b'\n_START_ARTICLE_\nKinas historie\n_START_PARAGRAPH_\nKinas historie er nedskrevet siden det 8. \xc3\xa5rhundrede f.Kr. Men forud for historieskrivningens tid, "For\xc3\xa5rs- og efter\xc3\xa5rs-tiden\xc2\xb7, kinesisk: \xe6\x98\xa5\xe7\xa7\x8b, benyttedes ogs\xc3\xa5 skriftsprog. Skildpaddeskjold hvorp\xc3\xa5 der er graveret med kinesisk skrift fra Shang-dynastiet er blevet kulstof 14-dateret til omkring 1500 f.Kr.. Disse optegnelser tyder p\xc3\xa5, at den kinesiske civilisation begyndte som bystater langs Den Gule Flod floden Hu\xc3\xa1ng H\xc3\xa9 i Nord\xc3\xb8stkina, og bredte sig sydover og n\xc3\xa5ede under Q\xc4\xabng-dynastiet omtrent det geografiske omr\xc3\xa5de, som omfatter Kina i dag. Kineserne brugte \xe2\x80\x93 og bruger \xe2\x80\x93 oftest dynastiernes navne til at inddele historien i epoker. Dette har sammenh\xc3\xa6ng med, at dynastiskiftene ofte ogs\xc3\xa5 indebar \xc3\xa6ndring i styreform, hovedstad og herskerklasse. Der blev udviklet en relativt effektiv administration hvor embedsm\xc3\xa6ndene (ideelt set) skulle udv\xc3\xa6lges efter eksamenskarakterer, ikke arv (som i datidens Europa). Den tidlige udvikling af en statsideologi baseret p\xc3\xa5 konfucianismen (som blev "statsfilosofi" under H\xc3\xa0n-dynastiet 100-tallet f.Kr.), og udviklingen af et alment udbredt skriftsystem (standardiseret i 220-tallet f.Kr.) styrkede ogs\xc3\xa5 kinesisk civilisation. Politisk har Kina vekslet mellem at v\xc3\xa6re et forenet storrige og v\xc3\xa6re opsplittet i mindre stater. Landet blev regelm\xc3\xa6ssigt angrebet og ogs\xc3\xa5 to gange erobret af folkeslag, som ikke tilh\xc3\xb8rte H\xc3\xa0n-etniciteten. Interaktion med den asiatiske omverden og en r\xc3\xa6kke immigrations- og emigrationsb\xc3\xb8lger skabte det billede man i dag har af kinesisk folk og kultur.\n_START_SECTION_\nOldtid indtil 249 f. Kr.\n_START_PARAGRAPH_\nKinas egentlige historie kan ikke f\xc3\xb8res l\xc3\xa6ngere tilbage end til 1122 eller 1050 f. Kr., da det s\xc3\xa5kaldte Zhou-dynasti kom til magten. Men f\xc3\xb8r dette n\xc3\xa6vnes endnu to andre herskerhuse, Xia og Shang, og forud for dem g\xc3\xa5r de 5 store mytiske herskere, under hvem samfund og stat grundlagdes, og med hvem man n\xc3\xa5r endnu nogle hundrede \xc3\xa5r l\xc3\xa6ngere tilbage i tiden (indtil 2852). _NEWLINE_Den f\xc3\xb8rste store hersker var Fu-hi, samfundets grundl\xc3\xa6gger, der l\xc3\xa6rte folket jagt, fiskefangst, kv\xc3\xa6gavl og kogning, og som indf\xc3\xb8rte \xc3\xa6gteskabet; ham tilskrives ogs\xc3\xa5 tidsregningen, opfindelsen af skrifttegn og de f\xc3\xb8rste strengeinstrumenter. Efter ham kom Shennung, den guddommelige agerbruger, der opfandt ploven og opdagede planternes l\xc3\xa6gekraft, Hwangti, der vel m\xc3\xa5 kaldes statens ordner, og som inddelte landet i landskaber; endelig Jao og Shun, hvis herskertid var Kinas guldalder. Under Jao indtraf den store kinesiske vandflod omtrent 2.300, og med ham begynder Kung-fu-tse sin historiske fremstilling. Xia-dynastiets grundl\xc3\xa6gger Yu udf\xc3\xb8rte store d\xc3\xa6mningsarbejder for at sikre landet mod Hoanghos (Den Gule Flod) oversv\xc3\xb8mmelser. Efter Yu blev kejserd\xc3\xb8mmet arveligt i hans \xc3\xa6t, Hsia-k1anen, der efter kinesisk sagntidsregning siges at have regeret 2205\xe2\x80\x941766, eller efter en anden beregning 1989\xe2\x80\x941557. Den sidste af sl\xc3\xa6gten, Kieh-Kwei, var en tyran og \xc3\xb8deland og blev derfor styrtet ved et opr\xc3\xb8r af Tsheng-Tang. Gennem denne overf\xc3\xb8rtes f\xc3\xb8rerskabet blandt stammerne til Shang- eller Yin-dynastiet indtil 1122 eller 1050. Hele denne \xc3\xa6ldste kinesiske historie er imidlertid ganske sagnagtig. Hovedkilden til den er Konfutses Shujing, der i virkeligheden ikke er andet end filosofiske samfundsbetragtninger, lagt i munden p\xc3\xa5 sagnenes oph\xc3\xb8jede kejservism\xc3\xa6nd. Den kinesiske tidsregning for hele oldtidshistorien er ganske v\xc3\xa6rdil\xc3\xb8s. Flere kejsere regerer ca. 100 \xc3\xa5r, og kronologien bestemmes ved to beregninger, der for den \xc3\xa6ldste tids vedkommende differerer med over 200 \xc3\xa5r, en forskel, der efterh\xc3\xa5nden formindskes og forsvinder helt ca. 850. Sagnhistorien m\xc3\xa5 derfor ses under en st\xc3\xa6rkt forkortet synsvinkel, og de gamle kejsere kan vanskeligt opfattes som mere end stammeh\xc3\xb8vdinge, der herskede over et ret begr\xc3\xa6nset omr\xc3\xa5de. F\xc3\xb8rst i eftertidens historieskrivning opfattedes de som kejsere over det samme Kina, som eftertiden havde for \xc3\x98je.  _NEWLINE_Efterh\xc3\xa5nden degenererede ogs\xc3\xa5 Shang-dynastiets kejsere, og den sidste af dem, Show-Sin (1154\xe2\x80\x9422) betegnes af filosofihistorikerne som en forbryderisk og grusom tyran, der afsattes af Wu-Wang, hertug af Tshou, og lod sig indebr\xc3\xa6nde med sin berygtede frille, Ta-ki._NEWLINE_Af huset Zhou (1122-249 eller 1050-249) udm\xc3\xa6rkede sig is\xc3\xa6r dets stifter, Wu-Wang, der af alle historieskrivere lige fra Konfutse prises som den forbilledlige hersker i enhver henseende. I Ju-Wangs regeringstid (781\xe2\x80\x94771) indtraf en solform\xc3\xb8rkelse, beregnet til den 29. august 776, den f\xc3\xb8rste sikre historiske dato i Kinas oldtid. Tshou-Tidens Kina omfattede endnu kun egnene om Huang Ho (Den Gule Flod); f\xc3\xb8rst fra 6.-3. \xc3\xa5rhundrede udbredte kineserne sig over hele Yangtze-deltaet. Kejserhuset herskede direkte kun over dets egen landsdel, Tshou. Som middelalderens Europa var Kina opl\xc3\xb8st i en r\xc3\xa6kke, n\xc3\xa6rmest uafh\xc3\xa6ngige, lensstater, og de ulige kejserhuses navne er blot navnene p\xc3\xa5 sm\xc3\xa5stater, hvis fyrster tilrev sig overherred\xc3\xb8mmet, fx Tshou, Tsin, Han. Mellem de mange sm\xc3\xa5fyrster f\xc3\xb8rtes evindelige krige, retten sad i spydstagen, kejserhuset var ude af stand til at opretholde ro og orden. Tillige plagedes riget ved de hyppige indfald af tatarerne vest fra, Tu-kiue (tyrker), Hiung-nu (hunner), Sien-pi og andre centralasiatiske folk af ural-altaisk \xc3\xa6t. Ved et angreb af hunnernes rytterskarer dr\xc3\xa6btes Ju-wang, og hans s\xc3\xb8n Pin-wang (770\xe2\x80\x94720) forlagde hovedstaden \xc3\xb8st p\xc3\xa5 til Lo-jang ved det nuv\xc3\xa6rende Honanfu. Vasalfyrsten i staten Tsin overtog sin lensherres forladte plads og optog kampen mod barbarerne. Efter hovedstadens flytning kaldtes den f\xc3\xb8lgende tidsalder Dong-Zhou (oversat: de \xc3\xb8stlige Zhou), og Kinas historie opl\xc3\xb8ses fra nu i en r\xc3\xa6kke beretninger og \xc3\xa5rb\xc3\xb8ger for de enkelte lensstater. De urolige forhold belyses bedst ved \xc3\xa5rb\xc3\xb8gerne fra fyrstend\xc3\xb8mmet Lu for tiden 722\xe2\x80\x94481. Denne yderst magre kr\xc3\xb8nike, Tsjun-tsju, er det f\xc3\xb8rste historiske v\xc3\xa6rk, hvilende p\xc3\xa5 samtidige optegnelser. Den till\xc3\xa6gges almindeligvis Konfutse. Det sidste afsnit af Zhhou-dynastiets tid kaldes ikke med urette \xc2\xbbde krigende staters tid\xc2\xab\xc2\xa0(ca. 475\xe2\x80\x94249 f. Kr.). De m\xc3\xa6gtigste vasalfyrster tog kongetitlen (wang), s\xc3\xa5ledes fyrsten af Tshu ved Jangtse, Tsi i Shantung og Tsin ude mod vest i Kansu og Shensi. Tsin opslugte efterh\xc3\xa5nden en r\xc3\xa6kke af sm\xc3\xa5staterne, og 249 f. Kr. afsatte dets konge den sidste skyggekonge af huset Zhou. De stridende sm\xc3\xa5staters tid var alligevel det kinesiske \xc3\xa5ndslivs blomstringstid. I denne tidsalder, der ogs\xc3\xa5 s\xc3\xa5 Sokrates\' og Buddhas fremtr\xc3\xa6den, udtaltes de tanker og t\xc3\xa6nktes den filosofi, der skulle pr\xc3\xa6ge kinesisk v\xc3\xa6sen og tankes\xc3\xa6t for \xc3\xa5rhundreder, og som endnu i sine virkninger behersker kinesisk samfundsliv i dets mindste enkeltheder. I dette tidsrum levede Kinas tre store t\xc3\xa6nkere, Lao-tse (f. 604), fornuftsl\xc3\xa6rens grundl\xc3\xa6gger, Konfutse (551\xe2\x80\x94479), der is\xc3\xa6r lagde v\xc3\xa6gt p\xc3\xa5 s\xc3\xa6del\xc3\xa6ren, og Meng-tse (372\xe2\x80\x94289).\n_START_SECTION_\nKina som samlet rige under dynastierne Qin og Han (221 f.\xe2\x80\x94220 e. Kr.)\n_START_PARAGRAPH_\nDet f\xc3\xb8lgende tidsrum under dynastiet Qin (Tsin) (249 \xe2\x80\x94206 f. Kr.) fik sit pr\xc3\xa6g af den store hersker Qin Shi Huang (246\xe2\x80\x94210 f. Kr.), der b\xc3\xa5de var en tapper kriger og en dygtig statsstyrer, men tillige en streng tyran. Han gjorde ende p\xc3\xa5 feudalismen, undertrykte underkongerne og udryddede deres sl\xc3\xa6gt; samlede i l\xc3\xb8bet af 25 \xc3\xa5r hele riget med list eller magt til floden Yangtze og grundlagde enev\xc3\xa6lden. Riget deltes i 36 kommanderier (\xe9\x83\xa1; pinyin: j\xc3\xb9n), der styredes af hans embedsm\xc3\xa6nd; en stor h\xc3\xa6r uddannedes, og han p\xc3\xa5begyndte bygningen af den store mur langs nordgr\xc3\xa6nsen imod hunnerne, ligesom der byggedes veje gennem landet, for at han lettere kunne rejse rundt deri. Efter et heftigt sammenst\xc3\xb8d med den l\xc3\xa6rde stand, der misbilligede hans regeringssystem og andre ny skikke som stridende imod overleveringen, foretog han den store bogafbr\xc3\xa6nding (213 f. Kr.), navnlig rettet mod sm\xc3\xa5staternes rigs\xc3\xa5rb\xc3\xb8ger. Ogs\xc3\xa5 en del af Konfutses skrifter gik tabt, og kun det reddedes, som hemmeligt bragtes til side; af sine l\xc3\xa6rde modstandere lod han 460 levende begrave. Efter hans d\xc3\xb8d fortr\xc3\xa6ngtes hans hus snart; men under det f\xc3\xb8lgende Han-dynasti (206 f. Kr.\xe2\x80\x94220 e. Kr.) faldt Kinas blomstringstid. Dog var ingenlunde alle dets herskere lige gode: allerede 199\xe2\x80\x94180 n\xc3\xa6vnes en regerende kejserinde Liu, der blev kendt for sin grusomhed, mens hendes efterf\xc3\xb8lger W\xc3\xa9nd\xc3\xac (179\xe2\x80\x94157) og senere Wudi (140\xe2\x80\x9486) og Guangwudi (25\xe2\x80\x9458) regnes blandt Kinas bedste fyrster. _NEWLINE_I dette tidsrum blomstrede litteratur og videnskab, de gamle skrifter fremdroges igen, og Konfutses l\xc3\xa6re slog rod blandt de dannede klasser samt toges til rettesnor for den fremtidige styrelse. Under Wudis regering levede Kinas f\xc3\xb8rste og betydeligste historieskriver, Sima Qian (ca. 145\xe2\x80\x9485 f. Kr). Hans historiske memoirer (Shiji) er hovedv\xc3\xa6rket for Kinas \xc3\xa6ldste historie. Papir og tusch opfandtes i 2. \xc3\xa5rhundrede e. Kr. Riget udvidedes ved landvindinger til flere sider, i Mongoliet mod nord og i Turkestan (nu et pr\xc3\xa6fektur i provinsen Xinjiang) mod vest, men is\xc3\xa6r syd for Yangtze-floden, hvor store landstr\xc3\xa6kninger, s\xc3\xa5 som Fukien, Guangdong og Yunnan, der hidtil var beboede af halvt barbariske folk, tilknyttedes og til dels fik kinesiske nybyggere, samt derved efterh\xc3\xa5nden del i den kinesisk kultur. Ogs\xc3\xa5 Tongking (nu i gr\xc3\xa6nseomr\xc3\xa5det til Vietnam) bragtes nu i n\xc3\xa6rmere afh\xc3\xa6ngighed, og fra Fergana (det nuv\xc3\xa6rende Usbekistan) indf\xc3\xb8rtes 115 f. Kr. af en kinesisk rejsende vinstokken, hamp og andre kulturplanter. _NEWLINE_Omtrent 100 e. Kr. strakte Kinas gr\xc3\xa6nser sig til det Kaspiske Hav, og samtidig omtales en kinesisk sendef\xc3\xa6rd til det parthiske rige. Under Mingdi (58\xe2\x80\x9475) sendtes Ban Chao (Pan-tsjao) mod vest, han underlagde sig hele Centralasien og n\xc3\xa5ede til det Kaspiske Hav og Partherrigets gr\xc3\xa6nser. 166 e. Kr. siges sendebud at v\xc3\xa6re komne til Kina fra det romerske rige, men det har rimeligvis kun v\xc3\xa6ret syriske k\xc3\xb8bm\xc3\xa6nd. 65 e. Kr. under Mingdis regering tr\xc3\xa6ngte buddhismen frem til Kina, dens skrifter oversattes, og dens gudsdyrkelse blev tilladt; dog varede det endnu 4\xe2\x80\x94500 \xc3\xa5r, f\xc3\xb8r den vandt almindelig udbredelse. Den livlige forbindelse med Indien og Vestasien medf\xc3\xb8rte en livlig handel og fik stor betydning for Kinas kunst og industri.