b'\n_START_ARTICLE_\nVenus (planet)\n_START_SECTION_\nUdforskning af Venus\n_START_PARAGRAPH_\nInden rumalderen troede man, at Venus gemte et milj\xc3\xb8 lignende det p\xc3\xa5 Jorden under sin skyd\xc3\xa6kkede overflade. Da det teknisk blev muligt at studere Venus n\xc3\xa6rmere, kunne det imidlertid konstateres, at planetens milj\xc3\xb8 afviger betydeligt fra det, der kendes p\xc3\xa5 Jorden. Sovjetunionen udviklede i 1960\'erne Venera-programmet, hvis form\xc3\xa5l var at sende ubemandede rumsonder til Venus, og der blev op igennem 1960\'erne og 1970\'ene sendt en r\xc3\xa6kke sonder mod Venus. Den f\xc3\xb8rste landing fandt sted i 1970, og i 1975 lykkedes det med Venera 9 at f\xc3\xa5 billeder af overfladen sendt retur til Jorden. Grundet de ekstreme forhold p\xc3\xa5 Venus har sonderne under Venera-progreammet ikke v\xc3\xa6ret aktive i mere end h\xc3\xb8jst et par timer inden tryk og varme har gjort dem ukontaktbare. _NEWLINE_I mods\xc3\xa6tning til andre jordlignende planeter i Solsystemet, gemmer Venus sin overflade under et sl\xc3\xb8r af skyer. Skyerne er ca. 50 km over overfladen og best\xc3\xa5r af svovlsyre. De reflekterer lyset p\xc3\xa5 samme m\xc3\xa5de som sne g\xc3\xb8r, hvilket bevirker at Venus er s\xc3\xa5 klar at kigge p\xc3\xa5, set udefra. Atmosf\xc3\xa6ren under skyerne er normalt klar, men observat\xc3\xb8rer p\xc3\xa5 Jorden kan kun se de hvide skyer. Et ber\xc3\xb8mt f\xc3\xa6nomen i Venus\'s atmosf\xc3\xa6re er "aske-lyset", hvor den ubelyste del af Venus kan stige i lysstyrke en m\xc3\xa5ned eller to f\xc3\xb8r og efter nedre konjunktion._NEWLINE_Konjunktion er n\xc3\xa5r to himmellegemer ser ud som om de ligger t\xc3\xa6t p\xc3\xa5 hinanden, n\xc3\xa5r man ser dem fra Jorden. For Merkur og Venus der ligger mellem Solen og Jordens bane, betyder konjunktion dog ogs\xc3\xa5 hvor disse befinder sig i forhold til henholdsvis Jorden og Solen. _NEWLINE_I nedre konjunktion befinder planeterne sig mellem Jorden og Solen, og i \xc3\xb8vre konjunktion befinder de sig bag Solen, set fra Jorden.\n_START_SECTION_\nDage og \xc3\xa5r p\xc3\xa5 Venus\n_START_PARAGRAPH_\nVenus\' egenrotation (i forhold til fixstjernerne) er p\xc3\xa5 243 jordd\xc3\xb8gn og 28 minutter (svarende til knap 8 m\xc3\xa5neder), mens at et \xc3\xa5r (tid det tager at rotere rundt om solen) p\xc3\xa5 Venus tager 224 jordd\xc3\xb8gn 16 timer og 47 minutter. _NEWLINE_Modsat de fleste andre planeter i solsystemet har Venus retrograd rotation, dvs. den drejer sig fra \xc3\xb8st mod vest modsat den bev\xc3\xa6gelse fra vest mod \xc3\xb8st, som vi kender det p\xc3\xa5 Jorden. En station\xc3\xa6r observat\xc3\xb8r p\xc3\xa5 Venus vil opleve at der er 117 jordd\xc3\xb8gn mellem solopgangene (Hvis man kunne se solen) kaldet det synodiske venusd\xc3\xb8gn._NEWLINE_Venus omdrejningsakse h\xc3\xa6lder desuden meget lidt i forhold til baneplanet for planetens bev\xc3\xa6gelse omkring Solen, kun 2,64 grader. Af den grund er der ikke nogen markante \xc3\xa5rstider p\xc3\xa5 Venus.