b'\n_START_ARTICLE_\nJordens historie\n_START_SECTION_\nSolsystemets dannelse\n_START_PARAGRAPH_\nSolsystemet og Jorden dannedes oprindeligt fra en stor roterende sky af kosmisk st\xc3\xb8v og gasarter, urt\xc3\xa5gen. Skyen bestod af brint og  helium, som var produceret ved Big Bang, samt tungere grundstoffer, som supernovaer havde dannet og sendt ud i rummet. For omkring 4,6 milliarder \xc3\xa5r siden begyndte urt\xc3\xa5gen at tr\xc3\xa6kke sig sammen, muligvis som f\xc3\xb8lge af en trykb\xc3\xb8lge fra en n\xc3\xa6rliggende stjerne, der eksploderede som en supernova. Trykb\xc3\xb8lgen tilf\xc3\xb8rte urt\xc3\xa5gen et drejningsmoment, og efterh\xc3\xa5nden som dens rotation accelererede, fik kombinationen af tyngdekraft og inerti den til at flade ud til en protoplanetarisk skive, vinkelret p\xc3\xa5 rotationsaksen. Hovedparten af massen koncentreredes i skivens midte og begyndte at varmes op, mens sm\xc3\xa5 perturbationer som f\xc3\xb8lge af sammenst\xc3\xb8d og virkningen af vinkelmomentet medf\xc3\xb8rte, at der forskellige steder i skiven dannedes begyndende protoplaneter med diametre p\xc3\xa5 op til flere kilometer._NEWLINE_Det indfaldne materiale, den for\xc3\xb8gede rotationshastighed og trykket fra gravitationssammentr\xc3\xa6kningen skabte efterh\xc3\xa5nden en enorm kinetisk varme i centrum, og da der ikke var nogen anden proces, som kunne f\xc3\xb8re tilstr\xc3\xa6kkelig energi v\xc3\xa6k, steg temperaturen. Til sidst blev den h\xc3\xb8j nok til, at kernefusion af brint til helium kunne begynde, og denne T Tauri-stjerne ant\xc3\xa6ndtes og dannede Solen. I mellemtiden fik gravitationen stof til at samle sig omkring de perturberede masser uden for den afstand, hvor massetiltr\xc3\xa6kningen fra Solen fik stoffet til at falde ind i den, og disse samlinger begyndte sammen med st\xc3\xb8vpartikler etc. at samles i ringe i den protoplanetariske skive. Fragmenter med stadig st\xc3\xb8rre masser st\xc3\xb8dte sammen og blev til endnu st\xc3\xb8rre stykker, der til sidst blev til protoplaneter. En af disse var den planet, som dannedes i en afstand af omkring 150 millioner kilometer fra centret, nemlig Jorden. Den var stort set dannet i l\xc3\xb8bet af 10\xe2\x80\x9320\xc2\xa0millioner\xc2\xa0\xc3\xa5r,  og det skete for 4,54 milliarder \xc3\xa5r siden (med en usikkerhed p\xc3\xa5 1\xc2\xa0%).  Solvinden fra den nydannede T Tauri-stjerne fjernede det meste af det materiale i skiven, som ikke allerede var indfanget og indg\xc3\xa5et i st\xc3\xb8rre legemer. Forl\xc3\xb8bet er modelleret ved computersimulationer, som har vist, at der p\xc3\xa5 denne m\xc3\xa5de fra en protoplanetarisk skive kan dannes planeter med de afstande fra Solen, som jordplaneterne har.\n_START_SECTION_\nHadal og Ark\xc3\xa6ikum\n_START_PARAGRAPH_\nDen f\xc3\xb8rste \xc3\xa6on i Jordens geologiske historie kaldes Ark\xc3\xa6ikum og varede til for 2,5 milliarder \xc3\xa5r siden. De \xc3\xa6ldste klipper, som er fundet p\xc3\xa5 Jorden, er omkring 4,03 milliarder \xc3\xa5r gamle. Zirkoner fra Acasta-gnejskomplekset er dateret til at v\xc3\xa6re 4,03 milliarder \xc3\xa5r. Tidsrummet fra Jordens dannelse og til de \xc3\xa6ldste klippers aldre anses uofficielt for at v\xc3\xa6re en selvst\xc3\xa6ndig \xc3\xa6on, Hadal. Eftersom der ikke er bevaret materiale fra den tid, er der kun lidt kendt om den. Jordens overflade m\xc3\xa5 have v\xc3\xa6ret under et intenst bombardement af meteoritter, og den omfattende varmetransport og geotermale gradient m\xc3\xa5 have medf\xc3\xb8rt en voldsom vulkansk aktivitet. Der findes af og til solit\xc3\xa6re zirkonkrystaller med h\xc3\xb8jere aldre end 4,0 milliarder \xc3\xa5r, og de viser tegn p\xc3\xa5 at have v\xc3\xa6ret i kontakt med flydende vand for omkring 4,4 milliarder \xc3\xa5r siden, hvilket tages som bevis p\xc3\xa5, at planeten allerede dengang havde oceaner. Fra kratert\xc3\xa6llinger p\xc3\xa5 andre himmellegemer vides det, at det intense meteorbombardement, som kaldes Det Store Bombardement (engelsk: Late Heavy Bombardment, LHB), sluttede for omkring 3,8 milliarder \xc3\xa5r siden. Ved begyndelsen af Ark\xc3\xa6ikum var Jorden afk\xc3\xb8let betydeligt, men de fleste af de nutidige livsformer ville ikke have kunnet leve der p\xc3\xa5 grund af atmosf\xc3\xa6rens sammens\xc3\xa6tning, da den hverken indeholdt ilt eller havde et beskyttende ozonlag.\n_START_SECTION_\nJordens kerne og f\xc3\xb8rste atmosf\xc3\xa6re\n_START_PARAGRAPH_\nProtojorden voksede sig st\xc3\xb8rre ved at "feje materiale op" (accretion), og dens indre blev til sidst varm nok til at smelte de tunge, siderofile metaller. P\xc3\xa5 grund af deres st\xc3\xb8rre massefylder sank de (flydende) metaller mod Jordens massecentrum, mens de lettere lithofile steg op mod eller blev p\xc3\xa5 overfladen. Denne planetare differentiation medf\xc3\xb8rte en opdeling af Jorden i en primitiv kappe og en (metallisk) kerne og skete kun 10 millioner \xc3\xa5r efter, at Jorden begyndte at dannes. Derved fik Jorden sin lagdelte struktur og desuden skabtes Jordens magnetfelt. _NEWLINE_Mens der foregik accretion af materiale til protoplaneten, m\xc3\xa5 Jorden have v\xc3\xa6ret omgivet af en sky af luftformige silikater, som senere kondenseredes  som faste klipper p\xc3\xa5 overfladen. Tilbage var da en tidlig atmosf\xc3\xa6re af lette gasarter, fortrinsvis brint, helium og \xc3\xa6delgasser, men den forsvandt ved at blive bl\xc3\xa6st v\xc3\xa6k af solvinden og ved p\xc3\xa5virkning fra Jordens egen varme._NEWLINE_Dette \xc3\xa6ndrede sig, da Jorden n\xc3\xa5ede omkring 40\xc2\xa0% af sin nuv\xc3\xa6rende radius, hvor dens tyngdekraft blev st\xc3\xa6rk nok til at holde p\xc3\xa5 en atmosf\xc3\xa6re, som indeholdt vand.