\n_START_SECTION_\nOpl\xc3\xb8sningstiden. Dynastierne Tang (618-907) og Song (960-1279)\n_START_PARAGRAPH_\nEfter Han-Dynastiets oph\xc3\xb8r var Kina i 45 \xc3\xa5r delt i 3 riger, og der efter fulgte en 300 \xc3\xa5rs opl\xc3\xb8sningstid, hvor riget h\xc3\xa6rgedes ved stadige indfald af tatarerne, der oprindeligt kom som lejetropper eller forbundsf\xc3\xa6ller for de indbyrdes k\xc3\xa6mpende partier. Desuden var der st\xc3\xa6rke brydninger mellem Konfutses tilh\xc3\xa6ngere og buddhisterne. Der dannedes ulige riger, is\xc3\xa6r i det nordlige Kina, som snart forenedes igen, snart skiltes p\xc3\xa5 ny; ogs\xc3\xa5 fulgte en r\xc3\xa6kke kortvarige dynastier efter hinanden. 420 stiftede tatarerne et eget rige i det nordlige Kina, mens der i det sydlige var et \xc3\xa6gte kinesisk rige. Efter mange tronstridigheder og brydninger mellem kinesere og tatarer lykkedes det en kinesisk feltherre at forene norden og syden og grundl\xc3\xa6gge et nationalt dynasti, Sui (581\xe2\x80\x94617), der igen afl\xc3\xb8stes af et nyt herskerhus, Tang, stiftet af hertugen af Tang, som kejser kaldet Gaozu (618\xe2\x80\x94626)._NEWLINE_Under Tang-dynastiet (618\xe2\x80\x94907) oplevede Kina en lignende blomstring som i Han-tiden. Kao-Tsus s\xc3\xb8n, Tai-tsung (627\xe2\x80\x94649) regnes for en af Kinas betydeligste herskere. Over Centralasien til det Kaspiske Hav udvidede han sin magt, i Khorasan (Nordpersien) og Nepal herskede kinesiske vasaller; 643 sendte kejser Theodosios i Byzans et gesandtskab til det kinesiske hof._NEWLINE_Den genvakte forbindelse med Vestasien gav handelen nyt liv, og til s\xc3\xb8s drev araberne en livlig handel p\xc3\xa5 Kanton. Gr\xc3\xa6nsefolkenes angreb afv\xc3\xa6rgedes, tog gjordes mod Korea og Birma, Tibet og Kashgar bragtes i afh\xc3\xa6ngighed, og fred og orden genoprettedes under en velordnet forvaltning. Ogs\xc3\xa5 trivedes litteraturen og videnskaberne, og Hanlin-akademiet stiftedes ca. 760. Men efter Taitsungs d\xc3\xb8d indtr\xc3\xa5dte snart ny opl\xc3\xb8sning. Tatarerne vedblev at g\xc3\xb8re indfald og underlagde sig store landstr\xc3\xa6kninger, is\xc3\xa6r i det nordlige Kina; men efterh\xc3\xa5nden smeltede disse indtr\xc3\xa6ngende herrer sammen med den store undertvungne masse og gik op i det kinesiske folk. H\xc3\xb8vdingene fik kinesiske prinsesser til \xc3\xa6gte og knyttedes derved n\xc3\xb8jere til Kina. Det er ogs\xc3\xa5 i dette tidsrum, at den kinesiske kultur vandt indpas i Japan, hvormed den f\xc3\xb8rste forbindelse knyttedes omtrent 600; ligeledes gjordes det f\xc3\xb8rste fors\xc3\xb8g p\xc3\xa5 at vinde besiddelser ude i havet, s\xc3\xa6rlig Liukiu-\xc3\xb8erne, men det mislykkedes. I 7. \xc3\xa5rhundrede kom nestorianerne og i 9. arabere til Kina; hine bragte kristendom med sig, disse muhammedanisme og tillige kendskab til astronomi. I midten af 8. \xc3\xa5rhundrede skal Kina have talt 52 mio. indbyggere, men det samme tal opgives ogs\xc3\xa5 omtrent \xc3\xa5r 1500._NEWLINE_Mens Kinas kultur i midten af 10. \xc3\xa5rhundrede gjorde et meget stort fremskridt ved bogtrykkerkunstens opfindelse, blev dets magt stadig svagere, b\xc3\xa5de indadtil, idet de enkelte landskaber blev n\xc3\xa6sten uafh\xc3\xa6ngige, og udadtil over for de tilgr\xc3\xa6nsende folkeslag. 907\xe2\x80\x94960 herskede de s\xc3\xa5kaldte \xc2\xbb5 dynastier\xc2\xab, 960\xe2\x80\x941127 det nordlige Song-dynasti. Men mens landet i tidligere tider tr\xc3\xa6ngtes mest af tatariske stammer vest fra, var det nu de nordlige folkeslag, som tr\xc3\xa5dte i forgrunden, manchuerne eller deres stammefr\xc3\xa6nder, kaldte Khitan. De indtog 1043 flere nordlige landskaber og tvang andre til at yde skat; endelig grundlagdes, dog af en anden stamme, et nyt dynasti, Kin, som 1115 tog hele det nordlige Kina i besiddelse, mens det kinesiske herskerhus, det sydlige Song-dynasti (1127\xe2\x80\x941279) forlagde sit s\xc3\xa6de til Nanking. Da det heller ikke her kunne h\xc3\xa6vde sin uafh\xc3\xa6ngighed, indkaldte det mongolerne til hj\xc3\xa6lp. Disse kom ogs\xc3\xa5 villige, indtog 1215 Peking og omstyrtede 1234 det nordlige Kin-rige \xe2\x80\x94 det fort\xc3\xa6lles, at de under kampen havde brugt kanoner, \xc2\xbbslyngede ved en blanding af salpeter og svovl stene og kugler ud af lange jernr\xc3\xb8r\xc2\xab; \xe2\x80\x94 men de n\xc3\xb8jedes ikke hermed og rettede siden 1251 deres angreb mod det sydlige rige, hvor til sidst 1279 kejserhuset druknede sig for ikke at overleve ydmygelsen, og ligeledes mandarinerne i stort tal \xc3\xb8vede selvmord.).\n_START_SECTION_\nMongol-dynastiet Yuan (1280\xe2\x80\x941368) og Ming-dynastiet (1368\xe2\x80\x941644)\n_START_PARAGRAPH_\nDet var mongolrigets overhoved, Kublai Khan eller, som han kaldes p\xc3\xa5 kinesisk, Sitsu (1260\xe2\x80\x9495), der overtog Kinas styrelse og grundlagde dynastiet Yuan (1280\xe2\x80\x941368). Han viste stor dygtighed, gav en udm\xc3\xa6rket lovbog og indf\xc3\xb8rte mange nyttige indretninger, der i blandt et godt postv\xc3\xa6sen. Han regulerede Hoang-ho-flodens oversv\xc3\xb8mmelser og p\xc3\xa5begyndte anl\xc3\xa6gget af den store kejserkanal samt smykkede hovedstaden Peking med pr\xc3\xa6gtige bygninger, blandt andre et astronomisk observatorium. Til hans glimrende hof kom venetianeren Marco Polo, hvis skildring f\xc3\xb8rst gav Europa n\xc3\xb8jagtig kundskab om det \xc3\xb8stlige Asien. Han tvang ikke alene Cochinchina, men ogs\xc3\xa5 Birma til underkastelse; gjorde derimod flere forg\xc3\xa6ves fors\xc3\xb8g imod Japan, Formosa og Java. Selv hedning (n\xc3\xa6rmest tilh\xc3\xa6nger af lamaismen, lige som flere af hans efterf\xc3\xb8lgere) var han dog meget tolerant b\xc3\xa5de over for kristne og muhammedanere, endsige buddhisterne. Omtrent samtidig kom de f\xc3\xb8rste katolske mission\xc3\xa6rer til Kina; 1307\xe2\x80\x941369 var der en katolsk menighed i hovedstaden. Efterh\xc3\xa5nden gik det tilbage med mongolernes kraft; de optog lidt efter lidt kinesisk kultur og smeltede til dels, lige som i sin tid tatarerne, sammen med det overvundne folk._NEWLINE_Derimod v\xc3\xa5gnede dettes selvst\xc3\xa6ndighedsf\xc3\xb8lelse, og 1342 begyndte opr\xc3\xb8r mod de fremmede herrer. I spidsen herfor stillede sig snart Tsju-juan-tsjang; han indtog 1355 Nanking, som han gjorde til rigets hovedstad (50 \xc3\xa5r senere flyttedes dog herskers\xc3\xa6det igen til Peking), omstyrtede efterh\xc3\xa5nden mongolernes herred\xc3\xb8mme og forjog deres sidste kejser til hans oprindelige hjemstavn, samt grundlagde under kejsernavnet Hungwu (1368\xe2\x80\x941398) det nye nationale dynasti Ming (1368-1644). Han genindf\xc3\xb8rte den gammeldags tarvelighed og sparsommelighed, genoprettede det gamle kungfutsianske skolev\xc3\xa6sen samt lod udarbejde en omfattende lovbog. Ogs\xc3\xa5 udstrakte han igen riget til dets gamle gr\xc3\xa6nser og stod i det hele som en af Kinas ypperste herskere. _NEWLINE_Ogs\xc3\xa5 s\xc3\xb8nnen Jung-lo (1403\xe2\x80\x941424) var en kraftig hersker, der opretholdt rigets magt ud ad til, men ingen af de \xc3\xb8vrige Ming-kejsere var s\xc3\xa6rlig fremragende, hvorfor ogs\xc3\xa5 herred\xc3\xb8mmet i Bagindien snart gik tabt, og riget hjems\xc3\xb8gtes af indre uroligheder. Alligevel trivedes dog folkets almindelige udvikling, og det tidsrum, hvori Ming-dynastiet herskede, st\xc3\xa5r derfor i kinesernes erindring som en lykkelig tid. _NEWLINE_Under dets styre begyndte europ\xc3\xa6erne til s\xc3\xb8s at bes\xc3\xb8ge Kina. 1517 kom et portugisisk skib dertil, men det fik ikke adgang, og 1523 blev en skibsf\xc3\xb8rer taget til fange af kineserne og henrettet p\xc3\xa5 grund af hans hensynsl\xc3\xb8se optr\xc3\xa6den. Dog satte portugiserne sig 30 \xc3\xa5r senere (ca. 1555) fast p\xc3\xa5 Macao og fik 1560 lov at grundl\xc3\xa6gge en koloni her; en anden, som 1523 grundlagdes i Ningpo, \xc3\xb8delagdes helt 1545. Te og porcel\xc3\xa6n f\xc3\xb8rtes 1590 f\xc3\xb8rste gang fra Kina til Europa; tilvirkning af porcel\xc3\xa6n skal skrive sig fra 7. \xc3\xa5rhundrede. 1624 s\xc3\xb8gte ogs\xc3\xa5 holl\xc3\xa6nderne at f\xc3\xa5 adgang til Macao, men fortr\xc3\xa6ngtes af portugiserne; der imod slog de sig ned p\xc3\xa5 Pescadores-\xc3\xb8erne og senere p\xc3\xa5 Formosa. 1634 viste engelskm\xc3\xa6nd sig f\xc3\xb8rst ved Kinas kyster uden dog at opn\xc3\xa5 handelsforbindelse f\xc3\xb8r 80 \xc3\xa5r senere. 1581 kom jesuitermission\xc3\xa6rer til Kina, blandt andre Ricci, og de pr\xc3\xa6dikede med ikke ringe held. Desuden hjalp mission\xc3\xa6rerne med at forbedre den kinesiske tidsregning og med at s\xc3\xa6tte observatoriet i god stand.\n_START_SECTION_\nManchud\xc3\xb8mmets storhedstid (1644-1820)\n_START_PARAGRAPH_\nImidlertid var en ny fjende vokset op, eller rettere en gammel var igen kommen til kr\xc3\xa6fter, men under det nye navn manchuerne, og de skulle snart blive af indgribende betydning for Kinas fremtid. De tr\xc3\xa6ngte i begyndelsen af 17. \xc3\xa5rhundrede over Kinas nordgr\xc3\xa6nse og fik tilladelse til at bos\xc3\xa6tte sig p\xc3\xa5 halv\xc3\xb8en Liaotung, men gjorde sig snart uafh\xc3\xa6ngige, hvor efter deres h\xc3\xb8vding 1635 tog kejsertitel som Tai-tsung. Da der desuden udbr\xc3\xb8d et alvorligt opr\xc3\xb8r, og en tidligere r\xc3\xb8verh\xc3\xb8vding Li Tsheking 1644 indtog Peking, mens kejseren i fortvivlelse h\xc3\xa6ngte sig, indkaldte en af de kinesiske feltherrer, Wu-san-kwe, manchuerne som hj\xc3\xa6lpere imod opr\xc3\xb8rerne, lige som i sin tid mongolerne indkaldtes imod manchuernes forg\xc3\xa6ngere. Og nu gik det lige som 400 \xc3\xa5r tidligere. I l\xc3\xb8bet af f\xc3\xa5 \xc3\xa5r gjorde manchuerne sig til herrer over hele Kina og grundlagde det 21. dynasti Qing eller rettere Ta-Tsing (stor og ren) 1644\xe2\x80\x941912. Det menes at ca. 25 millioner mennesker d\xc3\xb8de under manchuernes erobring af Ming-dynastiet (1616-1644). Den f\xc3\xb8rste kejser Shuntshi (1644\xe2\x80\x9461) p\xc3\xa5b\xc3\xb8d 1651 som tegn p\xc3\xa5 sit herred\xc3\xb8mme kineserne brugen af h\xc3\xa5rpisk og manchuisk dragt, men lod mandarinerne beholde deres embeder og forts\xc3\xa6tte den gamle forvaltning. 1655 indr\xc3\xb8mmedes der russerne ret til \xc3\xa5rlig at sende en handelskaravane til Peking, og omtrent samtidig tilstodes der engelskm\xc3\xa6nd og holl\xc3\xa6ndere lov til at handle p\xc3\xa5 Kanton._NEWLINE_1661 blev Kangxi (f. 1653, d. 20. december 1722) kejser, og et regentskab styrede under hans mindre\xc3\xa5righed. Kanghsi overtog 1675 selv styrelsen og viste sig snart b\xc3\xa5de i krig og fred som en af de st\xc3\xb8rste herskere, Asien har kendt. Han f\xc3\xa6stnede og fuldst\xc3\xa6ndiggjorde manchuernes herred\xc3\xb8mme b\xc3\xa5de i det egentlige Kina og i Mongoliet, hvis indbyggere mere og mere slog sig sammen med de ny herrer; endvidere tr\xc3\xa6ngte han de vestlige tatarstammer tilbage og knyttede Tibet fastere til riget; sikrede ligeledes Koreas forbindelse med riget og indtog 1683 Formosa, hvor fra holl\xc3\xa6nderne allerede 1662 var blevne fortr\xc3\xa6ngte af en kinesisk s\xc3\xb8kriger, Koxinga, der gjorde sig til selvst\xc3\xa6ndig konge. 