b'\n_START_ARTICLE_\nGeorge Quaade\n_START_SECTION_\nUngdom og uddannelse\n_START_PARAGRAPH_\nGeorge Quaade var s\xc3\xb8n af generalmajor Peter Friderich Quaade. Efter at v\xc3\xa6re blevet student 1831 (privat dimitteret) og have taget juridisk eksamen 1836 arbejdede han en kort tid i Overrettens justitskontor, men gik derefter over i departementet for udenlandske sager, hvor han 1838 ansattes som kancellist (1840 hofjunker, 1842 kammerjunker). Han gjorde sig snart bem\xc3\xa6rket ved de egenskaber, der udm\xc3\xa6rkede ham i hans senere diplomatiske karriere, flid og n\xc3\xb8jagtighed, takt og diskretion og en betydelig evne til at redigere med fin sans for de sproglige nuancer og med undg\xc3\xa5else af al smagl\xc3\xb8s fraseologi. 15. december 1847 sendtes han som interimistisk legationssekret\xc3\xa6r til Berlin, men da krigen udbr\xc3\xb8d, vendte han tilbage til ministeriet og udn\xc3\xa6vntes 18. august 1848 til ekspeditionssekret\xc3\xa6r. Vel var han lige s\xc3\xa5 lidt som hans kolleger nogen ven af Martsministeriet og Ejderprogrammet, men han var for moderat og forsigtig til at give sin mistillid luft i neds\xc3\xa6ttende domme, navnlig p\xc3\xa5 steder, hvor det kunne skade landet. Dette i forbindelse med hans arbejdsdygtighed gjorde ham vel anset hos de skiftende ministre, og navnlig fandt C.A. Bluhme en duelig og betroet medarbejder i ham under sit ministerium 1851-54 og senere ved forhandlingerne om \xc3\x98resundstoldens afl\xc3\xb8sning 1856-57. Da ministeriet omordnedes 1856, udn\xc3\xa6vntes han, som 1852 havde f\xc3\xa5et kammerherren\xc3\xb8glen, til chef for 2. politiske departement. Men under det kortvarige blixenske ministerium blev hans stilling vanskelig, og frygten for, at sligt kunne gentage sig, bidrog formodentlig til hans \xc3\xb8nske om at ombytte tjenesten i ministeriet med en post i udlandet.\n_START_SECTION_\nDiplomatisk karriere\n_START_PARAGRAPH_\n31. marts 1860 udn\xc3\xa6vntes han til ministerresident (kort efter til befuldm\xc3\xa6gtiget minister) i Haag og Bryssel. Men han forblev kun kort i denne stilling, i det han allerede 19. oktober samme \xc3\xa5r forflyttedes til Berlin, hvor han kom til at tilbringe mere end 20 \xc3\xa5r, rige p\xc3\xa5 skuffelser, tunge af ansvar og ikke lidet udsatte for miskendelse. Det er muligt, at en mand med mere initiativ og mindre bunden ved traditionen ville have egnet sig bedre til at forhandle med Bismarck, men intet er mere uberettiget end at kaste nogen skyld p\xc3\xa5 Quaade for ved sine indberetninger at have bidraget til den sk\xc3\xa6bnesvangre krise i efter\xc3\xa5ret 1863. Det er muligt, at han til tider har taget fejl af Bismarcks virkelige hensigter, men i s\xc3\xa5 tilf\xc3\xa6lde gik det ham hverken bedre eller v\xc3\xa6rre end hans kolleger, og i alt fald bibragte hans rapporter ikke regeringen urigtige forestillinger, thi de var ganske objektive og gengav samvittighedsfuldt Bismarcks udtalelser og, hvad der i \xc3\xb8vrigt forel\xc3\xa5 til oplysning af situationen, overladende til regeringen selv at drage sine konklusioner._NEWLINE_Anden gang blev det Quaades sk\xc3\xa6bne at vende tilbage med krigen i sit f\xc3\xb8lge. Da han 8. januar 1864 indtr\xc3\xa5dte i ministeriet Monrad som udenrigsminister, var det ikke med let hjerte, men alene fordi kongen \xc3\xb8nskede det. Det var naturligt, at tyngdepunktet for vor ydre politik kom til at ligge hos konseilspr\xc3\xa6sidenten, og da Quaade i begyndelsen af april afrejste til konferencen i London, overtog D.G. Monrad ogs\xc3\xa5 formelt Udenrigsministeriet. Forhandlingerne p\xc3\xa5 konferencen er bekendte. Da man stod lige over for den endelige afg\xc3\xb8relse, havde Quaade den vistnok rigtige inspiration, at det var n\xc3\xb8dvendigt, at det engelske voldgiftsforslag fra vor side m\xc3\xb8dtes med et kontraprojekt og ikke blot med et simpelt non possumus, men nogle timer senere vandt tvivlen atter overh\xc3\xa5nd hos ham. Ingen af disse telegrammer fik imidlertid nogen praktisk betydning, i det de f\xc3\xb8rst ankom efter, at den afg\xc3\xb8rende beslutning var taget i Statsr\xc3\xa5det.