b'\n_START_ARTICLE_\nFriedrich Kuhlau\n_START_SECTION_\nLiv og gerning\n_START_PARAGRAPH_\nKuhlaus far, Johan Carl Kuhlau, var hoboist (oboist) ved et hannoveransk linjeregiment og i \xc3\xb8vrigt ern\xc3\xa6rede sig ved musikundervisning; moderen var Charlotte Dorothea, f\xc3\xb8dt Seger. Det var et temmelig fattigt hjem, i hvilket Kuhlau opvoksede mellem mange s\xc3\xb8skende, og han fik kun en tarvelig opdragelse i sin barndom; faderen gav ham selv lidt undervisning i musik, uden at der dog var taget nogen bestemmelse om, at han skulle uddannes til musiker.\n_START_SECTION_\nMister som dreng sit ene \xc3\xb8je\n_START_PARAGRAPH_\nEt tilf\xc3\xa6lde afgjorde hans sk\xc3\xa6bne, i det han i en alder af omkring 9 1/2 \xc3\xa5r p\xc3\xa5 en m\xc3\xb8rk aften p\xc3\xa5 gaden i L\xc3\xbcneburg, hvortil hans for\xc3\xa6ldre den gang var flyttet, faldt med en flaske, der knustes og sloges ind i hans hoved. Under et langt og smertefuldt sygeleje, der endte med, at han mistede sit h\xc3\xb8jre \xc3\xb8je, fandt man p\xc3\xa5, for at adsprede barnet, at anbringe et klaver tv\xc3\xa6rs over hans seng, og under den bestandige besk\xc3\xa6ftigelse med dette instrument, der snart blev hans k\xc3\xa6reste adspredelse, blev for\xc3\xa6ldrene opm\xc3\xa6rksomme p\xc3\xa5 hans v\xc3\xa5gnende musikalske evner. S\xc3\xa5 snart han derfor var blevet rask, s\xc3\xb8gte man at skaffe ham en bedre undervisning i musik, og en organist Ahrenbostel blev hans l\xc3\xa6rer i klaverspil. Ogs\xc3\xa5 hans kompositionsevner r\xc3\xb8bede sig i denne unge alder, i det han hos en fl\xc3\xb8jteelskende urtekr\xc3\xa6mmer tjente sig rosiner og mandler ved at skrive nogle sm\xc3\xa5stykker for fl\xc3\xb8jte, som han bragte ham under foregivende af, at de var fundne hjemme hos faderen; fl\xc3\xb8jten blev alle hans dage den hj\xc3\xa6lper, som m\xc3\xa5tte tr\xc3\xa6de til, n\xc3\xa5r det kneb med indt\xc3\xa6gterne.\n_START_SECTION_\nMusikundervisning i Hamborg\n_START_PARAGRAPH_\nEfter nogle \xc3\xa5rs forl\xc3\xb8b, i hvilke han synes at have bes\xc3\xb8gt en skole i Braunschweig og samtidig der at have givet en pr\xc3\xa6sts b\xc3\xb8rn undervisning i musik, kom han 1800 eller 1801 til Hamborg, hvor han fik den musikl\xc3\xa6rde kantor og musikdirekt\xc3\xb8r C.F.G. Schwenke til l\xc3\xa6rer. Under dennes strenge, men dygtige ledelse tilegnede Kuhlau sig den grundige teoretiske uddannelse, hvorom alle hans kompositioner b\xc3\xa6re vidnesbyrd. Schwenke, der satte megen pris p\xc3\xa5 sin begavede elev, underviste ham gratis, men i \xc3\xb8vrigt m\xc3\xa5tte Kuhlau ved musikundervisning selv s\xc3\xb8rge for sit underhold; samtidig uddannede han sig ogs\xc3\xa5 praktisk p\xc3\xa5 flere instrumenter, fl\xc3\xb8jte, violin og violoncel, men is\xc3\xa6r dog p\xc3\xa5 klaver, p\xc3\xa5 hvilket instrument han opn\xc3\xa5ede en sj\xc3\xa6lden f\xc3\xa6rdighed. Den livsglade unge mand blev snart en s\xc3\xb8gt deltager i private og offentlige musikunderholdninger, han komponerede for sang, klaver, fl\xc3\xb8jte og strygeinstrumenter, senere (blandt andet i vinteren 1808-9) optr\xc3\xa5dte han offentlig som solospiller p\xc3\xa5 klaveret, og i maj 1810 udkom hans opus 1-3, 3 rondoer for pianoforte, i Leipzig.