b'\n_START_ARTICLE_\nJohannes Harbou\n_START_SECTION_\nUddannelse\n_START_PARAGRAPH_\n10 \xc3\xa5r gammel kom han ind p\xc3\xa5 Landkadetakademiet, hvorfra han ved nyt\xc3\xa5r 1827 afgik som sekondl\xc3\xb8jtnant (med aldersorden fra 1825) og ansattes ved Oldenborgske Infanteriregiment. Herved blev han premierl\xc3\xb8jtnant i 1833 og kaptajn i 1840. \xc3\x85ret efter skulle Forbundskontingentet inspiceres, og Harbou henledede da i F\xc3\xa6drelandet gennem en r\xc3\xa6kke artikler opm\xc3\xa6rksomheden p\xc3\xa5 de mangler, som dette korps led af, og som han \xc3\xb8nskede afhjulpne, inden inspiceringen fandt sted. Men herved p\xc3\xa5drog han sig kongens un\xc3\xa5de, stilledes for en krigsret og d\xc3\xb8mtes til 6 m\xc3\xa5neders f\xc3\xa6stningsarrest, hvorp\xc3\xa5 han ved h\xc3\xa6rreduktionen 1842 afskedigedes. Han drog s\xc3\xa5 til udlandet og tog efter 2 \xc3\xa5rs ophold i Paris tjeneste i Algier, hvor han, efter at have udm\xc3\xa6rket sig flere gange, blev ansat i marechal Bugeauds stab. I sommeren 1846 sendte Harbou en rapport hjem om sine oplevelser og iagttagelser, hvoraf en del findes gengivet i hans pjece: Nogle Ord om Kampement og Feltforplejning (1849) og en anden del i Literarische und kritische Bl\xc3\xa4tter der B\xc3\xb6rsen-Halle 1847 under titlen: "Erinnerungen aus Algerien". Bugeaud ledsagede rapporten med en skrivelse til kong Christian VIII, hvori han udtalte sig om Harbou p\xc3\xa5 en meget smigrende m\xc3\xa5de.\n_START_SECTION_\nTre\xc3\xa5rskrigen\n_START_PARAGRAPH_\nI maj 1847 vendte Harbou tilbage til Danmark, beriget med st\xc3\xb8rre krigserfaring, end der da var s\xc3\xa6dvanlig her hjemme, og han afventede nu i Altona kongens n\xc3\xa6rmere bestemmelse om hans fremtidige anvendelse. Herved blev han vidne til opr\xc3\xb8rsbev\xc3\xa6gelsen i hertugd\xc3\xb8mmerne, og da opr\xc3\xb8ret var udbrudt, rejste han til K\xc3\xb8benhavn for at afgive beretning om tilstanden derovre. Han meldte sig 23. marts i Krigsministeriet, som modtog ham med \xc3\xa5bne arme, og han udn\xc3\xa6vntes straks til krigsministerens, oberst A.F. Tschernings, adjudant, idet han genindsattes p\xc3\xa5 sin tidligere plads i H\xc3\xa6ren. Han kom nu til at spille en betydelig rolle, dels i selve Krigsministeriet, hvor han i ministerens \xc3\xb8jeblikkelige frav\xc3\xa6relse kunne ekspedere selv meget vigtige sager \xc2\xabefter Befaling\xc2\xbb, dels ved forskellige sendelser s\xc3\xa5vel til den aktive h\xc3\xa6r som til udlandet. I maj sendtes han s\xc3\xa5ledes som krigsministerens befuldm\xc3\xa6gtigede til overkommandoen for at standse h\xc3\xa6rens p\xc3\xa5t\xc3\xa6nkte fremrykning fra Fyn over Als i Sundeved, men bemyndigede derefter p\xc3\xa5 eget ansvar general Hans Hedemann til at rykke s\xc3\xa5 langt frem, som det var n\xc3\xb8dvendigt, for at indtage en passende forpoststilling til sikring for Als. F\xc3\xa6gtningen ved Nyb\xc3\xb8l blev heraf f\xc3\xb8lgen. I juli samme \xc3\xa5r forfremmedes Harbou til major. Ved Tschernings afgang stilledes han til overkommandoens r\xc3\xa5dighed, ansattes derefter ved 13. bataljon, men erholdt i 1849 kommandoen over 12. lette bataljon, som han f\xc3\xb8rte under slaget ved Kolding, ved hvilken lejlighed han blev h\xc3\xa5rdt s\xc3\xa5ret. Det f\xc3\xb8lgende \xc3\xa5r overtog han kommandoen over 9. bataljon og s\xc3\xa5redes atter h\xc3\xa5rdt 24. juli ved Helligb\xc3\xa6k. 1848 blev han Ridder af Dannebrog og 1850 Dannebrogsmand.