b'\n_START_ARTICLE_\nH.V. Kaalund\n_START_SECTION_\nBarndom\n_START_PARAGRAPH_\nKaalund var yngste s\xc3\xb8n af premierl\xc3\xb8jtnant Marinus Nicolaus Kaalund (1790 \xe2\x80\x93 1832) og oldebarn af Jacob Langebek. Langebeks datter blev gift med adelsmanden oberst J.C. Kaalund, en verdensmand, der satte mange penge over styr, og deres s\xc3\xb8n premierl\xc3\xb8jtnant Marinus Nicolaus \xc3\xa6gtede en skorstensfejerdatter fra Randers, Juliane Marie Schmidt, og blev ansat som toldbetjent i K\xc3\xb8benhavn. P\xc3\xa5 H.V. Kaalunds d\xc3\xa5bsseddel st\xc3\xa5r der 27. juni, men moderen p\xc3\xa5stod, at han var f\xc3\xb8dt d. 23. S\xc3\xb8nnen arvede sin faders lune og sin moders frejdighed og udpr\xc3\xa6gede nerveliv. Han var forgudet af sin fader, der ofte tog ham med til ungkarlegilder, hvor han skulle agere den gode samvittighed. Hjemme l\xc3\xa6ste de sammen humoristiske skildringer og morede sig udm\xc3\xa6rket derved. Han f\xc3\xb8lte sig dog mest tiltrukken af sin moders sl\xc3\xa6gt og elskede is\xc3\xa6r morfaderen h\xc3\xb8jt; denne, der var flyttet til K\xc3\xb8benhavn, havde tit s\xc3\xb8nnes\xc3\xb8nnen som g\xc3\xa6st, og da hele familien der var begejstret for poesi, rev de drengen med sig. Han var ikke gammel, da han blev sat i en lille skole, og senere kom han i det von Westenske Institut, men skolelivet interesserede ham ikke. Han elskede derimod at f\xc3\xa6rdes i naturen.\n_START_SECTION_\nL\xc3\xa6retid som billedhugger og maler\n_START_PARAGRAPH_\nDa Kaalund var 14 \xc3\xa5r gammel, d\xc3\xb8de faderen, og moderen fik kun lidt at leve af; der voksede nu en vis sm\xc3\xa5lighedens \xc3\xa5nd frem i hende, og han f\xc3\xb8lte, det sn\xc3\xa6vrede ham ind. 15 \xc3\xa5r gammel blev han konfirmeret og l\xc3\xa6rte p\xc3\xa5 denne tid at kende bogholder ved den gr\xc3\xb8nlandske handel C.A. Muhle, i hvis hus der kom mange kunstnere. Det var bestemt, at Kaalund gennem sin farbroder i Vestindien skulle anbringes ved en plantage d\xc3\xa9r; men s\xc3\xa5 traf han hos Muhle billedhuggeren Hermann Ernst Freund, og da han havde r\xc3\xb8bet anl\xc3\xa6g for bildende kunst, anbragtes han som l\xc3\xa6rling i Freunds atelier. Her fik han kammerater som Jerichau, Conradsen osv., men arbejdet styredes ret frit, s\xc3\xa5 Kaalund l\xc3\xa6rte ikke meget. Om vinteren gik han p\xc3\xa5 kunstakademiet, og her var det, at Jerichau h\xc3\xa6vdede, han havde mere evne for at male end at modellere. Kaalund tog derfor penselen i h\xc3\xa5nd, men drev det ikke til at frembringe mere end to billeder._NEWLINE_I disse \xc3\xa5r var han desuden st\xc3\xa6rkt optagen af Grundtvig: han h\xc3\xb8rte ham pr\xc3\xa6dike og gik til Lindbergs foredrag p\xc3\xa5 Kalkbr\xc3\xa6nderiet, hvor han dog f\xc3\xb8lte sig s\xc3\xa5 meget uden for det hele, at han tegnede humoristiske karikaturportr\xc3\xa6tter af forsamlingens deltagere.