\n_START_SECTION_\nFlygtede 1810 til K\xc3\xb8benhavn fra et fransk besat Hamborg under Napoleonskrigene\n_START_PARAGRAPH_\nDa greb ydre omst\xc3\xa6ndigheder for anden gang afg\xc3\xb8rende ind i hans sk\xc3\xa6bne. I slutningen af 1810 blev Hamborg fransk, og en dag erfarede Kuhlau, at han stod p\xc3\xa5 listerne over dem, der skulle udskrives til soldat. Han flygtede da og ankom under et p\xc3\xa5taget navn til K\xc3\xb8benhavn, hvor han i den f\xc3\xb8rste tid holdt sig skjult af frygt for efters\xc3\xb8gning, men snart efter optr\xc3\xa5dte offentlig under sit rette navn og gav en koncert p\xc3\xa5 Det Kongelige Teater 23. januar 1811. Denne f\xc3\xb8rste koncert fulgtes af flere, p\xc3\xa5 hvilke han h\xc3\xb8stede almindelig beundring ved sit mesterlige spil; inden \xc3\xa5rets udgang var han tilsagt til at spille for dronningen, og adskillige ansete musikelskende huse \xc3\xa5bnede sig for ham, s\xc3\xa5ledes konferensr\xc3\xa5d Bruns, til hvis datter Adelaide Brun han tilegnede seks Canzoni (1813), og L\xc3\xb8venskiolds p\xc3\xa5 L\xc3\xb8venborg. Med C.E.F. Weyse tr\xc3\xa5dte han snart i ber\xc3\xb8ring og tilegnede denne sin klaverkoncert i C-Dur, den komposition, hvormed han havde introduceret sig hos det K\xc3\xb8benhavnske publikum ved sin f\xc3\xb8rste koncert. I 1813 fik han titel af kammermusikus.\n_START_SECTION_\nOehlenschl\xc3\xa4ger opdager Kuhlaus sj\xc3\xa6ldne begavelse\n_START_PARAGRAPH_\nAdam Gottlob Oehlenschl\xc3\xa4ger har \xc3\xa6ren af at have opdaget Kuhlaus sj\xc3\xa6ldne begavelse som operakomponist. Han ops\xc3\xb8gte den unge fremmede musiker, drog ham til sig og overdrog ham at komponere musikken til R\xc3\xb8verborgen. Dette syngespil, som for en del er komponeret under et sommerophold p\xc3\xa5 L\xc3\xb8venborg i 1813, opf\xc3\xb8rtes f\xc3\xb8rste gang 26. maj 1814 og kan med rette siges at have \xc3\xa5bnet en ny \xc3\xa6ra for musikken i Danmark. Den luftning af romantik, som \xc3\xa5nder over denne komposition med dens karakteristiske og betagende melodier, dens brogede, livlige kolorit, dens om Cherubini mindende harmoniske og kromatiske ejendommeligheder og den glimrende rige instrumentation, var noget nyt p\xc3\xa5 den danske scene, som dengang under Kunzens ledelse endnu stod p\xc3\xa5 et i musikalsk henseende helt gammeldags, n\xc3\xa6sten f\xc3\xb8r-mozartsk standpunkt.\n_START_SECTION_\nKunzen og Kuhlaus talent for lejligheds-kanoner\n_START_PARAGRAPH_\nR\xc3\xb8verborgen vakte derfor megen opsigt og gjorde stor lykke hos publikum; men i de musikalske kredse, hvor Kunzen og Claus Schall regerede, st\xc3\xb8dte den p\xc3\xa5 modstand, og Kunzen udtalte sig temmelig skarpt imod Kuhlaus moderne musik og efterligningen af Cherubini, hvem Kuhlau i h\xc3\xb8j grad beundrede og up\xc3\xa5tvivlelig ogs\xc3\xa5 var p\xc3\xa5virket af. Disse angreb fra en mand, hvis gunst han tidligere havde besiddet, men som nu vendte sig imod ham, geng\xc3\xa6ldte Kuhlau p\xc3\xa5 en ejendommelig, om just ikke \xc3\xa6del, m\xc3\xa5de ved et par musikalske kanoner, O du Nase aller Nasen og Ach, Musik von Cherubini, i hvilke han raillerede over Kunzens udseende og over hans musik. Den musikalske kanon var dengang p\xc3\xa5 mode, og Kuhlau var en mester i at skrive disse kontrapunktiske kunststykker, hvorved han forstod at opn\xc3\xa5 en meget komisk virkning. Allerede medens han levede i Hamborg, havde han moret sig hermed, og det vedblev lige til hans livs ende at v\xc3\xa6re hans forn\xc3\xb8jelse at skrive kanoner og kanong\xc3\xa5der. I en \xc3\xa5rr\xc3\xa6kke forsynede han Allgemeine musikalische Zeitung med s\xc3\xa5danne, og i den udenlandske musikalske verden var han almindelig kendt som den store g\xc3\xa5dekanonbygger; da Beethoven f\xc3\xb8rste gang s\xc3\xa5 Kuhlau, udbr\xc3\xb8d han: "Ah, der grosse Kanonier!"