\n_START_SECTION_\nAtmosf\xc3\xa6ren\n_START_PARAGRAPH_\nSom Jorden har Venus ogs\xc3\xa5 en atmosf\xc3\xa6re, men denne er af en ganske anden beskaffenhed end Jordens. Den best\xc3\xa5r mest af kuldioxid, CO\xe2\x82\x82, som giver anledning til en st\xc3\xa6rk drivhuseffekt p\xc3\xa5 Venus; temperaturerne overalt p\xc3\xa5 planetens faste overflade ligger i omr\xc3\xa5det fra 450 til 500 grader Celsius, uanset om det er nat eller dag. Selv om Merkur kun er godt halvt s\xc3\xa5 langt fra Solen som Venus, er der s\xc3\xa5ledes varmest p\xc3\xa5 den venusianske overflade._NEWLINE_Atmosf\xc3\xa6retrykket ved Venus\' faste overflade er mere end 90 gange det tryk, vi oplever ved jordoverfladen; det svarer til trykket i 1 kilometers dybde under havoverfladen p\xc3\xa5 Jorden. Over venuslandskabet bl\xc3\xa6ser der aldrig mere end en let brise, men fordi luften d\xc3\xa9r er s\xc3\xa5 ekstremt t\xc3\xa6t, kan selv s\xc3\xa5dan en brise ud\xc3\xb8ve et betydeligt vindpres.\n_START_SECTION_\nSkyer\n_START_PARAGRAPH_\nI h\xc3\xb8jder fra 50 til 80 kilometer findes et permanent og t\xc3\xa6t lag af skyer, som prim\xc3\xa6rt best\xc3\xa5r af svovldioxid og svovlsyre. I toppen af dette skylag bl\xc3\xa6ser vinde med omkring 350 km/t; skytoppene kan n\xc3\xa5 at bl\xc3\xa6se hele vejen rundt langs \xc3\xa6kvator p\xc3\xa5 fire dage, og det bidrager til at transportere og fordele varmen j\xc3\xa6vnt over hele planeten. Skyerne reflekterer desuden 80\xc2\xa0% af det lys, som solen sender hen p\xc3\xa5 planeten, tilbage ud i verdensrummet. Ballonsonder har opfanget radiost\xc3\xb8j fra kraftige lynudladninger i skyerne. Lyn i en knast\xc3\xb8r atmosf\xc3\xa6re er endnu ikke forklaret.\n_START_SECTION_\nMorgen- og aftenstjernen\n_START_PARAGRAPH_\nDa Venus er t\xc3\xa6ttere p\xc3\xa5 Solen end Jorden, st\xc3\xa5r den (set fra Jorden) aldrig langt fra Solen p\xc3\xa5 himlen. Derfor ser man den ofte som en klar stjerne lige f\xc3\xb8r solopgang (og omtales da ofte som "morgenstjernen") eller lige efter solnedgang ("aftenstjernen"). De bedste observationsforhold er n\xc3\xa5r Venus enten er i st\xc3\xb8rste vestlige elongation (f\xc3\xb8r solopgang) eller i st\xc3\xb8rste \xc3\xb8stlige elongation (efter solnedgang). I begge tilf\xc3\xa6lde er Venus 47\xc2\xb0 fra Solen. Selvom afstanden til Venus da er 102 mio. km, er det bedre end n\xc3\xa5r Venus er t\xc3\xa6ttest p\xc3\xa5 Jorden (i nedre konjunktion; 41 mio. km), da vinkelafstanden til Solen her er nul. _NEWLINE_Sammen med Merkur er Venus den eneste planet i vores solsystem, der ikke har nogen m\xc3\xa5ne.'