\n_START_SECTION_\nGigantsammenst\xc3\xb8det\n_START_PARAGRAPH_\nEt s\xc3\xa6rligt tr\xc3\xa6k ved Jorden er dens store m\xc3\xa5ne, M\xc3\xa5nen. Under Apollo-programmet blev der hentet klipper fra M\xc3\xa5nens overflade tilbage til Jorden, og radiometriske dateringer af disse giver M\xc3\xa5nen en alder p\xc3\xa5 4,527 \xc2\xb1 10 millioner \xc3\xa5r, hvilket er omkring 30 til 55 millioner \xc3\xa5r yngre end Solsystemets andre kloder. Et specielt tr\xc3\xa6k er M\xc3\xa5nens forholdsvis lave massefylde, som m\xc3\xa5 betyde, at den ikke har nogen stor, metalholdig kerne som de andre jordlignende kloder i Solsystemet. I virkeligheden er M\xc3\xa5nens stofsammens\xc3\xa6tning meget t\xc3\xa6t p\xc3\xa5 at v\xc3\xa6re den samme som sammens\xc3\xa6tningen af Jordens kappe og skorpe, men uden Jordens kerne. Det har f\xc3\xb8rt til frems\xc3\xa6ttelse af hypotesen om et gigantsammenst\xc3\xb8d, Theiahypotesen, if\xc3\xb8lge hvilken M\xc3\xa5nen er dannet efter et enormt sammenst\xc3\xb8d mellem protojorden og en anden protoplanet. M\xc3\xa5nen er da opst\xc3\xa5et ved accretion af det materiale, som slyngedes ud i rummet ved de to kloders sammenst\xc3\xb8d._NEWLINE_Protoplaneten, som ramte Jorden, har f\xc3\xa5et navnet Theia og er beregnet til at have haft lidt mindre masse end planeten Mars. Theia kan v\xc3\xa6re dannet ved accretion af stof i en afstand p\xc3\xa5 150 millioner kilometer fra b\xc3\xa5de Jorden og Solen i deres fjerde eller femte Lagrange-punkt. Dens kredsl\xc3\xb8b kan f\xc3\xb8rst have v\xc3\xa6ret stabilt, men br\xc3\xb8d sammen, da Jordens masse voksede ved accretion af mere og mere materiale. Theia svingede derefter frem og tilbage i forhold til Jorden, indtil den til sidst st\xc3\xb8dte sammen med den for ansl\xc3\xa5et 4,533 milliarder \xc3\xa5r siden._NEWLINE_Modeller viser, at n\xc3\xa5r en klode af denne st\xc3\xb8rrelse ramte protojorden i en lille vinkel, blev en meget stor m\xc3\xa6ngde materiale fra de to kloders kapper og skorper kastet ud i rummet og meget af det forblev i kredsl\xc3\xb8b om Jorden. Dette materiale samlede sig til kloden M\xc3\xa5nen i l\xc3\xb8bet af nogle uger og fik derefter kugleform under p\xc3\xa5virkning af sin egen tyngde. Theias metalliske kerne sank derimod gennem Jordens kappe og indgik i Jordens kerne, hvorved M\xc3\xa5nen blev fattig p\xc3\xa5 metaller. Theiahypotesen forklarer derfor M\xc3\xa5nens helt us\xc3\xa6dvanlige stofsammens\xc3\xa6tning._NEWLINE_Den radiometriske datering viser, at Jorden allerede havde eksisteret i mindst 10 millioner \xc3\xa5r f\xc3\xb8r sammenst\xc3\xb8det, hvorfor der var tid nok til, at den var blevet opdelt i en primitiv kappe og skorpe. Derfor udkastede sammenst\xc3\xb8det ikke materiale fra Jordens kerne af tunge, siderofile grundstoffer._NEWLINE_Sammenst\xc3\xb8det havde nogle vigtige konsekvenser for den unge jord. Det udl\xc3\xb8ste en gigantisk m\xc3\xa6ngde energi, som m\xc3\xa5 have opsmeltet Jorden og M\xc3\xa5nen fuldst\xc3\xa6ndigt. Umiddelbart efter, at det var sket, har der v\xc3\xa6ret kraftig konvektion i Jordens kappe, og planetens overflade var et stort magmaocean. Desuden m\xc3\xa5 hele planetens f\xc3\xb8rste atmosf\xc3\xa6re v\xc3\xa6re blevet bl\xc3\xa6st v\xc3\xa6k. Sammenst\xc3\xb8det menes desuden at have givet Jorden sin store akseh\xc3\xa6ldning p\xc3\xa5 23,5\xc2\xb0, som er \xc3\xa5rsagen til, at planeten har \xc3\xa5rstider. (En enkel, idealiseret model for planeternes opst\xc3\xa5en giver akseh\xc3\xa6ldninger p\xc3\xa5 0\xc2\xb0 uden \xc3\xa5rstider af betydning). Det kan ligeledes have for\xc3\xb8get Jordens rotationshastighed.\n_START_SECTION_\nOceaner og atmosf\xc3\xa6re dannes\n_START_PARAGRAPH_\nDa Jorden var uden atmosf\xc3\xa6re efter gigantsammenst\xc3\xb8det, afk\xc3\xb8ledes den hurtigt, s\xc3\xa5 en fast skorpe blev dannet i l\xc3\xb8bet af 150 millioner \xc3\xa5r; og ny forskning antyder endda, at det skete p\xc3\xa5 kun 100 millioner \xc3\xa5r ud fra det niveau af hafnium, som er fundet i de geologiske lag i Jack Hills i Western Australia. Den felsiske jordskorpe, som findes nu, eksisterede endnu ikke. I Jordens indre foregik der stadig en opdeling af stofferne, om end en del af kappen var delvis st\xc3\xb8rknet igen. I den f\xc3\xb8rste del af Ark\xc3\xa6ikum-\xc3\xa6onen (for omkring 3 milliarder \xc3\xa5r siden) var kappen dog meget varmere end nu, muligvis omkring 1.600\xc2\xa0\xc2\xb0C, s\xc3\xa5 den andel af den, som var delvis opsmeltet, var langt st\xc3\xb8rre end i nutiden._NEWLINE_Der blev frigivet vanddamp fra skorpen samtidig med, at vulkaner udspyede andre gasarter, hvilket tilsammen dannede Jordens anden atmosf\xc3\xa6re. Yderligere vand blev tilf\xc3\xb8rt Jorden af asteroider fra det ydre asteroideb\xc3\xa6lte, hvis baner sandsynligvis blev forstyrret af p\xc3\xa5virkningen fra Jupiters tyngdekraft. Den meget store m\xc3\xa6ngde vand p\xc3\xa5 Jorden kan ikke v\xc3\xa6re fremkommet ved vulkansk aktivitet og gasudslip alene. Det antages derfor, at vandet kom fra byger af nedslag, ogs\xc3\xa5 kaldet Det Store Bombardement, af kometer, som indeholdt is. De fleste kometer har i dag baner, som ligger l\xc3\xa6ngere v\xc3\xa6k fra Solen end Neptun,  men computersimulationer viser, at de oprindeligt var langt almindeligere i solsystemets inderste del. Det er imidlertid ogs\xc3\xa5 muligt, at det meste vand kom fra nedslag af sm\xc3\xa5 protoplaneter af samme type som de nuv\xc3\xa6rende sm\xc3\xa5 ism\xc3\xa5ner omkring de ydre planeter. S\xc3\xa5danne nedslag kan have tilf\xc3\xb8rt alle jordplaneterne (Merkur, Venus, Jorden og Mars) vand, kuldioxid, metan, ammoniak, kv\xc3\xa6lstof og andre flygtige stoffer. Stammer alt vand i oceanerne kun fra kometer, m\xc3\xa5 Jorden v\xc3\xa6re ramt af en million af dem, hvilket if\xc3\xb8lge computersimulationer ikke er et urimeligt antal efter forholdene._NEWLINE_Efterh\xc3\xa5nden som planeten afk\xc3\xb8ledes, dannedes der skyer, og regnvandet fyldte oceanerne i l\xc3\xb8bet af 750 millioner \xc3\xa5r (for 3,8 milliarder \xc3\xa5r siden, men muligvis endda tidligere). Nyere resultater tyder p\xc3\xa5, at oceanerne p\xc3\xa5 Jorden allerede var begyndt at dannes s\xc3\xa5 tidligt som for  4,2 milliarder \xc3\xa5r siden.  