\n_START_SECTION_\nIngen succes med musik til Baggensens Trylleharpen\n_START_PARAGRAPH_\nJens Baggesen var den n\xc3\xa6ste danske digter, der forsynede Kuhlau med en operatekst, idet det blev denne overdraget at skrive musikken til Trylleharpen, som opf\xc3\xb8rtes f\xc3\xb8rste gang 30. januar 1817. Denne komposition fik han dog kun liden gl\xc3\xa6de af, i det de bekendte teaterspektakler, som udbr\xc3\xb8d ved stykkets anden opf\xc3\xb8relse p\xc3\xa5 grund af Baggesens formentlige plagiat, foranledigede dets henl\xc3\xa6ggelse; i 1819 tog man det atter frem, men det gjorde ikke lykke og gik kun \xc3\xa9n gang. Kun ouverturen er udkommet, og et enkelt musiknummer er indlagt i K\xc3\xb8bmanden i Venedig; ellers er dette arbejde, der n\xc3\xa6ppe heller h\xc3\xb8rer til Kuhlaus bedste, blevet overgivet til forglemmelsen.\n_START_SECTION_\nNaturaliseret 1813 \xe2\x80\x93 d\xc3\xa5rlig \xc3\xb8konomi, men kun ringe lyst til undervisning\n_START_PARAGRAPH_\nDa Kuhlau i 1810 udvandrede til K\xc3\xb8benhavn, var det ikke hans tanke at blive her, og endnu i 1812 betegner han sit ophold i Danmark som forel\xc3\xb8bigt. Men efter at han i 1813 var blevet karakteriseret som kongelige kammermusikus og samme \xc3\xa5r var blevet naturaliseret som dansk unders\xc3\xa5t, synes han at have gjort sig fortrolig med den tanke at skifte f\xc3\xa6dreland. De f\xc3\xb8rste \xc3\xa5r af hans ophold her var imidlertid i pekuni\xc3\xa6r (\xc3\xb8konomisk) henseende en meget vanskelig tid for ham._NEWLINE_For at leve m\xc3\xa5tte han give musikundervisning; men dette hadede han, og s\xc3\xa5 snart han kunne det, oph\xc3\xb8rte han dermed og var senere aldrig til at bev\xc3\xa6ge til at p\xc3\xa5tage sig nogen information. Kun i musikteori og komposition vedblev han at give undervisning, og antallet af yngre komponister og musikere, som have s\xc3\xb8gt vejledning hos ham, er ikke ringe; til de kendteste h\xc3\xb8rer Johannes Frederik Fr\xc3\xb8lich, Johann Christian Gebauer og til dels Herman Severin L\xc3\xb8venskiold. Hans uvilje imod information st\xc3\xa5r i forbindelse med hans ulyst til fast besk\xc3\xa6ftigelse. I 1816-17 var han under Kunzens sygdom midlertidig ansat som syngemester ved teatret; men da Kunzen d\xc3\xb8de 1817, og Schall blev dennes efterf\xc3\xb8lger som kapelmester, opgav han denne stilling, til dels vel ogs\xc3\xa5 for ikke at st\xc3\xa5 under Schall, hvem han som musiker havde meget ringe respekt for.\n_START_SECTION_\nFor\xc3\xa6ldrene og en s\xc3\xb8ster flytter ind og \xc3\xb8konomien forv\xc3\xa6rres\n_START_PARAGRAPH_\nI 1814 var hans \xc3\xb8konomiske vanskeligheder blevet yderligere for\xc3\xb8gede, idet hans gamle for\xc3\xa6ldre var flyttet til ham tillige med hans yngste s\xc3\xb8ster; denne skulle f\xc3\xb8re hus for ham, som hun hidtil havde gjort det for for\xc3\xa6ldrene, men hverken hun eller han var praktiske eller \xc3\xb8konomiske._NEWLINE_Komposition af let afs\xc3\xa6ttelige mindre sager blev da den indt\xc3\xa6gtskilde, hvortil han v\xc3\xa6sentlig var henvist, og her var det da f\xc3\xb8rst og fremmest fl\xc3\xb8jten og dern\xc3\xa6st klaveret, som blev hj\xc3\xa6lpen i n\xc3\xb8den.