b'\n_START_ARTICLE_\nRomantikkens musik\n_START_SECTION_\nRomantisk musik \xe2\x80\x93 en begrebsbestemmelse\n_START_PARAGRAPH_\nVanskelighederne ved en udtrykkelig brug af betegnelserne romantik og romantisk for en bestemt retning eller en bestemt epoke inden for musikken stammer is\xc3\xa6r fra overtagelsen af begreber der siden begyndelsen af 1800-tallet er blevet forbundet med den tyske litter\xc3\xa6re romantik (Novalis/Friedrich von Hardenberg, Wilhelm Heinrich Wackenroder, Ludwig Tieck, br\xc3\xb8drene August Wilhelm og Friedrich Schlegel, E. T. A. Hoffmann, Clemens Brentano). Betegnelsernes l\xc3\xa6ngere forhistorie (i 17./18. \xc3\xa5rhundrede i afvisende betydning for "som en roman") og den substantiverede form (det "romantiske") spiller for musikken kun en rolle i den udstr\xc3\xa6kning det bruges i den sidste betydning. F\xc3\xb8rst gennem den tyske romantik (substantivet anvendt f\xc3\xb8rste gang af Novalis) hvis repr\xc3\xa6sentanter hurtigt blev betegnet som romantikere, var foruds\xc3\xa6tningen givet for at tale om en romantisk musik i tilknytning dertil. Dens fysiognomi tr\xc3\xa5dte dog f\xc3\xb8rst tydeligt frem efter 1830\'erne, og den slutter som epoke i sn\xc3\xa6vrere forstand allerede omkring 1850. Impulserne fra denne f\xc3\xb8rste og egentlige fase af den musikalske romantik har imidlertid levet videre._NEWLINE_Anvendelsen af romantikbegrebet p\xc3\xa5 musikken henviser p\xc3\xa5 den ene side til en indre omend faseforskudt sammenh\xc3\xa6ng mellem den romantiske bev\xc3\xa6gelse i digtning, kunstteori og filosofi og den musikalske romantik, p\xc3\xa5 den anden side en tilstr\xc3\xa6bt modposition til is\xc3\xa6r musikken i Wienerklassikken (Joseph Haydn, Wolfgang Amadeus Mozart og Ludwig van Beethoven). Modstillingen af klassisk over for romantisk var allerede blevet anvendt i 1700-tallet i England og havde i mods\xc3\xa6tningen mellem tysk romantik og ""Weimar-klassikken" (Friedrich von Schiller, Goethe) f\xc3\xa5et en ny, aktuel dimension._NEWLINE_Dog for romantikerne selv og forud for dem Hegel (\xc3\x84sthetik, 1818\xe2\x80\x9329) \xe2\x80\x93 som imidlertid i sin t\xc3\xa6nkning stod dem fjernt \xe2\x80\x93 var ogs\xc3\xa5 en \xc3\xa6ldre anvendelse af terminologien blevet brugt, formidlet af Johann Gottfried Herder og Christoph Martin Wieland ved hvilken den antikke "klassiske" kunst blev modstillet den kristen-europ\xc3\xa6iske, "romantiske" kunst. Til den terminologiske forvirring bidrog endvidere, at der i romantikken blev udviklet et musikbegreb, der udelukkende relaterede sig til musikkens v\xc3\xa6sen. For Hoffmann \xe2\x80\x93 den eneste af de romantiske digtere der havde et dybere indblik i sin tids musik og selv var komponist \xe2\x80\x93 forekom instrumentalmusikken af Haydn, Mozart og frem for alt af Beethoven som indbegrebet af "romantisk" musik, fordi han fandt indbegrebet af musik opfyldt hos dem. ("Den [instrumentalmusikken] er den mest romantiske af alle kunstarter, man kunne sige den eneste romantiske")  Begrundelsen lyder: "Musikken lukker en ukendt verden op for menneskene, en verden som intet har til f\xc3\xa6lles med den ydre sanseverden \xe2\x80\xa6 og i hvilken den lader alle f\xc3\xb8lelser tilbage der lader sig bestemme ved begreber, for at give sig hen til det uudsigelige."