Ved begyndelsen af Ark\xc3\xa6ikum var Jorden s\xc3\xa5ledes allerede d\xc3\xa6kket af oceaner, og dens nye atmosf\xc3\xa6re indeholdt sandsynligvis ammoniak, metan, vanddamp, kuldioxid og kv\xc3\xa6lstof samt mindre m\xc3\xa6ngder andre luftarter. Fri ilt blev derimod bundet af brint eller af overfladens mineraler. Den vulkanske aktivitet var intens, og uden et ozonlag var jordoverfladen badet i ultraviolet str\xc3\xa5ling.\n_START_SECTION_\nDe f\xc3\xb8rste kontinenter\n_START_PARAGRAPH_\nKappekonvektion, som er den proces, der er ansvarlig for nutidens pladetektonik, fremkommer ved varmeudstr\xc3\xb8mning fra Jordens kerne til dens overflade. Den medf\xc3\xb8rer dannelse af stive tektoniske plader ved de midtoceaniske h\xc3\xb8jderygge, der tilintetg\xc3\xb8res igen ved subduktion, som i destruktive pladegr\xc3\xa6nser f\xc3\xb8res tilbage i kappen. Jordens varmere indre i \xc3\xa6onerne Hadal og Ark\xc3\xa6ikum m\xc3\xa5 have medf\xc3\xb8rt en hurtigere konvektion, og ogs\xc3\xa5 at processer svarende til nutidens pladetektonik m\xc3\xa5 v\xc3\xa6re forl\xc3\xb8bet hurtigere. Geologerne mener derfor, at der dengang fandtes langt flere pladegr\xc3\xa6nser, og at de tektoniske plader f\xc3\xb8lgelig var mindre._NEWLINE_Jordens oprindelige skorpe, som blev dannet, da overfladen st\xc3\xb8rknede f\xc3\xb8rste gang, forsvandt helt p\xc3\xa5 grund af virkningen af denne hurtige pladetektonik og af de mange nedslag under Late Heavy Bombardment, LHB. Det antages imidlertid, at den m\xc3\xa5 have v\xc3\xa6ret af samme basaltiske sammens\xc3\xa6tning som nutidens oceanbundsplader, fordi differentiering af skorpens materiale endnu kun var sket i ringe omfang. De f\xc3\xb8rste st\xc3\xb8rre stykker af kontinentalplade, som fremkom efter differentiation af lettere grundstoffer under delvis opsmeltning af den nedre skorpe, dannedes ved begyndelsen af Ark\xc3\xa6ikum for omtrent fire milliarder \xc3\xa5r siden. Der er stadig noget tilbage af disse sm\xc3\xa5 kontinenter, s\xc3\xa5kaldte kratoner, og disse stykker af skorpen fra Ark\xc3\xa6ikum danner de kerner, omkring hvilke nutidens kontinenter voksede frem._NEWLINE_De \xc3\xa6ldste klipper p\xc3\xa5 den nuv\xc3\xa6rende jordoverflade findes i den nordamerikanske kraton i Canada. Det er tonalit med en alder p\xc3\xa5 omkring 4 milliarder \xc3\xa5r, og de udviser tegn p\xc3\xa5 metamorfose (rekrystallisation) ved h\xc3\xb8je temperaturer, men ogs\xc3\xa5 sediment\xc3\xa6re korn, som er blevet slebet runde under vandtransport, hvilket viser, at floder og have fandtes p\xc3\xa5 dette tidspunkt._NEWLINE_Kratoner best\xc3\xa5r hovedsagelig af to forskellige typer mikrokontinentalplader. Den f\xc3\xb8rste type best\xc3\xa5r af klipper (kaldet "greenstone"), som er lettere metamorfe aflejringer. Disse "greenstones" ligner de aflejringer, som i dag findes i oceangrave ved de destruktive pladegr\xc3\xa6nser, hvorfor disse greenstone-plader anses for at v\xc3\xa6re bevis p\xc3\xa5 subduktion i l\xc3\xb8bet af Ark\xc3\xa6ikum. Den anden type er sammens\xc3\xa6tninger af felsiske, magmatiske bjergarter, der mest best\xc3\xa5r af tonalit, trondhjemit og granodiorit, hvilket er bjergarter med en sammens\xc3\xa6tning som ligner granit (hvorfor s\xc3\xa5danne omr\xc3\xa5der kaldes TTG-plader). TTG-sammens\xc3\xa6tningerne anses for at v\xc3\xa6re levn fra den f\xc3\xb8rste kontinentalskorpe og er dannet ved delvis opsmeltning i basalt. Skiftet mellem b\xc3\xa6lter af greenstone og TTG-plader tolkes som et tektonisk milj\xc3\xb8, hvor sm\xc3\xa5 protokontinenter var adskilt af et omfattende net af subduktionszoner.\n_START_SECTION_\nLivets opst\xc3\xa5en\n_START_PARAGRAPH_\nDetaljerne i livets opst\xc3\xa5en er ukendte, omend principperne er fastlagt i grove tr\xc3\xa6k. If\xc3\xb8lge teorierne kan de n\xc3\xb8dvendige, organiske komponenter v\xc3\xa6re kommet til Jorden med meteoritter, eller de kan v\xc3\xa6re dannet ved kemiske reaktioner p\xc3\xa5 Jorden. De mekanismer, som derp\xc3\xa5 fik livet til at opst\xc3\xa5, menes at v\xc3\xa6re de samme. _NEWLINE_Begivenhedens tidsm\xc3\xa6ssige placering kan der kun g\xc3\xa6ttes om \xe2\x80\x93 m\xc3\xa5ske skete det for omkring 4 milliarder \xc3\xa5r siden. _NEWLINE_I de energirige kemiske forhold p\xc3\xa5 den unge jordklode fik et molekyle den egenskab at kunne fremstille kopier af sig selv, replikere sig. Dette molekyles natur er ukendt, eftersom dets funktion for l\xc3\xa6ngst er blevet erstattet af livsformernes nuv\xc3\xa6rende replikationsmetode ved hj\xc3\xa6lp af DNA. _NEWLINE_Kopieringen forl\xc3\xb8b imidlertid ikke altid n\xc3\xb8jagtigt, s\xc3\xa5 nogle kopier indeholdt "fejl". Hvis en s\xc3\xa5dan \xc3\xa6ndring \xc3\xb8delagde molekylets evne til replikation, ville der ikke dannes kopier af det, og den fejlbeh\xc3\xa6ftede linje ville "udd\xc3\xb8". P\xc3\xa5 den anden side kunne en \xc3\xa6ndring i f\xc3\xa5 og sj\xc3\xa6ldne tilf\xc3\xa6lde bevirke, at et molekyle kunne kopiere sig selv hurtigere eller bedre. Disse molekyletyper ville blive talrigere og "have succes". Ligeledes kunne det ske, at der blev knaphed p\xc3\xa5 r\xc3\xa5materiale til kopieringen, hvorved typer, som kunne udnytte andet materiale eller m\xc3\xa5ske h\xc3\xa6mme andres typers kopiering og stj\xc3\xa6le deres ressourcer, kunne blive de mest talrige._NEWLINE_Der er foresl\xc3\xa5et adskillige modeller for, hvordan en replikator kan v\xc3\xa6re