\n_START_SECTION_\nKompositioner for fl\xc3\xb8jte som var tidens modeinstrument\n_START_PARAGRAPH_\nFl\xc3\xb8jten var den tids udpr\xc3\xa6gede modeinstrument, og alt, hvad han kunne skrive for dette instrument, fandt villig modtagelse hos forl\xc3\xa6ggerne og rivende afs\xc3\xa6tning. Han har da ogs\xc3\xa5 skrevet en m\xc3\xa6ngde fl\xc3\xb8jtemusik, lige fra soloer for en fl\xc3\xb8jte til kvartetter for fire; meget af dette har kun v\xc3\xa6ret \xc3\xb8jeblikkets b\xc3\xb8rn, der for l\xc3\xa6ngst er glemte, men de st\xc3\xb8rre kompositioner, blandt andet hans koncerterende duos for to fl\xc3\xb8jter, har blivende v\xc3\xa6rd og vidner om et sj\xc3\xa6ldent indg\xc3\xa5ende kendskab til fl\xc3\xb8jtens behandling og ydeevne. Intet under derfor, at han i udlandet gjaldt for "le grand ma\xc3\xaetre de fl\xc3\xbbte", ligesom han fejlagtig er blevet gjort til fl\xc3\xb8jtist i Det Kongelige Kapel; sandheden er, at han ikke kunne spille sine egne fl\xc3\xb8jtekompositioner, men, n\xc3\xa5r han havde skrevet noget, gerne gik ud til fl\xc3\xb8jtisten Peter Christian Bruun p\xc3\xa5 Falkonerg\xc3\xa5rden for at konferere med ham om sit arbejde.\n_START_SECTION_\nKompositioner for klaver\n_START_PARAGRAPH_\nKompositioner for klaveret fremb\xc3\xb8d allerede st\xc3\xb8rre vanskeligheder. Sm\xc3\xa5sager, som variationer over bekendte melodier og lignende, anbragtes let, men st\xc3\xb8rre kompositioner fandt ikke s\xc3\xa5 stor im\xc3\xb8dekommenhed hos forl\xc3\xa6ggerne. Dog foreligger der ogs\xc3\xa5 en meget stor m\xc3\xa6ngde kompositioner for dette Kuhlaus egentlige instrument, rondoer, sonatiner, lettere og vanskeligere sonater, som vidner om hans uudt\xc3\xb8mmelige opfindsomhed og store kendskab til instrumentets teknik. Sk\xc3\xb8nt meget heraf for l\xc3\xa6ngst er glemt, har dog en betydelig del af disse kompositioner holdt sig i live, dels ved deres musikalske v\xc3\xa6rdi, dels ved den store instruktive brugbarhed, der har gjort dem til s\xc3\xa5 mange tusinder unge klaverelevers f\xc3\xb8rste repertoire.\n_START_SECTION_\nDen grundige musikalske l\xc3\xa6rdom viser sig ogs\xc3\xa5 i det sm\xc3\xa5\n_START_PARAGRAPH_\nSelv i s\xc3\xa5danne mindre kompositioner tr\xc3\xa6der Kuhlaus grundige musikalske l\xc3\xa6rdom ofte frem, s\xc3\xa5ledes i de omtalte koncerterende fl\xc3\xb8jteduetter. At komponisten imidlertid ofte m\xc3\xa5tte f\xc3\xb8le trang til at arbejde i st\xc3\xb8rre former, er selvf\xc3\xb8lgeligt; men for ham, som p\xc3\xa5 grund af forholdenes magt f\xc3\xb8rst og fremmest m\xc3\xa5tte se p\xc3\xa5, hvad han kunne f\xc3\xa5 udgivet, tilb\xc3\xb8d der sig ikke s\xc3\xa5 hyppig lejlighed til at tilfredsstille denne trang. Han har skrevet fire klaverkvartetter, tre kvintetter for fl\xc3\xb8jte og strygeinstrumenter m. m.; flere af disse kompositioner falder dog i en senere periode af hans liv. N\xc3\xa5r Weyse sagde: "Han skriver sig H\xc3\xa6der og \xc3\x86re fra!" s\xc3\xa5 kunne ganske vist en s\xc3\xa5dan produktivitet indeholde en fare for komponisten; men det er netop et vidnesbyrd om hans skabende kraft, at den ikke syntes at sv\xc3\xa6kke hans produktionsevne for den store komposition. Han arbejdede ogs\xc3\xa5 med en overordentlig lethed; s\xc3\xa5ledes er de fire sonatiner, op. 88, netop nogle af de mest yndede, skrevet p\xc3\xa5 en l\xc3\xb8rdag eftermiddag og den p\xc3\xa5f\xc3\xb8lgende s\xc3\xb8ndag morgen, medens han samtidig var besk\xc3\xa6ftiget med kompositionen af Hugo og Adelheid.