b'\n_START_ARTICLE_\nBioc\xc3\xb8nose\n_START_PARAGRAPH_\nEn bioc\xc3\xb8nose (af gr\xc3\xa6sk: bios = "liv" + koin\xc3\xb3s = "f\xc3\xa6lles") er en gruppe af populationer af planter, dyr og mikroorganismer. Hver population er resultatet af formering mellem individer af samme art og sameksistens med andre arter p\xc3\xa5 et givet sted og tidspunkt. N\xc3\xa5r en population best\xc3\xa5r af for f\xc3\xa5 individer, er arten truet af udryddelse, enten p\xc3\xa5 grund af for ringe antal eller p\xc3\xa5 grund af indavl. En population kan svinde ind af flere grunde; eksempelvis ved at dens biotop forsvinder (f.eks. grundet skovrydning), fordi de indbyrdes balancer \xc3\xa6ndres p\xc3\xa5 grund af succession (f.eks. tilgroning af en mose) eller fordi rovdyr eller snyltere presser arten for h\xc3\xa5rdt (f.eks. overfiskning).\n_START_SECTION_\nBiotiske faktorer\n_START_PARAGRAPH_\nBioc\xc3\xb8nosen er kendetegnet ved biotiske faktorer af to slags: mellem artsf\xc3\xa6ller indbyrdes eller mellem forskellige arter._NEWLINE_Forhold mellem artsf\xc3\xa6ller er dem, der opst\xc3\xa5r mellem individer af artens lokale population. Det drejer sig om b\xc3\xa5de samarbejds- og konkurrenceforhold f.eks. deling af territorium eller organisering af ordnede samfund._NEWLINE_Forhold mellem forskellige arter er talrige og beskrives ofte med henvisning til, om de er gavnlige, skadelige eller neutrale for en eller flere arter. Det kan f.eks. v\xc3\xa6re symbiose (en "+ relation") eller konkurrence (en "\xc3\xb7 relation"). Det mest afg\xc3\xb8rende forhold er det mellem rovdyr og byttedyr. Dette forhold rummer de vigtige begreber om f\xc3\xb8dek\xc3\xa6ders \xc3\xb8kologi (f.eks. bliver gr\xc3\xa6sset \xc3\xa6dt af antilopen, som selv bliver \xc3\xa6dt af gepardkillingen, der bliver \xc3\xa6dt af l\xc3\xb8ven). To arter deler samme \xc3\xb8kologiske niche, n\xc3\xa5r de lever p\xc3\xa5 samme sted og \xc3\xa6der den samme f\xc3\xb8de.\n_START_SECTION_\nAbiotiske faktorer\n_START_PARAGRAPH_\nDe vekselvirkninger, der findes mellem bioc\xc3\xb8nosens levende v\xc3\xa6sener, ledsages af en vedvarende s\xc3\xb8gen efter mineralske og organiske stoffer, som bliver optaget af de levende v\xc3\xa6sener, s\xc3\xa5dan at de kan vokse, holde sig i gang og formere sig. Resultatet bliver f\xc3\xb8r eller siden et affald i form af f\xc3\xb8rne. Denne vedvarende recirkulation af stoffer (s\xc3\xa6rligt kulstof, ilt, kv\xc3\xa6lstof og vand) kaldes biogeokemiske kredsl\xc3\xb8b. De giver \xc3\xb8kosystemet og dermed bioc\xc3\xb8nosen en holdbar stabilitet, i det mindste n\xc3\xa5r man ser bort fra menneskers indgriben eller ekstraordin\xc3\xa6re klimaforhold. Denne selvregulering ved hj\xc3\xa6lp af negativ feedback sikrer \xc3\xb8kosystemerne lang levetid, og de giver sig til kende ved en h\xc3\xb8j grad af ensartethed, hvad ang\xc3\xa5r de forskellige stoffer i hvert milj\xc3\xb8. Man taler i den forbindelse om en hom\xc3\xb8ostase, hvor \xc3\xb8kosystemet udvikler en tilstand af bev\xc3\xa6gelig ligev\xc3\xa6gt. Derimod er det meget omdiskuteret, om systemet nogensinde n\xc3\xa5r en klimakstilstand efter en lang r\xc3\xa6kke, gradvise \xc3\xa6ndringer (succession).'