\n_START_SECTION_\nTidlige \xc3\xa5r som digter\n_START_PARAGRAPH_\nB\xc3\xa5de Kaalund selv og hans n\xc3\xa6rmeste kunne m\xc3\xa6rke, at han ikke var kaldet til at blive bildende kunstner. Allerede i Freunds atelier havde han forel\xc3\xa6st kammeraterne digte, som vandt bifald, og en dag skete det, at P.O. Br\xc3\xb8ndsted indfandt sig der og fattede interesse for den unge mand. Han h\xc3\xb8rte, at Kaalund havde lyst til at \xe2\x80\x9dtage artium\xe2\x80\x9d, men frar\xc3\xa5dede dette, samtidig med at han n\xc3\xa6rede sin proteg\xc3\xa9s lyst til at studere historie og sk\xc3\xb8nlitteratur, og senere vejledte ham under dette studium._NEWLINE_I sommeren 1838 gjorde Kaalund opsigt med et digt til Bertel Thorvaldsen og endnu mere n\xc3\xa6ste \xc3\xa5r med en mindesang over Frederik 6.. Hans evige higen udkastede store planer om udenlandsrejser og liv blandt Nordamerikas indianere, og vagabonddriften i ham fandt tilslutning hos hans ven Jerichau, som foreslog, at de sammen skulle g\xc3\xa5 til Rom. Denne plan blev imidlertid kuldkastet ved, at Kaalund fik st\xc3\xa6rk nervefeber. Som rekonvalescent flyttede han ud til Bagsv\xc3\xa6rd og kom snart til at elske den smukke egn om Fure- og Farums\xc3\xb8en s\xc3\xa5 h\xc3\xb8jt, at han fire \xc3\xa5r igennem tilbragte sin tid i Farum fra for\xc3\xa5ret til langt ud p\xc3\xa5 efter\xc3\xa5ret og tit noget af vinteren med. Hos pr\xc3\xa6sten Aagaards var han hurtig hjemme og besang dem i sit digt: Til Familien i Pr\xc3\xa6steg\xc3\xa5rden._NEWLINE_I Farum dirigerede han "et muntert Sommerfugleliv" i hjem og skov, p\xc3\xa5 s\xc3\xb8 og mark, og det var en stor, ungdommelig og frejdig kreds, han f\xc3\xb8rte an i en frisk, elskv\xc3\xa6rdig tilv\xc3\xa6relse. Hans naturbeskrivende digte er s\xc3\xa5 godt som alle fremkommet derude. Det g\xc3\xa6rede st\xc3\xa6rkt i ham, og han var i uafbrudt \xc3\xa5ndelig virksomhed. I enkelte \xc3\xb8jeblikke var han bange for, at hans liv var forkvaklet, og at han aldrig mere skulle f\xc3\xa5 sammenknyttet de s\xc3\xb8nderrevne tr\xc3\xa5de i sit indre. At der foregik en udvikling i ham, var han sig bevidst, hans \xc3\xa5nd og hjerte f\xc3\xb8lte st\xc3\xb8rre harmoni, over for verden svandt hans fjendskab, og hans indre v\xc3\xa6sen fornam ro og tillid; men m\xc3\xb8jsommelig s\xc3\xb8gte han efter digterisk form for sit \xc3\xa5ndelige liv._NEWLINE_Han frembragte en m\xc3\xa6ngde vers, tragedier og epopeer, som dog aldrig blev offentliggjort. Derimod udgav han i 1840 Samlede Digte og Kong Haldan den st\xc3\xa6rke. Disse b\xc3\xb8ger indledte han med varme udtalelser om, hvad han skyldte Oehlenschl\xc3\xa4ger. Digtsamlingen blev gennemg\xc3\xa5ende modtaget med spot og h\xc3\xa5n, men indeholdt dog Konen ved Leddet i Frederiksdal, Frederik VI, Niels Ebbesens Minde