b'\n_START_ARTICLE_\nHoward Staunton\n_START_PARAGRAPH_\nHoward Staunton (f\xc3\xb8dt april 1810, d\xc3\xb8d 22. juni 1874) var engelsk skakmester og uofficiel skakverdensmester. Han havde derudover en alsidig begavelse, skrev avisspalter samt var forfatter og kender af Shakespeare. I dag huskes hans navn mest i forbindelse med det design af skakbrikker, som han anbefalede, Staunton modellen._NEWLINE_Der kendes kun lidt til hans liv forud for hans indtr\xc3\xa6den i skakkens verden. Han fort\xc3\xa6ller selv, at han var f\xc3\xb8dt i Westmorland og at hans faders navn var William. Men en del tyder p\xc3\xa5, at han var u\xc3\xa6gte s\xc3\xb8n af Frederic Howard, 5. jarl af Carlisle, og at Howard Staunton derfor ikke var hans rigtige navn. Han voksede imidlertid op i fattigdom og fik ingen formel uddannelse som dreng. Han fort\xc3\xa6ller, at han som ung mand var skuespiller, og at han engang spillede rollen som Lorenzo i K\xc3\xb8bmanden i Venedig, og at han havde spillet sammen med den ber\xc3\xb8mte engelske skuespiller Edmund Kean. _NEWLINE_Det er fastsl\xc3\xa5et, at Staunton var i London i 1836, og at han tegnede et abonnement p\xc3\xa5 William Walkers bog Skakpartier spillet i London af afd\xc3\xb8de Alexander McDonnell (engelsk originaltitel: Games at Chess, actually played in London, by the late Alexander McDonnell Esq.). Staunton var tilsyneladende 26 \xc3\xa5r, da han begyndte at interessere sig for spillet. Han sagde, at han p\xc3\xa5 denne tid var "svindel-spiller."_NEWLINE_Fra dette tidspunkt og fremefter begyndte han at dyrke spillet for alvor. I 1838 spillede han mange spil med William Evans, ophavsmanden til Evans Gambit. Han spillede \xe2\x80\x93 og tabte \xe2\x80\x93 endvidere en match mod den tyske skakskribent Aaron Alexandre._NEWLINE_I 1840 skrev han en skakspalte for New Court Gazette i perioden fra maj til \xc3\xa5rets slutning. Hans spil havde udviklet sig, s\xc3\xa5 han kunne spille en match mod den tyske mester Popert og vinde den med et enkelt parti mere. Han begyndte ogs\xc3\xa5 at skrive for British Miscellany, hvilket i 1841 f\xc3\xb8rte til, at han grundlagde det skaktidsskrift, der kendes som Chess Player\'s Chronicle. Staunton var redakt\xc3\xb8r p\xc3\xa5 tidsskriftet til 1854, hvor han efterfulgtes af Robert Barnett Brien._NEWLINE__NEWLINE_I 1842 spillede han hundreder af spil mod John Cochrane. Cochrane var en st\xc3\xa6rk spiller, og Staunton fik god opvarmning til, hvad der skulle blive hans st\xc3\xb8rste skakpr\xc3\xa6station det f\xc3\xb8lgende \xc3\xa5r. I 1843 spillede Staunton en kort match mod den franske mester, Pierre Saint-Amant, som var p\xc3\xa5 bes\xc3\xb8g i London. Staunton tabte matchen 3,5-2,5, men der blev arrangeret en senere returmatch i Paris. Staunton tog dertil, hvor han fra 14. november til 20. december 1843 spillede en ny match mod Saint-Amant i Caf\xc3\xa9 de la R\xc3\xa9gence og slog ham overbevisende med 13-8. Staunton anvendte med succes f\xc3\xb8rstetr\xc3\xa6kket 1. c4, og denne \xc3\xa5bning blev herefter kendt som engelsk._NEWLINE_Siden Saint-Amants nederlag er der aldrig dukket nogen fransk spiller op, som kunne h\xc3\xa6vde den franske skaklige overlegenhed, som begyndte med Philidor, og i stedet blev London verdens skakhovedstad. Staunton blev uofficielt anerkendt som verdens bedste spiller