\n_START_SECTION_\nKongelig kammermusikus 1818 \xe2\x80\x93 lejlighedsmusik til hoffet\n_START_PARAGRAPH_\nI 1818 tillagdes der Kuhlau den ved harpenisten Juncks d\xc3\xb8d ledigblevne gage af 300 rigsdaler som kongelige kammermusikus. Dermed fulgte den forpligtelse foruden efter tilsigelse at spille klaver i de kongelige gemakker tillige at skrive lejlighedsmusik til hoffets brug eller, n\xc3\xa5r dette ikke befaledes, musik for teatret. Der sendtes ham snart efter en tekst til et syngespil, Elisa af Caspar Johannes Boye, som blev opf\xc3\xb8rt 1. april 1820. Musikken manglede m\xc3\xa5ske noget af R\xc3\xb8verborgens friskhed, hvad der vel n\xc3\xa6rmest havde sin \xc3\xa5rsag i den udramatiske tekst; men i det hele er den fortr\xc3\xa6ffelig og p\xc3\xa5 sine steder af stor sk\xc3\xb8nhed. Ouverturen h\xc3\xb8rer til Kuhlaus bedste arbejder. Men den slette tekst gjorde, at publikum ingen interesse kunne f\xc3\xa5 for stykket, og det henlagdes efter f\xc3\xa5 opf\xc3\xb8relser.\n_START_SECTION_\n1821 p\xc3\xa5 en st\xc3\xb8rre udlandsrejse\n_START_PARAGRAPH_\nDisse gentagne uforskyldte uheld med hans dramatiske arbejder var m\xc3\xa5ske medvirkende til, at Kuhlau i 1821 foretog en st\xc3\xb8rre udenlandsrejse; men i \xc3\xb8vrigt var rejselyst en fremtr\xc3\xa6dende tilb\xc3\xb8jelighed hos ham. Allerede som ganske ungt menneske havde han i 1804 fra Hamborg gjort en kunstrejse med en j\xc3\xa6vnaldrende ven til Bremen, og p\xc3\xa5 en anden rejse havde han g\xc3\xa6stet Berlin. Fra K\xc3\xb8benhavn havde han i 1815 sammen med valdhornisten Schuncke foretaget en kunstrejse til Stockholm, hvor han gjorde megen lykke; han blev senere medlem af det kongelige musikalske Akademi i Stockholm. I 1816 var han i Hamborg. G\xc3\xb8teborg, hvor han havde personlige forbindelser, bes\xc3\xb8gte han gentagne gange. I 1821 gik turen til Tyskland, hvor han over Leipzig tog til Schweiz og der fra til Wien, rejsens egentlige m\xc3\xa5l. Her blev han i l\xc3\xa6ngere tid, men havde den skuffelse ikke at tr\xc3\xa6ffe den af ham h\xc3\xb8jt beundrede Beethoven, da denne var bortrejst.\n_START_SECTION_\nTr\xc3\xa6ffer 1825 den beundrede Beethoven p\xc3\xa5 en rejse til Tyskland\n_START_PARAGRAPH_\nP\xc3\xa5 en senere rejse i 1825 traf han ham og blev meget venlig modtagen af den just ikke altid tilg\xc3\xa6ngelige store mester. P\xc3\xa5 denne tid var musiklivet i Tyskland meget rigt; Webers J\xc3\xa6gerbruden gik sin epokeg\xc3\xb8rende gang over de tyske scener, og Rossini fejrede med sin bed\xc3\xa5rende melodi\xc3\xb8sitet i Barberen i Sevilla og flere andre operaer en r\xc3\xa6kke af triumfer. Allerede i 1819 havde Siboni bragt Rossini frem i Danmark, men s\xc3\xa5vel Kuhlau som Weyse havde stillet sig kritisk over for den italienske musik. Ikke desto mindre kan der ikke v\xc3\xa6re tvivl om, at Kuhlau er blevet p\xc3\xa5virket af denne musiks ynde, og operaen Lulu b\xc3\xa6rer vidnesbyrd derom.\n_START_SECTION_\nOperaen Lulu\n_START_PARAGRAPH_\nDette sit hovedv\xc3\xa6rk skrev Kuhlau efter sin hjemkomst i 1822 til en i det hele god tekst af C.F. G\xc3\xbcntelberg (1791-1842), og stykkets ejendommelige, eventyrlig fantastiske emne var netop egnet til at tiltale Kuhlau, medens Weyse, hvem det f\xc3\xb8rst havde v\xc3\xa6ret tilbudt, havde afsl\xc3\xa5et at komponere det._NEWLINE_Med denne opera, som opf\xc3\xb8rtes f\xc3\xb8rste gang 29. oktober 1824, fejrede Kuhlau en smuk triumf. Det rygte havde udbredt sig, at Lulu var en "Rossinade", og at Kuhlau, der hidtil ligesom Weyse havde v\xc3\xa6ret en b\xc3\xa6rer for den klassiske musik og bek\xc3\xa6mpet den italienske smag, var g\xc3\xa5et over til fjenden. Det skulle straffes, og en udpibning forberedtes til den anden opf\xc3\xb8relse (den f\xc3\xb8rste var en festforestilling i anledning af dronningens f\xc3\xb8dselsdag); da Kuhlau gik til teatret, s\xc3\xb8gte en billetsjover at lokke ham til at k\xc3\xb8be en billet med den oplysning, at der skulle pibes. Men der blev intet af udpibningen. Stykket med sin rigdom af vekslende melodier og en glans i instrumentationen, som overgik alt, hvad Kuhlau tidligere havde pr\xc3\xa6steret, betog fuldst\xc3\xa6ndig publikum.