osv. En mildere, men dog ikke meget anerkendende omtale fik hans epos, der var st\xc3\xa6rkt p\xc3\xa5virket af Oehlenschl\xc3\xa4ger og Tegn\xc3\xa9r og mindre originalt end digtene. Begge disse b\xc3\xb8ger r\xc3\xb8bede fantasi, energi og begejstring._NEWLINE_To \xc3\xa5r senere udkom Valkyrjen G\xc3\xb8ndul, der ligesom de foreg\xc3\xa5ende b\xc3\xb8ger var skrevet i Farum. Dette v\xc3\xa6rk viste stort fremskridt hos forfatteren, trods det forfejlede i digtets sammens\xc3\xa6tning og trods det, at dets \xc3\xa5nd ikke stod m\xc3\xa5l med dets stof, indeholdt det oprindelighed, flugt og kraft, virkelig storhed og sk\xc3\xb8nhed, og der var megen dygtighed i versslyngningen. Digtets opgave var at vise, hvorledes lysten til jordisk h\xc3\xa6der styrter det begavede menneske i ford\xc3\xa6rvelse. Med rette blev der gjort opm\xc3\xa6rksom p\xc3\xa5, at denne anskuelse er fremmed for den hedenske livsbetragtning. Pressen forbigik n\xc3\xa6sten ganske dette arbejdes fremkomst._NEWLINE_Med Fabler og blandede Digte (1844) tr\xc3\xa6ngte Kaalund langt mere igennem. I bladpressen fik han omtrent lutter ros, og det var navnlig P.L. M\xc3\xb8ller, der i en l\xc3\xa6ngere afhandling ydede ham st\xc3\xa6rk anerkendelse. Da han i slutningen af 1844 sammen med J.Th. Lundbye udgiver Fabler for B\xc3\xb8rn, bliver der ham mindre ros til del, men det gik ogs\xc3\xa5 ud over Lundbye. Mest kendt blandt fablerne er Den dr\xc3\xa6bte And, der slutter med den ber\xc3\xb8mte linje "O, har Du en Moder, da skj\xc3\xb8n derpaa!"_NEWLINE_I de f\xc3\xb8lgende \xc3\xa5r producerede han ikke meget; han skrev nogle anmeldelser af kunstudstillinger og udkastede sammen med Poul Chievitz planen til En Fortid. Desuden udgav han fra 1845-47 sammen med J.C. Gerson M\xc3\xa5nedsskrift for B\xc3\xb8rn, hvori han skrev forskellige stykker i prosa og digte som Den firbenede Gadestryger (Proletar), Bj\xc3\xb8rnen som Rytter, Nisserne p\xc3\xa5 Vandring, I Staden og p\xc3\xa5 Landet osv._NEWLINE_Hans \xc3\xb8konomiske situation var ringe; dels st\xc3\xb8ttedes han af Christian VIII, dels af Grev Moltke-Bregentved og sin ven kaptajn Fr. Schack, i hvis hjem p\xc3\xa5 Christianshavns Kaserne han om vinteren opholdt sig. Christian VIII ville gerne have benyttet Kaalund til i pressen at virke for hans sag, men da dette ikke ville lykkes, trak kongen sig tilbage fra ham. Kaalund ville aldrig tr\xc3\xa6de i noget partis tjeneste. Han holdt i disse \xc3\xa5r omgang med folk som Jens Christian Hostrup, Peder Ludvig M\xc3\xb8ller, Kristian Arentzen, Johan Peter Martin Gr\xc3\xbcne, Jacob Jacobsen Dampe og Me\xc3\xafr Aron Goldschmidt. Goldschmidt inspireredes ofte af Kaalunds mundtligt fremsatte ideer, hvorfor vennerne kaldte Kaalund for Goldschmidts Jordemoder. Han var stadig meget optaget af Grundtvig.