_NEWLINE_Da musikken simpelthen for romantikerne (fx Wackenroder, Hoffmann) gjaldt for at v\xc3\xa6re en transcenderende-ustoflig kunst \xe2\x80\x93 helt og holdent h\xc3\xb8rende hjemme i f\xc3\xb8lelsessf\xc3\xa6ren \xe2\x80\x93 har det romantiske kunstbegreb, som 1800-tallet aldrig slap l\xc3\xb8s af, pr\xc3\xa6get forst\xc3\xa5elsen af enhver musik (ty. jeglicher Musik). I Arthur Schopenhauers definition af musikken som manifestation af den rene vilje \xe2\x80\x93 med "tingene i sig" hinsides fremtr\xc3\xa6delser og begreber \xe2\x80\x93 kulminerede de romantiske musikforestillinger.  Ogs\xc3\xa5 Richard Wagners ideelle koncept for musikdramaet som et al kunst overgribende kunstv\xc3\xa6rk (ty. das Gesamtkunstwerk, det totale kunstv\xc3\xa6rk eller enhedskunstv\xc3\xa6rket) g\xc3\xa5r tilbage til ideerne hos de tyske romantikere uden at man dog vil henf\xc3\xb8re Wagners musikdramaer til romantikken._NEWLINE_En yderligere indkredsning af betegnelserne romantik og romantisk kan man f\xc3\xa5 ved at inddrage de litteraturvidenskabelige epokebetegnelser "biedermeier" og "vorm\xc3\xa4rz" (ca. 1815\xe2\x80\x9348). Sk\xc3\xb8nt ikke alle frembringelser inden for musikken efter 1800 kan underordnes under romantik, og den nye romantiske musik vokser frem p\xc3\xa5 et grundlag som var forberedt omkring 1800, ved siden af og til dels i skyggen af Wienerklassikken, s\xc3\xa5 rammer dog Heinrich Heines udsagn fra omkring 1830 om musikken: "... slutningen p\xc3\xa5 den Wolfgang Goetheske kunstperiode" (ty. \'Ende der Wolfgang Goetheschen Kunstperiode\') \xe2\x80\x93 for s\xc3\xa5 vidt en musikalsk tidsalder var l\xc3\xb8bet til ende med Beethovens (1827) og Franz Schuberts (1828) d\xc3\xb8d, og alle muligheder \xc3\xa5bnedes for romantikken i den tyske og franske musik.\n_START_SECTION_\nDen romantiske epoke\n_START_PARAGRAPH_\nDen f\xc3\xb8rste fase i den betydende borgerlige musik is\xc3\xa6r i Tyskland mellem ca. 1830 og 1850 kan p\xc3\xa5 grund af v\xc3\xa6sentlige f\xc3\xa6lles kriterier betegnes som romantik. De f\xc3\xb8rste "romantiske" till\xc3\xb8b viser sig i stofvalget i det tyske sangspil fra 1770\'erne, som Carl Maria von Webers opera J\xc3\xa6gerbruden ("Der Freisch\xc3\xbctz", egl. \'Friskytten\' 1821) vidner om. I udpr\xc3\xa6get grad manifesteredes konturerne af den tyske romantiske opera dog allerede i mange v\xc3\xa6rker af Ludwig (Louis) Spohr (fx hans Faust, 1816 og Jessonda, 1823), E.T.A. Hoffmann (Undine, 1816), s\xc3\xa5vel som til sidst de gennemkomponerede dele af Mozarts Tryllefl\xc3\xb8jten (1791). Karakteren af en national opera, der trak p\xc3\xa5 alle registre i natur-, \xc3\xa5nde(sp\xc3\xb8gelses?)