\n_START_SECTION_\n"Rigere melodi\xc3\xb8s fylde"\n_START_PARAGRAPH_\nMen alligevel var det uomtvisteligt, at der var foreg\xc3\xa5et en forandring med komponisten: der var kommet en rigere melodi\xc3\xb8s fylde, en varmere, bl\xc3\xb8dere kolorit, en mere syngende karakter over hans musik. Dog var dette ikke nogen efterligning efter Rossini; det var den italienske operas store stil, men indholdet var Kuhlaus eget med Mozart, hans f\xc3\xb8rste og sidste k\xc3\xa6rlighed, som idealet. Dette stykke, hvori Eleonore Christine Zrza havde en af sine bedste glansroller, holdt sig i l\xc3\xa6ngere tid p\xc3\xa5 scenen, men henlagdes efter hendes bortgang.\n_START_SECTION_\nDramatiske kompositioner\n_START_PARAGRAPH_\nEfter atter at have g\xc3\xa6stet Tyskland i 1825 skrev Kuhlau i de p\xc3\xa5f\xc3\xb8lgende tre \xc3\xa5r tre dramatiske kompositioner, William Shakspeare af Boye, opf\xc3\xb8rt 28. marts 1826, Hugo og Adelheid, ligeledes af Boye, opf\xc3\xb8rt 29. oktober 1827, og Elverh\xc3\xb8j af Johan Ludvig Heiberg, opf\xc3\xb8rt 6. november 1828. _NEWLINE_William Shakspeare var af forfatteren tilt\xc3\xa6nkt Claus Schall, men blev af teaterbestyrelsen givet til Kuhlau, musikken skulle kun v\xc3\xa6re underst\xc3\xb8ttende; men alligevel fik Kuhlau lejlighed til i ouverturen til dette stykke at udf\xc3\xb8re et stort kunstv\xc3\xa6rk, i hvilket kontrapunktisk l\xc3\xa6rdom p\xc3\xa5 en genial m\xc3\xa5de er forenet med en sj\xc3\xa6lden friskhed og ungdommelig k\xc3\xa6khed. Dette stykke har holdt sig l\xc3\xa6nge p\xc3\xa5 scenen, hvorimod han havde samme uforskyldte uheld som tidligere med Hugo og Adelheid. Teksten havde f\xc3\xb8rst v\xc3\xa6ret tilbudt Weyse, som imidlertid ikke ville have noget med den at g\xc3\xb8re; Kuhlau mente at kunne g\xc3\xb8re noget ud af enkelte steder og p\xc3\xa5tog sig arbejdet, men sk\xc3\xb8nt hans komposition udm\xc3\xa6rker sig ved stor ildfuldhed (begejstring) og ved nogle komiske scener af megen virkning, form\xc3\xa5ede han ikke at frelse den fra den d\xc3\xb8dsdom, som publikum f\xc3\xa6ldede over teksten.\n_START_SECTION_\nElverh\xc3\xb8j\n_START_PARAGRAPH_\nDerimod blev Elverh\xc3\xb8j b\xc3\xa5de ved sin fortrinlige, poetiske tekst og ved Kuhlaus herlige musik med de lige s\xc3\xa5 smagfuldt som kunstnerisk sk\xc3\xb8nt indflettede folkemelodier til et stykke, som altid har holdt sig p\xc3\xa5 scenen og endnu den dag i dag (ca. 1900) ud\xc3\xb8ver den samme tiltr\xc3\xa6kning p\xc3\xa5 sit publikum som da det blev skrevet. Ouverturen er pragtfuld, og om end nogle mener, at William Shakspeare-ouverturen er Kuhlaus i kunstnerisk henseende mest fuldendte, er der ingen tvivl om, at Elverh\xc3\xb8j-ouverturen er hans popul\xc3\xa6reste, ja vel den popul\xc3\xa6reste af alle danske ouverturer. Ved dette v\xc3\xa6rk, der ved et m\xc3\xa6rkeligt tr\xc3\xa6f er blevet hans opus 100, fremtr\xc3\xa5dte Kuhlau som national komponist.