fra 1843 til 1851._NEWLINE_Staunton tog til Paris \xc3\xa5ret efter for at spille mod Saint-Amant igen, men p\xc3\xa5 grund af en lungebet\xc3\xa6ndelse, der havde \xc3\xb8delagt hans helbred for stedse, m\xc3\xa5tte matchen aflyses, og de kom ikke til at spille mod hinanden igen. _NEWLINE_I 1845 startede Staunton en skakspalte i Illustrated London News, som han fortsatte med resten af sit liv. Kilderne, bl.a. The Oxford Companion to Chess, er enige om, at Stauntons spalte blev den mest indflydelsesrige i verden. _NEWLINE_Staunton spillet en del matcher mod mindre gode spillere med forgave (bonde og tr\xc3\xa6k forud), men spillede ogs\xc3\xa5 matcher mod de to tyske mesterspillere Horwitz og Harrwitz i 1846 og slog dem begge. I matchen mod den f\xc3\xb8rstn\xc3\xa6vnte introducerede han Staunton Gambit (1.d4 f5 2.e4)._NEWLINE_I 1847 skrev Staunton sin ber\xc3\xb8mteste bog: Skakspillerens h\xc3\xa5ndbog (The Chess-Player\'s Handbook), som blev genoptryk helt frem til 1993. Endnu en bog, Skakspillerens ledsager (The Chess-Player\'s Companion) fulgte i 1849. Dette \xc3\xa5r giftede Staunton sig som 39-\xc3\xa5rig._NEWLINE_I 1849 designede Nathaniel Cook et s\xc3\xa6t skakbrikker og fik dem registreret, mens hans svoger John Jacques stod for deres fabrikation. Staunton anbefalede de nye brikker i sin skakspalte, og hvert s\xc3\xa6t brikker blev solgt med en lille "brochure" fra Stauntons h\xc3\xa5nd, hvorfor han modtog royalty p\xc3\xa5 hvert s\xc3\xa6t solgte brikker. Designet var meget tiltr\xc3\xa6kkende og vandt stor popularitet, og Staunton skakbrikker er blevet standardbrikkerne for b\xc3\xa5de professionelle og amat\xc3\xb8rspillere lige siden. _NEWLINE_I maj 1851 skulle London v\xc3\xa6re v\xc3\xa6rt for den f\xc3\xb8rste Verdensudstilling, og det aktive og driftige skakmilj\xc3\xb8 i byen, f\xc3\xb8rst og fremmest skakklubben St. George\xc2\xb4s Chess Club, fostrede tanken om at leve op til udstillingen ved at arrangere en skakturnering for alle kendte mestre i verden. Staunton p\xc3\xa5tog sig at arrangere den og rejste den dengang betragtelige sum af 500 pund til finansieringen. _NEWLINE_Selvom Londons skakklub endte med ikke at sende deltagere til turneringen, blev London 1851 en succes. For Staunton var det dog en skuffelse, for efter en m\xc3\xa5neds kamp mellem seksten verdensklassespillere, blev han sl\xc3\xa5et ud af kampen om f\xc3\xb8rstepladsen af den senere vinder, Adolf Anderssen, og derefter ogs\xc3\xa5 sl\xc3\xa5et i kampen om den n\xc3\xa6ste placering af sin tidligere elev, Elijah Williams. Det stod klart, at Stauntons bedste skaktid nu var ovre, b\xc3\xa5de p\xc3\xa5 grund af alder og sygdom, men hans ry som verdens f\xc3\xb8rende skakautoritet varede ved. Det befordrede han selv med megen selvf\xc3\xb8lelse i sin skakspalte, naturligvis hjulpet af udbredelsen af hans skakb\xc3\xb8ger. Han havde dog stadig stor spillestyrke og h\xc3\xa6vnede sig senere p\xc3\xa5 \xc3\xa5ret p\xc3\xa5 Williams ved at sl\xc3\xa5 ham med 6 gevinster mod 4 og 1 remis. Desuden slog han Karl Jaenisch i en match, med syv vundne, to nederlag og en remis. _NEWLINE_Staunton udgav i 1852 en bog om turneringen i London 1851 med titlen Skakturneringen (The Chess Tournament). Titelbladet lyder: "Af H. Staunton, Esq, ophavsmand til Skakh\xc3\xa5ndbogen, Skakspillerens ledsager &c.