opst\xc3\xa5et, ligesom der er foresl\xc3\xa5et forskellige, mulige replikatorer, herunder organiske stoffer som moderne proteiner, nukleinsyrer, fosfolipider eller krystaller. Endda kvantesystemer har v\xc3\xa6ret foresl\xc3\xa5et. _NEWLINE_Der er ikke fremkommet nogen metode til at afg\xc3\xb8re, hvilken af disse modeller \xe2\x80\x93 eller om nogen af dem i det hele taget \xe2\x80\x93 der helt passer til udviklingen af liv p\xc3\xa5 Jorden. If\xc3\xb8lge en af de \xc3\xa6ldre teorier, som er udarbejdet i nogen detaljeringsgrad, kunne den energi, som var til stede via vulkanisme, lyn og ultraviolet str\xc3\xa5ling, drive kemiske reaktioner, som frembragte mere komplekse molekyler fra simple forbindelser som metan og ammoniak. Blandt de producerede molekyler var der mange af de forholdsvis simple organiske forbindelser, som er livets byggesten. Efterh\xc3\xa5nden som m\xc3\xa6ngden af denne \xe2\x80\x9corganiske suppe\xe2\x80\x9d \xc3\xb8gedes, reagerede forskellige molekyler med hinanden, hvorved endnu mere komplekse molekyler kunne dannes. Muligvis spillede ler en rolle ved at samle og koncentrere organisk materiale. Tilstedev\xc3\xa6relsen af visse molekyler kunne fremme en kemisk reaktion. Dette foregik over meget lang tid, hvor reaktionerne skete tilf\xc3\xa6ldigt, til der ved et sammentr\xc3\xa6f dannedes et s\xc3\xa6rligt molekyle, som havde evne til replikation, og som beskrevet ovenfor gav dette straks anledning til, at en evolutionsproces kunne begynde. P\xc3\xa5 et senere tidspunkt overtog DNA replikationsfunktionen, s\xc3\xa5 alt kendt liv (med undtagelse af nogle vira og prioner) nu bruger dette ved sin replikation.\n_START_SECTION_\nCeller\n_START_PARAGRAPH_\nDe moderne livsformers replikationsmateriale er beskyttet ved at v\xc3\xa6re omgivet af en cellemembran. Dennes opst\xc3\xa5en er lettere at forst\xc3\xa5 end replikatorens, fordi de fosfolipide molekyler, som den er dannet af, ofte spontant vil danne et lipoidt dobbeltlag, n\xc3\xa5r de befinder sig i vand. Under visse betingelser kan der dannes mange s\xc3\xa5danne lag eller "bobler", hvilket har givet anledning til \xe2\x80\x9cbobleteorien\xe2\x80\x9d omkring livets udvikling. Det vides ikke, om denne proces gik forud for eller efterfulgte replikatorens fremkomst (eller m\xc3\xa5ske ligefrem var replikatoren). Den fremherskende teori er, at replikatoren, der m\xc3\xa5ske var RNA p\xc3\xa5 dette tidspunkt if\xc3\xb8lge en hypotese om en RNA-verden, allerede var udviklet sammen med sin kopieringsprocedure og muligvis sammen med andre biomolekyler. De f\xc3\xb8rste protoceller kan simpelthen v\xc3\xa6re g\xc3\xa5et i stykker, n\xc3\xa5r de voksede, og deres indhold v\xc3\xa6re spredt til andre \xe2\x80\x9cbobler.\xe2\x80\x9d Proteiner, som stabiliserede   membranen, eller som senere bidrog til en bedre celledeling, vil have fremmet udbredelsen af s\xc3\xa5danne cellelinjer. _NEWLINE_RNA er en sandsynlig kandidat som tidlig replikator, eftersom det b\xc3\xa5de kan gemme genetisk information og v\xc3\xa6re katalysator for reaktioner. P\xc3\xa5 et tidspunkt overtog DNA rollen som genetisk lager fra RNA, mens de proteiner, som kaldes enzymer, overtog rollen som katalysatorer, mens RNA fik den funktion at overf\xc3\xb8re information og regulere processen. Der er stigende tro p\xc3\xa5, at disse tidlige celler kan have udviklet sig i n\xc3\xa6rheden af de unders\xc3\xb8iske vulkanske "skorstene", som kendes under navnet hydrotermiske v\xc3\xa6ld eller endda n\xc3\xa6r varme, dybtliggende klipper. Det menes imidlertid, at kun en af disse mange protoceller overlevede. De foreliggende data antyder, at denne sidste f\xc3\xa6lles forfader levede i den tidlige Ark\xc3\xa6ikum-\xc3\xa6on for m\xc3\xa5ske 3,5 milliarder \xc3\xa5r siden eller tidligere endnu og dermed var stamfader til alle celler og alts\xc3\xa5 til alt liv p\xc3\xa5 Jorden. Det var sandsynligvis en prokaryot med en cellemembran og m\xc3\xa5ske ribosomer, men uden en cellekerne eller membran-tilknyttede organeller som mitokondrier eller gr\xc3\xb8nkorn. Som alle moderne celler brugte den DNA som genetisk kode, RNA til informationsoverf\xc3\xb8rsel og proteinsyntese samt enzymer til at katalysere reaktionerne. Nogle forskere er af den opfattelse, at forfaderen i stedet for at v\xc3\xa6re en enkelt organisme var populationer af organismer, som udvekslede gener.\n_START_SECTION_\nFotosyntese og ilt\n_START_PARAGRAPH_\nDet er sandsynligt, at de f\xc3\xb8rste celler alle var heterotrofe og benyttede organiske molekyler fra omgivelserne (herunder fra andre celler) som r\xc3\xa5materiale og energikilde. Efterh\xc3\xa5nden som m\xc3\xa6ngden af f\xc3\xb8de svandt ind, udviklede nogle celler en ny strategi. I stedet for at v\xc3\xa6re afh\xc3\xa6ngige af den svindende m\xc3\xa6ngde frie, organiske molekyler, anvendte disse celler sollyset som energikilde. Sk\xc3\xb8nnene over tidspunktet herfor varierer, men for omkring 3 milliarder \xc3\xa5r siden, er det sandsynligt, at noget svarende til den nuv\xc3\xa6rende fotosyntese havde udviklet sig. Det stillede ikke bare Solens energi til r\xc3\xa5dighed for de autotrofe organismer, men ogs\xc3\xa5 for de heterotrofe, som fort\xc3\xa6rede dem. Fotosyntese brugte kuldioxid og vand, som var til r\xc3\xa5dighed i overv\xc3\xa6ldende m\xc3\xa6ngde, og producerede ved hj\xc3\xa6lp af sollyset energirige, organiske molekyler (kulbrinter). _NEWLINE_Yderligere produceredes ilt som et spildprodukt fra fotosyntesen. Dette blev f\xc3\xb8rst bundet til kalksten, jern og andre mineraler, hvilket der er tydeligt bevis for i rige lag af jernoxid i de geologiske strata, som svarer til denne tidsperiode. Oceanerne m\xc3\xa5 have f\xc3\xa5et en gr\xc3\xb8n farve, mens ilten reagerede med mineralerne. Da disse reagenser oph\xc3\xb8rte, kunne