1689 sluttedes en traktat med Rusland om gr\xc3\xa6nsen mellem de to riger, og 1720 ordnedes efter en russisk sendef\xc3\xa6rd til Peking det regelrette handelssamkvem ved Kiachta. Kanghsi stod i det bedste forhold til de katolske mission\xc3\xa6rer, der blandt andet brugtes til at foretage astronomiske stedbestemmelser 1708\xe2\x80\x941715 rundt om i landet, og han tilstod 1692 de kristne trosfrihed; han gav ogs\xc3\xa5 russerne tilladelse til at bygge en kirke og skole i Peking. Ban, fremmede videnskaberne og litteraturen, lod europ\xc3\xa6iske skrifter overs\xc3\xa6tte og en omfattende kinesisk ordbog udarbejde samt mange \xc3\xa6ldre v\xc3\xa6rker p\xc3\xa5 ny udgive; ogs\xc3\xa5 grundlagde han en stor bogsamling. Hans eftermand Jungtshi (1722\xe2\x80\x941735) sluttede sig endnu n\xc3\xa6rmere til de s\xc3\xa6rlig kinesiske forestillinger, forb\xc3\xb8d de katolske mission\xc3\xa6rer at virke i Kina uden for Peking. Under ham blev brugen af tobak almindelig, og opium begyndte at blive kendt._NEWLINE_Derefter fulgte Kienlungs lange regering 1735\xe2\x80\x941796, under hvilken Kina n\xc3\xa5ede h\xc3\xb8jdepunktet af magt og ry, samt tillige gjorde stor fremgang i indre udvikling. Lige som sin fader var han fjendtlig stemt imod kristendommen, ja fortsatte i en lang \xc3\xa5rr\xc3\xa6kke (1746\xe2\x80\x941773) forf\xc3\xb8lgelserne imod de indf\xc3\xb8dte kristne, men gav dem dog i slutningen af sin regering (1785) noget st\xc3\xb8rre frihed. 1755\xe2\x80\x941760 f\xc3\xb8rte han sejrrige krige mod tatarerne imod vest, undertvang hele Dsungariet samt Kashgar og Jarkand og gjorde selv Kokan skatskyldig (indtil 1812). Endvidere n\xc3\xb8dtes Birma 1768\xe2\x80\x9470 til at erkende Kinas overherred\xc3\xb8mme og senere ligeledes Nepal; ogs\xc3\xa5 sikrede han Kinas magt i Tibet og undertvang 1772\xe2\x80\x941775 de hidtil s\xc3\xa5 godt som uafh\xc3\xa6ngige Miaotse-stammer i Kinas indre bjergegne. Den fred og ro, der herskede, medf\xc3\xb8rte en meget st\xc3\xa6rk tilv\xc3\xa6kst af befolkningen; 1749 regnedes den til 177 mio., men 1780 til 277 mio. Ogs\xc3\xa5 blomstrede handelen med Europa \xe2\x80\x94 b\xc3\xa5de Sverige og Danmark tog nu del i denne Kinafart \xe2\x80\x94 sk\xc3\xb8nt den f\xc3\xb8rtes under trykkende, til dels lige frem ydmygende former for k\xc3\xb8bm\xc3\xa6ndene i Kanton gennem privilegerede gilder, de s\xc3\xa5kaldte Hong. England gjorde 1793 et fors\xc3\xb8g p\xc3\xa5 at f\xc3\xa5 disse forhold \xc3\xa6ndrede ved at sende lord Macartney til Kina, men opn\xc3\xa5ede intet derved, og holl\xc3\xa6nderne var ikke heldigere to \xc3\xa5r senere. Hvor n\xc3\xb8je Kienlung havde tilegnet sig den kinesisk dannelse fremg\xc3\xa5r bedst deraf, at han var en frugtbar kinesisk digter. Han nedlagde 1796 regeringen og d\xc3\xb8de 7. februar 1799, 88 \xc3\xa5r gammel._NEWLINE_Med Kienlungs regering n\xc3\xa5edes h\xc3\xb8jdepunktet i Kinas nyere udvikling, og forestillingen om, at landet i sandhed var \xc2\xbbRiget i midten\xc2\xab\xc2\xa0eller \xc2\xbbdet himmelske rige\xc2\xab, slog naturlig dybe r\xc3\xb8dder i folket og vakte en overdreven selvf\xc3\xb8lelse. Men de 100 \xc3\xa5r, som fulgte efter, viste sig tydelig nok at v\xc3\xa6re en forfaldets tid med alvorlige brydninger inden for riget og h\xc3\xa5rde ydmygelser ude fra med gentagne landetab til flere sider. Og det middel, der m\xc3\xa5ske kunne bringe l\xc3\xa6gedom, nemlig at s\xc3\xb8ge bistand i europ\xc3\xa6isk teknik og organisationsformer, ville l\xc3\xa6nge hverken magthaverne eller folket pr\xc3\xb8ve af frygt for den dermed flg. opl\xc3\xb8sning af den nedarvede samfundsorden og den hjemlige civilisation, som kineserne havde v\xc3\xa6nnet sig til at regne for langt overlegen over alt, hvad udlandet skulle kunne bringe. Allerede under Kienlungs n\xc3\xa6rmeste efterf\xc3\xb8lger Kiaking (f. 1760, d. 2. september 1820; kejser 1796-1820) indtr\xc3\xa5dte tilbagegangen. Han selv var en mist\xc3\xa6nksom og grusom hersker, men alligevel svag og bl\xc3\xb8dagtig; han indledte sin regering med at lade en af sine faders betroede r\xc3\xa5dgivere henrette p\xc3\xa5 grund af hans skaml\xc3\xb8se undersl\xc3\xa6b, men bort\xc3\xb8dslede hurtig den s\xc3\xa5ledes inddragne formue (450 mio. kr.) til forlystelser. Snart efter hjems\xc3\xb8gtes Kina i flere \xc3\xa5r af indre uroligheder, fremkaldte af vidt udbredte hemmelige samfund (blandt andre "Den hvide Vandlilje", s\xc3\xa6rlig rettet imod manchuernes herred\xc3\xb8mme) og af store s\xc3\xb8r\xc3\xb8verbander (i alt 70.000 mand med 800 v\xc3\xa6bnede skibe), der forstyrrede kystskibsfarten; desuden gjorde Miaotse-folkene p\xc3\xa5 ny opstand, og den kuedes n\xc3\xa6rmest \xe2\x80\x94 lige s\xc3\xa5 vel som s\xc3\xb8r\xc3\xb8verierne \xe2\x80\x94 ved bestikkelser til h\xc3\xb8vdingene. Kokan oph\xc3\xb8rte 1812 at yde tribut, og Nepal blev 1816 underlagt den britiske magt i Indien. Ogs\xc3\xa5 Annams forbindelse med Kina l\xc3\xb8snedes, og med dyb harme m\xc3\xa5tte Kiaking se p\xc3\xa5, at England 1802 og p\xc3\xa5 ny 1808 besatte Macao, ret som det var et portugisisk og ikke et kinesisk stykke land. Dog holdt Kina endnu fast ved sin afvisende fornemhed over for Europa, og lord Amhersts sendef\xc3\xa6rd 1816 var lige s\xc3\xa5 frugtesl\xc3\xb8s som Macartneys 1793. De katolske mission\xc3\xa6rer forvistes 1815, men der gaves de protestantiske adgang til riget 1807.\n_START_SECTION_\nSammenst\xc3\xb8dene med Europa og Taiping-opr\xc3\xb8ret (1820\xe2\x80\x9465)\n_START_PARAGRAPH_\nSk\xc3\xb8nt Taokuang (f\xc3\xb8dt 12. september 1781, d\xc3\xb8d 25. februar 1850; kejser 1820\xe2\x80\x941850) selv var en m\xc3\xa5deholden og velvillig hersker, m\xc3\xa5tte Kina dog under ham opleve det f\xc3\xb8rste store nederlag mod de foragtede europ\xc3\xa6ere i den s\xc3\xa5kaldte "opiumskrig". Opium var efterh\xc3\xa5nden bleven en meget vigtig indf\xc3\xb8rselsvare til Kina; thi uagtet gentagne kejserlige forbud blev brugen deraf stedse mere udbredt, selv ved hoffet, og handelen, der mere eller mindre var smughandel, blev derfor s\xc3\xa5re indbringende for de engelske k\xc3\xb8bm\xc3\xa6nd, som fra Indien overf\xc3\xb8rte opiumen, medens Kinas regering fandt sig br\xc3\xb8stholden ved, at en stor m\xc3\xa6ngde s\xc3\xb8lv derved droges ud af landet. Da det indiske kompagnis handelsmonopol skulle oph\xc3\xb8re, indsatte den engelske regering 1833 en egen kommiss\xc3\xa6r til at v\xc3\xa5ge over handlen i Kanton; men dette vakte stor misn\xc3\xb8je i Kina, hvor man ikke ville finde sig i en s\xc3\xa5dan fremmed embedsmand. De f\xc3\xb8rste indehavere af denne stilling forstod ikke at h\xc3\xa6vde den p\xc3\xa5 rette m\xc3\xa5de, og forholdet blev derfor v\xc3\xa6rre, is\xc3\xa6r da den ny kinesiske guvern\xc3\xb8r Lin (1839) n\xc3\xa6rede st\xc3\xa6rk uvilje imod udl\xc3\xa6ndingene og et afgjort \xc3\xb8nske om at fordrive eller ydmyge dem. Han indsk\xc3\xa6rpede forbuddet og konfiskerede 20.000 kister opium (til en v\xc3\xa6rdi af 40 mio. kr.), som han lod opbr\xc3\xa6nde; men han ville desuden h\xc3\xa6vde Kinas gamle ret til selv at straffe de engelske k\xc3\xb8bm\xc3\xa6nd og forb\xc3\xb8d b\xc3\xa5de dem at forlade Kanton og kineserne at s\xc3\xa6lge dem levnedsmidler. Dette f\xc3\xb8rte til et \xc3\xa5bent brud: Lins angreb p\xc3\xa5 de engelske krigsskibe mislykkedes aldeles, og i januar 1840 erkl\xc3\xa6rede England krig. _NEWLINE_Havnest\xc3\xa6derne Kanton, Amoy og Ningpo blokeredes, og i august sendtes fl\xc3\xa5den til Peiho-flodens munding. Nu \xc3\xa5bnedes fra kinesisk side underhandlinger, hvor efter fl\xc3\xa5den sejlede tilbage; men underhandlingerne f\xc3\xb8rtes kun p\xc3\xa5 skr\xc3\xb8mt for at tr\xc3\xa6kke tiden ud, om end Lin samtidig afsattes. Da der ikke viste sig tegn til nogen overenskomst, gjorde de engelske skibe i januar 1841 angreb p\xc3\xa5 forterne ved Tigris-flodens munding (Bocca Tigris) og \xc3\xb8delagde dem. Lins eftermand, der f\xc3\xb8rte underhandlingerne, erkl\xc3\xa6rede sig nu villig til at opfylde Englands krav; men den kinesiske regering, der slet ikke kendte sagernes stilling, afviste enhver indr\xc3\xb8mmelse, ja p\xc3\xa5b\xc3\xb8d, at "de opr\xc3\xb8rske barbarer skulle udlevere deres f\xc3\xb8rere, for at de i bure kunne f\xc3\xb8res til Peking og lide lovens fulde straf". Efter nogle ugers forl\xc3\xb8b optoges derfor kampen p\xc3\xa5 ny, og i marts var alle forterne foran Kanton \xc3\xb8delagte eller indtagne, hvorfor der her sluttedes v\xc3\xa5benstilstand samt udrededes en stor sum penge (22,4 mio. kr.) i skadeserstatning til de engelske k\xc3\xb8bm\xc3\xa6nd. Byen blev desuden besat af engelske tropper, men dermed var striden ikke l\xc3\xb8st. Fl\xc3\xa5den drog derfor nord p\xc3\xa5 med en landgangsh\xc3\xa6r; i august\xe2\x80\x94oktober indtoges Amoy, Tshusan og Ningpo, og i maj 1842 rettedes angrebet p\xc3\xa5 et af Kinas rigeste landskaber, Kiangvan. I l\xc3\xb8bet af en m\xc3\xa5ned indtoges Tshapu, Sutshou og Shanghai; fl\xc3\xa5den sejlede derefter op ad Jang-tse-kiang og indtog efter en h\xc3\xa5rdnakket modstand Tshin-kiang, der var n\xc3\xb8glen til Kejserkanalen, og truede 5. august selve Nanking. Nu f\xc3\xb8rst faldt bindet fra \xc3\xb8jnene p\xc3\xa5 den kinesiske regering, og 29. august sluttedes freden i Nanking p\xc3\xa5 de vilk\xc3\xa5r, England stillede ved sir Henry Pottinger. Kina m\xc3\xa5tte erkende England som en uafh\xc3\xa6ngig magt, afst\xc3\xa5 Hongkong og udrede omtrent 80 mio. kr. dels i krigsomkostninger, dels i skadeserstatning; endvidere \xc3\xa5bne 4 havnest\xc3\xa6der for handelen foruden Kanton, nemlig Amoy, Futshou, Ningpo og Shanghai, samt tillade ans\xc3\xa6ttelse af konsuler i disse havne med fuld domsmyndighed over egne unders\xc3\xa5tter. Om opiumshandelen toges ingen bestemmelse, og den vedblev som hidtil uden at v\xc3\xa6re tilladt. 1844 sluttedes lignende overenskomster med Nordamerika og Frankrig, hvori opiumshandelen forb\xc3\xb8des, mens der indr\xc3\xb8mmedes fri religions\xc3\xb8velse for de indf\xc3\xb8dte katolikker; men til fuld erkendelse af sin milit. afmagt over for de europ\xc3\xa6iske folk var Kina dog ikke n\xc3\xa5et, og i de f\xc3\xb8lgende \xc3\xa5r fremkom flere udbrud af uvilje imod de forhadte udl\xc3\xa6ndinge s\xc3\xa5vel som af ringeagt mod manchu-regeringen, der ikke havde kunnet hindre disses fremtr\xc3\xa6ngen. Kinas historie i det f\xc3\xb8lgende halve \xc3\xa5rhundrede blev nu en stadig indre kamp mod herskerne sidel\xc3\xb8bende med modstanden mod vestens stadig mere p\xc3\xa5tr\xc3\xa6ngende krav.\n_START_SECTION_\nTaiping-opr\xc3\xb8ret\n_START_PARAGRAPH_\nDette kom is\xc3\xa6r til syne under den n\xc3\xa6ste kejser, Xianfeng (1850\xe2\x80\x941861). Kort efter hans tiltr\xc3\xa6delse til regeringen begyndte de hemmelige samfund igen at r\xc3\xb8re sig, is\xc3\xa6r det s\xc3\xa5kaldte Trefoldighedsforbund, der var rettet imod manchuernes fremmedherred\xc3\xb8mme. Ogs\xc3\xa5 udbr\xc3\xb8d der opr\xc3\xb8r i flere dele af riget, is\xc3\xa6r i kystlandet omkring de store handelsst\xc3\xa6der, hvor s\xc3\xb8r\xc3\xb8vere dannede store bander, og hvor kampen f\xc3\xb8rtes med grusomhed fra begge sider. Samtidig viste det sig, at forvaltningen var i st\xc3\xa6rkt forfald, grove udpresninger fandt sted, og retten var alt for tit til fals; ogs\xc3\xa5 embedssalg foregik i stor stil, og det sporedes tydelig, hvorledes manchuerne var blevne demoraliserede ved deres ophold i det rige Kina. Farligere end de andre bev\xc3\xa6gelser blev dog "Taipingernes" opstand, s\xc3\xa5 meget mere, som alle andre misn\xc3\xb8jede eller lovl\xc3\xb8se elementer sluttede sig dertil. Taiping\'erne var en religi\xc3\xb8s politisk sekt, dannet m\xc3\xa5ske p\xc3\xa5 grundlag af de hemmelige samfund, og fik til leder Hung-hsiu-tsuan, en mand af lav byrd og stand, f. 1813 n\xc3\xa6r ved Kanton, hvis forf\xc3\xa6dre under Ming-dynastiet havde haft h\xc3\xb8je embedsposter. Han samlede om sig en skare og kundgjorde en ny l\xc3\xa6re, sammensat af halvt kristelige og buddhistiske s\xc3\xa6tninger og af en del selvlavede l\xc3\xa6rdomme; s\xc3\xa6rlig kr\xc3\xa6vedes m\xc3\xa5dehold i alle nydelser og fuld afholdenhed fra opium og spiritu\xc3\xb8se drikke. Tallet p\xc3\xa5 tilh\xc3\xa6ngere voksede hurtigt; i sommeren 1851 var de herrer over hele landskabet Kwangsi, og Hung-hsiu-tsuan lod sig udr\xc3\xa5be til kejser under navnet Tienvang (\xc2\xbbhimmelsk kejser\xc2\xab) og gav sit dynasti navnet TaiPing kinesisk: \xe5\xa4\xaa\xe5\xb9\xb3 ("meget" "j\xc3\xa6vn"; fred og sikkerhed). Uden synderlig modstand indtoges flere store byer og til sidst i marts 1853 Nanking, der oph\xc3\xb8jedes til hovedstad lige som under Ming-dynastiet. Ved dens indtagelse blev alle manchuer, selv kvinder og b\xc3\xb8rn, tilsammen 20.000 mennesker, uden sk\xc3\xa5nsel nedhuggede, og samme grusomhed vistes under hele krigen mod manchuer og mandariner; det forb\xc3\xb8des at rage hovedet, og h\xc3\xa5rpiskene afskares, hvor opstanden n\xc3\xa5ede hen, mens til geng\xc3\xa6ld de kejserlige tropper slog enhver ned, som ikke bar det p\xc3\xa5budte hovedsmykke. Sk\xc3\xb8nt opstanden hurtigt bredte sig over det sydlige Kina og i oktober 1853 endog gjorde angreb p\xc3\xa5 Tientsin, ja n\xc3\xa6ste \xc3\xa5r tr\xc3\xa6ngte frem imod Peking, vandt den dog aldrig fodf\xc3\xa6ste i det nordlige Kina og kom siden marts 1855 ikke hinsides Hpang-ho-floden. Desuden sv\xc3\xa6kkedes dens indre kraft: opiumshandel blev tilladt, og i stedet for at overholde den oprindeligt p\xc3\xa5budte s\xc3\xa6delige renhed hengav kejser Tienvang sig til grove udsv\xc3\xa6velser; ogs\xc3\xa5 lod han et par af sine underkonger (de kaldtes efter de fire verdenshj\xc3\xb8rner) rydde af vejen. 