b'\n_START_ARTICLE_\nFilosofiens tr\xc3\xb8st\n_START_PARAGRAPH_\nFilosofiens tr\xc3\xb8st (latin: Consolatio philosophiae) er et filosofisk v\xc3\xa6rk, som Bo\xc3\xabthius skrev i 524 e.Kr. Det er kaldt det enkeltst\xc3\xa5ende vigtigste og mest indflydelsesrige v\xc3\xa6rk i Europa i l\xc3\xb8bet af middelalderen og den tidlige kristne ren\xc3\xa6ssance. Det kan kaldes klassisk.\n_START_SECTION_\nBaggrund\n_START_PARAGRAPH_\nBo\xc3\xabthius\' litter\xc3\xa6re produktion omfatter_NEWLINE__NEWLINE_* overs\xc3\xa6ttelser af vigtige v\xc3\xa6rker i antikken inden for logik, aritmetik og teologi, gerne med kommentarer, _NEWLINE_* en bog om musikkens bestanddele og antikkens musikteorier_NEWLINE_* det opbyggelige v\xc3\xa6rk Consolatio Philosophiae (CP) fra 524._NEWLINE_CP er skrevet i en f\xc3\xa6ngselscelle kort f\xc3\xb8r forfatterens d\xc3\xb8d og er st\xc3\xa6rkt nyplatonisk inspireret. Her er det is\xc3\xa6r relevant at n\xc3\xa6vne hans vigtigste inspirator, nyplatonikeren Porfyrios, som var elev og videreformidler af den kendteste nyplatoniker Plotins (205-270) v\xc3\xa6rker._NEWLINE_Det, der g\xc3\xb8r CP interessant i kirkehistorisk henseende, er den popularitet, den n\xc3\xb8d i et helt \xc3\xa5rtusinde. Hermed repr\xc3\xa6senterer bogen til en vis grad en n\xc3\xb8gle til forst\xc3\xa5else af de problemstillinger, der var aktuelle i middelalderen.\n_START_SECTION_\nCP\'s struktur\n_START_PARAGRAPH_\nV\xc3\xa6rket er i fem b\xc3\xb8ger, der hver har mellem seks og tolv nummererede kapitler. CP skifter l\xc3\xb8bende imellem en lyrisk og en prosaisk fremstilling, s\xc3\xa5 det nogenlunde svarer til et prosastykke og et lyrisk stykke inden for hvert kapitel. CP er skrevet i dialogform med fort\xc3\xa6lleren (Bo\xc3\xabthius selv) og filosofiens moder.\n_START_SECTION_\nAnden bog\n_START_PARAGRAPH_\nI anden bog s\xc3\xa6ttes der fokus p\xc3\xa5 lykkens omskiftelighed. Lykkens moder, Fortuna, f\xc3\xa5r taletid gennem filosofiens moder, og de to modstilles hinanden, som det forg\xc3\xa6ngelige overfor det uforg\xc3\xa6ngelige, eller med andre ord, det evige overfor det tidslige. (2,1-2)_NEWLINE_I forl\xc3\xa6ngelse heraf viser filosofiens moder nu den jordiske rigdoms v\xc3\xa6rdil\xc3\xb8shed og forg\xc3\xa6ngelighed. S\xc3\xa5ledes kan magt og v\xc3\xa6rdighed ikke v\xc3\xa6re noget godt og efterstr\xc3\xa6belsesv\xc3\xa6rdigt i sig selv, da onde mennesker ofte str\xc3\xa6ber efter disse ting. Det samme g\xc3\xa6lder for str\xc3\xa6ben efter ber\xc3\xb8mmelse, da ber\xc3\xb8mmelse ogs\xc3\xa5 er t\xc3\xa6t forbundet med tidens forg\xc3\xa6ngelighed. (2,5-7) L\xc3\xb8sningen er, at den vise m\xc3\xa5 l\xc3\xb8sg\xc3\xb8re sig fra det jordiske f\xc3\xa6ngsel, s\xc3\xa5 han kan blive fri til at s\xc3\xb8ge det himmelske hjem._NEWLINE_Anden bog afsluttes med, at filosofiens moder g\xc3\xb8r opm\xc3\xa6rksom p\xc3\xa5, at ulykke er bedre end lykke. Lykken sl\xc3\xb8rer nemlig evnen