b'\n_START_ARTICLE_\nGottfried Wilhelm Leibniz\n_START_SECTION_\nFilosofi\n_START_PARAGRAPH_\nLeibniz udviklede differential- og integralregningen uafh\xc3\xa6ngigt af Isaac Newton cirka 10 \xc3\xa5r efter Newtons udgivelse. _NEWLINE_Derudover er han kendt for sin opdeling af verden i et uendeligt antal metafysiske substanser kaldet Monader, beskrevet i Monadologie 1714, og som er det materielles essens. Leibniz mener, at hvis den materielle verdens essens er udstr\xc3\xa6kning, som Descartes redegjorde for i sine Meditationer, medf\xc3\xb8rer dette, at de materielle legemer kan deles i en uendelighed, og derfor er det absurd at tildele materien udstr\xc3\xa6kning som essens. I mods\xc3\xa6tning til Descartes\xc2\xb4 dualistiske verdensbillede har Leibniz et monistisk verdensbillede i form af en v\xc3\xa6rensform, nemlig monaderne, som dog m\xc3\xa5 siges at repr\xc3\xa6sentere et pluralistisk verdensbillede med et uendeligt antal monader \xe2\x80\x93 alts\xc3\xa5 v\xc3\xa6renssubstanser. Disse monader har "ingen vinduer",  er alts\xc3\xa5 et lukket \'system,\' som ikke kan p\xc3\xa5virkes, og i f\xc3\xb8lge Leibniz\xc2\xb4 metafysik har Monaderne (af Gud) en pr\xc3\xa6etableret harmoni, som s\xc3\xb8rger for verdensordenen. Det materielle verden er if\xc3\xb8lge Leibniz udelukkende en f\xc3\xa6nomenverden.'