b"\n_START_ARTICLE_\nAndr\xc3\xa9 Derain\n_START_SECTION_\nNoorusaeg\n_START_PARAGRAPH_\nAndr\xc3\xa9 Derain s\xc3\xbcndis 1880. aastal pagari perekonnas Pariisi l\xc3\xa4histel Chatous. Juba teismelisena hakkas ta maalimisega tegelema. 1898. aastal astus ta Pariisi Acad\xc3\xa9mie Camillosse inseneriteadust \xc3\xb5ppima. \xc3\x95pingute k\xc3\xb5rvalt k\xc3\xa4is ta Eug\xc3\xa8ne Carri\xc3\xa8re'i juures maalimist \xc3\xb5ppimas. Just maalitunnis kohtuski ta Henri Matisse'iga, kellega koos pandi alus fovistlikule suunale maalikunstis. 1900. aastal kohtas Derain rongis\xc3\xb5idul Maurice de Vlamincki, neist said eluaegsed s\xc3\xb5brad ning kaast\xc3\xb6\xc3\xb6lised. Koos Vlaminickiga hakkas Derain harrastama maastikumaali. 1901.\xe2\x80\x931904. aastal oli Derain ajateenistuses ega saanud eriti maalimisega tegeleda. Matisse'i pealek\xc3\xa4imisel lubasid Deraini vanemad pojal p\xc3\xa4rast ajateenistust p\xc3\xbchenduda ainult maalimisele ja insenerikarj\xc3\xa4\xc3\xa4ri sinnapaika j\xc3\xa4tta. Seega astus Derain Acad\xc3\xa9mie Juliani.\n_START_SECTION_\nFovism\n_START_PARAGRAPH_\n1905. aasta suve veetis Derain koos Matisse'iga Vahemere \xc3\xa4\xc3\xa4res Collioure'is maalides. Sama aasta l\xc3\xb5pus esitleti nende t\xc3\xb6id Pariisi S\xc3\xbcgissalongis. Kunstikriitik Louis Vauxcelles nimetas maale julge ja ebatavalise v\xc3\xa4rvikasutuse t\xc3\xb5ttu metsikuteks (pr fauves), mist\xc3\xb5ttu hakati selle uudse kunstistiili esindajaid kutsuma fovistideks._NEWLINE_1906. aastal saatis kunstikaupmees Ambroise Vollard Deraini Londonisse maalima. Ta maalis Londonist 30 pilti, mida iseloomustasid selged v\xc3\xa4rvid ja julge kompositsioon._NEWLINE_1907. aastal ostis kunstikaupmees Daniel-Henry Kahnweiler \xc3\xa4ra Deraini ateljee. Derain kolis Montmartre\xe2\x80\x99ile, kus elas ka tema s\xc3\xb5ber Pablo Picasso. Deraini maalide v\xc3\xa4rvikasutus muutus neutraalsemaks, olles m\xc3\xb5jutatud kubistide ja postimpressionisti Paul C\xc3\xa9zanne\xe2\x80\x99i loomingust. Sel perioodil tegi Derain ka kivist skulptuure ning puul\xc3\xb5ikeid.\n_START_SECTION_\nTagasi traditsioonilisema kunsti juurde\n_START_PARAGRAPH_\nAastatel 1911\xe2\x80\x931914 hakkas tema t\xc3\xb6\xc3\xb6des \xc3\xbcha enam peegelduma klassikalise kunstihariduse m\xc3\xb5ju. Ta ei kasutanud enam nii kontrastseid v\xc3\xa4rve ja p\xc3\xb6\xc3\xb6ras rohkem t\xc3\xa4helepanu esemete kujule. 1916. aastal tegi ta illustratsioonid Andr\xc3\xa9 Bretoni raamatule Mont de pi\xc3\xa9t\xc3\xa9 (\xe2\x80\x99Vagaduse m\xc3\xa4gi\xe2\x80\x99)._NEWLINE_1919. aastal hakkas Derain balletietendustele lavakujundusi looma. _NEWLINE_1928. aastal v\xc3\xb5itis Derain Carniege\xe2\x80\x99i kunstiauhinna. See t\xc3\xb5stis tema rahvusvahelist tuntust ja peagi esitleti Deraini t\xc3\xb6id nii New Yorgi, Londoni, Berliini, Frankfurdi, D\xc3\xbcsseldorfi kui ka Cincinnati galeriides._NEWLINE_1954. aastal j\xc3\xa4i Andr\xc3\xa9 Derain Pariisi \xc3\xa4\xc3\xa4relinnas Garches\xe2\x80\x99is auto alla ja suri."