1857 var opstandens omr\xc3\xa5de n\xc3\xa6sten indskr\xc3\xa6nket til Nankings omegn, men 1860 fik den ny kraft, slog et angreb p\xc3\xa5 Nanking tilbage og indtog n\xc3\xa6ste \xc3\xa5r Ningpo og Futshou samt begyndte at belejre Shanghai. Men dette skaffede den ny fjender. Thi mens tidligere mission\xc3\xa6rerne havde set p\xc3\xa5 opstanden med en vis velvilje som en forberedelse for en kristelig v\xc3\xa6kkelse, stillede de europ\xc3\xa6iske k\xc3\xb8bm\xc3\xa6nd sig afgjort fjendtlig imod den, fordi den forstyrrede handelens rolige gang. Da havnest\xc3\xa6derne truedes, var de europ\xc3\xa6iske magter villige til at yde den kinesiske regering hj\xc3\xa6lp: franske og engelske tropper rensede de n\xc3\xa6vnte st\xc3\xa6ders omegn for opr\xc3\xb8rere, og der dannedes egne kinesiske h\xc3\xa6rafdelinger under ledelse af nordamerikanske, franske og engelske officerer \xe2\x80\x94 blandt andre Gordon \xe2\x80\x94 til at g\xc3\xb8re ende p\xc3\xa5 opstanden. Lidt efter lidt toges alle de vundne byer og landskaber tilbage, og til sidst (19. juli 1864) selve Nanking, hvor Tienvang 3 uger f\xc3\xb8r havde opbr\xc3\xa6ndt sig tillige med sine hustruer. Kort efter blev hans dygtigste h\xc3\xa6rf\xc3\xb8rer Tsjunvang fanget og henrettet, og 1865 var opstanden helt undertrykt med blodig strenghed, efter i at have kostet 2 mio. mennesker livet og h\xc3\xa6rget flere af Kinas frugtbareste landskaber. Var Tai-pingopr\xc3\xb8ret forl\xc3\xb8bet normalt p\xc3\xa5 gamle kinesisk vis uden de fremmedes indgriben, var manchu-dynastiet vel allerede da blevet fjernet. Alligevel sv\xc3\xa6kkede opr\xc3\xb8ret i h\xc3\xb8j grad Manchu-aristokratiets magt til fordel for de kinesiske litterater, eksaminernes m\xc3\xa6nd. Disse fik mere og mere kontrollen med samfundet og til dels ogs\xc3\xa5 regeringen. Den tidligere st\xc3\xa6rke centralisation afl\xc3\xb8stes af et mere decentraliseret provinsstyre med fremragende kinesere som guvern\xc3\xb8rer (fx Li-hung-tsjang, Tsjang-tsji-tung, Tseng-kuo-fan og andre), og den f\xc3\xb8lgende tids udvikling viste, hvorledes denne magtforskydning stadig gik videre i samme retning.\n_START_SECTION_\nKonflikter med England og Frankrig\n_START_PARAGRAPH_\nMidt under Taiping\'ernes opstand indtraf den anden krig mellem Kina og europ\xc3\xa6iske magter, denne gang England og Frankrig i forening, og Kinas afmagt kom derved klart til syne. Den skyldtes for en del kinesernes ringeagt for alle udl\xc3\xa6ndinge og deres ligegyldighed med hensyn til trufne aftaler. I sommeren 1856 blev f\xc3\xb8rst en nordamerikaner og siden en fransk mission\xc3\xa6r myrdet, og kort efter opbragtes et kinesisk skib under engelsk flag. Guvern\xc3\xb8ren i Kanton, Jeh, der tidligere havde udm\xc3\xa6rket sig ved sin iver og grusomhed i at undertvinge Tai-ping\'erne, var opfyldt af had imod europ\xc3\xa6erne og s\xc3\xa6rlig mod engelskm\xc3\xa6ndene ("de r\xc3\xb8dh\xc3\xa5rede barbarer") og ville ikke indlade sig p\xc3\xa5 nogen undskyldning, end sige oprejsning. Derfor \xc3\xa5bnede de engelske krigsskibe 27.-28. oktober et bombardement p\xc3\xa5 Kanton, og kort efter indtoges forterne omkring byen; men dette f\xc3\xb8rte ikke til noget, og i december opbr\xc3\xa6ndte kineserne st\xc3\xb8rste delen af det europ\xc3\xa6iske kvarter, samt gjorde i den f\xc3\xb8lgende tid flere angreb p\xc3\xa5 aurop\xc3\xa6erne. Opstanden i Indien hindrede England i at sende de forn\xc3\xb8dne tropper til Kina, og dets fl\xc3\xa5de m\xc3\xa5tte derfor n\xc3\xb8jes med at blokere Kanton og \xc3\xb8del\xc3\xa6gge kinesiske skibe. F\xc3\xb8rst i efter\xc3\xa5ret 1857 kom 500 engelske soldater og desuden en fransk fl\xc3\xa5de med 1.000 mand landgangstropper; lord Elgin og baron Gros fik af deres regeringer det hverv at lede foretagendet. Den 28. december bombarderedes Kanton p\xc3\xa5 ny, og 5. januar rykkede tropperne ind i byen; Jeh toges til fange og sendtes til Indien, hvor han d\xc3\xb8de 1859. Fl\xc3\xa5derne sejlede derefter til bugten ved Petshili, lagde sig 24. april 1858 ved Peiho-flodens munding og indtog 20. maj Taku-forterne, hvor efter adgangen til Peking var \xc3\xa5ben. Nu bestemte Kinas regering sig til at give efter, og den 26. juni sluttedes freden i Tientsin (Tianjin). Herved \xc3\xa5bnedes 4 ny havne og floden Jang-tse-kiang for handelen; rejsende europ\xc3\xa6ere tilstodes der adgang til hele riget, og fuld religionsfrihed indr\xc3\xb8mmedes der de kristne; fremdeles afskaffedes brugen af ordet \xc2\xbbbarbarer\xc2\xab\xc2\xa0som navn for udl\xc3\xa6ndinge, og Kina erkendte de tvende stater som j\xc3\xa6vnbyrdige magter og gav dem ret til at ans\xc3\xa6tte virkelige sendem\xc3\xa6nd ved hoffet i Peking, uden at p\xc3\xa5l\xc3\xa6gge dem det ydmygende ceremoniel, som ellers afkr\xc3\xa6vedes afh\xc3\xa6ngige landes sendebud. Samtidig med vestmagterne f\xc3\xb8rte ogs\xc3\xa5 Nordamerika og Rusland underhandlinger i Tientsin og opn\xc3\xa5ede endog 2 uger f\xc3\xb8r lignende indr\xc3\xb8mmelser; Rusland fik desuden Amur-landet afst\xc3\xa5et, som det siden 1850 lidt efter lidt i den dybeste fred havde taget i besiddelse._NEWLINE_Freden varede dog kun et \xc3\xa5rs tid og var vist nok n\xc3\xa6rmest sluttet, for at Kina kunne vinde tid til at bef\xc3\xa6ste forterne ved Pei-ho-floden. Da England, Frankrig og Nordamerikas sendem\xc3\xa6nd i juni 1859 kom hertil med en engelske fl\xc3\xa5de for at drage til Peking og f\xc3\xa5 traktaterne formelt stadf\xc3\xa6stede, n\xc3\xa6gtedes der dem adgang under p\xc3\xa5skud af, at vejen til Peking var nordligere, og da fl\xc3\xa5den gjorde fors\xc3\xb8g p\xc3\xa5 at tr\xc3\xa6nge igennem med magt, sloges den tilbage af mongolske soldater. Dette held fremkaldte ny ophidselse i Kina, og nordamerikaneren Ward, der fandt sig i at g\xc3\xa5 uden om, f\xc3\xb8rtes til Peking i et lidet h\xc3\xa6derligt optog, men blev dog ikke modtagen af kejseren. Men gl\xc3\xa6den varede ikke l\xc3\xa6nge og efterfulgtes af s\xc3\xa5 meget dybere skuffelse. I for\xc3\xa5ret 1860 kom store fl\xc3\xa5der fra England og Frankrig med landgangstropper, 13.000 engelskm\xc3\xa6nd under Grant og 8.000 franskm\xc3\xa6nd under Cousin Montauban, mens Elgin og Gros p\xc3\xa5 ny havde den diplomatiske ledelse. 11. august udskibedes tropperne ved Pei-ho-floden, og 21. august var alle forterne indtagne; 8. september rykkede h\xc3\xa6rene frem mod Peking, og efter at have sejret fuldst\xc3\xa6ndig i to slag (18.\xe2\x80\x9421. september) stod de 6. oktober foran hovedstaden, mens kejser Hienfong var flygtet til sit lystslot Djehol hinsides den store mur. Sommerpaladset blev i 3 dage plyndret af de franske soldater og nedbr\xc3\xa6ndt efter lord Elgins bud. Nu sluttedes 24. oktober en ny fred, som dog kun stadf\xc3\xa6stede vilk\xc3\xa5rene i den tidligere, men desuden tilkendte vestmagterne 90 mio. franc i krigsomkostninger, deraf 60 mio. til England. Kort efter fik Rusland en overenskomst i stand, hvorved Amur-landet udvidedes og ligeledes handelsrettighederne ved landgr\xc3\xa6nsen. I marts 1861 tog vestmagternes sendem\xc3\xa6nd fast bop\xc3\xa6l i Peking, og de f\xc3\xb8lgende \xc3\xa5r sluttede Kina handelspagter med de fleste andre europ\xc3\xa6iske s\xc3\xb8magter, s\xc3\xa5ledes 13. juli 1863 med Danmark. 1862 fik Portugal Macao formelt afst\xc3\xa5et.\n_START_SECTION_\nModstand mod reformfors\xc3\xb8gene (1865-1900)\n_START_PARAGRAPH_\nForinden var kejser Hienfong d\xc3\xb8d 22. august 1861, uden endnu at v\xc3\xa6re vendt tilbage til sin hovedstad, og han fulgtes af sin s\xc3\xb8n Tung-tsji (1861\xe2\x80\x941875). Det f\xc3\xb8rste regentskab dannedes af 8 mandariner af det gammelkinesiske, det vil sige afsp\xc3\xa6rringsparti, men det blev allerede november samme \xc3\xa5r styrtet af kejserens farbroder prins Kung, der havde ledet de sidste fredsunderhandlinger og \xc3\xb8nskede venskabelige forbindelser med de europ\xc3\xa6iske magter. Han overtog nu styrelsen sammen med de to enkekejserinder, af hvilke den ene, Tse-hsi var den unge kejsers moder; 1865 blev prinsen vel for en kort tid fjernet, men n\xc3\xa6rmest for, at han og den \xc3\xb8vrige verden kunne f\xc3\xa5 det indtryk, at det egentlig var de to kejserinder, som havde magten. Siden vedblev han indtil for\xc3\xa5ret 1884 at styre det nyoprettede udenrigsministerium (Tsunglijamen), og det lykkedes ham at forbedre forholdet til de fremmede magter, hvorfor han ogs\xc3\xa5 fik deres hj\xc3\xa6lp imod Taiping-erne. 1869 drog kinesiske sendem\xc3\xa6nd til Europa under nordamerikaneren Burlingames vejledning, og der sluttedes ny traktater for at ordne de mellemrigske forhold p\xc3\xa5 en bedre og ligeligere m\xc3\xa5de. Da kejseren i februar 1873 selv havde overtaget regeringen, modtog han juni samme \xc3\xa5r for f\xc3\xb8rste gang de fremmede magters sendem\xc3\xa6nd og tilkendegav derved, at han gav afkald p\xc3\xa5 den hidtil h\xc3\xa6vdede forestilling om Kinas overh\xc3\xb8jhed. Om Kinas regering siden 1860 altid godvilligt havde s\xc3\xb8gt at v\xc3\xa6rne udl\xc3\xa6ndingene og s\xc3\xa6rlig mission\xc3\xa6rerne mod overlast, f\xc3\xa5r st\xc3\xa5 hen; men lige indtil den nyeste tid havde den j\xc3\xa6vnlig vanskeligheder med at t\xc3\xa6mme de underordnede myndigheders og folkemassens indgroede uvilje mod de fremmedes efter kinesernes mening uberettigede indtr\xc3\xa6ngen i landet. Gentagne gange forefaldt alligevel mord og voldsomme overfald p\xc3\xa5 de kristne, s\xc3\xa5ledes juni 1870 i Tientsin p\xc3\xa5 en del franskm\xc3\xa6nd (ligeledes en snes \xc3\xa5r senere maj 1891 i Shanghai). 1868 grundlagdes i Peking en polyteknisk skole med franske og tyske l\xc3\xa6rere, og 1870\xe2\x80\x941871 t\xc3\xa5ltes nedl\xc3\xa6gningen af unders\xc3\xb8iske telegrafkabler langs kysten fra Wusung til Hongkong ved det Store Nordiske Telegrafselskab. Ligeledes \xc3\xa5bnedes nye havne for handel med Europa, og sir Robert Hart organiserede med stor dygtighed det kinesiske s\xc3\xb8toldv\xc3\xa6sen, der fra nu af gav regeringen en af dens sikreste indt\xc3\xa6gtskilder. Under hele kejser Tungtsjis regering hjems\xc3\xb8gtes Kina af opr\xc3\xb8r. Lige siden 1857 var der opr\xc3\xb8r blandt de muhammedanske panthay\'er i Jynnan. Disse gjorde sig tidligt til herrer i det vestlige Jynnan og indtog 1868 tillige det \xc3\xb8stlige, og indtil 1873 dannede de et selvst\xc3\xa6ndigt rige med 4 mio. mennesker. 