&c.&c", hvortil en 15-16 \xc3\xa5rig dreng ved navn Paul Morphy f\xc3\xb8jede f\xc3\xb8lgende i sit eksemplar: "og til nogen dj\xc3\xa6velsk d\xc3\xa5rlige partier". _NEWLINE_Var Staunton i perioden 1843-1851 kendt som verdens bedste skakspiller, s\xc3\xa5 var han fra 1851 til sin d\xc3\xb8d i 1874 ber\xc3\xb8mt for at g\xc3\xb8re England til skakverdenens hovedstad. I 1874 var Morphy h\xc3\xb8fligere og bed\xc3\xb8mte Stauntons bedste bidrag til ikke at v\xc3\xa6re som spiller, men som teoretiker og analytiker. Der er da ogs\xc3\xa5 almindelig enighed om, at Stauntons spillestil i h\xc3\xb8jere grad end hans samtidiges viser frem mod mere moderne metoder._NEWLINE_I 1853 rejste Staunton til Bruxelles og m\xc3\xb8dtes med Baron Tassilo von Heydebrand und der Lasa, hvor de diskuterede standardisering af skakreglerne og i \xc3\xb8vrigt spillede en lille match, som baronen vandt med 5 gevinster mod fire og tre remis._NEWLINE_Omkring 1856 begyndte Staunton at tr\xc3\xa6kke sig tilbage fra skakken og begyndte i stedet at vie hovedparten af sin tid til at skrive om Shakespeare. Han indgik kontrakt med en udgiver om at skabe en kommenteret udgave af den store forfatters v\xc3\xa6rker. Uheldigvis tillod Stauntons ego ham ikke at indse, at han ikke l\xc3\xa6ngere tilh\xc3\xb8rte skakeliten, men inderst inde m\xc3\xa5 han have kunnet m\xc3\xa6rke, at andres spillestandard forbedredes i forhold til hans. Alligevel deltog Staunton i en turnering i Birmingham i 1858, arrangeret af den nydannede British Chess Association. Staunton n\xc3\xa5ede ikke langt, men blev sl\xc3\xa5et ud af Johann L\xc3\xb6wenthal i bare to spil. _NEWLINE_Birmingham 1858 blev Stauntons sidste offentlige skakoptr\xc3\xa6den. Han n\xc3\xa6gtede at spille offentligt mod Paul Morphy, da denne kom til England i 1858, med det p\xc3\xa5skud at han var for optaget af arbejdet med kommentarerne til Shakespeare. Desv\xc3\xa6rre var han nok alligevel for smigret ved tanken om, at Morphy stadig ans\xc3\xa5 ham for den spiller, det var vigtigst at sl\xc3\xa5, og han viklede sig af den grund ud i en r\xc3\xa6kke handlinger og skriverier, som bestemt ikke har v\xc3\xa6ret pyntelige for hans efterm\xc3\xa6le._NEWLINE_Imidlertid koncentrerede han sig om at skrive om Shakespeare og om skak. I 1860 udkom hans v\xc3\xa6rk om Shakespeare, som han selv ans\xc3\xa5 for at v\xc3\xa6re af h\xc3\xb8j kvalitet, men moderne kritikere er ikke enige, og Staunton har kun en birolle i moderne Shakespeare-forskning. Staunton udgav ogs\xc3\xa5 i 1860 en bog med titlen: Skakpraksis (Chess Praxis), som for at udnytte offentlighedens eftersp\xc3\xb8rgsel bragte over 168 sider om Morphys partier med kommentarer af Staunton._NEWLINE_Staunton offentliggjorde mange artikler om Shakespeare i 1864 og 1865. Hans sidste bog var Englands store skoler (Great Schools of England), der udkom i 1865. Han d\xc3\xb8de ved sit skrivebord i sit bibliotek, mens han skrev p\xc3\xa5 endnu en skakbog. Den blev udgivet posthumt i 1876, redigeret af R.B. Wormald med titlen Skak: Teori og praksis (Chess: Theory and Practice)._NEWLINE_Der er indsat en mindeplade ved hans bolig p\xc3\xa5 117 Lansdowne Road, London W11. I 1997 rejstes en mindesten med en indhugget springer p\xc3\xa5 hans grav p\xc3\xa5 kirkeg\xc3\xa5rden Kensal Green Cemetery i London.'