ilten begynde at ophobes i atmosf\xc3\xa6ren. Sk\xc3\xb8nt hver celle kun producerede en ubetydelig m\xc3\xa6ngde ilt, omformede det enorme antal cellers samlede stofskifte over et meget langt tidsrum Jordens atmosf\xc3\xa6re til dens nuv\xc3\xa6rende sammens\xc3\xa6tning. Blandt de \xc3\xa6ldste eksempler p\xc3\xa5 iltproducerende livsformer er de fossile stromatolitter._NEWLINE_Denne ophobning af fri ilt var en katastrofe for livet p\xc3\xa5 Jorden. N\xc3\xa6sten alt det dav\xc3\xa6rende liv blev udslettet, men samtidig dannede katastrofen grundlag for de ilt-afh\xc3\xa6ngige organismer, som i dag udg\xc3\xb8r n\xc3\xa6sten alt liv p\xc3\xa5 vor planet._NEWLINE_Med den fri ilt fik Jorden desuden sin tredje atmosf\xc3\xa6re. Noget af denne ilt omdannedes af den ultraviolette str\xc3\xa5ling til ozon, som samledes i et lag n\xc3\xa6r atmosf\xc3\xa6rens \xc3\xb8verste del. Dette ozonlag sk\xc3\xa6rmede, som det stadig g\xc3\xb8r, for en betydelig del af den str\xc3\xa5ling, som tidligere havde kunnet passere atmosf\xc3\xa6ren, og gav dermed celler mulighed for at kolonisere f\xc3\xb8rst oceanernes overflade og sluttelig ogs\xc3\xa5 landjorden. Uden ozonlaget ville de ultraviolette str\xc3\xa5ler, som bombarderede overfladen, have for\xc3\xa5rsaget et ut\xc3\xa5leligt h\xc3\xb8jt niveau af mutationer i de celler, som var udsat for dem. _NEWLINE_Udover at stille store energim\xc3\xa6ngder til r\xc3\xa5dighed for livsformerne og blokere for den ultraviolette str\xc3\xa5ling havde fotosyntesen en tredje vigtig og verdensomv\xc3\xa6ltende virkning, fordi ilt er giftig. Da dens koncentration \xc3\xb8gedes, udd\xc3\xb8de s\xc3\xa5 meget af livet p\xc3\xa5 Jorden, at det er blevet betegnet som "iltkatastrofen". De modstandsdygtige former overlevede og trivedes derimod, og nogle af disse udviklede evnen til at bruge ilt til at for\xc3\xb8ge deres stofskifte og udvinde mere energi fra den samme f\xc3\xb8dem\xc3\xa6ngde.\n_START_SECTION_\nEndosymbiose og livets tre dom\xc3\xa6ner\n_START_PARAGRAPH_\nDen moderne taksonomi klassificerer livsformerne i tre dom\xc3\xa6ner. Tidspunktet for disse dom\xc3\xa6ners opst\xc3\xa5en er ikke kendt. Dom\xc3\xa6net Bacteria br\xc3\xb8d muligvis f\xc3\xb8rst v\xc3\xa6k fra de andre livsformer, men det er omdiskuteret. Kort efter, for omkring 2 milliarder \xc3\xa5r siden, deltes resten i de to dom\xc3\xa6ner Archaea og Eucaryota. Eukaryotiske celler er st\xc3\xb8rre og mere komplekse end de prokaryotiske (bakterier og arker), og oprindelsen til den kompleksitet er f\xc3\xb8rst nu ved at blive forst\xc3\xa5et. _NEWLINE_Omkring dette tidspunkt endte en bakteriecelle, som havde lighedspunkter med nutidens Rickettsia, i en st\xc3\xb8rre, prokaryotisk celle. M\xc3\xa5ske fors\xc3\xb8gte den store celle uden held at \xc3\xa6de den mindre (m\xc3\xa5ske p\xc3\xa5 grund af udvikling af en forsvarsmekanisme i byttedyret), eller m\xc3\xa5ske fors\xc3\xb8gte den lille at leve som parasit p\xc3\xa5 den store. I hvert fald overlevede den mindre celle inde i den st\xc3\xb8rre og kunne ved hj\xc3\xa6lp af ilt ern\xc3\xa6re sig af spildprodukter fra v\xc3\xa6rtens stofskifte og danne mere energi. En del af energioverskuddet leveredes tilbage til v\xc3\xa6rtscellen. Den mindre celle replikerede sig inde i den store, og der udvikledes snart et stabilt symbiotisk forhold. I tidens l\xc3\xb8b overtog v\xc3\xa6rtscellen nogle af den mindre celles gener, og de to celletyper blev afh\xc3\xa6ngige af hinanden, s\xc3\xa5 den st\xc3\xb8rre ikke kunne overleve uden den energi, den mindre producerede, og omvendt var denne afh\xc3\xa6ngig af det r\xc3\xa5materiale, den st\xc3\xb8rre celle stillede til r\xc3\xa5dighed. Symbiosen mellem dem udvikledes i en s\xc3\xa5dan grad, at de anses for at v\xc3\xa6re blevet en enkelt organisme, hvor de mindre celler klassificeres som de organeller, der kaldes mitokondrier. En tilsvarende udvikling skete med de fotosyntetiske cyanobakterier som indesluttedes i st\xc3\xb8rre heterotrofe celler og blev til disses gr\xc3\xb8nkorn. Formentlig som resultat af disse \xc3\xa6ndringer skilte en cellelinje, som var i stand til fotosyntese, sig ud fra de andre eukaryoter  for noget mere end en milliard \xc3\xa5r siden. _NEWLINE_Der forekom muligvis flere tilf\xc3\xa6lde af celleindslutning, som antydet i illustrationen til h\xc3\xb8jre. Udover den veletablerede endosymbiotiske teori for mitokondriers og gr\xc3\xb8nkorns oprindelse fra celler er det yderligere blevet foresl\xc3\xa5et, at celler st\xc3\xa5r bag udviklingen af peroxisomer, at spirok\xc3\xa6ter blev til fimreh\xc3\xa5r og flageller, og at det muligvis var en DNA-virus, som udviklede sig til en cellekerne, men ingen af disse teorier har opn\xc3\xa5et almindelig accept. Det er muligt, at superkontinentet Columbia har eksisteret p\xc3\xa5 dette tidspunkt (i perioden fra omkring 1,8 til for omkring 1,5 milliarder \xc3\xa5r siden). Det er det \xc3\xa6ldste af de superkontinenter, man har udviklet en teori for.\n_START_SECTION_\nFlercellede organismer\n_START_PARAGRAPH_\nArker, bakterier og eukaryoter udviklede stadig st\xc3\xb8rre variation og blev mere sofistikerede og bedre tilpasset omgivelserne. Hvert dom\xc3\xa6ne delte sig gentagne gange i mange forskellige linjer, men der er stadig ringe viden om arkers og bakteriers tidligste historie. For omkring 1,1 milliarder \xc3\xa5r siden samledes superkontinentet Rodinia. _NEWLINE_Plante-, dyre- og svampelinjerne havde p\xc3\xa5 dette tidspunkt udskilt sig, omend organismerne stadig bestod af en enkelt celle. Nogle af disse levede i kolonier, og der opstod gradvis en arbejdsdeling mellem dem. For eksempel kan celler i udkanten have begyndt at udfylde en anden rolle end cellerne i koloniens indre. Omend sondringen mellem en koloni med specialiserede celler og en flercellet organisme ikke altid er helt tydelig, dukkede de f\xc3\xb8rste flercellede planter op for omkring 1 milliard \xc3\xa5r siden, formentlig gr\xc3\xb8nalger. Formentlig for omkring 900 millioner \xc3\xa5r siden var ogs\xc3\xa5 det f\xc3\xb8rste egentlige flercellede dyr udviklet._NEWLINE_Det har formentlig haft en del lighed med nutidens havsvampe, s\xc3\xa5 alle celler var totipotente og en beskadiget organisme kunne gendanne sig selv.  