1862 opstod uroligheder blandt de muhammedanske dunganer i Dsungariet, og 1864 havde de frigjort sig for Kinas herred\xc3\xb8mme; f\xc3\xb8rst 1876 efter blodige kampe lykkedes det at undertvinge dem, men i mellemtiden havde russerne 1871 gjort sig til herrer over Kuldsha og lod sig f\xc3\xb8rst 1882 bev\xc3\xa6ge til at give det tilbage til Kina. Ogs\xc3\xa5 Kashgar rev sig l\xc3\xb8s 1865 under Jakub Bey, og f\xc3\xb8rst efter hans d\xc3\xb8d genoprettedes 1877 Kinas herred\xc3\xb8mme. Endelig var der 1866\xe2\x80\x941870 opr\xc3\xb8r i landskabet Shantung i det nord\xc3\xb8stlige Kina af de s\xc3\xa5kaldte Nienfei, som endda 1868 indtog havnestaden Ningpo._NEWLINE_Da Tungtsji d\xc3\xb8de 13. januar 1875, ville de to enkekejserinder ikke slippe magten og sk\xc3\xb8d derfor hans enke til side, som jo ville v\xc3\xa6re deres naturlige medbejlerske. De ville heller ikke have prins Kungs s\xc3\xb8n til kejser, fordi han allerede var voksen og alts\xc3\xa5 snart kunne tage magten, men foretrak en s\xc3\xb8n af naas yngre broder Tsjun (d. 1891) og satte ham p\xc3\xa5 kejsertronen under navnet Kuanghsu (f. 15. august 1872), men under deres eget regentskab. Prins Kung forblev dog i spidsen for styrelsen og s\xc3\xb8gte at udvikle det gode forhold til de europ\xc3\xa6iske magter. Ved en ny traktat 1876 lovedes der rejsende europ\xc3\xa6ere s\xc3\xa6rlig beskyttelse, hvorhos nogle ny havne \xc3\xa5bnedes for handelen. 1881 anlagdes \xe2\x80\x94 i forts\xc3\xa6ttelse af de unders\xc3\xb8iske kabler \xe2\x80\x94 en overjordisk telegraflinje fra Shanghai til Tientsin, og senere andre rundt i landet, lige som en telegrafskole stiftedes under en dansk forstander. Fremdeles oprettedes et kinesisk handelsselskab, der k\xc3\xb8bte og drev en dampskibsfl\xc3\xa5de med tilh\xc3\xb8rende v\xc3\xa6rfter. Derimod lykkedes det ikke at skaffe jernbaner indgang; en lille jernbane, som 1876 blev bygget fra Shanghai til Wusung, blev allerede n\xc3\xa6ste \xc3\xa5r brudt op igen. F\xc3\xb8rst 1882 blev igen et fors\xc3\xb8g gjort med en jernbane fra Tientsin til Taku, men derefter hengik en l\xc3\xa6ngere \xc3\xa5rr\xc3\xa6kke, inden videre skridt gjordes._NEWLINE_Mens regeringen efterh\xc3\xa5nden havde f\xc3\xa5et bugt med de indre opr\xc3\xb8r og igen samlet hele riget, var dens politik udadtil kun lidet heldig. 1884 kom Kina i krig med Frankrig, da det ville mods\xc3\xa6tte sig det franske herred\xc3\xb8mme i Tongking. I begyndelsen vandt de franske tropper (oktober 1884\xe2\x80\x94marts 1885) ulige fordele, men den sidste tr\xc3\xa6fning var afgjort uheldig for dem, og i det hele viste kineserne st\xc3\xb8rre modstandskraft end ventet. Desuden sendtes en fransk fl\xc3\xa5de til de kinesiske farvande, hvor den \xc3\xb8delagde v\xc3\xa6rfterne og nogle krigsskibe i Futshou samt h\xc3\xa6mmede kysthandelen, men i virkeligheden ikke udrettede synderlig. Dog kom det i april 1885 til en forel\xc3\xb8big og juni samme \xc3\xa5r til en endelig fred, hvorved Kina gav afkald p\xc3\xa5 sin h\xc3\xb8jhedsret over Tongking og Annam og desuden tilstod Frankrig adgang til handel i de sydligste landskaber.\n_START_SECTION_\nKrigen med Japan\n_START_PARAGRAPH_\nEndnu uheldigere gik det dog Kina 10 \xc3\xa5r senere, da det kom i krig med Japan. Dette havde allerede 1876 vundet indpas i Korea, uden at agte i mindste m\xc3\xa5de p\xc3\xa5 Kinas formentlige overherred\xc3\xb8mme, og havde efterh\xc3\xa5nden form\xc3\xa5et dets regering til at \xc3\xa5bne havnene for den europ\xc3\xa6iske handel (1882\xe2\x80\x941886) og erkl\xc3\xa6re sig uafh\xc3\xa6ngigt af Kina. Lidt efter lidt voksede Japans indflydelse i Korea, og da der 1894 udbr\xc3\xb8d en opstand her, sendte Japan lige s\xc3\xa5 vel som Kina tropper for at d\xc3\xa6mpe den. Da dette var sket, forlangte Kinas regering, at japanerne igen skulle tr\xc3\xa6kke sig tilbage; men tv\xc3\xa6rtimod besatte de hovedstaden Soul og udvirkede en gentagelse af Koreas uafh\xc3\xa6ngighedserkl\xc3\xa6ring. Dette f\xc3\xb8rte snart til en krigserkl\xc3\xa6ring fra Japans side 1. august 1894. Den japanske h\xc3\xa6r rykkede i oktober over Jalu-floden, og 22. november indtoges Port Arthur p\xc3\xa5 sydspidsen af halv\xc3\xb8en Liaotung. Ogs\xc3\xa5 den \xc3\xb8vrige del af denne halv\xc3\xb8 blev besat af japanske tropper, mens en anden h\xc3\xa6rafdeling rykkede frem mod Mukden. I februar 1895 indtoges endvidere havnestaden Wei-hai-wei syd for Petshili-bugten, og da den f\xc3\xb8lgende tid bragte japanerne nye sejre b\xc3\xa5de til lands og vands, var Kina n\xc3\xb8dt til at \xc3\xa5bne fredsunderhandlinger, og 17. april undertegnede den kinesiske diplomat Li-Hung-Tsjang og Japans premiereminister Ito Hirobumi freden i Shimonoseki. Heri godkendtes Koreas uafh\xc3\xa6ngighed, og til Japan afstodes Formosa, Pescadores-\xc3\xb8erne og halv\xc3\xb8en Liaotung, hvorhos der udrededes en meget stor sum i krigsomkostninger. Ved forenet indskriden af Rusland, Frankrig og Tyskland n\xc3\xb8dtes Japan til at give afkald p\xc3\xa5 den sidstn\xc3\xa6vnte landudvidelse, men det blev i virkeligheden ikke Kina selv, som fik nogen gavn af denne indr\xc3\xb8mmelse._NEWLINE_Al denne modgang over for europ\xc3\xa6ere og japanerne overbeviste efterh\xc3\xa5nden de mere klartseende kinesere om, at den eneste vej til redning var, lige som Japan, at indf\xc3\xb8re Europas tekniske opfindelser. En af hovedm\xc3\xa6ndene for denne retning var Li-Hung-Tsjang; som vicekonge (siden 1870) i Tsjili, rigets vigtigste provins, omfattende b\xc3\xa5de Peking og Tientsin, fremmede han kraftigt indf\xc3\xb8relsen af al den moderne teknik: jernbaner, telegraf og s\xc3\xa5 videre. Uden at v\xc3\xa6re europ\xc3\xa6ervenlig, v\xc3\xa6rnede han europ\xc3\xa6erne og brugte deres opfindelser i sin provins, men hans virkelige m\xc3\xa5l var kun at styrke Kina milit\xc3\xa6rt og \xc3\xb8konomisk til at tage kampen op med det forhadte Europa. Li skabte sig ogs\xc3\xa5 en forholdsvis vel uddannet h\xc3\xa6r og fik bygget forter og k\xc3\xb8bt krigsskibe til hj\xc3\xa6lp ved kystforsvaret. Nederlaget i krigen mod Japan 1894\xe2\x80\x941895 virkede v\xc3\xa6kkende i store kredse. De ungkinesiske litterater, der studerede vestens historie og videnskab, forstod, at den kungfutsianske visdom ikke var den absolutte, eneste sandhed. 1895 dannedes der i Peking en forening, Tsjang-hsu-hui, ledet af kantoneseren Kang-ju-wei; dens m\xc3\xa5l var Kinas europ\xc3\xa6isering: indf\xc3\xb8relse af jernbaner, elektricitetsanl\xc3\xa6g og \xc3\xb8vrige tekniske fremskridt, europ\xc3\xa6iske undervisningsmetoder, videnskab, aviser med mere. Kejseren, der blev myndig 1887 og overtog regeringen 1889, blev vundet for de moderne ideer, og en frugtbar reformtid syntes at skulle oprinde. Han lod oprette marine- og bjergv\xc3\xa6rksskoler, universitetet i Peking skulle omdannes efter europ. m\xc3\xb8nster, og han erkl\xc3\xa6rede at ville opgive de for\xc3\xa6ldede forvaltningsformer. Men hele reformarbejdet strandede p\xc3\xa5 manchu-aristokratiets modstand og europ\xc3\xa6ernes overmod. For at f\xc3\xa5 hj\xc3\xa6lpen ved Shimonoseki-freden 1895 betalt og i det hele berige sig p\xc3\xa5 den svages bekostning, indledte stormagterne en art deling af Kina 1898. Alle reaktion\xc3\xa6re bestr\xc3\xa6belser fik dermed vind i sejlene og kappedes om at standse de begyndte reformer. Kang-ju-weis planer om at st\xc3\xa6kke enkekejserindens indflydelse blev hurtigt kuldkastede. Kejseren var en svag karakter. Tse-hsi derimod handlede hurtig og energisk; reformpartiets ledere fangedes, 5 henrettedes, kun Kang undslap. Ved et kejserligt dekret af 22. september 1898 afstod kejseren regeringsmagten til enkekejserinden. Reaktionen sejrede nu fuldst\xc3\xa6ndig i Nordkina, mindre i det mere fremskridtsvenlige syden. Li-Hung-Tsjang, der lige som det moderat-reformvenlige parti havde sluttet sig til enkekejserinden, genvandt sin gamle indflydelse, og en general Yuan Shi-kai, der mentes at have forr\xc3\xa5dt Kang-ju-weir blev til l\xc3\xb8n guvern\xc3\xb8r i provinsen Shantung.\n_START_SECTION_\nBokseropstanden\n_START_PARAGRAPH_\nUnder reaktionen voksede en kraftig, national, fremmedfjendtlig bev\xc3\xa6gelse frem, hvis besultat blev den s\xc3\xa5kaldte bokseropstand i provinserne Shantung og Tsjili i for\xc3\xa5ret 1900. Sammenslutningen I-ho-tuan, \xc2\xbbfrivillig, national forening\xc2\xab, tilsigtede \xc3\xa5benlys kamp mod de fremmede dj\xc3\xa6vle og deres ford\xc3\xa6rvelige indflydelse. Ved hoffet fandt bokserne ivrige fortalere blandt manchu-prinserne, s\xc3\xa6rlig den reaktion\xc3\xa6re prins Tuan, der blev pr\xc3\xa6sident for Tsung-li-jamen. Maj 1899 br\xc3\xb8d uvejret l\xc3\xb8s over europ\xc3\xa6erne med mord og plyndringer alle vegne, og fra 20. juni holdtes de europ\xc3\xa6iske legationer i Peking belejrede nat og dag. Ogs\xc3\xa5 kejserlige tropper deltog i urolighederne. Derimod var mange kinesiske embedsm\xc3\xa6nd imod opr\xc3\xb8ret, s\xc3\xa5ledes Juan-shi-kai, der uden at agte regeringens ordrer lod alle urostiftere i sin provins h\xc3\xa6nge og hugge ned. Derved lettedes indirekte magternes unds\xc3\xa6tningsekspedition til Peking, 14. august befriedes legationerne, kejserhoffet flygtede til Singanfu i Sjensi. Under fredsunderhandlingerne i Peking med prins Tsjing og den gamle Li-Hung-Tsjang udsendtes h\xc3\xa5rdh\xc3\xa6ndede europ\xc3\xa6iske straffeekspeditioner mod bokserne, og Peking plyndredes p\xc3\xa5 god djengiskansk vis af de europ\xc3\xa6iske soldater. Ved freden 7. september 1901 m\xc3\xa5tte Kina p\xc3\xa5tage sig en erstatningssum p\xc3\xa5 450 mio. Taels, at betale 1902\xe2\x80\x9440 med 4% \xc3\xa5rlig rente. Endvidere m\xc3\xa5tte Kina love at straffe de skyldige embedsm\xc3\xa6nd, levende og d\xc3\xb8de \xe2\x80\x94 Prins Tuan degraderedes og forvistes til Turkestan, 3 storm\xc3\xa6nd m\xc3\xa5tte dr\xc3\xa6be sig selv, 3 henrettedes \xe2\x80\x94 lade legationskvarteret afsp\xc3\xa6rre og forbyde indf\xc3\xb8dte at bo der, samt sl\xc3\xb8jfe Taku-forterne; til geng\xc3\xa6ld m\xc3\xa5tte indf\xc3\xb8rselstolden i traktathavnene forh\xc3\xb8jes noget. Prins Tsjun sendtes til Berlin med undskyldninger for mordet p\xc3\xa5 den tyske gesandt, der var blevet dr\xc3\xa6bt den 20. juni p\xc3\xa5 vej til Tsung-li-jamen.