til at skelne mellem, hvad der sandhed, og hvad der er falskhed. Konklusion: Den der er i ulykke og har mistet sin rigdom, har dog fundet det vigtigste \xe2\x80\x93 sande venner. (2,8)\n_START_SECTION_\nFjerde bog\n_START_PARAGRAPH_\nDet, der behandles i fjerde bog, tager udgangspunkt i sp\xc3\xb8rgsm\xc3\xa5let om, hvordan det kan v\xc3\xa6re, at det ofte g\xc3\xa5r de onde bedre end det g\xc3\xa5r de gode, og resten af fjerde bog centreres om filosofiens moders fors\xc3\xb8g p\xc3\xa5 at bevise, at det modsatte er tilf\xc3\xa6ldet. (4,1)_NEWLINE_Med en henvisning til Platons dialog Gorgias og p\xc3\xa5 baggrund af, at hele m\xc3\xa5ls\xc3\xa6tningen for et menneskes vilje er lyksalighed , viser filosofiens moder, at det ikke er de onde men de gode, der har magten til at n\xc3\xa5 dette m\xc3\xa5l, pga. deres naturlige middel, nemlig dydighed. (4,2)_NEWLINE_L\xc3\xb8nnen findes i handlingens m\xc3\xa5l. Den gode bliver god, ogs\xc3\xa5 kaldet guddommeliggjort, via sine gode gerninger, mens den onde tr\xc3\xa6der skridt nedad p\xc3\xa5 stigen ved at miste deres menneskelige natur. (4,3) De onde b\xc3\xb8r derfor straffes for deres egen skyld, fordi man derved fjerner deres mulighed for fortsat at ud\xc3\xb8ve ondskab. Derved bliver de mindre ulykkelige. (4,4)_NEWLINE_Da fort\xc3\xa6lleren stadig ikke er tilfreds med forholdet imellem de gode og de onde mennesker (4,5), inddrager filosofiens moder nu forholdet imellem PROVIDENTIA, som kan overs\xc3\xa6ttes med: "forsyn" og FATUM, som kan overs\xc3\xa6ttes med "sk\xc3\xa6bne". (4,6)_NEWLINE_PROVIDENTIA er den simple m\xc3\xa5de, hvorp\xc3\xa5 alting opf\xc3\xb8rer sig p\xc3\xa5, som det er p\xc3\xa5t\xc3\xa6nkt af den ubetinget rene guddommelige fornuft._NEWLINE_FATUM er den komplicerede m\xc3\xa5de, hvorp\xc3\xa5 fornuften kommer til udtryk, n\xc3\xa5r PROVIDENTIA kommer i kontakt med de omskiftelige ting. (4,6)_NEWLINE_Man kan med andre ord betegne PROVIDENTIA som den fornuft, der g\xc3\xa6lder for den evige styring, mens FATUM repr\xc3\xa6senterer denne styring i tidsligheden. (4,6)_NEWLINE_Den meget forskellige sk\xc3\xa6bne, der i tidsligheden bliver os mennesker til del, skyldes, at gud "ser ud fra sit h\xc3\xb8je udkigst\xc3\xa5rn af hans forsyn, og ser hvad der er godt for hvert enkelt menneske, og arrangerer, hvad han ved, er passende". (4,6)_NEWLINE_Denne sk\xc3\xa6bne, hvor vi mennesker f\xc3\xa5r tildelt mere eller mindre behagelig vilk\xc3\xa5r, skyldes alts\xc3\xa5, at vi er sat under en eller anden form for guddommelig tr\xc3\xa6ning. En tr\xc3\xa6ning, der ogs\xc3\xa5 kan give vanskeligheder for dem, der er tildelt et liv i luksus. (4,6)\n_START_SECTION_\nFemte bog\n_START_PARAGRAPH_\nHvis der ikke findes nogen tilf\xc3\xa6ldighed, fordi alt er styret af Guds forsyn, kan man da tale om, at mennesket har en fri vilje? Det er det sp\xc3\xb8rgsm\xc3\xa5l, som behandles i den sidste bog._NEWLINE_Det sl\xc3\xa5s fast, at ethvert