- og is\xc3\xa6r sagaromantik, blev allerede i Webers senere v\xc3\xa6rker (Euryanthe, 1823; Oberon, 1826) overlejret af det musikalske idiom  fra den fremherskende franske og italienske opera. Imidlertid var den romantiske fysiognomi sporbar i operaer af Heinrich Marschner (Der Vampyr, 1828; Hans Heiling, 1833 \xe2\x80\x93 et par gysere) og, farvet af biedermeier, hos Albert Lortzing og Friedrich von Flotow._NEWLINE_Men ogs\xc3\xa5 Richard Wagner begyndte med v\xc3\xa6rker i den tyske romantiske operas stil (Den flyvende holl\xc3\xa6nder, 1843; Tannh\xc3\xa4user, 1845; Lohengrin, 1850). Ved den nye stemnings- og billedudl\xc3\xb8sende funktion af harmonik og klangfarver blev allerede i J\xc3\xa6gerbruden (\'Freisch\xc3\xbctz\', is\xc3\xa6r i ulvesv\xc3\xa6lgsscenen, "Wolfsschluchtszene") de sf\xc3\xa6rer og forestillinger formidlet, som senere blev forbundet uadskilleligt med romantikbegrebet: fremkaldelsen af den blinde vold eller v\xc3\xa6ren ud af uudgrundelige natur- og sk\xc3\xa6bnekr\xc3\xa6fter, det overnaturlige, den mytiske sagagrund, og den eventyragtige fortid, der blev symbol p\xc3\xa5 en utopisk-oprindelig tilstand. Hertil kom en folkelig-national liedagtig tone og ridderromantiske manerer. Musikken gjorde de stemninger og sceniske billeder gennemskuelige eller tilg\xc3\xa6ngelige (ty. durchl\xc3\xa4ssig) som fremgik af romantiske motiver og sj\xc3\xa6lstilstande._NEWLINE_Den lyrisk indadvendte, romantisk inspirerede poetisering \xe2\x80\x93 nedbrydning af tonesprogets gr\xc3\xa6nser \xe2\x80\x93 n\xc3\xa5ede sin fuldendelse i Robert Schumanns musik, og \xe2\x80\x93 inspireret af Jean Paul og E.T.A. Hoffmann \xe2\x80\x93 tyngdepunkter er her dels klavermusik  (Schumanns klavercykler, bl.a.\xc2\xa0: Papillons op. 2, 1828\xe2\x80\x9332; Carnaval op. 9, 1834\xe2\x80\x9335; Fantasiest\xc3\xbccke op. 12, 1832\xe2\x80\x9337; Kinderszenen op. 15, 1838; Kreisleriana op. 16, 1838), dels lieder i hvilke romantikkens digtning og musik bogstaveligt smelter sammen, for eksempel i sangkredsen op. 24 (tekst Heinrich Heine, 1849), i Myrthen op. 25 (1840) og i Liederkreis op. 39 (tekst Joseph von Eichendorff, 1840)._NEWLINE_At Schumanns romantik is\xc3\xa6r foldede sig ud i det "lyriske karakterstykke"  er et tegn p\xc3\xa5 at der er sket en radikal \xc3\xa6ndrig bort fra elementer og strukturer fra wienerklassikken. Ogs\xc3\xa5 i den romatiske lied, hvis poesi hos Schumann v\xc3\xa6sentligt fremg\xc3\xa5r af klaverledsagelsen, er den nye ansats dybtg\xc3\xa5ende i forhold til  liederne hos Franz Schubert; Schumann har impulser fra lieden f\xc3\xb8r Schubert. Schumanns symfonier  (1841\xe2\x80\x9351), klavierkoncerten  op. 54 (1. sats 1841, 2. og 3. sats 1845) og sonaterne er helt indefra forvandlet gennem romantisk poetiske elementer. Med operaen Genoveva (1850) s\xc3\xb8gte han ogs\xc3\xa5 at inddrage scenen. Genuint romantisk er i Schumanns musik p\xc3\xa5 den ene side tendensen til udgr\xc3\xa6nsning og typesammenblanding (ty. Entgrenzung und Gattungsverschmelzung) i lyset af et overgribende idiom og i overensstemmelse med Friedrich von Schlegels id\xc3\xa9 om en "progressiv universalpoesi" (116. Athen\xc3\xa4umsfragment hvor det drejede sig om "at forene \xe2\x80\xa6 alle adskilte skikkelser", at overvinde alle barrierer mellem kunstarterne. P\xc3\xa5 den anden side h\xc3\xb8rer afst\xc3\xa5elsen fra kompleks, mangefacetteret arkitektur til fordel for nuets "indfald", der s\xc3\xa6tter sig imod tematisk forarbejdning, til de v\xc3\xa6sentligste kendetegn ved den romantiske musik. Opl\xc3\xb8sningen af den hidtil g\xc3\xa6ldende musikalske orden og formdannelse eller opbygningsm\xc3\xa5de (ty. Bauweisen) fuldender