\n_START_SECTION_\nDen russisk-japanske krig\n_START_PARAGRAPH_\nTilsyneladende var bokseropr\xc3\xb8ret et bevis p\xc3\xa5, at manchu-aristokratiet endnu ejede hele den indflydelse, det vandt ved statskuppet 1898. Ledet af prins Tuan og med enkekejserindens stiltiende billigelse havde kejserklanen skyndet til angrebet p\xc3\xa5 europ\xc3\xa6erne og gennemf\xc3\xb8rt en fremmedfjendsk politik. Men med bokseropr\xc3\xb8ret var faktisk manchuernes saga ude, det sidste fors\xc3\xb8g p\xc3\xa5 at h\xc3\xa6mme reformerne var glippet, og det blev mere og mere kineserne selv, den litter\xc3\xa6re stand, der tog styret i staten. Pekings erobring havde \xc3\xa5bnet selv enkekejserindens \xc3\xb8jne for, at indgribende reformer i Kinas statsliv var n\xc3\xb8dvendige, hvis landet skulle kunne holde sig uafh\xc3\xa6ngigt af de fremmede. Allerede under legationernes belejring (juli 1900) havde den gamle Li-Hung-Tsjang, vicekonge i Kanton, i en skrivelse til Tse-hsi, klart p\xc3\xa5peget t\xc3\xa5beligheden i at ville forjage alle europ\xc3\xa6ere og h\xc3\xa6vdet, at Kina var for svagt til at tage kampen op med vestens magter. To m\xc3\xa5neder efter Peking-freden d\xc3\xb8de Li, m\xc3\xa5ske Kinas st\xc3\xb8rste statsmand i nyere tid, men hans arving var rede: Yuan Shi-kai. Efter\xc3\xa5ret 1901 blev Yuan vicekonge i Tsjili. Uddannet i Lis skole og hjulpet frem af den gamle statsmand inds\xc3\xa5 han klart, ad hvilken vej der fremtidig burde styres. Det blev da ogs\xc3\xa5 ham, "den st\xc3\xa6rke mand", der stod som den ledende i det f\xc3\xb8lgende ti\xc3\xa5rs reformvirksomhed. Som vicekonge i Tsjili var Yuan i n\xc3\xa6r forbindelse b\xc3\xa5de med europ\xc3\xa6erne og centralregeringen i Peking. Med stor kraft og omsigt genoptog han reformpolitikken: jernbane-, vej- og telegrafanl\xc3\xa6g fremmedes, og p\xc3\xa5 enhver m\xc3\xa5de s\xc3\xb8gte han at l\xc3\xa6re sine landsm\xc3\xa6nd, at Europas teknik n\xc3\xb8dvendigvis m\xc3\xa5tte tilegnes, inden man kunde vove for alvor at s\xc3\xa6tte Europa stolen for d\xc3\xb8ren. F\xc3\xb8rst og fremmest forstod han ogs\xc3\xa5 at skabe sig en h\xc3\xa6r, den f\xc3\xb8rste europ\xc3\xa6isk uddannede og uniformerede, Kina nogen sinde havde set. N\xc3\xb8je knyttet til Yuans virksomhed i Tsjili foregik Peking-regeringens fremskridtsarbejde. B\xc3\xa5de enkekejserinden og prins Tsjing, den m\xc3\xa6gtigste og kraftigste af manchu-prinserne, fulgte i vid udstr\xc3\xa6kning Yuans planer. I december 1901 indkaldtes japanske officerer for at uddanne en h\xc3\xa6r efter europ\xc3\xa6isk m\xc3\xb8nster, og p\xc3\xa5 andre tekniske omr\xc3\xa5der organiserede europ\xc3\xa6erne de nye indretninger. 1902\xe2\x80\x9405 byggedes Peking\xe2\x80\x94Hankou-banen, der forbandt Tientsin og Peking direkte med Jangtse-b\xc3\xa6kkenets rige handelsst\xc3\xa6der, men ved de mange jernhane- og telegrafanl\xc3\xa6g gaves koncessioner til udenlandske selskaber, under h\xc3\xa5rd konkurrence mellem de ulige magter. Forholdene i Manchuriet og Korea f\xc3\xb8rte imidlertid til den russisk-japanske krig og Ruslands r\xc3\xb8mning af Manchuriet. Kina s\xc3\xb8gte ogs\xc3\xa5 udad til at f\xc3\xb8re en kraftigere politik med energisk h\xc3\xa6vdelse af sine rettigheder. S\xc3\xa5ledes i Tibet efter Younghusbands tog 1904. Den traktat, denne sluttede i Lhassa, n\xc3\xa6gtede Kina at anerkende; kinesiske tropper sendtes ind i Tibet, en genstridig Dalai Lama blev afsat og m\xc3\xa5tte ty til Indien. Ved en overenskomst (april 1906) indr\xc3\xb8mmede England Tibets vasalforhold til Kina, og dette godkendte den engelsk-tibetanske aftale.\n_START_SECTION_\nInterne reformer\n_START_PARAGRAPH_\nJapans glimrende sejre over det m\xc3\xa6gtige Rusland \xc3\xa6ggede kineserne og styrkede reformpartiet. De \xc3\xa5ndelig v\xc3\xa5gne og dannede s\xc3\xa5, at Kina m\xc3\xa5tte f\xc3\xb8lge Japans eksempel, og den nationale selvh\xc3\xa6vdelse lagde sig kraftigt for dagen. 1905 boycottedes amerikanske varer p\xc3\xa5 grund af fristaternes sk\xc3\xa6rpede indvandringslove, og blandt andet rejstes et almindeligt krav om, at Kina selv skulle bygge sine jernbaner og fremtidig s\xc3\xa5 vidt muligt ikke give industrielle koncessioner. Selv Tse-hsi, \xc2\xbbden store, onde dame\xc2\xab, gik ind p\xc3\xa5 tanken om at indf\xc3\xb8re konstitutionel regeringsform. Et for Kinas forfatningshistorie grundl\xc3\xa6ggende edikt (1. september 1906) udtalte, at en folkerepr\xc3\xa6sentation var n\xc3\xb8dvendig, \xc2\xbbfordi Kinas institutioner var for\xc3\xa6ldede\xc2\xab; men forfatningens gennemf\xc3\xb8relse skulle f\xc3\xb8rst ske 1916, s\xc3\xa5 snart reformer i forvaltning og finansv\xc3\xa6sen havde givet det n\xc3\xb8dvendige grundlag. Dog skulle der efter 3 \xc3\xa5rs forl\xc3\xb8b som en forberedelse til forfatningen indrettes r\xc3\xa5dgivende landdage i provinserne. Ved ediktet november 1906 afl\xc3\xb8stes det gamle kollegiesystem i centralforvaltningen af en r\xc3\xa6kke r\xc3\xa5d eller ministerier, 13 i alt; ligeledes oph\xc3\xa6vedes den gamle regel, at af regeringskollegiernes medlemmer m\xc3\xa5tte kun halvdelen v\xc3\xa6re kinesere. Ved samme lejlighed indrettedes et eget ministerium for samf\xc3\xa6rdsel (post-, telegraf- og jernbanev\xc3\xa6sen): men i \xc3\xb8vrigt blev ediktet forel\xc3\xb8big tomme ord. Fremdeles udsendtes talrige kommissioner til Europa for at studere administration, handels- og s\xc3\xb8fartsordning, skolev\xc3\xa6sen og s\xc3\xa5 videre; blandt andet sendtes en af dem til Danmark ang\xc3\xa5ende ordning af telegrafv\xc3\xa6senet, hvori dette land toges til forbillede, mens England blev m\xc3\xb8nster for handelsv\xc3\xa6sen og s\xc3\xb8fart, Tyskland og Belgien for jernbaneorganisation. Det v\xc3\xa6rste st\xc3\xb8d for de \xc3\xa6gte gammelkinesere blev dog den \xc3\xa6ndring af undervisningsv\xc3\xa6senet, Yuan Shi-kai fik sat i v\xc3\xa6rk. Ediktet af 3. september 1905 tilintetgjorde med eet slag hele det gamle eksamenssystem, og forfremmelse i statens tjeneste gjordes afh\xc3\xa6ngig af uddannelse ved de moderne kollegier. Der stiftedes et kejserligt universitet i Peking med europ\xc3\xa6iske og japanske professorer i sprog, naturvidenskaber og matematik, mens undervisningen i rent kinesiske emner lededes af indf\xc3\xb8dte. Ligeledes oprettedes \xc3\xa5ret efter en medicinsk skole i Peking til uddannelse af indf\xc3\xb8dte l\xc3\xa6ger. Tientsin fik et rent kinesisk universitet; 15 provinshovedst\xc3\xa6der forsynedes med h\xc3\xb8jskoler (kollegier); alle vegne opstod der folkeskoler, landbrugs-, krigs- og tekniske skoler, og selv h\xc3\xb8jere pigeskoler oprettedes. I massevis drog unge, videlystne kinesere og fornemme manchu-s\xc3\xb8nner p\xc3\xa5 studierejse til udlandet. Hjemkomne fra udlandet med hovedet fuldt af europ\xc3\xa6iske begreber om frihed og forfatning dannede de mange studerende lige som eet stort, ungkinesisk parti, besj\xc3\xa6let af misn\xc3\xb8je med manchu-regeringen og de gammeldags samfundsformer, og kinesernes stadig stigende indflydelse p\xc3\xa5 og anvendelse i statens tjeneste gjorde det klart, at den dag snart m\xc3\xa5tte komme, hvor de selv ville tage styret. _NEWLINE_Til de administrative forbedringer sluttede sig moralske reformer. Da de fremmede magter ikke ville opgive konsularjurisdiktionen uden gennemgribende \xc3\xa6ndringer i Kinas lovgivning, lod regeringen lave udkast til en ny straffelov, og ved edikt af 5. august 1905 forb\xc3\xb8des straffe ved tortur, leml\xc3\xa6stelse eller prygl; i stedet for skulle tr\xc3\xa6de b\xc3\xb8der og tvangsarbejde. Et edikt af 21. september 1906 nemmede st\xc3\xa6rkt fabrikation og salg af opium og b\xc3\xb8d, at alle valmueplanter skulle forsvinde i l\xc3\xb8bet af 10 \xc3\xa5r med 1/10 hvert \xc3\xa5r. Dette edikt blev virkelig gennemf\xc3\xb8rt, og England m\xc3\xa5tte 1911 g\xc3\xa5 med til en fast \xc3\xa5rlig formindskelse i indf\xc3\xb8rslen fra Indien. En international konvention, sluttet i Haag januar 1912, har yderligere forberedt den afg\xc3\xb8rende kamp mod opiumshandelen, s\xc3\xa5 at Europa nu endelig er ved at b\xc3\xb8de sin gamle uret mod Kina p\xc3\xa5 et enkelt punkt. Endelig gik man til en omfattende reorganisation af h\xc3\xa6r og fl\xc3\xa5de. Ogs\xc3\xa5 andre guvern\xc3\xb8rer end Juan uddannede betydelige troppestyrker efter europ\xc3\xa6isk m\xc3\xb8nster. Samtidig oph\xc3\xa6vede et edikt af 4. oktober 1910 ulige manchu-garnisoner, og dermed var grundlaget for manchuernes v\xc3\xa6lde sl\xc3\xa5et bort. Kang-ju-weis revolution m\xc3\xa5tte glippe, da den ikke havde soldater bag sig; nu var soldaterne uddannede, og ungkineserne skulle snart vise, at de forstod at bruge dem._NEWLINE_Under reformarbejdet fandtes stadig et reaktion\xc3\xa6rt parti, manchu-aristokratiet og deltes tilh\xc3\xa6ngere, men hverken hos folket eller embedsm\xc3\xa6ndene fik det st\xc3\xb8tte, og hos centralregeringen fandt det intet \xc3\xb8re. Enkekejserinden fulgte reformvejen, da hun engang var sl\xc3\xa5et ind p\xc3\xa5 den. N\xc3\xa6ppe med sin gode vilje lyttede hun til Yuans r\xc3\xa5d, hun selv var jo manchuer, og ved flere lejligheder lod hun sig overtale af reaktion\xc3\xa6re manchu-prinser som Tuan og Tsjing. Hun var despot af gammeldags st\xc3\xb8bning, dynastiet var hende vigtigere end rigets vel; hun manglede indsigt i statslivet og de mange nye krav, dets udvikling medf\xc3\xb8rte, og hun begreb heller ikke Kinas milit\xc3\xa6re svaghed over for Europa, f\xc3\xb8rst n\xc3\xb8den tvang hende til at f\xc3\xb8lge udviklingens lov. Denne svigtende politiske forst\xc3\xa5else gjorde hendes politik svag, svingende og holdningsl\xc3\xb8s, udsat for prinsers og eunukkers ansvarsl\xc3\xb8se p\xc3\xa5virkning. Hendes gode ven, overeunukken Li-1ien-jing, var i mange \xc3\xa5r hendes betroede r\xc3\xa5dgiver. _NEWLINE_Den 14. november 1908 blev Himlens s\xc3\xb8n, kejser Kuang-hsu en "g\xc3\xa6st i det h\xc3\xb8je", dagen efter d\xc3\xb8de ogs\xc3\xa5 "den store, onde dame", kejserklanens sidste mandige personlighed. Dynastiets fald kunne nu kun v\xc3\xa6re et tidssp\xc3\xb8rgsm\xc3\xa5l. Puyi, en 2-\xc3\xa5rig s\xc3\xb8n af Kuarag-hsus broder \xc2\xbbsoneprinsen\xc2\xab\xc2\xa0Tsjun, udr\xc3\xa5btes til kejser med regeringsnavnet Hsuantung (1908\xe2\x80\x941912), og den udpegede regent, prins Tsjun, overtog statens styre. En af hans f\xc3\xb8rste regeringshandlinger var at h\xc3\xa6vne broderens nederlag i 1898. Juan fik straks afsked fra sit embede \xc2\xbbp\xc3\xa5 grund af svagelighed\xc2\xab, og det mentes almindeligvis, b\xc3\xa5de blandt europ\xc3\xa6erne og kineserne selv, at alle reformer ville oph\xc3\xb8re.\n_START_SECTION_\nPolitisk debat om reformer\n_START_PARAGRAPH_\nI oktober 1909 tr\xc3\xa5dte de r\xc3\xa5dgivende provins-landdage for f\xc3\xb8rste gang sammen i overensstemmelse med forfatningsediktet fra 1906, og man var over alt enig om, at de udf\xc3\xb8rte deres hverv fuldt ud forfatningsm\xc3\xa6ssigt. \xc3\x85ret efter, 3. oktober, \xc3\xa5bnede prinsregenten et rigsudvalg i Peking, en art forparlament p\xc3\xa5 200 medlemmer, 100 valgte af kronen 100 af provins-landdagene. Prins Pulun blev forsamlingens pr\xc3\xa6sident. If\xc3\xb8lge septemberediktet af 1906 var Forsamlingen kun r\xc3\xa5dgivende, men s\xc3\xb8gte hurtigt at vinde myndighed til at f\xc3\xb8re en virksom kontrol med regeringen. Denne blev tvunget til i dekret af 4. november 1910 at love forfatningens indf\xc3\xb8relse i l\xc3\xb8bet af 3 \xc3\xa5r. Ogs\xc3\xa5 p\xc3\xa5 andre omr\xc3\xa5der m\xc3\xa5tte regeringen vige for den offentlige mening, der bares frem af rigsudvalget. Heftig strid voldte dettes krav om, at kollegiesystemet afl\xc3\xb8stes af enkeltministre, ansvarlige over for folkerepr\xc3\xa6sentationen. Men regeringen opl\xc3\xb8ste januar 1911 b\xc3\xa5de forfatningskommissionen og rigsudvalget og nedsatte en ny, noget reaktion\xc3\xa6rt farvet forfatningskommission. Herimod protesterede en parlamentsliga og forblev mod regeringens \xc3\xb8nske i Peking som et politisk parti, samtidig med, at der i Peking dannedes et rigsforbund af alle liberale partier. Dette m\xc3\xa5tte regeringen finde sig i og gennemf\xc3\xb8rte april 1911 den lovede \xc3\x86ndring af Ministerierne. Den parlamentariske bev\xc3\xa6gelse havde siden 1906 sat Dr\xc3\xb8ftelsen af europ. ideer p\xc3\xa5 dagsordenen i Kina. De ungkinesiske litterater oversatte Rousseau og Byron og forherligede de franske revolutionshelte, vandrede fra landsby til landsby og ophidsede folket mod manchuerne. Kang-ju-wei \xc3\xa6redes som en politisk helgen. Litteraternes f\xc3\xb8rer var Kangs gamle ven og elev, kantoneseren, Dr. Sun Yat-Sen. Efter en mislykket sammensv\xc3\xa6rgelse 1895 mod guvern\xc3\xb8ren i Kanton flygtede han til England og senere til Japan, hvorfra han med sit parti, Kuo-ming-tang, virkede for manchuernes fald. S\xc3\xa6rlig i Sydkina, hvor der altid n\xc3\xa6res en vis modvilje mod styrelsen i nord, vandt de republikanske ideer sikkert fodf\xc3\xa6ste, kraftigt st\xc3\xb8ttede af de altid urolige hemmelige selskaber._NEWLINE_For alle indviede stod det klart, at det stundede til en revolution mod manchuerne, der faktisk kun havde magtens skin tilbage. At udbruddet kom efter\xc3\xa5ret 1911, skyldtes hovedsagelig den mislykkede rish\xc3\xb8st med deraf f\xc3\xb8lgende hungersn\xc3\xb8d i Jangtse-provinserne og regeringens centraliserende jernbanepolitik. Da ediktet af 9. maj 1911 oph\xc3\xa6vede en r\xc3\xa6kke jernbanekoncessioner og udtalte, at staten ville overtage alle baner under bygning og for fremtiden selv anl\xc3\xa6gge banerne, rejste sig en storm af forbitrelse alle vegne, is\xc3\xa6r i Sydkina, hvor der havde dannet sig talrige private jernbaneselskaber. Medvirkende \xc3\xa5rsager til det stigende misn\xc3\xb8je var harmen over japanernes optr\xc3\xa6den i Manchuriet og russernes i det vestlige Mongoliet. Yderligere kom hertil forbitrelsen over det kun for et syns skyld ansvarlige Manchu-kabinet, agitationen for forfatningen og kravet om indkaldelse af et grundlovgivende nationalparlament.