b'\n_START_ARTICLE_\nGallienus\n_START_PARAGRAPH_\nPublius Licinius Egnatius Gallienus, eller blot Gallienus (218 \xe2\x80\x93 268), var romersk kejser 259 \xe2\x80\x93 268 e.Kr. Under ham var Romerriget t\xc3\xa6t p\xc3\xa5 at opl\xc3\xb8ses._NEWLINE_Gallienus, der var den l\xc3\xa6ngst regerende af milit\xc3\xa6ranarkiets kejsere, var s\xc3\xb8n af kejser Valerian og indsattes i 253 som faderens medregent. Han styrede i vest og m\xc3\xa5tte koncentrere sig om at afv\xc3\xa6rge germanske invasionsfors\xc3\xb8g, og han opn\xc3\xa5ede stigende milit\xc3\xa6r uafh\xc3\xa6ngighed. Da faderen blev fanget af perserne 259, m\xc3\xa5tte Gallienus overtage hele statsstyret._NEWLINE_Hans regering blev en katastrofe p\xc3\xa5 alle m\xc3\xa5der. I 259 rev England, Frankrig og Spanien sig l\xc3\xb8s under general Posthumus og dannede det Galliske Kejserd\xc3\xb8mme, der var ude af rigsregeringens kontrol i mere end ti \xc3\xa5r. Samtidig m\xc3\xa5tte kejseren mere eller mindre overlade styret af rigsdelene i Mellem\xc3\xb8sten til de lokale magthavere i Palmyra, der forsvarede dem. Perserne foretog storoffensiver i Lilleasien og truede hele det romerske herred\xc3\xb8mme. V\xc3\xa6rst gik det mod nord, hvor germanerne, specielt goterne, uafbrudt br\xc3\xb8d h\xc3\xa6rgende over gr\xc3\xa6nserne og truede Balkan og Gr\xc3\xa6kenland (262 og 267), s\xc3\xa5 de m\xc3\xa5tte k\xc3\xb8bes bort. Samtidig pr\xc3\xa6gedes perioden af ustandselige modkejsere i provinsen, selv om deres antal synes noget overdrevet._NEWLINE_Gallienus fik hos samtidens historieskrivere generelt et d\xc3\xa5rligt omd\xc3\xb8mme, som har holdt sig langt op i tiden. Han skildres n\xc3\xa6rmest som en uduelig og passiv intellektuel, der kynisk overlod faderen til sin sk\xc3\xa6bne og lod riget g\xc3\xa5 til grunde. Nyere studier har revideret dette en del; han synes faktisk at have v\xc3\xa6ret en begavet og kulturinteresseret mand, modsat faderen tolerant over for kristendommen, som med stor energi pr\xc3\xb8vede at tage kampen op mod de mange modstandere. Han s\xc3\xb8gte ogs\xc3\xa5 at \xc3\xb8ge h\xc3\xa6rens slagkraft ved at udelukke civile senatorer fra generalstillinger. Imidlertid beherskede han ikke situationen, og savnede, ligesom tidligere Alexander Severus, autoritet i h\xc3\xa6ren. Mens han belejrede en modkejser i Norditalien, myrdedes han i 268 af en officerssammensv\xc3\xa6rgelse, der satte Claudius II Gothicus p\xc3\xa5 tronen.'