b'\n_START_ARTICLE_\nChristian Paulsen\n_START_SECTION_\nUddannelse\n_START_PARAGRAPH_\nHan var en s\xc3\xb8n af k\xc3\xb8bmand i Flensborg Christian Detlev Paulsen (1756 \xe2\x80\x93 1805) og Ingeborg Sophie f\xc3\xb8dt Gadebusch (1777 \xe2\x80\x93 1854). 12 \xc3\xa5r gammel blev han sendt til Salzmanns Institut i Schnepfenthal i Sachsen-Gotha og var her tre \xc3\xa5r, kom derp\xc3\xa5 til gymnasiet i Gotha, hvor han var to \xc3\xa5r, og endte sin skolegang 1816 p\xc3\xa5 gymnasiet i L\xc3\xbcbeck. Derefter studerede han jura to \xc3\xa5r i G\xc3\xb6ttingen, hvor han 1818 vandt en prismedalje for et skrift om Rhodus i den macedoniske tid, vinteren 1818-19 i Berlin for at h\xc3\xb8re Friedrich Carl von Savigny, sommeren 1819 i Heidelberg for at h\xc3\xb8re Anton Friedrich Justus Thibaut og to \xc3\xa5r i Kiel, hvorp\xc3\xa5 han 1821 tog juridisk eksamen p\xc3\xa5 Gottorp og straks efter drog til K\xc3\xb8benhavn for at studere dansk ret. Allerede 1822 tog han her licentiatgraden og blev privatdocent ved universitetet, underkastede sig 1823 den danske latinsk-juridiske eksamen og disputerede 1824 for den juridiske doktorgrad.\n_START_SECTION_\nFortaler for dansk i Slesvig\n_START_PARAGRAPH_\nAllerede som ganske ung var Paulsen sig sin danske herkomst klart bevidst og opfyldt af en levende k\xc3\xa6rlighed til f\xc3\xa6drelandet og en br\xc3\xa6ndende attr\xc3\xa5 efter at virke for dansk sprog, litteratur og retspleje. I maj 1824 begyndte han sine forel\xc3\xa6sninger ved K\xc3\xb8benhavns Universitet, men da der det f\xc3\xb8lgende efter\xc3\xa5r blev en plads ledig i det juridiske fakultet i Kiel, blev han ansat der som overordentlig professor med s\xc3\xa6rlig forpligtelse til at l\xc3\xa6se over dansk, slesvigsk og holstensk ret. Det var en skuffelse for ham, at han ikke kunne blive i K\xc3\xb8benhavn, men han gik dog med gl\xc3\xa6de og lyse udsigter til sit nye kald. 1831 modtog han en kaldelse til Dorpat som germanist og nordisk retskyndig uden at lade sig friste af den h\xc3\xb8je l\xc3\xb8n, som tilb\xc3\xb8d ham. Hans forel\xc3\xa6sninger i Kiel var godt bes\xc3\xb8gte, og han var midt i en betydelig videnskabelig virksomhed, ikke mindst for at bibringe udlandet bedre kendskab til og sandere forestillinger om de offentlige forhold i Danmark, da Uwe Lornsens berygtede skrift 1830 kastede ham ind p\xc3\xa5 nye baner. Paulsen blev hurtig klar over, at Lornsens endem\xc3\xa5l var Slesvigs voldelige l\xc3\xb8srivelse fra Danmark, og gav sig straks i f\xc3\xa6rd med at modarbejde ham. I de sidste dage af 1831 udgav han Ueber Volksth\xc3\xbcmlichkeit u. Staatsrecht des Herzogthums Schleswig, hvori Slesvigs sproglige og nationale forhold for f\xc3\xb8rste gang i den politiske strid gjordes til genstand for en historisk-kritisk fremstilling. Navnlig forlangte Paulsen med bestemthed gennemf\xc3\xb8relsen af reskriptet af 19. januar 1811 om det danske sprogs indf\xc3\xb8relse i kirken, skolen, retsplejen og alle offentlige anliggender over alt, hvor det taltes i Slesvig. Da Paulsen \xc3\xa5ret efter var i K\xc3\xb8benhavn, gjorde han efter kancellipr\xc3\xa6sident Otto Joachim Moltkes opfordring et forslag til sprogsagens ordning, men kansler Joachim Otto Friedrich Spies forpurrede sagens fremme, og der skete intet. Den virkning havde Paulsens optr\xc3\xa6den dog, at talrige sprogpetitioner 1836 indkom til st\xc3\xa6nderne. Imod de 1835 udkomne skrifter F\xc3\xbcr Holstein, nicht gegen D\xc3\xa4nemark og F\xc3\xbcr Holstein, gegen Danemark skrev Paulsen 1836 F\xc3\xbcr Danemark u. f\xc3\xbcr Holstein, hvori han fremh\xc3\xa6vede de lyse sider ved Holstens forbindelse med Danmark, men navnlig h\xc3\xa6vdede betydningen af st\xc3\xa6nderhyldingen i Slesvig 1721 og af augustenborgernes samtidige arvehylding "secundum tenorem legis regi\xc3\xa6", et den gang ubekendt aktstykke, som Paulsen havde opdaget i Gehejmearkivet. Da hertugen af Augustenborg 1837 tog til genm\xc3\xa6le derimod i Die Erbfolge im Schleswig-Holstein, ville Paulsen, imod Frederik 6.