\n_START_SECTION_\nXinhai-revolutionen\n_START_PARAGRAPH_\nOpr\xc3\xb8ret begyndte i den store folkerige provins Sze-tsjuan, hvor de private jernbaneselskaber var s\xc3\xa6rlig m\xc3\xa6gtige. Da guvern\xc3\xb8ren lod nogle medlemmer af provinslanddagen f\xc3\xa6ngsle for agitation mod regeringen, br\xc3\xb8d g\xc3\xa6ringen ud i \xc3\xa5ben kamp. Opr\xc3\xb8ret bredte sig hurtigt under l\xc3\xb8senet: manchuernes fordrivelse. De kinesiske regimenter i de store byer ved Jangtse angreb manchutropperne. I l\xc3\xb8bet af f\xc3\xa5 dage var opr\xc3\xb8rerne herrer over Wu-tsjang, Hankou og Han-jang, mens regeringstropperne m\xc3\xa5tte tr\xc3\xa6kke sig nord p\xc3\xa5 ind i naboprovinsen Honan (10.\xe2\x80\x9412. oktober 1911). Machu-regeringen \xc3\xb8jnede nu farens st\xc3\xb8rrelse. Krigsministeren sendtes hurtigt af sted med Nordkinas bedst uddannede soldater, og regenten bekvemmede sig til at udn\xc3\xa6vne Yuan Shi-kai til vicekonge over provinserne Hu-peh og Honan. Men den "st\xc3\xa6rke mand" gjorde sig kostbar, og f\xc3\xb8rst 27. oktober modtog han hvervet som uindskr\xc3\xa6nket overfeltherre og kejserlig befuldm\xc3\xa6gtiget. Yuan var Kinas klogeste og kraftigste organisator, han var velset af europ\xc3\xa6erne, og han var grundig forhadt af det republikanske parti for forr\xc3\xa6deriet mod Kang-ju-wei. Men \xe2\x80\x94 Yuan var kineser, og hvad der var lige s\xc3\xa5 afg\xc3\xb8rende: for alle andre end netop de radikale ungkinesere var han fremtidens mand, den, der havde st\xc3\xa5et bag alle det sidste ti\xc3\xa5rs reformer._NEWLINE_Yuan har n\xc3\xa6ppe med magt villet kue opr\xc3\xb8ret for at t\xc3\xa6kkes hoffet, og p\xc3\xa5 den anden side har han n\xc3\xa6ppe heller straks t\xc3\xa6nkt at ville have republikken indf\xc3\xb8rt; en alm\xc3\xa6gtig major domus-stilling ville nok have passet ham sv\xc3\xa6rt godt. Langsomt, men eftertrykkeligt, tr\xc3\xa6ngtes manchuernes indflydelse tilbage, over for hoffet erkl\xc3\xa6rede han: det var for tidligt at k\xc3\xa6mpe, han havde hverken soldater eller penge nok. Derfor ofredes hans gamle fjende fra tronskiftet, prinsregenten Tsjun, og da Sun Yat-Sen i mellemtiden havde organiseret en hel regering med ministerier med mere i Nanking og d\xc3\xa9r 29. december af den revolution\xc3\xa6re nationalforsamling var blevet valgt til pr\xc3\xa6sident for Republikken Kina, stillede Yuan det m\xc3\xa6glingsforslag, at der skulde v\xc3\xa6lges en nationalforsamling til at m\xc3\xb8de i Peking og afg\xc3\xb8re forfatningssp\xc3\xb8rgsm\xc3\xa5let. Men i januar 1912 tilstillede udenrigsministeren i Nanking, Wu-ting-fang, Peking-regeringen et ultimatum med fordring om kejserens \xc3\xb8jeblikkelige abdikation._NEWLINE_Det blev efterh\xc3\xa5nden Yuan klart, at der ikke var nogen vej uden om republikken. Han s\xc3\xb8gte derfor at overtale dynastiet til abdikation, og da Nanking-regeringen m\xc3\xa6rkede, at det var alvor, indgik de to regeringer overenskomst om en republik med Yuan som pr\xc3\xa6sident. Kejseren skulle beholde kejsertitlen til sin d\xc3\xb8d, have en pension og behandles som en udenlandsk fyrste. Ligeledes skulle manchu-dynastiet som forhen medtage den gamle anekultus. Efter nogle kortvarige forhandlinger med enkekejserinden og manchu-prinserne gik disse, tvungne af den h\xc3\xa5rde n\xc3\xb8dvendighed, ind p\xc3\xa5 fordringerne, og 12. februar udstedtes det sidste h\xc3\xb8jtidelige kejseredikt i den \xc3\xa6rv\xc3\xa6rdige, himmelske stil: abdikationsediktet, underskrevet af enkekejserinden. "Det var Himlens vilje at give Kina republikken. Kejseren ville derfor tr\xc3\xa6kke sig tilbage og tilbyde folket magten".\n_START_SECTION_\nRepublikken kina\n_START_PARAGRAPH_\nDagen efter abdikationen indf\xc3\xb8rte et edikt en republikansk regering for hele Kina med Yuan som chef for den provisoriske regering. Den h\xc3\xb8jtidelige ceremoni ved den provisoriske pr\xc3\xa6sidents edsafl\xc3\xa6ggelse fandt derp\xc3\xa5 sted den 10. marts i udenrigsministeriets bygning. Yuan havde n\xc3\xa5et sit m\xc3\xa5l, og kronen var sat p\xc3\xa5 en 50-\xc3\xa5rig udvikling, fuld af kampe, modgang og bitre skuffelser for dem, der \xc3\xb8nskede \xc2\xbbKina for kineserne\xc2\xab. Ogs\xc3\xa5 Yuans krav om bevarelsen af Peking som rigshovedstad opfyldtes; nationalforsamlingen i Nanking indr\xc3\xb8mmede det efter en heftig debat. I slutningen af marts nedlagde Sun Yat-Sen og hans provisoriske regering h\xc3\xb8jtideligt magten for sydens nationalforsamling, og spaltningen mellem nord og syd var for denne gang lykkeligt undg\xc3\xa5et. For Sun oprettedes en vell\xc3\xb8nnet stilling som jernbaneinspekt\xc3\xb8r._NEWLINE_For visse stormagter, is\xc3\xa6r Rusland og Japan, var den fredelige revolution en stor skuffelse. Japan is\xc3\xa6r havde den st\xc3\xb8rste lyst til at gribe ind for kejserd\xc3\xb8mmets sag. Men endnu kunde dette ikke lade sig g\xc3\xb8re. Forel\xc3\xb8bigt havde Yuan magten i h\xc3\xa6nde og gik meget forsigtigt til v\xc3\xa6rks. Sp\xc3\xb8rgsm\xc3\xa5let var, hvorledes det store folk, der efter Yuans sigende ikke endnu var modent til en republik, ville tilpasse sig til den ny styreform. Efter Yuans edsafl\xc3\xa6ggelse udarbejdede Nanking-forsamlingen en valglov og love ang\xc3\xa5ende underhusets og senatets forfatningsm\xc3\xa6ssige forhold. Derp\xc3\xa5 fandt parlamentsvalget sted i l\xc3\xb8bet af efter\xc3\xa5ret, og kamrene indkaldtes til april 1913, Flertallet i parlamentet var revolution\xc3\xa6rt og p\xc3\xa5virket af mistillid til Yuan vedtog det en forfatning, der lagde al regeringsmagt i parlamentets h\xc3\xa5nd og gjorde pr\xc3\xa6sident og ministerium til dets tjenere. Yuans hverv var vanskeligt: at skabe en fast regeringsmyndighed og fylde det t\xc3\xb8mte skatkammer. Men hans valg af ministre, undtagen premierministeren, skulle billiges af begge huse, og i disse var flertallet i mod ham. Heller ikke udenlandske l\xc3\xa5n kunne sluttes uden parlamentets tilladelse. Uden selv at have nogen positiv, opbyggende politik stod Sydkinas revolutionsparti, Kuomintang, stejlt over for alt, hvad Yuan ville have sat igennem, og retf\xc3\xa6rdiggjorde derved til en vis grad den p\xc3\xa5stand, at kun en st\xc3\xa6rkt centraliseret regering og et enev\xc3\xa6ldigt styre kunne frelse Kina fra finansiel ruin og opl\xc3\xb8sning. For at komme uden om vanskelighederne i parlamentet undertegnede Yuan da uden videre en l\xc3\xa5neoverenskomst med 5 af stormagterne. En del af sydpartiets ledere rejste nu et opr\xc3\xb8r, den s\xc3\xa5kaldte anden revolution, og i l\xc3\xb8bet af en uge sluttede 5\xe2\x80\x946 af Jangtse-provinserne sig til dem. Men med kraftig st\xc3\xb8tte i krigsministeren Tuan-tsji-jui kuede Yuan opr\xc3\xb8ret i l\xc3\xb8bet af et par m\xc3\xa5neder.\n_START_SECTION_\nYuans korte diktatur\n_START_PARAGRAPH_\nDa man ikke kunne enes om den endelige grundlov, vedtoges den 3. oktober 1913 loven om pr\xc3\xa6sidentvalget, der overdroges begge huse i forening, og 8. oktober valgtes Yuan til republikkens f\xc3\xb8rste pr\xc3\xa6sident. Han tog straks t\xc3\xb8jlerne med kraftig h\xc3\xa5nd. Alle medlemmer i parlamentet af Kuomintang-partiet fjernedes, og der lovedes nyvalg, som aldrig fandt sted. Et r\xc3\xa5d nedsattes til at revidere og forbedre den forel\xc3\xb8bige forfatning. Ministeriet blev ansvarligt over for pr\xc3\xa6sidenten, ikke for parlamentet. Underhusets magt indskr\xc3\xa6nkedes. I april 1914 gennemf\xc3\xb8rte han en ny forfatning, der samlede al administrativ myndighed i hans h\xc3\xa5nd, og endelig skaffede han sig de n\xc3\xb8dvendige midler ved omordning af saltskatten, et hverv, der med udm\xc3\xa6rket dygtighed udf\xc3\xb8rtes af engl\xc3\xa6nderen Sir Richard Dane. Dette selvherskerstyre varede til slutningen af 1915. Det var mindst af alt republikansk, men det skaffede ro i landet. Modpartiet bragtes til tavshed ved vekselvis anvendelse af magt og guld. Var sp\xc3\xb8rgsm\xc3\xa5let om Kinas fremtidige styre, republik eller monarki, blevet l\xc3\xb8st i den klassiske overleverings \xc3\xa5nd, som en udelukkende indre politisk sag, var det sikkert lykkedes Yuan at vinde magten som kejser til almindelig tilfredshed og lykke for det kinesiske folk. Ved at herske slet mister et dynasti sin ret og afl\xc3\xb8ses af et nyt, der da repr\xc3\xa6senterer himlens vilje. Sommeren 1914 udf\xc3\xb8rte Yuan den kejserlige offerhandling i Himlens Tempel og viste derved, at han som de kejserlige herskere f\xc3\xb8lte sig ansvarlig over for den Alm\xc3\xa6gtige. Fra alle egne af riget kom eller fremkaldtes udtalelser i samme retning. Efter den s\xc3\xa6dvanlige ceremonielle modstand gav Yuan efter og lod monarkiets gennemf\xc3\xb8relse proklamere 12. december 1915. Den h\xc3\xb8jtidelige kejserkroning blev fastsat til 9. februar 1916._NEWLINE_Men Yuan og hans r\xc3\xa5dgivere undlod i forn\xc3\xb8dent omfang at regne med Japans stilling til sp\xc3\xb8rgsm\xc3\xa5let. I november 1914 havde Japan, med nogen engelsk bistand, erobret det tyske omr\xc3\xa5de i Kiautshau-bugten, som Tyskland 1898 havde forpagtet p\xc3\xa5 99 \xc3\xa5r af Kina. Dette mente nu, at lejem\xc3\xa5let m\xc3\xa5tte oph\xc3\xb8re, og det lejede falde tilbage til ejeren. Men Japan benyttede sig af Kinas milit\xc3\xa6re afmagt og tvang ved et bydende ultimatum Kina til i maj 1915 at indg\xc3\xa5 p\xc3\xa5 aftaler, der bandt det til at billige enhver tysk-japansk overenskomst om Kiautshau og de tyske rettigheder p\xc3\xa5 Shantung-halv\xc3\xb8en. Japan lovede at tilbagegive Kiautshau til Kina efter krigen, men p\xc3\xa5 betingelser, der gjorde tilbagegivelsen ganske v\xc3\xa6rdil\xc3\xb8s. Samtidig tiltvang Japan sig betydelige politiske og \xc3\xb8konomiske rettigheder i Kina, navnlig adgang til kul og jern. Heller ikke ville Japan anerkende en ny regeringsform i Kina uden at kr\xc3\xa6ve nye rettigheder, som Peking ikke ville vove at afsl\xc3\xa5. _NEWLINE_Japan \xc3\xb8nskede ikke nogen st\xc3\xa6rk regering i et enigt Kina og advarede i oktober 1915 sammen med England og Rusland den kinesiske regering \xc2\xbbvenskabeligt\xc2\xab\xc2\xa0mod de alvorlige farer for indre uroligheder, som regerings\xc3\xa6ndringen kunne f\xc3\xb8re med sig. Da monarkiets genindf\xc3\xb8relse alligevel proklameredes, udbr\xc3\xb8d der straks med rigelig japansk st\xc3\xb8tte et opr\xc3\xb8r i Yunnan. Bev\xc3\xa6gelsen bredte sig hurtigt til en r\xc3\xa6kke provinser, selv Yuans h\xc3\xb8jre h\xc3\xa5nd, Feng Guozhang, \xc3\x98verstkommanderende i Nanking, svigtede ham, og den 22. januar 1916 erkl\xc3\xa6redes monarkiets genoprettelse udsat p\xc3\xa5 ubestemt tid. Dermed havde Yuan "tabt ansigt" og gjort sin stilling umulig. I april overdrog han al civil myndighed til ministeriet med general Tuan-chi-tuei som leder, der lovede at genindf\xc3\xb8re parlamentarisk styre. S\xc3\xa5danne indr\xc3\xb8mmelser kunne kun styrke modstanderne; Kuomintang-partiets ledere erkl\xc3\xa6rede vicepr\xc3\xa6sidenten Li-juan-hung for pr\xc3\xa6sident og indrettede sig som forel\xc3\xb8big regering i Kanton. Den gamle splittelse mellem Syd- og Nord-Kina var atter \xc3\xa5benlys, da Yuan blev syg og d\xc3\xb8de 5. juni 1916.