Efterh\xc3\xa5nden som arbejdsdelingen blev mere fuldst\xc3\xa6ndig i alle de flercellede organismers linjer, blev cellerne mere og mere specialiserede og afh\xc3\xa6ngige af hinanden, s\xc3\xa5 isolerede celler ville g\xc3\xa5 til grunde. Nogle forskere mener, at der for omkring 770 millioner \xc3\xa5r siden begyndte en s\xc3\xa6rlig streng istid, som var s\xc3\xa5 kold, at Jordens overflade var helt d\xc3\xa6kket af is (sneboldjord). Efter ca. 20 millioner \xc3\xa5r havde vulkansk aktivitet efterh\xc3\xa5nden tilf\xc3\xb8rt atmosf\xc3\xa6ren s\xc3\xa5 meget kuldioxid, at den deraf f\xc3\xb8lgende drivhuseffekt h\xc3\xa6vede den globale temperatur igen. Omkring samme tidspunkt, dvs. for 750 millioner \xc3\xa5r siden, begyndte Rodinia at blive brudt op.\n_START_SECTION_\nLandjordens erobring\n_START_PARAGRAPH_\nStigningen i atmosf\xc3\xa6rens indhold af ilt p\xc3\xa5 grund af fotosyntese medf\xc3\xb8rte dannelse af et ozonlag, som absorberede meget af Solens ultraviolette str\xc3\xa5ling, s\xc3\xa5 encellede organismer, som endte p\xc3\xa5 land, havde st\xc3\xb8rre chance for at overleve. Prokaryoter begyndte at brede sig og blive bedre tilpasset et liv uden for vandet og  havde sandsynligvis erobret landjorden s\xc3\xa5 tidligt som for 2,6 milliarder \xc3\xa5r siden, endda f\xc3\xb8r eukaryoterne opstod. Der gik meget lang tid, hvor landjorden ikke husede flercellede organismer. Men fisk, som er de tidligste hvirveldyr, udvikledes i oceanerne for omkring 530 millioner \xc3\xa5r siden. En meget stor masseudslettelse af arter skete n\xc3\xa6r slutningen af Kambrium-perioden, som sluttede for 488 millioner \xc3\xa5r siden. Superkontinentet Pannotia dannedes for omkring 600 millioner \xc3\xa5r siden og blev brudt op igen allerede 50 millioner \xc3\xa5r senere._NEWLINE_For adskillige hundrede millioner \xc3\xa5r siden begyndte planter (muligvis algelignende) og svampe at gro f\xc3\xb8rst i vandkanten og derefter l\xc3\xa6ngere op p\xc3\xa5 land, efterh\xc3\xa5nden som mutationer og variationer gav dem mulighed for at forts\xc3\xa6tte erobringen af det nye milj\xc3\xb8. De \xc3\xa6ldste fossiler af landsvampe og -planter dateres til for 480\xe2\x80\x93460 millioner \xc3\xa5r siden, men molekyl\xc3\xa6re data antyder, at svampe allerede kan have koloniseret landjorden for 1 milliard \xc3\xa5r siden og planterne for 700 millioner \xc3\xa5r siden. _NEWLINE_Tidspunktet for, hvorn\xc3\xa5r de f\xc3\xb8rste dyr forlod oceanerne, kendes ikke n\xc3\xb8jagtigt. De \xc3\xa6ldste, klare beviser, som foreligger, er, at der fandtes leddyr p\xc3\xa5 land for omkring 450 millioner \xc3\xa5r siden, men der findes ogs\xc3\xa5 forel\xc3\xb8bigt ubekr\xc3\xa6ftede tegn p\xc3\xa5, at de kan have vist sig p\xc3\xa5 land s\xc3\xa5 tidligt som for 530 millioner \xc3\xa5r siden, m\xc3\xa5ske efter at have tilpasset sig ved at v\xc3\xa6re tiltrukket af de enorme f\xc3\xb8dem\xc3\xa6ngder, som landjordens planter udgjorde._NEWLINE_I slutningen af Ordovicium-perioden for 440 millioner \xc3\xa5r siden forekom endnu en masseudd\xc3\xb8en af arter, muligvis som f\xc3\xb8lge af en istid. For mellem 380 til 375 millioner \xc3\xa5r siden udvikledes de f\xc3\xb8rste tetrapoder fra fisk. Det menes, at finnerne p\xc3\xa5 nogle fisk udvikledes til lemmer, som tillod de f\xc3\xb8rste tetrapoder at l\xc3\xb8fte deres hoved ud af vandet og ind\xc3\xa5nde luft. Derved kunne de overleve i iltfattigt vand eller forf\xc3\xb8lge invertebrate byttedyr ind p\xc3\xa5 lavt vand. Senere har de muligvis opholdt sig p\xc3\xa5 land i korte perioder, og efterh\xc3\xa5nden blev nogle af dem s\xc3\xa5 godt tilpasset til livet p\xc3\xa5 land, at de tilbragte deres voksne liv der, omend parring og \xc3\xa6gl\xc3\xa6gning skete i vandet. De udviklede sig til padderne. For omkring 365 millioner \xc3\xa5r siden h\xc3\xa6ndte endnu en masseudd\xc3\xb8en af arter, formentlig atter som f\xc3\xb8lge af global nedk\xc3\xb8ling. Omkring dette tidspunkt (for ca. 360 millioner \xc3\xa5r siden) udviklede planterne fr\xc3\xb8, hvilket bet\xc3\xb8d en dramatisk forbedring af deres spredning._NEWLINE_Henved 20 millioner \xc3\xa5r senere (dvs. for 340 millioner \xc3\xa5r siden), udvikledes det amniotiske \xc3\xa6g, som kunne l\xc3\xa6gges p\xc3\xa5 landjorden, hvilket gav en st\xc3\xb8rre overlevelseschance for tetrapodernes fostre. Dette medf\xc3\xb8rte, at amnioterne udskilte sig fra padderne og dannede en ny linje, og efter endnu 30 millioner \xc3\xa5r (for 310 millioner \xc3\xa5r siden) udskilte de pattedyrslignende krybdyr (herunder pattedyrene) sig fra sauropsiderne (herunder fugle og krybdyr). Andre grupper fortsatte med at udvikle sig og udskilte sig i flere linjer \xe2\x80\x94 blandt fiskene, insekterne, bakterierne osv. \xe2\x80\x94 men detaljerne heri er ikke kendt. For 300 millioner \xc3\xa5r siden dannedes det sidst forekommende superkontinent, kaldet Pang\xc3\xa6a._NEWLINE_En masseudd\xc3\xb8en, der skete for 250 millioner \xc3\xa5r siden p\xc3\xa5 gr\xc3\xa6nsen mellem Perm- og Trias-perioderne,  var den hidtil mest omfattende masseudslettelse af arter, hvor 95\xc2\xa0% af alt liv p\xc3\xa5 Jorden udd\xc3\xb8de, muligvis for\xc3\xa5rsaget af den vulkanisme, som dannede Siberian Traps. Opdagelsen af Wilkes Land-krateret i Antarktis kan indeb\xc3\xa6re en forbindelse med denne