\n_START_SECTION_\nDygtig som improvisator\n_START_PARAGRAPH_\nSom almindelig beundret improvisator p\xc3\xa5 klaver havde Kuhlau udviklet en evne til under idelig (bestandig) varierende og kromatisk modulering at lade en enkelt, simpel og sk\xc3\xb8n melodi klinge igennem som grundlaget i sit spil. Af s\xc3\xa5danne simple melodier interesserede han sig s\xc3\xa6rlig for folkesangene; allerede p\xc3\xa5 sin Sverigesrejse i 1815 havde han i Stockholm spillet en fantasi over svenske folkemelodier, og blandt hans mindre kompositioner findes adskillige variationer over nordiske og fremmede national- og folkesange. Da han tog fat p\xc3\xa5 Elverh\xc3\xb8j, var vejen ham allerede anvist af digteren, og han besad selv i rigt m\xc3\xa5l midlerne til at f\xc3\xb8lge denne vej; derfor blev Elverh\xc3\xb8j til det, det er, et nationalt dansk skuespil, m\xc3\xa5ske det sk\xc3\xb8nneste, vi besidder, hvor ord og toner smelter s\xc3\xa5 uforlignelig sammen. _NEWLINE_Efter denne lykkelige sejr gjorde Kuhlau, som 1828 havde f\xc3\xa5et professortitlen, igen en lille rejse i 1829 til Tyskland, hvor han blandt andet hos den leipzigske musikhandler B\xc3\xb8hme h\xc3\xb8rte sin nylig komponerede kvartet for fire fl\xc3\xb8jter udf\xc3\xb8re; det var ved denne lejlighed, at den f\xc3\xb8rste fl\xc3\xb8jtist begyndte at konversere Kuhlau om tekniske finesser og blev meget forbavset ved at erfare, at Kuhlau ikke var fl\xc3\xb8jtebl\xc3\xa6ser. _NEWLINE_Efter hans hjemkomst blev Ravnen af H.C. Andersen tilbudt ham at komponere, men advaret af tidligere uheld undslog han sig derfor, og Ravnen overdroges da J.P.E. Hartmann. Derimod komponerede han musikken til Oehlenschl\xc3\xa4gers Trillingbr\xc3\xb8drene fra Damask, som opf\xc3\xb8rtes 2. september 1830. Her slog han atter ind p\xc3\xa5 den store operastil, men stoffet var for spinkelt til at kunne b\xc3\xa6re denne, og da teksten tilmed var temmelig udramatisk, kunne stykket trods Kuhlaus livlige og melodi\xc3\xb8se musik ikke vinde publikums gunst og m\xc3\xa5tte henl\xc3\xa6gges. I 1839 blev en del af musikken tillige med udvalgte numre af Kuhlaus andre syngespil anvendt ved opf\xc3\xb8relsen af Aladdin.\n_START_SECTION_\nIkke nogen selskabsmand\n_START_PARAGRAPH_\nKuhlau var alt andet end selskabsmand. I konferensr\xc3\xa5d Constantin Bruns sale, hvor han i sine f\xc3\xb8rste \xc3\xa5r kom meget og akkompagnerede datteren Idas sang, f\xc3\xb8lte han sig aldrig godt tilpas; en tid lang havde han endog opholdt sig der, men en sk\xc3\xb8n dag deserterede han uden varsel. Ved Hove (Hoffet) m\xc3\xa5 han up\xc3\xa5tvivlelig ofte v\xc3\xa6re kommet galt af sted som den gang, da dronningen med egne h\xc3\xa6nder b\xc3\xb8d ham en kop te, og han bad om en snaps i stedet. Fra de fine kredse, som i begyndelsen havde \xc3\xa5bnet sig for ham, trak han sig derfor tidlig tilbage, og kun med enkelte, som den L\xc3\xb8venskioldske familie, vedblev han at st\xc3\xa5 i forbindelse. Ogs\xc3\xa5 prins Christian (senere Christian 8.) bes\xc3\xb8gte han af og til, n\xc3\xa5r han kunne v\xc3\xa6re fri for etikettetvang. Derimod f\xc3\xb8lte han sig hjemme i musikelskende borgerlige kredse, som hos professor Frederik H\xc3\xb8egh-Guldberg, etatsr\xc3\xa5d Mendel Levin Nathanson, grosserer Trier, grosserer George Gerson, vinhandler Christian Waagepetersen og flere. _NEWLINE_Weyse stod han ikke p\xc3\xa5 nogen fortrolig fod med, dertil var de s\xc3\xa5 vel i deres kunst som i deres personer for store kontraster; men de h\xc3\xb8jagtede gensidig hinanden, om end Weyse ikke altid beherskede sin satire, og der kunne komme nogen bitterhed frem i ytringer af ham, som denne: "Instrumentere forst\xc3\xa5r jeg