fornuftsv\xc3\xa6sen har en fri vilje. Jo mere guddommelig man er, desto st\xc3\xb8rre frihed. (5,2)_NEWLINE_Alligevel kan fort\xc3\xa6lleren ikke forlige sig med denne forklaring. Hvis Gud ved forsynet er alvidende, m\xc3\xa5 det vel betyde, at der ikke findes frihed for viljen. S\xc3\xa5ledes m\xc3\xa5 b\xc3\xa5de straf, bel\xc3\xb8nning og b\xc3\xb8n v\xc3\xa6re meningsl\xc3\xb8se, hvis mennesket egentligt ikke har indflydelse p\xc3\xa5 sin egen situation. (5,3)_NEWLINE_For at forklare dette problem, begiver filosofiens moder sig nu ud i en l\xc3\xa6ngere og ret vanskeligt forst\xc3\xa5elig forklaring. Hun tager udgangspunkt i en forklaring af den menneskelige erkendelsesproces, som opdeles p\xc3\xa5 f\xc3\xb8lgende m\xc3\xa5de: sansning, forestilling, rationalitet, intelligens. (5,4)_NEWLINE_Sansning kan v\xc3\xa6re ren ber\xc3\xb8ring; forestilling er, n\xc3\xa5r man indser det partikul\xc3\xa6re ved det foreliggende; rationalitet er, n\xc3\xa5r man indser det universelle ved det p\xc3\xa5g\xc3\xa6ldende partikul\xc3\xa6re, og intelligens er, n\xc3\xa5r man indser den simple sammenh\xc3\xa6ng imellem ideerne. L\xc3\xa6g m\xc3\xa6rke til, at hver slags h\xc3\xb8jere erkendelse er i stand til at forst\xc3\xa5 de typer af erkendelse, der ligger lavere, mens det omvendte er ikke tilf\xc3\xa6ldet. (5,4)_NEWLINE_Pointen er, at der ud fra dette erkendelseshieraki, kan opbygges et v\xc3\xa6renshieraki. Sansning alene er lig de v\xc3\xa6rensformer, der ikke kan bev\xc3\xa6ge sig. Forestillingsniveauet er dyrenes stade, rationaliteten er det menneskelige stadie, mens det kun er det guddommelige der har intelligens. (5,5) Pointen er, at mennesket erkender som subjekt, der lever p\xc3\xa5 et helt bestemt tidspunkt, og alts\xc3\xa5 er tidslig._NEWLINE_P\xc3\xa5 denne baggrund kan det h\xc3\xa6vdes, at vi ikke kan forvente, at vore forudsigelser indeb\xc3\xa6rer n\xc3\xb8dvendighed, fordi vores erkendelse er subjektiv._NEWLINE_Anderledes med Gud. Af sit v\xc3\xa6sen er Gud evig, og derfor er tiden for ham altid nutid. S\xc3\xa5ledes ogs\xc3\xa5 med hans intelligens. Gud erkender ideerne objektivt og ikke ud fra en bestemt subjektsposition. Derved ligger fokus p\xc3\xa5 enkeltheden i sammenh\xc3\xa6ngen imellem ideerne, og ikke p\xc3\xa5 enkelte udvalgte ideer, som man kan betragte fra en bestemt subjektsposition._NEWLINE_Ideerne er uforanderlige, hvorfor Gud i virkeligheden erkender b\xc3\xa5de fortid og fremtid i nutid. Herved kan Gud i sit forsyn erkende fremtidige begivenheder uden at de dermed beh\xc3\xb8ver at v\xc3\xa6re n\xc3\xb8dvendige. Han erkender s\xc3\xa5 at sige alle muligheder p\xc3\xa5 en gang._NEWLINE_Menneskets handling er s\xc3\xa5ledes alene betinget af Guds forsyn, men er derudover fuldst\xc3\xa6ndigt frit.\n_START_SECTION_\nLiteratur p\xc3\xa5 dansk\n_START_PARAGRAPH_\nFilosofiens tr\xc3\xb8st (2008), Forlaget Multivers, Oversat af Torben Damsholt, ISBN 978-87-7917-170-1'