\n_START_SECTION_\nTre\xc3\xa5rskrigen og tiden efter\n_START_PARAGRAPH_\nMed krigsudbruddet i 1848 blev Kaalund p\xc3\xa5 mange m\xc3\xa5der grebet af tids\xc3\xa5nden, og han skrev forskellige patriotiske digte. I 1849 blev han ansat som hj\xc3\xa6lpeintendant ved armeen, og i denne egenskab deltog han i Ryes tilbagetog i Jylland. I 1850 opholdt han sig som ambulanceforvalter mest i Kolding. Efter krigen m\xc3\xa5tte han, for at skaffe sig eksistensmidler, tage plads som husl\xc3\xa6rer hos g\xc3\xa5rdejer Larsens enke p\xc3\xa5 Nordskov, n\xc3\xa6r Odins H\xc3\xb8j ved Helleb\xc3\xa6k, hvor han f\xc3\xb8rte et meget ensomt liv blandt mennesker, der end ikke anede, at han var poet. Fra denne periode stammer digtene Ensomt Liv og Vinteraften p\xc3\xa5 Landet._NEWLINE_Han havde opholdt sig p\xc3\xa5 Nordskov tre \xc3\xa5r, da hans trofaste og hj\xc3\xa6lpsomme ven etatsr\xc3\xa5d Edvard Collin overdrog ham at bestyre et ham tilh\xc3\xb8rende teglv\xc3\xa6rk p\xc3\xa5 Strandmoseg\xc3\xa5rd syd for Humleb\xc3\xa6k. Med sin gamle iver og interesse for det praktiske kastede Kaalund sig over gerningen der og udkastede talrige planer, som dog aldrig blev gennemf\xc3\xb8rt. Ogs\xc3\xa5 der tilbragte han tre \xc3\xa5r; s\xc3\xa5 blev teglv\xc3\xa6rket solgt, og atter stod han uden eksistensmidler. Han var i mellemtiden blevet sympatetisk knyttet til K\xc3\xb8bmand J.B. Jensens hus og havde forelsket sig i den unge datter Cathinca. Hans digt M\xc3\xa5ske forberedte deres forlovelse, som fandt sted 6. juli 1856, lige inden hans afrejse fra Humleb\xc3\xa6k._NEWLINE_For en kort tid fik han nu ans\xc3\xa6ttelse ved m\xc3\xb8nten i K\xc3\xb8benhavn, hvor han skulle opt\xc3\xa6lle gamle markstykker. Dette \xc3\xa5ndsfort\xc3\xa6rende arbejde forlod han for at overtage en plads ved telegrafv\xc3\xa6senet i Haderslev. Gerningen d\xc3\xa9r kedede ham meget, og han fik tillige gentagne anfald af blodgang. L\xc3\xa6ngselen efter hans brud aff\xc3\xb8dte det bekendte digt Til hende. Hun r\xc3\xa5dede ham resolut til at opgive den stilling, som aldeles ikke passede ham, og han fulgte hendes r\xc3\xa5d. Det blev da hans plan at neds\xc3\xa6tte sig som boghandler i Haderslev, men af pengemangel m\xc3\xa5tte han opgive alle forh\xc3\xa5bninger i den retning.\n_START_SECTION_\nGennembrud som forfatter\n_START_PARAGRAPH_\nEfter et \xc3\xa5rs ophold i Haderslev og kuldsejlede planer om at blive boghandler drog Kaalund tilbage til K\xc3\xb8benhavn. Her samlede, udvalgte og rensede han sine tidligere digte, og resultatet blev Et For\xc3\xa5r, der udkom i 1858 og vakte stor opm\xc3\xa6rksomhed og beundring. Selskabet for de sk\xc3\xb8nne Videnskabers Forfremmelse tildelte ham en pengebel\xc3\xb8nning._NEWLINE_Det var hans h\xc3\xa5b, at den anerkendelse, han nu havde vundet, skulle bevirke, at han kunne f\xc3\xa5 en fast stilling. Snart tilb\xc3\xb8d