masseudd\xc3\xb8en, men dets alder er ikke kendt. Men livet klarede sig igennem, og for omkring 230 millioner \xc3\xa5r siden skiltes dinosaurerne fra deres stamf\xc3\xa6dre blandt \xc3\xb8glerne. En ny masseudd\xc3\xb8en mellem trias- og juraperioderne for 200 millioner \xc3\xa5r siden lod mange af dinosaurerne overleve, og de blev snart dominerende blandt hvirveldyrene. Sk\xc3\xb8nt nogle af de linjer, som blev til pattedyrene, begyndte at skille sig ud i denne periode, bestod de formentlig af sm\xc3\xa5 dyr med en vis lighed med spidsmus._NEWLINE_For 180 millioner \xc3\xa5r siden deltes Pang\xc3\xa6a i Laurasien og Gondwanaland. Gr\xc3\xa6nsen mellem flyvende og ikke-flyvende dinosaurer er ikke klar, men Archaeopteryx, som traditionelt anses for at v\xc3\xa6re en af de f\xc3\xb8rste fugle, levede for omkring 150 millioner \xc3\xa5r siden. Det tidligste bevis for angiospermer, som udviklede blomster, stammer fra kridttiden omkring 20 millioner \xc3\xa5r senere (for 132 millioner \xc3\xa5r siden)._NEWLINE_Konkurrence med fugle medf\xc3\xb8rte, at mange flyve\xc3\xb8gler udd\xc3\xb8de, og dinosaurerne var allerede i nedgang, da et 10\xc2\xa0km stort meteor for 65 millioner \xc3\xa5r siden slog ned p\xc3\xa5 Yucat\xc3\xa1n-halv\xc3\xb8en, hvor Chicxulub-krateret nu findes. Det udkastede enorme m\xc3\xa6ngder stof og damp i atmosf\xc3\xa6ren, som skjulte sollyset og nedsatte fotosyntesen. De fleste store dyr, herunder de ikke-flyvende dinosaurer, udd\xc3\xb8de herved, hvilket markerer afslutningen p\xc3\xa5 kridttiden og den mesozoiske \xc3\xa6ra. Derefter, i Paleoc\xc3\xa6n-epoken, udviklede pattedyrene sig hurtigt i forskellige retninger, blev st\xc3\xb8rre og blev de dominerende hvirveldyr. Inden for et par millioner \xc3\xa5r senere (for omkring 63 millioner \xc3\xa5r siden) eksisterede primaternes sidste f\xc3\xa6lles stamfader. Sidst i Eoc\xc3\xa6n-epoken for 34 millioner \xc3\xa5r siden vendte nogle af de landlevende pattedyr tilbage til oceanerne og blev til hvaler som Basilosaurus, og udviklede sig senere til delfiner og bardehvaler.\n_START_SECTION_\nMennesket\n_START_PARAGRAPH_\nEn lille afrikansk hominoid, som levede for ca. seks millioner \xc3\xa5r siden, var det sidste dyr, hvis efterkommere ville omfatte b\xc3\xa5de de moderne mennesker og deres n\xc3\xa6rmeste nulevende sl\xc3\xa6gtninge; dv\xc3\xa6rgchimpanserne og chimpanserne. Kun to grene af dens stamtr\xc3\xa6 har overlevende efterkommere. Kort efter opdelingen, og af grunde, som stadig debatteres, udviklede aberne i den ene gren evnen til at g\xc3\xa5 oprejst. Hjernens st\xc3\xb8rrelse \xc3\xb8gedes hurtigt, og for to millioner \xc3\xa5r siden havde de allerf\xc3\xb8rste hominider, som klassificeres som sl\xc3\xa6gten Homo, vist sig. Skillelinjen mellem forskellige arter er fastlagt noget arbitr\xc3\xa6rt, eftersom organismerne \xc3\xa6ndrer sig langsomt over mange generationer. P\xc3\xa5 omkring samme tid opdeltes den anden gren i forf\xc3\xa6drene til den almindelige chimpanse og forf\xc3\xa6drene til bonoboerne, idet evolutionen naturligvis fortsatte sidel\xc3\xb8bende i alle livsformerne._NEWLINE_Evnen til at kontrollere ilden begyndte sandsynligvis med Homo erectus (eller Homo ergaster), antagelig for mindst 790.000 \xc3\xa5r siden, men muligvis skete det s\xc3\xa5 tidligt som for 1,5 millioner \xc3\xa5r siden. Det er endda foresl\xc3\xa5et, at opdagelsen og brugen af kontrolleret ild er sket f\xc3\xb8r Homo erectus kom til, s\xc3\xa5 ilden kan v\xc3\xa6re brugt allerede af Homo habilis og/eller Paranthropus._NEWLINE_Det er mere vanskeligt at fastl\xc3\xa6gge sprogets opst\xc3\xa5en, idet det er uklart, om Homo erectus kunne tale, eller om denne evne f\xc3\xb8rst opstod med Homo sapiens. Efterh\xc3\xa5nden som hjernens st\xc3\xb8rrelse \xc3\xb8gedes, f\xc3\xb8dtes b\xc3\xb8rn tidligere, fordi det skulle ske, f\xc3\xb8r deres hoveder blev for store til at passere moderens b\xc3\xa6kken. Som f\xc3\xb8lge heraf udviste de st\xc3\xb8rre neuroplasticitet, s\xc3\xa5 de havde st\xc3\xb8rre indl\xc3\xa6ringskapacitet, men til geng\xc3\xa6ld var afh\xc3\xa6ngig af for\xc3\xa6ldreindsats i l\xc3\xa6ngere tid. De sociale f\xc3\xa6rdigheder blev mere og mere omfattende, sproget mere avanceret og redskaberne stadig mere udviklede. Dette bidrog alt sammen til \xc3\xb8get samarbejde, som igen fremmede hjernens udvikling. _NEWLINE_De f\xc3\xb8rste mennesker med nutidig anatomi \xe2\x80\x93 Homo sapiens \xe2\x80\x93 menes at v\xc3\xa6re opst\xc3\xa5et for omkring 200.000 \xc3\xa5r siden eller tidligere. If\xc3\xb8lge den mest fremherskende teori om det moderne menneskes oprindelse skete det i Afrika, og de \xc3\xa6ldste kendte fossiler er dateret til at v\xc3\xa6re omkring 160.000 \xc3\xa5r gamle._NEWLINE_Den f\xc3\xb8rste mennesketype, der fremviser tegn p\xc3\xa5 spiritualitet, er Neandertalerne, som s\xc3\xa6dvanligvis klassificeret som en selvst\xc3\xa6ndig og nu udd\xc3\xb8d art. De begravede deres d\xc3\xb8de, tilsyneladende ofte sammen med mad eller redskaber. Derimod er der ikke fundet tegn p\xc3\xa5, at de havde mere udviklede forestillinger af en art, som kan sammenlignes med de tidlige Cro-Magnon-menneskers hulemalerier, der nok har haft magisk eller religi\xc3\xb8s betydning, og som f\xc3\xb8rst ses for omkring 32.000 \xc3\xa5r siden. Cro-Magnon-menneskene efterlod sig ogs\xc3\xa5 sm\xc3\xa5 stenskulpturer som Venus fra Willendorf, der ligeledes menes at betegne religi\xc3\xb8se forestillinger. For 11.000 \xc3\xa5r siden havde Homo sapiens n\xc3\xa5et Sydamerikas sydligste spids, hvilket var det sidste ubeboede kontinent (bortset fra Antarktis, som forblev uopdaget til \xc3\xa5r 1820). Brug af redskaber og sprog fortsatte med at forbedres, og relationer mellem mennesker blev stadig mere komplekse.