sig i den hensigt at tilf\xc3\xb8re musikken nye, musikoverskridende indholdselementer (ty. Gehalte). Efter Beethovens d\xc3\xb8d er musikken gentagne gange  blevet opfattet som manifestation af "det uudsigelige"._NEWLINE_Schumann og Chopin afd\xc3\xa6kkede i klavermusikken den selvst\xc3\xa6ndige v\xc3\xa6rdi i klangen og den figurative virtuositet for formidlingen af det poetiske. Tidsm\xc3\xa6ssigt forudgrebet er til dels den romantiske klassicisme af Felix Mendelssohn Bartholdy, hvem meget fra opera og instrumentalmusik af Hoffmann, Spohr og andre m\xc3\xa5 tilregnes. Is\xc3\xa6r i Mendelssohns Liedern ohne Worte (1830-45) som i musikken til En sk\xc3\xa6rsommernatsdr\xc3\xb8m (1842, ouverture allerede 1826) fremtr\xc3\xa6der en sublim stemningspoesi i den virtuose omgang med udpr\xc3\xa6gede idiomer. Refleksioner over natur- og landskabsbilleder er til stede i hans hovedv\xc3\xa6rker, ligeledes elementer som forestillingen om sv\xc3\xa6rdl\xc3\xb8s elverjagt (ty. wie die Vorstellung des schwerelosen Elfentreibens.)_NEWLINE_Bestr\xc3\xa6belser \xe2\x80\x93 n\xc3\xa6rt knyttet til den litter\xc3\xa6re kritik \xe2\x80\x93 p\xc3\xa5 at opdage og forklare den tidligere musik (fx Palestrina-ren\xc3\xa6ssance) blev imidlertid f\xc3\xb8rst med Mendelssohns opf\xc3\xb8relse af Johann Sebastian Bachs Matth\xc3\xa4us-Passion i Berlin 1829 gjort musikhistorisk anvendelig i fuldt omfang._NEWLINE_Disse bestr\xc3\xa6belser var imidlertid forberedt ved Carl Friedrich Zelters virke ved sangakademiet i Berlin  s\xc3\xa5vel som ved Hoffmanns kunstteoretiske arbejder (Alte und neue Kirchenmusik, 1814) og kompositioner._NEWLINE_Mange romantikere studerede hos komponister der ikke havde nogen umiddelbar ber\xc3\xb8ring med Wienerklassikerne. Centret for den musikalske romantik befandt fortrinsvis i Nord- og Mellemtyskland (Berlin, Dresden, Leipzig). En romantik i sin egen rettighed udfoldede sig i Chopins klavermusik (\xc3\x89tudes op. 10 1829\xe2\x80\x9332; \xc3\x89tudes op. 25, 1832\xe2\x80\x9336, Pr\xc3\xa9ludes op. 28, 1836\xe2\x80\x9339; mazurkaer, nocturner, ballader, koncerter e-mol op. 11 (1830) og f-mol op. 21, 1829). Ogs\xc3\xa5 i det virtuose  er hans musik n\xc3\xa6sten altid gennemtr\xc3\xa6ngt af melankoli og fatalisme. Endnu mere end hos Schumann er det i Chopins v\xc3\xa6rker \xe2\x80\x93 som blev begejstret modtaget af Schumann \xe2\x80\x93 muligt at spore den subjektive holdning eller udtryk (ty. Gestus) og afspejlingen (ty. Reflex) af et lidende-f\xc3\xb8lsomt jeg  som g\xc3\xa5r til i romantisk l\xc3\xa6ngsel._NEWLINE_Hector Berlioz\' instrumentalmusik repr\xc3\xa6senterer en specifik fransk romantik. N\xc3\xb8glev\xc3\xa6rker som Symphonie Fantastique (1830), Harold en Italie (1834), Symphonie dramatique Rom\xc3\xa9o et Juliette (1839) og andre havde til m\xc3\xa5l at sammenblande musikformerne (ty. zielten auf Kontamination der Gattungen) ved at optage digterisk afledt eller nyfortolket tematik fra verdenslitteraturen (William Shakespeare, Vergil, Goethe, Lord Byron)._NEWLINE_De \xc3\xa5bnede omr\xc3\xa5der af h\xc3\xb8jsp\xc3\xa6ndt, uopn\xc3\xa5elig l\xc3\xa6ngsel, rus, strejftog i dr\xc3\xb8mmeverdener og  vision\xc3\xa6r fantastik i takt med at