ogs\xc3\xa5 f\xc3\xa6ngselsdirekt\xc3\xb8ren C.N. David ham at blive overl\xc3\xa6rer ved det nyoprettede Vridsl\xc3\xb8selille F\xc3\xa6ngsel, og denne plads tiltr\xc3\xa5dte han i december 1859, samtidig med at anstalten blev tagen i brug. 6. marts 1860 viedes han til Cathinca Julie Jensine Jensen (f\xc3\xb8dt 16. september 1836), som han var blevet forlovet med under sin tid i Humleb\xc3\xa6k._NEWLINE_Hans daglige gerning bestod nu i at holde foredrag for, besvare foresp\xc3\xb8rgsler af, undervise og i cellerne samtale med de mange forskellige fanger, holde regnskaber og oversigter i orden osv. Han havde altid foretrukket at indlade sig med problematiske naturer, og de fleste af fangerne interesserede ham derfor, men han inds\xc3\xa5 snart, at det ikke var let at l\xc3\xa6re dem at kende. Han troede p\xc3\xa5 menneskenaturen, selv i dens dybeste fornedrelse, og behandlede omhyggeligt alle "med koldt Hoved, men varmt Hj\xc3\xa6rte". Tappert k\xc3\xa6mpede han for cellesystemet og havde p\xc3\xa5 flere omr\xc3\xa5der h\xc3\xa5rde kampe at best\xc3\xa5 for at gennemf\xc3\xb8re sine principper. Fangerne fik han i tale, vandt deres tillid og erhvervede sig mange venner iblandt dem. Det var et strengt, selvoptugtende liv, han f\xc3\xb8rte der, flere gange gennemgik han heftige sygdomme som blodgang og kopper, og hans krop sv\xc3\xa6kkedes derved. Oplivelse og styrke hentede han p\xc3\xa5 sine ugentlige bes\xc3\xb8g hos \xc3\xa5ndsfr\xc3\xa6nder i hovedstaden og ved en st\xc3\xb8rre rejse, som Det anckerske Legat satte ham i stand til at g\xc3\xb8re i 1863. P\xc3\xa5 denne rejse bes\xc3\xb8gte han Stockholm, Schweiz, Frankrig, London og Tyskland. Den digteriske frugt heraf var Rejsetummel._NEWLINE_Han siger et sted: "Jeg er Menneske mer, end jeg er Digter", og det h\xc3\xb8rte ogs\xc3\xa5 til undtagelserne, at han p\xc3\xa5 Vridsl\xc3\xb8selille skrev vers. Imod slutningen af sit ophold derude forfattede han dramaet Fulvia (1875), hvis sk\xc3\xb8nne enkeltheder og klassiske \xc3\xa5nd alligevel ikke kunne skjule, at hans begavelse gik i anden retning end det dramatiske. To \xc3\xa5r efter udsendte han sin fortrinlige digtsamling En Efterv\xc3\xa5r. Imellem denne og Et For\xc3\xa5r fra 1858 l\xc3\xa5 hele hans lange periode med arbejde i f\xc3\xa6ngselet: fastheden, sikkerheden, viljekraften, kortheden, det fuldmodne og opt\xc3\xb8jlede som den nye samling bar pr\xc3\xa6g af. Ligesom i Fulvia k\xc3\xa6mpede han her for resignationen og kompromiset. Versene er som mejslede af en billedhugger._NEWLINE_Snart efter omarbejdede han Fulvia, s\xc3\xa5 det nu kunne opf\xc3\xb8res p\xc3\xa5 Det Kongelige Teater, hvor det l\xc3\xa6nge holdt sig p\xc3\xa5 repertoiret og vandt betydelig anerkendelse. Bem\xc3\xa6rkelsesv\xc3\xa6rdig var ogs\xc3\xa5 den sangerkrig, han f\xc3\xb8rte mod repr\xc3\xa6sentanterne