\n_START_SECTION_\nUdenrigsminister under vanskelige k\xc3\xa5r\n_START_PARAGRAPH_\nDa det monradske ministerium 11. juli 1864 afl\xc3\xb8stes af ministeriet Bluhme II, gik Quaade over i dette som minister uden portef\xc3\xb8lje, men sendtes snart derefter som kommiss\xc3\xa6r ved forhandlingerne i Wien, og da freden var sluttet, akkrediteredes han 13. maj 1865_NEWLINE_p\xc3\xa5 ny i Berlin. Han gik der ned med det h\xc3\xa5b, at det skulle lykkes ved direkte forhandlinger med Preussen at genvinde i det mindste en v\xc3\xa6sentlig del af det tabte Nordslesvig. Det l\xc3\xa5 n\xc3\xa6r at foruds\xc3\xa6tte, at Bismarck kunne v\xc3\xa6re tilb\xc3\xb8jelig til at ville bringe et i og for sig ringe offer for at g\xc3\xb8re Preussens \xc3\xb8jensynlige hensigt at annektere Hertugd\xc3\xb8mmerne mere acceptabel for stormagterne. F\xc3\xb8r krigen med \xc3\x98strig viste han sig ogs\xc3\xa5 vel stemt for en eventuel tilbagegivelse, om han end udtalte, at den n\xc3\xa6ppe kunne n\xc3\xa5 sydligere ned end til Sundeved og Als, sk\xc3\xb8nt han erkendte, at Preussen i grunden ikke havde nogen interesse ud over Egernf\xc3\xb8rdelinjen. Men da prager-freden var sluttet, forandredes hans holdning. P\xc3\xa5 Quaade s gentagne sp\xc3\xb8rgsm\xc3\xa5l, om forhandlingerne i anledning af Pragfredens artikel 5 ikke snart skulde begynde, svarede han undvigende, og f\xc3\xb8rst 7. maj 1867, samme dag, konferencen om det luxemborgske sp\xc3\xb8rgsm\xc3\xa5l \xc3\xa5bnedes i London, fandt han det hensigtsm\xc3\xa6ssigt at indlede disse forhandlinger. Det var lidet hensynsfuldt, at han til at f\xc3\xb8re dem med Quaade valgte en i rang s\xc3\xa5 underordnet embedsmand som Lothar Bucher, og dette valg varslede desuden slet, da denne var vel bekendt som en afgjort fjende af Danmark. Det viste sig ogs\xc3\xa5 snart, at disse forhandlinger ikke kunne f\xc3\xb8re til noget, da Preussen forlangte garantier til fordel for de tyske beboere i det eventuelt afst\xc3\xa5ede distrikt, som den danske regering ikke kunde give. Forhandlingerne standsede s\xc3\xa5ledes i for\xc3\xa5ret 1868, men intet hindrede, at de senere kunde optages p\xc3\xa5 ny. For at sikre sig imod, at under forandrede forhold i Europa artikel 5 kunne v\xc3\xa5gne op igen, rammede Bismarck endelig en p\xc3\xa6l igennem den ved at bev\xc3\xa6ge \xc3\x98strig til at oph\xc3\xa6ve den ved en hemmelig traktat af 11. oktober 1878, som han det f\xc3\xb8lgende \xc3\xa5r notificerede den danske regering umiddelbart efter det cumberlandske bryllup._NEWLINE_Dette resultat af s\xc3\xa5 mange \xc3\xa5rs ih\xc3\xa6rdige bestr\xc3\xa6belser var et h\xc3\xa5rdt slag for Quaade. Han havde til det sidste h\xc3\xa5bet p\xc3\xa5 Bismarcks tidligere udtalelser og f\xc3\xb8lte det n\xc3\xa6sten som en personlig forn\xc3\xa6rmelse, at dennes handlinger s\xc3\xa5 lidet svarede til ordene. Han forblev ikke desto mindre p\xc3\xa5 sin post, indtil alder og sygdom gjorde det n\xc3\xb8dvendigt, at han afl\xc3\xb8stes. 7. marts 1884 tilstodes ham den beg\xc3\xa6rede afsked med fuld anerkendelse af hans tro tjeneste, hvorhos han, der siden 1867 havde Storkorset af Dannebrog, udn\xc3\xa6vntes til gehejmekonferensr\xc3\xa5d. Han d\xc3\xb8de i K\xc3\xb8benhavn 7. april 1889. Han var gift 1. gang (1851) med Caroline Amalie f. baronesse Selby (1824-1862), 2. gang (1863) med hendes tvillinges\xc3\xb8ster Caroline.'