\n_START_SECTION_\n2. Slesvigske Krig\n_START_PARAGRAPH_\nEfter krigen beholdt han i lang tid befalingen over sidstn\xc3\xa6vnte bataljon, der garnisonerede i Holsten, og forfremmedes i 1852 til oberstl\xc3\xb8jtnant, i 1858 til oberst. Under troppesamlingerne ved Slesvig 1861-63 f\xc3\xb8rte han dog en brigade, og ved h\xc3\xa6rens mobilisering 1864 erholdt han kommandoen over 5. infanteribrigade, hvormed han deltog i Dybb\xc3\xb8ls forsvar, indtil han under kampen 28. marts for 3. gang s\xc3\xa5redes. Vistnok forlod han ikke straks sin post, men nogle dage senere beskadigedes ved et uheld hans ene fod, han blev syg og kom ikke mere til tjeneste f\xc3\xb8r krigens slutning. Ved h\xc3\xa6rreduktionen samme \xc3\xa5r sattes Harbou \xc3\xa0 la suite som generalmajor; alt forinden var han ben\xc3\xa5det med Kommand\xc3\xb8rkorset af Dannebrog (1. grad). I 1876 ansattes han som chef for 2. udskrivningskreds, hvorfra han i 1883 s\xc3\xb8gte sin afsked.\n_START_SECTION_\nPolitisk virke\n_START_PARAGRAPH_\nHarbou tog levende del i den offentlige diskussion af milit\xc3\xa6re sp\xc3\xb8rgsm\xc3\xa5l. Han skrev s\xc3\xa5ledes i 1848 Til Vaaben, i Gev\xc3\xa6r!, som vakte megen opsigt. Senere behandlede han milit\xc3\xa6rbudgettet, reserveofficersinstitutionen og andre h\xc3\xa6rsp\xc3\xb8rgsm\xc3\xa5l i dagspressen. Ogs\xc3\xa5 efter at v\xc3\xa6re udtr\xc3\xa5dt af tjenesten vedblev han dermed og udtalte sig s\xc3\xa5ledes i 1867 meget bestemt mod dav\xc3\xa6rende krigsminister Waldemar Raasl\xc3\xb8ffs h\xc3\xa6rordningsforslag, hvis senere erkendte mangler han p\xc3\xa5viste. Han fulgte dern\xc3\xa6st med interesse s\xc3\xa5vel den indre som den ydre politik og var i begge henseender en erkl\xc3\xa6ret modstander af det nationalliberale parti, som han bek\xc3\xa6mpede i tale og i skrift. Efter krigen var han en tid formand i Augustforeningen, og for at opn\xc3\xa5 st\xc3\xb8rre indflydelse s\xc3\xb8gte han gentagne gange, men forg\xc3\xa6ves, valg til Rigsdagen. Hans kritik af de nationalliberale gjorde, at hans politiske modstandere med held \xe2\x80\x93 men fejlagtigt \xe2\x80\x93 fik skildret Harbou som tysksindet. Harbou var ikke alene en begavet mand, en hurtig arbejder og en fortr\xc3\xa6ffelig taler, men tillige en samvittighedsfuld foresat, som altid med iver varetog sine underordnedes interesser og bestemt talte deres sag, s\xc3\xa5vel lige over for overordnede som lige over for civile autoriteter. Den uforbeholdenhed, hvormed han forf\xc3\xa6gtede sine meninger, kom ham til skade s\xc3\xa5vel i 1842 som i 1864, men vidner om, at han var en helst\xc3\xb8bt personlighed._NEWLINE_14. april 1891 sov han stille hen. Han \xc3\xa6gtede 8. juli 1852 Louise Ulrikke Mariane Hellesen (8. april 1833 \xe2\x80\x93 17. januar 1897), datter af grosserer, konsul H.C. Hellesen. Hun har udfoldet en betydelig filantropisk virksomhed (Selskabet Smaab\xc3\xb8rns Vel)._NEWLINE_Han er begravet p\xc3\xa5 Frederiksberg \xc3\x86ldre Kirkeg\xc3\xa5rd. Der findes et maleri af David Monies 1852 i familieeje og et litografi af Ulrich von Baudissin fra 1856.'