b'\n_START_ARTICLE_\nSamuel Richardson\n_START_SECTION_\nBaggrund\n_START_PARAGRAPH_\nRichardson skulde have studeret, men hans for\xc3\xa6ldres formuesomst\xc3\xa6ndigheder hindrede det, og han fik kun en tarvelig uddannelse. Allerede som dreng var han alvorlig og t\xc3\xa6nksom og holdt meget af at fort\xc3\xa6lle sine j\xc3\xa6vnaldrende historier, der alle var meget moralske. S\xc3\xa6rlig hos de unge piger stod han i h\xc3\xb8j yndest; han optr\xc3\xa5dte ikke som kurmager, men som fortrolig, og deres fortrolighed over for ham var s\xc3\xa5 stor, at flere henvendte sig til ham for at f\xc3\xa5 affattet deres k\xc3\xa6rlighedsbreve. Derved lagde han grunden til sit indg\xc3\xa5ende kendskab til kvindenaturen._NEWLINE_Som voksen kom han i bogtrykkerl\xc3\xa6re i London; senere nedsatte han sig selv som bogtrykker og arbejdede sig efterh\xc3\xa5nden op til en anset stilling som ejer af et stort bogtrykkeri. Han var allerede i en fremrykket alder, da han optr\xc3\xa5dte med sin f\xc3\xb8rste roman Pamela (4 bind, 1740-41). Med lange mellemrum fulgte to andre romaner: Clarissa Harlowe (8 bind, 1748) og Sir Charles Grandison (6 bind, 1754). Disse bindst\xc3\xa6rke romaner har haft stor betydning i den engelske litteratur ved, i mods\xc3\xa6tning til samtidens litteratur, at h\xc3\xa6vde den borgerlige moral, og de gjorde da ogs\xc3\xa5 uhyre lykke.\n_START_SECTION_\nBrevromanerne\n_START_PARAGRAPH_\nPamela og Clarissa l\xc3\xa6ses sj\xc3\xa6ldent i dag, men fik enorm betydning i samtiden. Begge er brevromaner og handler om, hvordan en dydig, borgerlig pige n\xc3\xa6rmest belejres af en umoralsk adelsmand. I brevene udmales pigernes n\xc3\xb8d, deres standhaftighed og deres tvetydige f\xc3\xb8lelser overfor manden, der belejrer dem, og som de slet ikke ser p\xc3\xa5 som utiltr\xc3\xa6kkende. I Pamela truer aristokraten med at voldtage pigen; i Clarissa g\xc3\xb8r han det ogs\xc3\xa5. I Pamela er manden til sidst s\xc3\xa5 udk\xc3\xb8rt, at han anholder om hendes h\xc3\xa5nd, selv om hun kun er en tjenestepige - og da alt dermed er i orden, giver hun ham n\xc3\xa5digt sit ja. I Clarissa har belejreren fjernet denne mulighed ved at beg\xc3\xa5 voldt\xc3\xa6gt - s\xc3\xa5 pigen afviser hans frieri. Richardson etablerede med dette en ny klich\xc3\xa9, myten om det forbilledlige k\xc3\xa6rlighedspar, hvor \xc3\xa6gteskabet skal bygge p\xc3\xa5 f\xc3\xb8lelser, og k\xc3\xb8nslivet v\xc3\xa6re tabubelagt for kvinden. Op mod adelens umoral s\xc3\xa6ttes borgerskabets dyd. Elskeren optr\xc3\xa6der mandigt og aktivt, mens heltinden er passiv og huslig, optaget af f\xc3\xb8lelser og fuldkomment principfast og dydig p\xc3\xa5 det seksuelle omr\xc3\xa5de: En kvindelig engel belejret af en mandlig dj\xc3\xa6vel. F\xc3\xb8rst efter frieriet kan kvinden r\xc3\xb8be sine f\xc3\xb8lelser og elske sin tidligere plage\xc3\xa5nd. Hermed havde Richardson skabt to at litteraturens klich\xc3\xa9er: Manden, der stiller sine drifter \xc3\xa5bent til skue, s\xc3\xa5 den dydige heltinde gysende kan blive klar over sine egne, undertrykte seksuelle impulser. _NEWLINE_Samuel Johnson sagde: "L\xc3\xa6ser man Richardson for historiens skyld, vil ens t\xc3\xa5lmodighed blive s\xc3\xa5 h\xc3\xa5rdt pr\xc3\xb8vet, at man h\xc3\xa6nger sig."  