\xe2\x80\x99s \xc3\xb8nske, men efter prins Christians opfordring, give gensvar, og han gjorde ogs\xc3\xa5 et udkast til en systematisk fremstilling af arvef\xc3\xb8lgeretten til Slesvig, som tilstilledes prinsen, men det kom des v\xc3\xa6rre ikke til den endelige udarbejdelse.\n_START_SECTION_\nDannevirke\n_START_PARAGRAPH_\nHeldigvis var Paulsen friere stillet ved sine unders\xc3\xb8gelser om sproget i Slesvig. Allerede 1832 havde han i Bidrag til Sprogets Historie p\xc3\xa5 den jyske Halv\xc3\xb8, fornemmelig i den s\xc3\xb8ndre Del fors\xc3\xb8gt at klare de ejendommelige sprogf\xc3\xa6nomener ved de forskellige stammers sammenst\xc3\xb8d og sammensmeltning p\xc3\xa5 den jyske halv\xc3\xb8 og fremh\xc3\xa6vet, at der ingen sproggr\xc3\xa6nse gaves mellem S\xc3\xb8nder- og N\xc3\xb8rrejylland, hvilket han 1837 yderligere udviklede i Det danske Sprog i Hertugd\xc3\xb8mmet Slesvig. Ved samme tid forenede han sig med professor Christian Flor om at bringe et dansk ugeblad til veje i det nordlige Slesvig, og det lykkedes dem efter meget slid og m\xc3\xb8je at f\xc3\xa5 Danevirke oprettet 1838. I dette blads spalter kan man fra \xc3\xa5r til \xc3\xa5r f\xc3\xb8lge Paulsens \xc3\xa5rv\xc3\xa5gne, uforf\xc3\xa6rdede og utr\xc3\xa6ttelige virksomhed. En r\xc3\xa6kke af artikler udgik fra hans h\xc3\xa5nd for at opmande folket til at tage kraftig del i forsvaret for dets modersm\xc3\xa5l. Samtidig skrev han artikler i Freia og i Kieler Correspondenzblatt, i hvilket sidste han ofte blev angreben med hadefulde, stundom n\xc3\xa6sten \xc3\xa6rer\xc3\xb8rige insinuationer. Denne hans i\xc3\xb8jnefaldende politiske virksomhed skadede naturligvis hans l\xc3\xa6rerstilling i Kiel, og fra 1840 blev hans forel\xc3\xa6sninger mindre og mindre bes\xc3\xb8gte. 1844 led han flere gange personlig overlast; en gang m\xc3\xa5tte der endog tilkaldes tropper for at beskytte hans hus. I sin isolerede stilling s\xc3\xb8gte han, efter 1842 at v\xc3\xa6re bleven udn\xc3\xa6vnt til ordentlig professor, 1845 borgmesterembedet i sin f\xc3\xb8deby Flensborg, men kongen ville ikke undv\xc3\xa6re ham i Kiel, hvor hans stilling blev vanskeligere og vanskeligere, indtil opr\xc3\xb8ret 1848 udl\xc3\xb8ste ham. Endnu 24. marts protesterede han i et konsistoriumsm\xc3\xb8de imod den s\xc3\xa5kaldte provisoriske regering, og samme aften rejste han til K\xc3\xb8benhavn.\n_START_SECTION_\nEn slesvigsk forfatning\n_START_PARAGRAPH_\nI maj udn\xc3\xa6vntes han til midlertidig medarbejder ved de under det af embedsm\xc3\xa6ndene forladte tyske kancelli henh\xc3\xb8rende forretninger, i juli til etatsr\xc3\xa5d, og samme efter\xc3\xa5r begyndte han at holde forel\xc3\xa6sninger ved K\xc3\xb8benhavns Universitet over Slesvigs private ret. Med Flor og Joakim Frederik Schouw sammentr\xc3\xa5dte han i en komit\xc3\xa9 til underst\xc3\xb8ttelse af fordrevne slesvigere. Men samtidig n\xc3\xa6rede han en st\xc3\xa6rk frygt for selve Slesvigs fremtid, og da grundlovsforhandlingerne begyndte, udtalte han i et lille skrift, Til den danske Rigsdag, \xc3\xb8nsket om deres uds\xc3\xa6ttelse, indtil rigsforsamlingen