\n_START_SECTION_\nCivilisation\n_START_PARAGRAPH_\nI mere end 90\xc2\xa0% af sin historie har Homo sapiens levet i sm\xc3\xa5 grupper som nomadiske j\xc3\xa6gere og samlere. Efterh\xc3\xa5nden som sproget udviklede sig, fremkaldte evnen til at huske og overf\xc3\xb8re information en ny slags replikator: Memet. Ideer kunne hurtigt udveksles og videregives til de f\xc3\xb8lgende generationer. Den kulturelle udvikling begyndte hurtigt at overhale den biologiske evolution, og menneskeheden tr\xc3\xa5dte ind i den egentlige historiske tid. P\xc3\xa5 et tidspunkt mellem 8500 og 7000 f.Kr begyndte mennesker i den Frugtbare halvm\xc3\xa5ne i Mellem\xc3\xb8sten systematisk dyrkning af planter og opdr\xc3\xa6t af dyr: Landbruget opstod. Dette bredte sig til omkringliggende omr\xc3\xa5der og opstod m\xc3\xa5ske ogs\xc3\xa5 uafh\xc3\xa6ngigt heraf andre steder, indtil de fleste Homo sapiens levede et stille liv som fastboende landbrugere. Dog opgav ikke alle samfund nomadetilv\xc3\xa6relsen, s\xc3\xa6rligt ikke de, som levede i isolerede omr\xc3\xa5der af kloden, som var fattige p\xc3\xa5 plantearter, der kunne domesticeres, som det f.eks. var tilf\xc3\xa6ldet i Australien. I de civilisationer, som overgik til landbrug, opn\xc3\xa5edes en relativ sikkerhed og forbedret produktivitet, der gav basis for befolkningstilv\xc3\xa6kst. Landbruget bet\xc3\xb8d  en afg\xc3\xb8rende p\xc3\xa5virkning, hvor mennesket begyndte at gribe ind i omgivelser og milj\xc3\xb8 som aldrig f\xc3\xb8r. Overskudsproduktion af f\xc3\xb8devarer bet\xc3\xb8d, at der kunne opst\xc3\xa5 en klasse af pr\xc3\xa6ster og herskere, efterfulgt af en stadig stigende arbejdsdeling. Det f\xc3\xb8rte til, at Jordens f\xc3\xb8rste civilisation opstod i Sumer i Mellem\xc3\xb8sten i tidsrummet mellem 4.000 og 3.000 f.Kr. Andre civilisationer opstod hurtigt derefter i Det gamle Egypten, i Indusdalen og i Kina._NEWLINE_Fra omkring \xc3\xa5r 3000 f.Kr. begyndte hinduismen, en af de \xc3\xa6ldste religioner, som stadig praktiseres, at tage form, og andre fulgte snart efter. Opfindelsen af skrivekunsten gjorde det muligt at danne komplekse samfund. Arkiver og biblioteker tjente til oplagring af viden og fremmede den kulturelle informationsoverf\xc3\xb8rsel. Mennesker beh\xc3\xb8vede ikke l\xc3\xa6ngere at bruge al deres tid til at arbejde for livets opretholdelse, og nysgerrighed og uddannelse medf\xc3\xb8rte en s\xc3\xb8gen efter viden og visdom. Den udfoldedes i forskellige discipliner, herunder en primitiv form for videnskab, og nye civilisationer udviklede sig, handlede med hinanden og udk\xc3\xa6mpede krige om territorium og ressourcer. Imperier opstod, og omkring \xc3\xa5r 500 f.Kr. var der imperier i Mellem\xc3\xb8sten,  Iran, Indien, Kina og Gr\xc3\xa6kenland, nogenlunde af samme art. Til tider lykkedes det et af dem at ekspandere, blot for senere at opleve nedgang eller blive tvunget til retr\xc3\xa6te._NEWLINE_I det 14. \xc3\xa5rhundrede begyndte ren\xc3\xa6ssancen i Italien med omfattende \xc3\xa6ndringer inden for religion, kunst og videnskab. Fra omkring \xc3\xa5r 1500 indledte den europ\xc3\xa6iske civilisation de \xc3\xa6ndringer, som f\xc3\xb8rte til den videnskabelige og den industrielle revolution: Kontinentet begyndte at ud\xc3\xb8ve politisk og kulturel dominans over samfund p\xc3\xa5 hele kloden. Fra 1914 til 1918 og fra 1939 til 1945 var nationer fra n\xc3\xa6sten alle verdens egne deltagere i verdenskrige. Folkeforbundet, som oprettedes efter 1. verdenskrig var det f\xc3\xb8rste fors\xc3\xb8g p\xc3\xa5 at etablere en international institution, som skulle s\xc3\xb8ge en fredelig l\xc3\xb8sning p\xc3\xa5 tvister mellem lande. Efter at have v\xc3\xa6ret ude af stand til at forhindre udbruddet af 2. verdenskrig erstattedes det, da denne var slut, af de Forenede Nationer. I 1992 sluttede mange europ\xc3\xa6iske nationer sig sammen i den Europ\xc3\xa6iske Union. Efterh\xc3\xa5nden som transport- og kommunikationsmidlerne er blevet forbedret, sammenblandes de \xc3\xb8konomiske og politiske forhold i nationer over hele verden mere og mere. Denne globalisering har ofte givet anledning til s\xc3\xa5vel sp\xc3\xa6ndinger som samarbejde.\n_START_SECTION_\nNyeste tid\n_START_PARAGRAPH_\nUdviklingen og innovationerne er fortsat med stor hast fra midten af 1940\'erne og til i dag. De teknologiske landvindinger omfatter bl.a. kernev\xc3\xa5ben og kernekraft, computere, genmanipulation og  nanoteknologi. Globaliseringen af \xc3\xb8konomien, der er underst\xc3\xb8ttet af fremskridt i kommunikationsmidler og transportmuligheder, har p\xc3\xa5virket hverdagslivet i store dele af verden. Kulturelle og institutionelle former som demokrati, kapitalisme og markeds\xc3\xb8konomi samt milj\xc3\xb8bev\xc3\xa6gelser har f\xc3\xa5et stigende indflydelse. Vigtige sp\xc3\xb8rgsm\xc3\xa5l og problemer som sygdomme, krig, fattigdom, forbruget af naturlige ressourcer, voldelig radikalisme og senest global opvarmning er kommet i forgrunden, efterh\xc3\xa5nden som verdensbefolkningen \xc3\xb8ges._NEWLINE_I 1957 sendte Sovjetunionen den f\xc3\xb8rste kunstige satellit i kredsl\xc3\xb8b og hurtigt efter blev den sovjetiske kosmonaut Jurij Gagarin det f\xc3\xb8rste menneske i rummet. Amerikaneren Neil Armstrong blev den f\xc3\xb8rste, som satte sin fod p\xc3\xa5 en anden klode, M\xc3\xa5nen. Ubemandede rumsonder har v\xc3\xa6ret sendt til alle planeter i Solsystemet, og nogle (som Voyager) har endda forladt det. Sovjetunionen og USA var de f\xc3\xb8rste lande, som deltog i udforskningen af rummet i det 20. \xc3\xa5rhundrede. Fem rumfartsorganisationer, repr\xc3\xa6senterende i alt mere end 15 lande,  har samarbejdet om at bygge Den Internationale Rumstation. Om bord p\xc3\xa5 denne har der uafbrudt v\xc3\xa6ret mennesker i rummet siden \xc3\xa5r 2000.'