b'\n_START_ARTICLE_\nKukkurkurat\n_START_SECTION_\nLevik\n_START_PARAGRAPH_\nKukkurkuradid elavad t\xc3\xa4nap\xc3\xa4eval ainult Tasmaanias._NEWLINE_Fossiilileidude p\xc3\xb5hjal arvatakse, et kukkurkuradid surid Austraalia mandril v\xc3\xa4lja alles 14. sajandil. Tema v\xc3\xa4ljasuremise p\xc3\xb5hjuseks peetakse dingode konkurentsisurvet ja k\xc3\xbcttimist Austraalia aborigeenide poolt. Nagu m\xc3\xb5ned teisedki kukkurk\xc3\xa4rplased, j\xc3\xa4id kukkurkuradid ellu Tasmaania saarel, kus dingosid ei olnud.\n_START_SECTION_\nNomenklatuur\n_START_PARAGRAPH_\nKukkurkuradi omadused, mille j\xc3\xa4rgi ta on nime saanud, on must karv, erutuse korral punaseks minevad k\xc3\xb5rvad, v\xc3\xa4ga ebameeldiv l\xc3\xb5hn eriti erutuse korral, kaugele kostev kriiskamine ning agressiivne ja uudishimulik k\xc3\xa4itumine murtud saagi ja k\xc3\xb5ige muu suhtes. _NEWLINE_Kukkurkuradi teaduslik nimetus on mitu korda muutunud. George Harris kirjeldas kukkurkuradit 1808 ning andis talle nimetuseks Didelphis ursina. Ent see nimetus oli juba 1800 antud tasmaania vombatile (t\xc3\xa4nap\xc3\xa4eval Vombatus ursinus) ning seet\xc3\xb5ttu kehtetu. Aastal 1837 esitas Fr\xc3\xa9d\xc3\xa9ric Cuvier uue perekonna Sarcophilus (kukkurkurat) ning liiginimetuseks ikka veel kehtetu liigiepiteediga Sarcophilus ursinus. Aastal 1838 kirjeldas Richard Owen kukkurkuradiga v\xc3\xa4ga sarnast fossiilset materjali nimetuse Dasyurus laniarius all. Aastal 1841 andis Pierre Boitard n\xc3\xbc\xc3\xbcdisaegsele liigile nimetuseks Sarcophilus harrisii. Seej\xc3\xa4rel vaieldi kaua, kas v\xc3\xa4ljasurnud liik Sarcophilus laniarius on n\xc3\xbc\xc3\xbcdisaegse liigiga identne; kui need oleks identsed, siis oleks Sarcophilus laniarius kukkurkuradi kehtiv  nimetus. Uuemal ajal peab \xc3\xbcha enam uurijaid fossiilileide omaette liigiks ning seet\xc3\xb5ttu nimetust Sarcophilus harrisii n\xc3\xbc\xc3\xbcdisaegse kukkurkuradi kehtivaks teaduslikuks nimetuseks.\n_START_SECTION_\nKlassifikatsioon\n_START_PARAGRAPH_\nUusimad f\xc3\xbclogeneetilised uurimused n\xc3\xa4itavad, et kukkurkuradid on l\xc3\xa4hedases suguluses kukkurk\xc3\xa4rpidega; nad arvatakse samasse sugukonda. V\xc3\xa4ljasurnud  kukkurhundiga on sugulus kaugem ja nad arvatakse eri sugukondadesse.\n_START_SECTION_\nAnatoomia ja f\xc3\xbcsioloogia\n_START_PARAGRAPH_\nKukkurkuradid on suurimad t\xc3\xa4nap\xc3\xa4eval elavad kukrulised. Isaste keskmine t\xc3\xbcvepikkus on 65 cm, saba keskmine pikkus 26 cm ja kaal umbes 8 kg. Emastel on t\xc3\xbcvepikkus keskmiselt 57 cm, saba pikkus 24 cm, kaal umbes 6 kg.  _NEWLINE_Kukkurkurat on j\xc3\xa4ssaka ja tugeva kehaehitusega. Esijalad on pisut pikemad kui tagajalad. Pea on l\xc3\xbchike ja lai, hambad v\xc3\xa4ga tugevad ning ideaalselt sobivad luude purustamiseks. Karv on must v\xc3\xb5i tumepruun, v\xc3\xa4lja arvatud valge k\xc3\xb5ritriip ja m\xc3\xb5nikord valged laigud kerel._NEWLINE_Kukkurkuradid koguvad rasva sabasse. Haige kukkurkuradi tunneb sellep\xc3\xa4rast \xc3\xa4ra k\xc3\xb5hna saba j\xc3\xa4rgi. Erutatud kukkurkurat eritab v\xc3\xa4nget l\xc3\xb5hna, mis ei j\xc3\xa4\xc3\xa4 alla vinuklaste omale. Kuulmine ja haistmine on v\xc3\xa4ga hea, n\xc3\xa4gemine suhteliselt halb._NEWLINE_Kukkurkuradil on imetajate seas k\xc3\xb5ige suurem hammustusj\xc3\xb5ud v\xc3\xb5rreldes kehasuurusega. Tema l\xc3\xb5ualuude suhteline tugevus tuleb eelk\xc3\xb5ige sellest, et tema pea on v\xc3\xb5rreldes kehasuurusega suur.'