\n_START_SECTION_\nOpl\xc3\xb8sningens vej\n_START_PARAGRAPH_\nVed Yuans d\xc3\xb8d fik sydpartiet forel\xc3\xb8big overv\xc3\xa6gten. Li-juan-hung blev pr\xc3\xa6sident, men var ganske ude af stand til at tage arven op efter sin forg\xc3\xa6nger. Yuans faste styre afl\xc3\xb8stes af en r\xc3\xa6kke egenr\xc3\xa5dige provinsguvern\xc3\xb8rers indbyrdes stridigheder, mens centralregeringen blev mere og mere afm\xc3\xa6gtig. Striden om en endelig grundlov udbr\xc3\xb8d igen, navnlig arbejdede de radikale p\xc3\xa5 at g\xc3\xb8re parlamentet alm\xc3\xa6gtigt og den ud\xc3\xb8vende magt svag. Under dette tovtr\xc3\xa6kkeri mellem regeringen og Kuomintang-partiets lovmagere udbr\xc3\xb8d den tyske uindskr\xc3\xa6nkede ub\xc3\xa5dskrig (februar 1917), som USA opfordrede Kina til at besvare med afbrydelse af den diplomatiske forbindelse. Trods pr\xc3\xa6sidentens modstand gennemf\xc3\xb8rte premierministeren, Tuan-tsji-jui, bruddet med Tyskland den 14. marts, og samme dag beslaglagde Kina de tyske skibe i Shanghai og andre havne, i alt ca. 50.000 t. Imidlertid udbr\xc3\xb8d heftige indbyrdes stridigheder mellem pr\xc3\xa6sident, regering, parlament, syd-og nordparti. Pr\xc3\xa6sidenten afsatte Tuan og kaldte en af nord-generalerne, Tsjang-Hsun til hj\xc3\xa6lp, men denne opl\xc3\xb8ste parlamentet og satte den tidligere barnekejser, Hsuan-Tung, p\xc3\xa5 tronen igen (juli 1917). Dette eventyr varede dog kun f\xc3\xa5 dage, pr\xc3\xa6sidenten flygtede til det japanske gesandtskab og nedlagde sit hverv, Tuan bley atter premierminister, og vicepr\xc3\xa6sidenten i Nanking, general Feng Guozhang, blev pr\xc3\xa6sident. Sun Yat-Sen og Kuomintang-m\xc3\xa6ndene i syd m\xc3\xa5tte trods flammende opr\xc3\xa5b finde sig i det uundg\xc3\xa5elig\xc3\xa9, navnlig da forel\xc3\xb8big den japansk st\xc3\xb8tte til dem udeblev._NEWLINE_S\xc3\xa5 snart den indre strid var overst\xc3\xa5et, erkl\xc3\xa6redes krigen mod Tyskland den 12. august 1917. \xc3\x85rsagerne til Kinas deltagelse i 1. verdenskrig var b\xc3\xa5de indre og ydre. USAs eksempel spillede en meget stor rolle, men endnu mere afg\xc3\xb8rende var betragtningen, at som krigsdeltager kunde Kina deltage i fredskonferencen og derved f\xc3\xa5 en stemme med i debatten om Kiautshaus fremtid. Endvidere var det for Kina som for andre neutrale en god forretning at g\xc3\xa5 i krig mod Tyskland. Erstatningen til Tyskland for bokserurolighederne faldt bort, og de allierede opgav deres andele for 5 \xc3\xa5r; allerede tidligere havde USA opgivet deres. Endvidere kunne tyske skibe og ejendom beslagl\xc3\xa6gges. Fra de allierede modtoges \xc3\xb8jeblikkelig et l\xc3\xa5n p\xc3\xa5 10 mio. yen. Kinas deltagelse i krigen blev selvf\xc3\xb8lgelig kun indirekte. I massevis anvendtes kinesere til krigsarbejde bag fronten, og britiske handelsskibe bemandedes med tusinder af kinesiske s\xc3\xb8m\xc3\xa6nd. Krigsdeltagelsen hindrede dog ikke forts\xc3\xa6ttelsen af den politiske partistrid mellem nord og syd. For folkets store masse var disse partikampe ret uv\xc3\xa6sentlige, og uanf\xc3\xa6gtet deraf levede Kinas millioner deres s\xc3\xa6dvanlige, arbejdsomme liv. Dertil bidrog ogs\xc3\xa5 provinsernes vidtg\xc3\xa5ende selvst\xc3\xa6ndighed, der bevirkede, at de egentlige uroligheder oftest indskr\xc3\xa6nkedes til en enkelt provins ad gangen. I virkeligheden hvilte mods\xc3\xa6tningen mellem nord og syd heller ikke p\xc3\xa5 \xc3\x98nsket om en deling af Kina men snarere p\xc3\xa5 det i al politik s\xc3\xa6dvanlige personlige magtstr\xc3\xa6b. Navnlig i sommeren 1918 syntes faren for en deling atter at v\xc3\xa6re overh\xc3\xa6ngende.   _NEWLINE_Efter 1. verdenskrigs oph\xc3\xb8r stod Kina mindre v\xc3\xa5benl\xc3\xb8st over for Japan, der af hensyn til de andre magter m\xc3\xa5tte l\xc3\xa6gge b\xc3\xa5nd p\xc3\xa5 sin lyst til at v\xc3\xa6re formynder. Tuan havde i juli ladet v\xc3\xa6lge et nyt parlament, der naturligvis var ham f\xc3\xb8lgagtigt; men det erkl\xc3\xa6redes straks ulovligt af det gamle, som fortsatte sine m\xc3\xb8der i Kanton. Efterh\xc3\xa5nden vandt den mere forsonlige retning inden for nordpartiet overtaget, blandt andet st\xc3\xb8ttet af den nye pr\xc3\xa6sident Hsu-sji-Tsjang, der tiltr\xc3\xa5dte sit embede i oktober 1918. Ogs\xc3\xa5 de allierede magter tilskyndede Peking-regeringen til at forhandle med syden. Der kom da en art fredskonference i stand i Shanghai i februar 1919, og selv om den ikke kom til noget resultat, undlod man dog at genoptage borgerkrigen. I \xc3\xb8vrigt forblev forholdene som hidtil, hver provinsregering handlede p\xc3\xa5 egen h\xc3\xa5nd med liden eller ingen hensyntagen til Peking._NEWLINE_Imidlertid var fredskonferencen \xc3\xa5bnet i Paris, hvor Kina straks forelagde Shantung-sp\xc3\xb8rgsm\xc3\xa5let. St\xc3\xb8ttet til hemmelige aftaler fra begyndelsen af 1917 med de allierede hovedmagter og en Kina den 24. september 1918 aftvunget overenskomst kr\xc3\xa6vede Japan at indtr\xc3\xa6de i Tysklands rettigheder. USA var p\xc3\xa5 Kinas side, men pr\xc3\xa6sident Woodrow Wilson form\xc3\xa5ede ikke at hindre uretf\xc3\xa6rdigheden, s\xc3\xa5 at Versaillesfreden af 28. juni 1919 blankt opfyldte alle Japans krav. Offentligg\xc3\xb8relsen af traktatudkastet rejste en storm af harme over hele Kina, og de kinesiske befuldm\xc3\xa6gtigede n\xc3\xa6gtede at underskrive fredstraktaten. I stedet indledtes en langvarig boycottering af de japanske foretagender, og i begyndelsen af august vedtog Peking-parlamentet en lov om, at krigstilstanden mellem Kina og Tyskland var oph\xc3\xb8rt. Januar 1920 tilb\xc3\xb8d Japan at forhandle om Shantung-sp\xc3\xb8rgsm\xc3\xa5let, men stemningen i Kina syntes at foretr\xc3\xa6kke en henskyden af sagen til Folkeforbundet eller til en konference mellem magterne, hvor man ville have fordelen af de USAs St\xc3\xb8tte._NEWLINE_Med Tyskland sluttedes en fredstraktat af 20. maj 1920, hvorved Tyskland opgav sine konsulers domsmyndighed, og tyske ejendomme beslaglagte i Kina skulle tilbagegives de tidligere ejere, mod at Tyskland betalte deres halve v\xc3\xa6rdi med 4 mio. s\xc3\xb8lvdollars og resten i kinesiske jernbaneobligationer._NEWLINE_P\xc3\xa5 Washington-konferencen blev der i 1922 truffet aftaler om bevarelsen af milit\xc3\xa6r og geografisk status quo ved Stillehavet, om den \xc3\xa5bne d\xc3\xb8rs politik i Kina med mere. Ogs\xc3\xa5 Shantung-sp\xc3\xb8rgsm\xc3\xa5let afgjordes ved en traktat af 4. februar 1922 mellem Kina og Japan, der tilsyneladende indvilligede i en art overdragelse af Kiautshau til Kina, dog med vigtige forbehold og betingelser, der kunne g\xc3\xb8re overdragelsen illusorisk.\n_START_SECTION_\nJapanske lydstater\n_START_PARAGRAPH_\nDet viste sig hurtigt, at borgerkrigen varede ved: f\xc3\xb8rst m\xc3\xa5tte Chiang Kai-shek afv\xc3\xa6rge et kupfors\xc3\xb8g mod sit regime anf\xc3\xb8rt af Feng Y\xc3\xbc-hsiang, Yen Hsi-shan og Wang Jing-wei (1929-1930), dern\xc3\xa6st i 1931 oprettede kommunisterne under Mao Tse-tung Den kinesiske sovjetrepublik i Jiangxi, og da Chiang besluttede at bek\xc3\xa6mpe denne kommunistrede, lykkedes det kommunisterne at slippe ud og p\xc3\xa5 den lange march til Shaanxi, hvor kommunisterne oprettede en ny magtbase._NEWLINE_Nu indledte imidlertid Japan en offensiv p\xc3\xa5 det kommunistiske fastland med henblik p\xc3\xa5 at f\xc3\xa5 strategiske forsyningsomr\xc3\xa5der langt under sin kontrol. F\xc3\xb8rst skete det i den formelle kinesiske provins Manchuriet, der i 1932 blev udr\xc3\xa5bt til den selvst\xc3\xa6ndige stat Manchukuo og med den sidste overlevende af det kinesiske kejserdynasti, Pu Yi, som statsoverhoved. I 1936 oprettedes den mongolske stat Mengjiang i Indre Mongoliet med mongolsk leder. I 1940 kunne Japan inds\xc3\xa6tte Wang Jing-wei som kinesisk leder af en nationalistisk regering i Nanking for de af japanerne kontrollerede omr\xc3\xa5der Jiangsu, Shandong, Hebei, Shanxi, Chahar. Hvor Japan s\xc3\xa5ledes i hvert enkelt tilf\xc3\xa6lde st\xc3\xb8ttede nationalistiske frihedsr\xc3\xb8relser, f\xc3\xb8rte s\xc3\xa5vel Chiang Kai-sheks som Maos h\xc3\xa6re (delvist i samarbejde) en forbitret kamp mod b\xc3\xa5de japanerne og deres allierede frihedsr\xc3\xb8relser. I forbindelse med 2. verdenskrig fik Sovjetunionen indflydelse i det nordlige Kina, hvor de st\xc3\xb8ttede Mao i Yunan og sikrede ham magten over de nordvestlige dele af landet, mens Chang Kai-shek, der m\xc3\xa5tte fortr\xc3\xa6kke til Chongqing, var tr\xc3\xa6ngt. Da krigen sluttede, var Sovjetunionen tr\xc3\xa6ngt ind over Manchukuos gr\xc3\xa6nser og fik kontrollen her.\n_START_SECTION_\nEfter 2. verdenskrig\n_START_PARAGRAPH_\nDa Japan kapitulerede som afslutning p\xc3\xa5 2. verdenskrig, fik dette ogs\xc3\xa5 betydning i Kina. Ved kapitulationen havde kommunisterne stort set hele kontrollen i de nordlige egne, den nationale regering i Nanking under Kuomintang i de sydlige egne. I henhold til v\xc3\xa5benhvilen med Japan skulle soldaterne nedl\xc3\xa6gge v\xc3\xa5bnene for de kinesiske tropper, de stod over for. Da disse mange steder var kommunister, fik kinesiske kommunister derved store m\xc3\xa6ngder v\xc3\xa5ben og ammunition i h\xc3\xa6nde. Sk\xc3\xb8nt nationalistregeringen i Nanking inds\xc3\xa5 faren herved og derfor snart genoptog borgerkrigen, var skaden allerede sket. Et amerikansk m\xc3\xa6glingsfors\xc3\xb8g ved general Marshall fik midlertidigt stoppet krigen men ikke mods\xc3\xa6tningerne, og Marshall m\xc3\xa5tte til sidst opgive og rejse hjem. Nu lod sovjetunionen kommunisterne f\xc3\xa5 fri adgang til det af dem besatte Manchuriet og frem for alt havnen i Dairen. Derved blev nationalistregeringens styrker i Mukden isolerede og hele omr\xc3\xa5det kom derved under kommunisternes kontrol._NEWLINE_Samtidig voksede oppositionen internt i Koumintang mod Chang Kai-shek personligt og hans n\xc3\xa6rmeste r\xc3\xa5dgivere p\xc3\xa5 partiets h\xc3\xb8jre fl\xc3\xb8j. Det blev stadig mere \xc3\xa5benbart, at partiet og regeringen blev ledet autorit\xc3\xa6rt og pr\xc3\xa6get af korruption. I denne situation valgte generalerne rundt om i Kina at drive politik p\xc3\xa5 egen h\xc3\xa5nd: den ene efter den anden gav sig over til kommunisterne uden kamp, hvorved yderligere store m\xc3\xa6ngder af amerikanske v\xc3\xa5ben og anden udrustning kom i disses h\xc3\xa6nder. Dette bevirkede atter, at den amerikanske pr\xc3\xa6sident Harry S. Truman stoppede den milit\xc3\xa6re st\xc3\xb8tte til Kuomintang, n\xc3\xa5r der alligevel var udsigt til, at denne ville ende i kommunisternes h\xc3\xa6nder. _NEWLINE_Den 28. februar 1947 begyndte demonstrationer mod regeringen\xc2\xa0; 28000 kan ha blivet dr\xc3\xa6bt._NEWLINE_I januar 1949 stod kommunisterne som eneherskende nord for Yangtze-floden, Chiang Kai-shek m\xc3\xa5tte tr\xc3\xa6de tilbage, og den rest-regering, der sad tilbage i Nanking, erkl\xc3\xa6rede sig rede til at godkende en fredsaftale p\xc3\xa5 de af kommunisterne udstukne vilk\xc3\xa5r. Den 1. oktober 1949 kunne Mao Zedong udr\xc3\xa5be Folkerepublikken Kina. _NEWLINE_Imidlertid fastholdt verdenssamfundet l\xc3\xa6nge, at Koumintang var den eneste lovlige repr\xc3\xa6sentant for Kina. F\xc3\xb8rst i 1971 godkendtes, at Folkerepublikken Kina kunne repr\xc3\xa6sentere Kina i de Forenede Nationer.'