b'\n_START_ARTICLE_\nSantiago Ram\xc3\xb3n y Cajal\n_START_PARAGRAPH_\nSantiago Ram\xc3\xb3n y Cajal (1. mai 1852 Petilla de Arag\xc3\xb3n \xe2\x80\x93 17. oktoober 1934 Madrid) oli Hispaania patoloog, histoloog, neuroteadlane, Nobeli f\xc3\xbcsioloogia- v\xc3\xb5i meditsiiniauhinna laureaat. T\xc3\xa4nu l\xc3\xa4bimurdelistele uuringutele aju rakulise ehituse ja organisatsiooni valdkonnas peetakse teda n\xc3\xbc\xc3\xbcdisaegse neuroteaduse rajajaks._NEWLINE_Ta oli silmapaistva kunstiandega ning j\xc3\xa4tnud sellega p\xc3\xbcsiva j\xc3\xa4lje neurobioloogia ajalukku. Sadu tema joonistatud n\xc3\xa4rvirakkude ja ajukoe skeeme kasutatakse \xc3\xb5ppet\xc3\xb6\xc3\xb6s senimaani.\n_START_SECTION_\nBiograafia\n_START_PARAGRAPH_\nSantiago Ram\xc3\xb3n y Cajal s\xc3\xbcndis 1852. aastal Hispaanias Petilla de Arag\xc3\xb3ni k\xc3\xbclas. Lapsep\xc3\xb5lves oli ta m\xc3\xa4ssumeelne ja probleemse k\xc3\xa4itumisega, mist\xc3\xb5ttu oli sunnitud mitu korda kooli vahetama. T\xc3\xa4nu m\xc3\xa4rkimisv\xc3\xa4\xc3\xa4rsele kunstiandele soovis ta noorena kunstnikuks hakata, aga see soov leidis tema kohaliku kogukonna arstina t\xc3\xb6\xc3\xb6tavas isas tugevat vastuseisu. \xc3\x9clikooli\xc3\xb5pinguid alustas ta siiski arstiteaduste valdkonnas Zaragoza \xc3\xbclikoolis, kus ta 1873. aastal sai meditsiinikraadi._NEWLINE_\xc3\x9clikooli\xc3\xb5pingute j\xc3\xa4rel teenis ta arstina Hispaania s\xc3\xb5jav\xc3\xa4e meditsiiniteenistuses ning osales 1874. ja 1875. aastal Guerra de los Diez A\xc3\xb1ose (1868\xe2\x80\x931878) (Guerra Larga) \xc3\xbclest\xc3\xb5usus Kuubas. Teenistuse ajal haigestus ta malaariasse ja tuberkuloosi ning p\xc3\xb6\xc3\xb6rdus tagasi Hispaaniasse. 1877. aastal kaitses ta Madridis meditsiinidoktori kraadi ning 1883. aastal asus Valencia \xc3\xbclikoolis t\xc3\xb6\xc3\xb6le anatoomiaprofessorina. Hiljem t\xc3\xb6\xc3\xb6tas ta professorina ka Barcelonas (1887) ja Madridis (1892). 1922. aastal asutas ta Bioloogiliste Uuringute Laboratooriumi (Laboratorio de Investigaciones Biol\xc3\xb3gicas), mis hiljem nimetati tema auks \xc3\xbcmber Cajali Instituudiks (Instituto Cajal)._NEWLINE_1879. aastal abiellus ta Silveria Fa\xc3\xb1an\xc3\xa1s Garc\xc3\xadaga. Abielust s\xc3\xbcndis neli t\xc3\xbctart ja kolm poega._NEWLINE_Santiago Ram\xc3\xb3n y Cajal suri Madridis 1934. aastal 82 aasta vanuselt.\n_START_SECTION_\nTeadust\xc3\xb6\xc3\xb6\n_START_PARAGRAPH_\nNoore tadlasena keskendus Cajal Zaragoza ja Valencia \xc3\xbclikoolis bakterioloogiale ning uuris koolera mikrobioloogiat ja kudede p\xc3\xb5letiku patoloogiat._NEWLINE_1887. aastal saabus ta karj\xc3\xa4\xc3\xa4ris p\xc3\xb6\xc3\xb6rdepunkt, kui ta 35-aastaselt Madridi k\xc3\xbclastades n\xc3\xa4gi esimest korda mikroskoobist Camillo Golgi v\xc3\xa4ljat\xc3\xb6\xc3\xb6tatud h\xc3\xb5bekromaat-rakuv\xc3\xa4rvimismeetodiga t\xc3\xb6\xc3\xb6deldud ajukoe l\xc3\xb5ike. Kuigi tegemist oli tol ajal veel suhteliselt v\xc3\xa4he tuntud meetodiga, m\xc3\xb5istis Cajal, et selle abil on v\xc3\xb5imalik tuua selgust vastuolulisele k\xc3\xbcsimusele 19. sajandi neurobioloogias \xe2\x80\x93 sellele, kuidas n\xc3\xa4rvirakud interakteeruvad. Kogemus innustas teda alustama uurimist\xc3\xb6\xc3\xb6d neurobioloogia valdkonnas, mis kestis aastak\xc3\xbcmneid ja oli m\xc3\xa4rkimisv\xc3\xa4\xc3\xa4rselt viljakas.