kunne blive sammensat fra alle dele af Danmarks rige. Da hans advarende r\xc3\xb8st ikke blev h\xc3\xb8rt, gjorde han efter ministeriel opfordring den p\xc3\xa5f\xc3\xb8lgende vinter det f\xc3\xb8rste udkast til en slesvigsk forfatning. Efter hans forslag skulle Slesvig s\xc3\xa5 godt som fuldst\xc3\xa6ndig indlemmes i kongeriget, kun rets- og kommunalv\xc3\xa6senet skulle undergives en s\xc3\xa6rlig minister og landdag. Forslaget tiltr\xc3\xa5dtes af de fleste ministre, medens H.N. Clausen ville henl\xc3\xa6gge hele styrelsen under f\xc3\xa6lles ministre. Da regeringen i for\xc3\xa5ret 1849 efter krigens fornyelse ville oprette en regeringskommission i Slesvig og tilt\xc3\xa6nkte Paulsen en plads i den, afslog han, misforn\xc3\xb8jet med regeringens holdning, tilbuddet, men tog i august med Frederik Ferdinand Tillisch til Flensborg, hvor hans n\xc3\xa6rv\xc3\xa6relse var til stor gl\xc3\xa6de for den danske befolkning. I vinteren 1849-50 holdt han atter forel\xc3\xa6sninger ved universitetet, og efter Slaget p\xc3\xa5 Isted Hede udn\xc3\xa6vntes han til medlem af overjustitskommissionen i Flensborg. 1851 var han medlem af notabelforsamlingen og skrev den udf\xc3\xb8rlige motivering af dens forslag. Han oplevede at se det danske sprog indsat i dets naturlige rettigheder i Slesvig, men d\xc3\xb8de pludselig 28. december 1854. \xe2\x80\x93 Hans samlede v\xc3\xa6rker udkom 1857-59 i 3 bind._NEWLINE_Paulsen var 2 gange gift: 1. (6. april 1826) med Thora Alvilde f\xc3\xb8dt Bloch (6. april 1802 \xe2\x80\x93 14. marts 1834), datter af rektor S\xc3\xb8ren Nicolaus Johan Bloch, 2. (29. september 1835) med s\xc3\xb8steren Margarethe Christiane Marie (7. januar 1798 \xe2\x80\x93 12. maj 1866), enke efter overl\xc3\xa6rer i Roskilde, Dr. phil. Hans Peter Thrige._NEWLINE_---\n_START_SECTION_\nJuridiske forfattervirksomhed\n_START_PARAGRAPH_\nOgs\xc3\xa5 P.D.C. Paulsens juridiske forfattervirksomhed var meget frugtbar. Den falder n\xc3\xa6rmest i tre forskellige afdelinger. En gruppe af hans skrifter, s\xc3\xa5ledes en st\xc3\xb8rre recension (gennemgang (i f\xc3\xb8lge ODS)) af Uwe Lornsens Die Unionsverfassung D\xc3\xa4nemarks u. Schleswig-Holsteins og to afhandlinger i Antislesvig-holstenske Fragmenter om Slesvigs indre forbindelse med Danmark og om det danske kongehuses ret til Pinneberg, Rantzau og Altona, vedr\xc3\xb8rer den offentlige ret og indeholder ogs\xc3\xa5 fra juridisk synspunkt flere v\xc3\xa6rdifulde bidrag. Deres betydning m\xc3\xa5 dog hovedsagelig betegnes som almindelig historisk, hvorfor de finde deres rette bed\xc3\xb8mmelse for historiens domstol. Hertil knytter sig en kreds af skrifter, der behandle den private rets historie, hvoraf navnlig nogle afhandlinger om formueforholdet mellem \xc3\xa6gtef\xc3\xa6ller efter gammel nordisk ret, s\xc3\xa6rlig efter Jyske Lov, om de sydjyske stadsretter og om kilderne til den slesvigske ret ved deres unders\xc3\xb8gelsers omfattende og indg\xc3\xa5ende karakter ville bevare deres forfatters navn for efterverdenen. Endelig m\xc3\xa5 blandt skrifter, der behandle nutidens ret, n\xc3\xa6vnes hans p\xc3\xa5 tysk udkomne l\xc3\xa6rebog i Slesvigs og Holstens privatret (1834), hvilken i sin anden udgave (1842) medoptager Lauenborgs ret. Dennes betydning ligger navnlig deri, at den s\xc3\xb8ger at skille de fremmedartede romerretlige bestanddele ud for igen at f\xc3\xa5 den nationale ret frem i dens fulde betydning. Et praktisk hj\xc3\xa6lpemiddel hertil var ogs\xc3\xa5 hans retsformularbog (1841), der tillige indeholder en tysk-dansk lovkyndighedsordbog,'