b'\n_START_ARTICLE_\nNo Wave\n_START_SECTION_\nStil og karakteristika\n_START_PARAGRAPH_\nNo Wave er ikke en klart afgr\xc3\xa6nset musikgenre med konsekvente bestanddele. Forskellige grupper trak p\xc3\xa5 s\xc3\xa5 uforenelige stilarter som funk, jazz, blues, punk rock, avantgarde og eksperimentel. Der er dog nogle elementer som det meste No Wave-musik har til f\xc3\xa6lles, s\xc3\xa5 som skurende atonale lyde, gentagende fremaddrivender rytmer og en tendens til at betone musisk tekstur over melodi \xe2\x80\x93 typisk af La Monte Youngs tidligere downtownmusik._NEWLINE_I 1978 blev en punk-pr\xc3\xa6get noise-series afholdt p\xc3\xa5 New York\xe2\x80\x99s Artists Space, der f\xc3\xb8rte til den Brian Eno-producerede indspilning No New York med blandt andre James Chance & The Contortions, Teenage Jesus and the Jerks, Mars og DNA._NEWLINE_Sonic Youth leverede deres f\xc3\xb8rste liveoptr\xc3\xa6den til Noise Fest, en noise-musikfestival organiseret af Thurston Moore p\xc3\xa5 kunstarenaen White Columns i juni 1981. Hver aften optr\xc3\xa5dte tre til fem grupper, herunder Glenn Branca, Rhys Chatham, Rudolph Grey og Robin Crutchfields Dark Day._NEWLINE_No Wave havde en betydningsfuld indflydelse p\xc3\xa5 noise- og industrielbands, som efterf\xc3\xb8lgende kom frem, s\xc3\xa5 som Big Black, Helmet og Live Skull, Toy Killers. Theoretical Girls p\xc3\xa5virkede Sonic Youth, som opstod fra scenen og til sidst opn\xc3\xa5ede massive publikums og kritisk anerkendelse.'