ikke, det kan jo kun Kuhlau" \xe2\x80\x93 p\xc3\xa5 dette punkt var Kuhlau up\xc3\xa5tvivlelig Weyse overlegen. _NEWLINE_I de fortrolige kredse, hvor han f\xc3\xb8lte sig hjemme, var han munter, og alle holdt af ham; han gl\xc3\xa6dede da ofte de tilstedev\xc3\xa6rende med sine geniale improvisationer. Lige over for damer var han derimod kejtet og undselig, hvad der vel var grunden til, at den ellers ikke s\xc3\xa5 lidt af kvinder beundrede mand forblev ugift. Omkring 1826 flyttede han til Kongens Lyngby, hvad vel navnlig hans k\xc3\xa6rlighed til naturen har bev\xc3\xa6get ham til; fra da af blev hans liv mere ensomt, og i hans senere \xc3\xa5r kom der noget indesluttet over ham. Musikken var hans f\xc3\xb8rste og bedste, dog elskede han ogs\xc3\xa5 digtekunsten og l\xc3\xa6ste gerne tyske og danske digtere. Det danske sprog forstod han fuldkommen, men han talte helst tysk; alle bekendte ytringer af ham, som er opbevarede, er p\xc3\xa5 tysk.\n_START_SECTION_\nFor\xc3\xa6ldrenes d\xc3\xb8d \xe2\x80\x93 brand og sygdom\n_START_PARAGRAPH_\nI 1830 d\xc3\xb8de f\xc3\xb8rst hans fader og derp\xc3\xa5 hans moder, hvad der, navnlig for den sidstes vedkommende, smertede ham dybt. Han var da selv svagelig, led af en ondartet hoste og gigtsmerter. I februar 1831 nedbr\xc3\xa6ndte det hus, han boede i, hvorved alle hans manuskripter gik tabt, deriblandt en generalbasskole, han i flere \xc3\xa5r havde arbejdet p\xc3\xa5. Det pekuni\xc3\xa6re tab, han led, erstattedes ham af hans venner; Weyse foranstaltede en koncert for ham, og prins Christian tilb\xc3\xb8d ham bolig p\xc3\xa5 slottet, hvad han dog afslog; men tabet af sine arbejder tog han sig meget n\xc3\xa6r. Han blev endog alvorlig syg og m\xc3\xa5tte indl\xc3\xa6gge sig p\xc3\xa5 Frederiks Hospital. _NEWLINE_Efter at v\xc3\xa6re udskrevet der fra tilbragte han endnu sommeren i Lyngby og flyttede derp\xc3\xa5 om efter\xc3\xa5ret til K\xc3\xb8benhavn. Han syntes atter at skulle leve op; allerede t\xc3\xa6nkte han p\xc3\xa5 en ny rejse til den n\xc3\xa6ste sommer, og han tog med stor iver fat p\xc3\xa5 et arbejde, som kunstvennen Waagepetersen havde gl\xc3\xa6det ham med at bestille hos ham, nemlig seks strygekvartetter. Men han fik kun \xc3\xa9n af disse f\xc3\xa6rdig, den eneste, han har skrevet. Efter 14 dages sygdom d\xc3\xb8de han 13. marts 1832. Han blev forel\xc3\xb8big bisat i Sankt Petri Kirkes kapel under en gribende s\xc3\xb8rgemusik af Weyse. _NEWLINE_Hans bortgang h\xc3\xa6dredes med mindefester af Det Kongelige Teater og flere foreninger, blandt andet ogs\xc3\xa5 af Studenterforeningen med en kantate af Weyse; Kuhlau havde stedse vist studenterverdenen sympati og dediceret Studenterforeningen en samling mandskvartetter; endnu frem til omkring \xc3\xa5rhundredeskiftet (1900) udgjorde Kuhlauske kvartetter nogle af perlerne i Studentersangforeningens repertoire. F\xc3\xb8rst i 1833 stedtes han til jorden, efter at et monument var blevet tilvejebragt ved en indsamling, som Weyse med flere var tr\xc3\xa5dt i spidsen for.\n_START_SECTION_\nGravsted\n_START_PARAGRAPH_\nKuhlau er begravet p\xc3\xa5 Assistens Kirkeg\xc3\xa5rd\n_START_SECTION_\nEn sl\xc3\xa6gt af musikere\n_START_PARAGRAPH_\nFlere af Kuhlaus sl\xc3\xa6gt var musikere. Hans f\xc3\xa6tter S\xc3\xb8ren Kjerulf Kuhlau var violoncellist i Det Kongelige Kapel. En \xc3\xa6ldre broder var musiker i Calcutta, og dennes s\xc3\xb8n Georg Frederik Kuhlau der fra sit 12. \xc3\xa5r blev opdraget i sin farbrors hus, blev en dygtig pianist.'