for den nye digtning, Sophus Schandorph og Holger Drachmann. Af yderste evne forf\xc3\xa6gtede Kaalund idealitetens sag, og kvintessensen af hans mening kan siges at rummes i disse hans ord:_NEWLINE_Ildtilbederne af Realiteten dem rammer jeg lige i Planeten._NEWLINE_Han ender med i klare ord at skrive sig ind blandt kristendommens tilh\xc3\xa6ngere._NEWLINE_P\xc3\xa5 samme tid som han f\xc3\xb8rte denne strid, og netop som Fulvia skulle opf\xc3\xb8res, br\xc3\xb8d han i marts 1881, efter 21 \xc3\xa5rs arbejde, op fra Vridsl\xc3\xb8selille for at s\xc3\xb8ge den hvile, hans legeme s\xc3\xa5 h\xc3\xa5rdt tr\xc3\xa6ngte til. Med en pension p\xc3\xa5 1500 kr., en digtergage af 1000 kr. og desuden nogle rentepenge kunne han med sine n\xc3\xb8jsomme fordringer sikre sig et anst\xc3\xa6ndigt udkomme. Han tog nu ophold i Valby, senere p\xc3\xa5 Frederiksberg, og f\xc3\xb8lte da poesien sl\xc3\xa5 med vingerne, som om den f\xc3\xb8rst nu ville udfolde sig i ham. De legemlige kr\xc3\xa6fter strakte imidlertid ikke til. Ideer myldrede i hans hoved, sit medf\xc3\xb8dte lune og sin evne for det epigrammatiske, som han mente ikke tilstr\xc3\xa6kkelig var kommen til sin ret i hans digtning, h\xc3\xa5bede han nu at skulle udfolde. Han havde lagt planen til en roman og \xc3\xb8nskede at benytte sine rige, psykologiske erfaringer i et lystspil, men alt dette blev kun fors\xc3\xa6tter. En sommerrejse, som han i 1884 gjorde til Modum i Norge, styrkede ham meget, men vinteren bragte atter nedgang med sig. Det viste sig nu, at han led af mavekr\xc3\xa6ft. Efter at have ligget til sengs i en m\xc3\xa5ned og lidt meget, d\xc3\xb8de han 27. april 1885. Over hans grav er der ved bidrag fra danske m\xc3\xa6nd og kvinder rejst et smukt gravmonument. Hans Efterladte Digte udgav Otto Borchsenius (1885)._NEWLINE_H.V. Kaalund er begravet p\xc3\xa5 Solbjerg Parkkirkeg\xc3\xa5rd p\xc3\xa5 Frederiksberg.\n_START_SECTION_\nStil som digter\n_START_PARAGRAPH_\nKaalund var en primitiv digter, fri for skole og principper, og alle vegne elskede han det oprindelige. Derfor f\xc3\xb8rte hans ungdoms higen ham mod oldtidslivet, i sin manddoms dage s\xc3\xb8gte han til bunds i menneskelivet, og altid fandt han sin tr\xc3\xb8st i naturen. Han var efter\xc3\xa5rets sanger; for\xc3\xa5ret, f\xc3\xb8lte han, gjorde ham til en umandig dr\xc3\xb8mmer, og derfor l\xc3\xa5 det erotiske ogs\xc3\xa5 fjernt fra ham; h\xc3\xb8sten derimod vakte hans eftertanke. Af al magt s\xc3\xb8gte han gennem ih\xc3\xa6rdigt arbejde at forme sin egen personlighed i overensstemmelse med sin digtning. Det h\xc3\xb8jeste, han ville n\xc3\xa5, var "Klarhed i Sindet, Renhed, Sj\xc3\xa6lefred, Mod til at lide, Kraft til at undv\xc3\xa6re". I hans etiske livsanskuelse er der mandig tro p\xc3\xa5 livets h\xc3\xb8jere magter, mild alvor og stor sundhed.'