b'\n_START_ARTICLE_\nAugust Grisebach\n_START_SECTION_\nLiv og karriere\n_START_PARAGRAPH_\nHan viste meget tidlig stor interesse for studiet af botanik og oprettede allerede som dreng sit eget herbarium. Under sit to\xc3\xa5rige ophold ved klosterskolen i Ilfeld, hvorfra han blev student, havde han ogs\xc3\xa5 lejlighed til i det i plantegeografisk henseende s\xc3\xa5 interessante Harzen at samle kundskaber ved ekskursioner i denne egn. Her lagdes grundlaget til den for hans senere virksomhed s\xc3\xa5 betydningsfulde sammenligning mellem en egns plantev\xc3\xa6kst og af de stedlige forhold for jordbund og klima. Fra 1832 til 1835 studerede han i G\xc3\xb6ttingen og der efter i Berlin, hvor han tog den medicinske doktorgrad, men samtidig besk\xc3\xa6ftigede han sig med monografiske studier over ensian-familien. Allerede p\xc3\xa5 dette tidspunkt havde han grundig studeret Mellemeuropas og Alpernes flora og derved udviklet sine ideer om de s\xc3\xa5kaldte "typiske planteformationer"; hans senere arbejder om system, og fysiognomisk-plantegeografiske sp\xc3\xb8rgsm\xc3\xa5l tog egentlig her deres begyndelse. I 1836 slog han sig ned som privatdocent i Berlin, men i 1837 vendte han tilbage til G\xc3\xb6ttingen, hvor han 1839 udgav monografien Genera et Species Gentianearum. Efter en stor videnskabelig rejse til syd\xc3\xb8stlige egne af Europa skrev han den udm\xc3\xa6rkede "Reise durch Rumelien und nach Brussa" i 1841, hvilket skaffede ham stillingen som overordentlig professor i G\xc3\xb6ttingen. Her kom han ogs\xc3\xa5 i forbindelse med Alexander von Humboldt._NEWLINE_Senere udgav han Spicilegium Flor\xc3\xa6 Rumelic\xc3\xa6 et Bithynic\xc3\xa6 i 2 bind (udgivet 1843 og 1844) og udn\xc3\xa6vntes i 1847 til professor ordinarius i G\xc3\xb6ttingen, hvor han forblev trods mange opfordringer fra andre universiteter (Leipzig, Berlin, M\xc3\xbcnchen, Sankt Petersborg). Med Schenk rejste han 1852 i Karpaterne. I 1853 berejste han Pyren\xc3\xa6erne, og i 1857 fik han af den engelske regering til opgave at skrive Vestindiens flora. Grisebach betragtede selv den 1864 udgivne "Flora of the British West-Indian Islands" som sit livs vigtigste systematiske hovedv\xc3\xa6rk. Han offentliggjorde tillige mangfoldige vigtige og store, systematiske arbejder, som behandler eksotiske landes flora og er udarbejdede p\xc3\xa5 basis af andres indsamlinger. Hans evne til ud af disse at skildre en ham personlig ukendt, fjern egn var forbavsende. Han har behandlet de caribiske \xc3\xb8ers, Kubas, Argentinas flora foruden enkelte plantefamiliers forhold i Brasilien, H\xc3\xb8jasien, Panama, Centralamerika, Surinam, Rusland og mange andre.\n_START_SECTION_\nDie Vegetation der Erde nach ihrer klimatischen Anordnung\n_START_PARAGRAPH_\nSom hans hovedv\xc3\xa6rk regnes Die Vegetation der Erde nach ihrer klimatischen Anordnung (2 bind, 2. udgave 1884), hvori han inddelte hele jordens planted\xc3\xa6kke i 24 "naturlige floraer" (den arktiske, Middelhavsfloraen, Kapfloraen, steppefloraen og s\xc3\xa5 fremdeles), idet hver af disse skildres derp\xc3\xa5 med hensyn til sit klima, sine vegetationsformer, sine "vegetationsformationer", sine regioner og sine "vegetationscentre", hvilket skabte grundlaget for plantegeografien. Sk\xc3\xb8nt mange af de her udviklede ideer v\xc3\xa6sentlig var videre udviklinger af andres, sk\xc3\xb8nt mange plantegeografiske hovedpunkter i De Candolli\xe2\x80\x99s G\xc3\xa9ographie botanique raisonn\xc3\xa9e er behandlede endog langt \xc3\xa5ndrigere, end Grisebachs n\xc3\xb8gterne natur form\xc3\xa5ede det, og trods nogen ensidighed var dette v\xc3\xa6rk langt ind i det 20. \xc3\xa5rhundrede af st\xc3\xb8rste v\xc3\xa6rdi som inspirationskilde.'