\n_START_SECTION_\nNeuroni doktriin\n_START_PARAGRAPH_\n1830. aastatel p\xc3\xbcstitasid Jacob Schleiden, Theodor Schwann ja Rudolf Virchow rakuteooria, mille kohaselt k\xc3\xb5ik elusorganismid koosnevad rakkudest. Saksa teadlased Joseph von Gerlach vanem ja Otto Deiters postuleerisid aga seej\xc3\xa4rel, et n\xc3\xa4rvikude on erandlik, kuna n\xc3\xa4rvirakud ei ole iseseisvad \xc3\xbcksused, vaid moodustavad \xc3\xbchtse retikulaarse v\xc3\xb5rgu ehk s\xc3\xbcnts\xc3\xbc\xc3\xbctsiumi. Seda seisukohta kinnitas ja rafineeris itaallasest neuroanatoom Camillo Golgi, kes oma h\xc3\xb5bekromaathistoloogilise rakuv\xc3\xa4rvingu meetodile tuginedes v\xc3\xa4itis, et n\xc3\xa4rvirakkude aksonid moodustavad retikulaarse v\xc3\xb5rgu, samas kui n\xc3\xa4rvirakkude dendriidid ei moodusta \xc3\xbchist v\xc3\xb5rku ning t\xc3\xa4idavad pigem toite- ja tugirolli. Golgi v\xc3\xa4ljat\xc3\xb6\xc3\xb6tatud histoloogilist preparaati kasutades j\xc3\xb5udis aga Cajal diametraalselt vastupidisele seisukohale. Uurides v\xc3\xa4ikeaju rakulist struktuuri ja hiljem pea tervet \xc3\xbclej\xc3\xa4\xc3\xa4nud aju, j\xc3\xa4reldas Cajal, et n\xc3\xa4rvirakud moodustavad selgepiirilisi eraldi \xc3\xbcksusi ning interakteeruvad otse\xc3\xbchenduse asemel vastavate \xc3\xbchenduspunktide kaudu. See kontseptsioon sai tuntuks neuroni doktriinina ning leidis l\xc3\xb5plikku kinnitust 1950. aastate elektronmikroskoopiauuringutes.\n_START_SECTION_\nFunktsionaalse polaarsuse teooria\n_START_PARAGRAPH_\nCajali teine suur panus neurobioloogiasse oli funktsionaalse polaarsuse teooria. Selle kohaselt k\xc3\xa4ituvad dendriitideks nimetatavad n\xc3\xa4rvirakuj\xc3\xa4tked ja rakukeha informatsiooni sisendina, samas kui aksoninimeline n\xc3\xa4rvirakuj\xc3\xa4tke t\xc3\xa4idab informatsiooni v\xc3\xa4ljundi funktsiooni. See teooria v\xc3\xb5imaldas rakkude morfoloogiale tuginedes ennustada informatsiooni liikumissuunda l\xc3\xa4bi n\xc3\xa4rviv\xc3\xb5rkude. T\xc3\xa4nu funktsionaalse polaarsuse teooriale kirjeldas inglise neurof\xc3\xbcsioloog Charles Sherrington hiljem detailselt informatsiooni liikumist refleksikaartes ning see teooria on t\xc3\xa4nap\xc3\xa4evani \xc3\xbcks moodsa neuroteaduse alustaladest ._NEWLINE_Lisaks neuroni doktriinile ja funktsionaalse polaarsuse teooriale oli Cajalil karj\xc3\xa4\xc3\xa4ri jooksul neuroteadustes muidki silmapaistvaid saavutusi. Ta avastas n\xc3\xa4rviraku aksoni kasvukoonuse, kirjeldas esimesena dendriitide spaine ning koostas neuroni doktriinile ja funktsionaalse polaarsuse teooriale p\xc3\xb5hjalt esimesed refleksikaare diagrammid. Cajal postuleeris ka s\xc3\xbcnaptilist spetsiifilisust seletava kemotaksise teooria ning kirjeldas p\xc3\xb5hiliste ajuregioonide rakulise mikrostruktuuri, tegi joonised ja iseloomustas \xc3\xbcksikasjalikult p\xc3\xb5hilisi morfoloogilisi rakut\xc3\xbc\xc3\xbcpe. Ta oli esimene, kes pani aju n\xc3\xa4rvirakkude gruppide joonistele nooled. Kuigi tol ajal ei teatud ega osatud seletada t\xc3\xa4pselt neuronites toimuvat, oletas Cajal \xc3\xbcldjoontes \xc3\xb5igesti \xe2\x80\x93 n\xc3\xa4rviimpulsside liikumisteedel ajus on kindlad suunad._NEWLINE_Silmapaistvate saavutuste eest jagas Santiago Ram\xc3\xb3n y Cajal 1906. aastal Itaalia neuroanatoomi Camillo Golgiga Nobeli f\xc3\xbcsioloogia- v\xc3\xb5i meditsiiniauhinda.'