber. Aga ainult m\xc3\xb5ned neist, kes liiguvad vastup\xc3\xa4eva, ka p\xc3\xb6\xc3\xb6rlevad vastup\xc3\xa4eva. Teised p\xc3\xb6\xc3\xb6rlevad p\xc3\xa4rip\xc3\xa4eva, samal ajal tiireldes vastup\xc3\xa4eva. Sama kehtib k\xc3\xb5igi p\xc3\xa4rip\xc3\xa4eva tantsijate kohta: m\xc3\xb5ned p\xc3\xb6\xc3\xb6rlevad p\xc3\xa4rip\xc3\xa4eva, m\xc3\xb5ned vastup\xc3\xa4eva."_NEWLINE_Kolm saksa teadlast, Otto Haxel, J. Hans D. Jensen ja Hans Suess, t\xc3\xb6\xc3\xb6tasid samuti sama probleemi kallal ja j\xc3\xb5udsid iseseisvalt sama j\xc3\xa4relduseni. Nende tulemused kuulutati v\xc3\xa4lja Physical Review numbris enne Goeppert-Mayerit. Hiljem tegi ta meestega koost\xc3\xb6\xc3\xb6d. 1950. aastal avaldati Hans Jenseni ja Goeppert-Mayeri kaasautorlusel valminud raamat "Elementary Theory of Nuclear Shell Structure". 1963. aastal jagasid Goeppert-Mayer, Jensen ja Wigner Nobeli f\xc3\xbc\xc3\xbcsikaauhinda.\n_START_SECTION_\nTunnustused\n_START_PARAGRAPH_\nMaria Goeppert-Mayer p\xc3\xa4lvis 1963. aastal koos Johannes Hans Daniel Jenseniga Nobeli f\xc3\xbc\xc3\xbcsikaauhinna aatomituuma kihilise struktuuri avastamise ja uurimise eest, olles teine naine, kes on selle auhinna f\xc3\xbc\xc3\xbcsikas p\xc3\xa4lvinud (enne teda sai selle Marie Curie 1903)._NEWLINE_Aastal 1964 valiti ta Ameerika Filosoofiaseltsi liikmeks._NEWLINE_P\xc3\xa4rast tema surma hakati v\xc3\xa4lja andma Maria Goeppert-Mayeri auhinda noortele naisf\xc3\xbc\xc3\xbcsikutele.'