Men da f\xc3\xb8rste del af Pamela udkom i november 1740, var den en \xc3\xb8jeblikkelig succes. Tjenestepigens frue d\xc3\xb8r, og herren, Mr B, beder Pamela om at blive i huset for at tage sig af linnedet. S\xc3\xa5 begynder han at kurtisere hende; en gang hopper han ud af skabet, lige da hun har kl\xc3\xa6dt sig af og er p\xc3\xa5 vej i seng. Hun frelses af husholdersken, der tr\xc3\xa6der ind i v\xc3\xa6relset. S\xc3\xa5 sender Mr B hende ud p\xc3\xa5 landstedet og pr\xc3\xb8ver der at voldtage hende, mens en anden kvinde holder hendes h\xc3\xa6nder; men Pamela f\xc3\xa5r kramper, s\xc3\xa5 han opgiver igen sit forehavende. Med en moralsk fort\xc3\xa6lling som skalkeskjul skrev Richardson noget, der l\xc3\xa5 t\xc3\xa6t op til pornografi. Men det havde man knapt kendskab til; f\xc3\xb8rst fem \xc3\xa5r senere kom Fanny Hill. Richardsons b\xc3\xb8ger repr\xc3\xa6senterede ogs\xc3\xa5 noget nyt p\xc3\xa5 den m\xc3\xa5de, at samtidens liv pga brevformen for f\xc3\xb8rste gang blev beskrevet og udpenslet i de mindste enkeltheder: og hovedv\xc3\xa6gten er lagt p\xc3\xa5 den indre udvikling, p\xc3\xa5 sj\xc3\xa6lemaleriet. Publikum l\xc3\xa6ste bogen for at tr\xc3\xa6de ind i handlingen, i Pamelas verden, hvor hun uafbrudt befandt sig i fare for at blive voldtaget. I dele af England ringede man med kirkeklokkerne, da romanens sidste del udkom, hvor det fremkom, at Pamela bevarer sin dyd frem til alteret. _NEWLINE_Ligesom Robinson Crusoe havde Pamela evnen til at rive l\xc3\xa6serne ud af deres egne liv og levendeg\xc3\xb8re en fantasiverden. I n\xc3\xa6ste omgang skrev Richardson Clarissa efter samme opskrift; dobbelt s\xc3\xa5 lang som Pamela, og en endnu st\xc3\xb8rre succes. Denne gang bliver heltinden voldtaget - Lovelace bed\xc3\xb8ver hende med opium - og d\xc3\xb8r af skam og ydmygelse. Igen lovpriste pr\xc3\xa6sterne romanen fra pr\xc3\xa6dikestolen for dens moralske indhold, mens l\xc3\xa6serne oplevede blandede f\xc3\xb8lelser af medlidenhed, forargelse og ophidselse. Da Boccaccio og Shakespeare skrev om forelskede par, ans\xc3\xa5 publikum det som normalt, at parrene ogs\xc3\xa5 s\xc3\xb8gte at have samleje. P\xc3\xa5 Richardsons tid havde det helt \xc3\xa6ndret sig. I \xc3\xb8vrigt blev navnet p\xc3\xa5 hans skurk, Lovelace, betegnelsen p\xc3\xa5 en libertiner med fine manerer.  Rousseau fulgte i Richardsons fodspor, da han i 1760 udgav Julie (Den nye Heloise). _NEWLINE_Den svageste af romanerne er Charles Grandison, hvor der i mods\xc3\xa6tning til Lovelace skildres en brav mand; men han er ulidelig kedelig. _NEWLINE_Richardsons b\xc3\xb8ger blev i sin tid oversat til alle europ\xc3\xa6iske hovedsprog; ogs\xc3\xa5 p\xc3\xa5 dansk findes der fra 1700-tallet overs\xc3\xa6ttelser af dem.'