b'\n_START_ARTICLE_\nKriminaalromaan\n_START_SECTION_\nAjalugu\n_START_PARAGRAPH_\nEsimeseks t\xc3\xa4nap\xc3\xa4evaseks kriminaaljutuks peetakse Edgar Allan Poe\' teost "M\xc3\xb5rvad Rue Morgue\'il" (1841). Seda on nimetatud ka romaaniks, ehkki see ei vasta pikkuselt romaani n\xc3\xb5uetele. Esimene kriminaalromaan oli Wilkie Collinsi "Kuukivi". Tuntud klassikaliste detektiivromaanide autorid on Arthur Conan Doyle (Sherlock Holmes ja doktor Watson), Agatha Christie (Hercule Poirot ja Arthur Hastings), Georges Simenon (inspektor Maigret), John Dickson Carr (ka pseudon\xc3\xbc\xc3\xbcmi all Carter Dickson), Erle Stanley Gardner (advokaat Perry Mason, tema erasekret\xc3\xa4r Della Street ja neid abistav detektiiv Paul Drake) jt._NEWLINE_USA-s 1930ndatel esile kerkinud nn karmi koolkonna romaanides p\xc3\xbc\xc3\xbctakse kriminaalset olustikku ja tegelaste k\xc3\xb5nepruuki esitada v\xc3\xb5imalikult realistlikult ja nende romaanide \xc3\xb5hustik on m\xc3\xb5rvatagi kuritegudest l\xc3\xa4bi imbunud. \xc3\x9chtlasi taotletakse nendes romaanides sotsiaalset kommentaari ja suuremat ps\xc3\xbchholoogilist usutavust. N\xc3\xa4iteks Eestis t\xc3\xb5lgituima selle suuna esindaja Raymond Chandleri eeskujuks olid Dashiell Hammetti v\xc3\xa4hesed romaanid.\n_START_SECTION_\nS\xc3\xbc\xc5\xbeee ja selle komponendid\n_START_PARAGRAPH_\nDetektiivromaanis, mis on kriminaalromaani t\xc3\xbc\xc3\xbcpidest k\xc3\xb5ige levinum, on peategelaseks enamasti kuriteo uurija. Uurija on traditsiooniliselt detektiiv, kes peab detektiivib\xc3\xbcrood, t\xc3\xb6\xc3\xb6tab vabakutselisena v\xc3\xb5i siis teeb detektiivit\xc3\xb6\xc3\xb6d muu tegevuse k\xc3\xb5rvalt, kuid v\xc3\xb5ib olla ka politseiametnik v\xc3\xb5i advokaat. Traditsiooniliselt vastandub detektiiv muudele tegelastele oma intellektuaalse v\xc3\xb5imekuse ning suutlikkuse poolest n\xc3\xa4ha l\xc3\xa4bi kurjategija plaane._NEWLINE_Kuigi enamasti rajatakse tegevus k\xc3\xb5ige \xc3\xa4\xc3\xa4rmuslikumale kuriteole inimese vastu, m\xc3\xb5rvale, pole klassikalises detektiivromaanis niiv\xc3\xb5rd t\xc3\xa4htis kuritegu kui ebamoraalne akt. Olulisem on selle lahendusk\xc3\xa4ik, millele lugeja saab kaasa elada. Kurjategija on kriminaalromaanis tavaliselt antikangelane, kes p\xc3\xbc\xc3\xbcab kuriteo avastamist takistada, peites asit\xc3\xb5endeid ja j\xc3\xa4lgi, lavastades s\xc3\xbc\xc3\xbcta isikuid s\xc3\xbc\xc3\xbcdi ja tekitades valej\xc3\xa4lgi. Lugeja \xc3\xbclesandeks on p\xc3\xbc\xc3\xbcda kurjategijale siiski narratiivi arenedes j\xc3\xa4lile saada. Detektiiv on k\xc3\xa4sitletav kurjategija j\xc3\xa4lgedes orienteeruva ideaalse lugejana, kelle poole reaalne lugeja p\xc3\xbc\xc3\xbcdleb._NEWLINE_Tavaline tegelaskuju on ka detektiivi abiline, kes p\xc3\xbc\xc3\xbcab detektiivi meetodit ja m\xc3\xb5tlemisviisi m\xc3\xb5istatada, kuid ei suuda seda l\xc3\xb5puni ja on mingis m\xc3\xb5ttes lugeja alter ego. Tihti on vabakutseline ja oma ise\xc3\xa4ralikest meetoditest l\xc3\xa4htuv detektiiv vastandatud ka politseiuurijale, kelle tavap\xc3\xa4rastest meetoditest k\xc3\xb5igi kuritegude lahendamiseks ei piisa. Vastavalt sellele on nt Sherlock Holmesil enda v\xc3\xa4ljat\xc3\xb6\xc3\xb6tatud "deduktiivne meetod", Hercule Poirot r\xc3\xb5hutab salap\xc3\xa4raselt, et ta kasutab kuriteo lahendamiseks "oma halle ajurakke" jne.'