subjektet for det nye (romantiske) billede af kunstnergeniet tr\xc3\xa5dte frem. Den hybride genre af programmusik og symfonisk digtning \xe2\x80\x93 den sidstn\xc3\xa6vnte is\xc3\xa6r pr\xc3\xa6get og promoveret af Franz Liszt, senere af Richard Strauss \xe2\x80\x93 udtrykker ligeledes romantikkens id\xc3\xa9._NEWLINE_Ogs\xc3\xa5 i den italienske og franske opera mellem 1830 og ca. 1850 er det umuligt at overh\xc3\xb8re romantiske indslag. Tidligere er Vincenzo Bellinis bl\xc3\xb8dt-elegiske melos, "toneranker"? \xe2\x80\x93 som dog ikke kender mindre til den opildnende lidenskab \xe2\x80\x93 til stadighed blevet forst\xc3\xa5et som genuin romantik. Det forekommer ogs\xc3\xa5 i Gaetano Donizettis operaer, men tr\xc3\xa6der s\xc3\xa5 igen i baggrunden i de tidlige v\xc3\xa6rker af Giuseppe Verdi. Snarere sekund\xc3\xa6r er ligeledes de romantiske tr\xc3\xa6k  i den franske "Store opera" (Giacomo Meyerbeer, Daniel Fran\xc3\xa7ois Esprit Auber). Stod d\xc3\xa9r den sceniske, dekorative fremf\xc3\xb8relse i mods\xc3\xa6tning til den romantiske inderligg\xc3\xb8relse, s\xc3\xa5 lod hos Verdi den dramatiske, ub\xc3\xb8nh\xc3\xb8rlige nerve i hans musik kun det romantiske dukke op ved randen. Over sk\xc3\xa6bnedramaet og det historisk-symbolske drama er ogs\xc3\xa5 det 19. \xc3\xa5rhundredes opera i det store og hele knyttet til den europ\xc3\xa6iske romantik, der havde bevirket et \xc3\xa5ndeligt omsving \xe2\x80\x93 i Frankrig med Fran\xc3\xa7ois-Ren\xc3\xa9 de Chateaubriand (G\xc3\xa9nie du Christianisme, 1802), Alphonse de Lamartine, Victor Hugo, Alfred de Musset og Charles Baudelaire, i Italien med Alessandro Manzoni og Giacomo Leopardi s\xc3\xa5vel som i England med Samuel Taylor Coleridge, Byron, Percy Bysshe Shelley og John Keats.\n_START_SECTION_\nTidlig romantik (ca. 1790 til 1820)\n_START_PARAGRAPH_\nOvergangen fra Wienerklasikken til romantikken kan spores i v\xc3\xa6rker af Ludwig van Beethoven (1770\xe2\x80\x931827). Mange typisk romantiske elementer m\xc3\xb8der man i hans v\xc3\xa6rker for f\xc3\xb8rste gang. Den betydeligste repr\xc3\xa6sentant for den egentlige f\xc3\xb8rromantik eller tidlige romantik er dog Franz Schubert (1797\xe2\x80\x931828), i udpr\xc3\xa6get grad den fremtr\xc3\xa6dende liedkomponist. P\xc3\xa5 dette omr\xc3\xa5de bliver hans skaben kompletteret af ballader af Carl Loewes (1796\xe2\x80\x931869). Vigtig for udviklingen af den tyske opera er Carl Maria von Weber (1786\xe2\x80\x931826), is\xc3\xa6r med den popul\xc3\xa6re  J\xc3\xa6gerbruden, "Der Freisch\xc3\xbctz". Dertil kommer fantastisk-magisk eller sp\xc3\xb8gelsesagtigt materiale af Heinrich Marschner (1795\xe2\x80\x931861) og sluttelig den mere muntre Spieloper af Albert Lortzing (1801\xe2\x80\x931851), mens Louis Spohr (1784\xe2\x80\x931859) hovedsagelig blev kendt gennem sin instrumentalmusik._NEWLINE_V\xc3\xa6rkerne af Johann Nepomuk Hummel (1778\xe2\x80\x931837), Ferdinand Ries (1784\xe2\x80\x931838) s\xc3\xa5vel som af franskmanden George Onslow (1784\xe2\x80\x931853) er for st\xc3\xb8rstedelen endnu fastholdt i klassikken._NEWLINE_Italien oplevede i f\xc3\xb8rromantikken blomstringstiden for belcanto-operaen, forbundet med navne som Gioacchino Rossini (1792\xe2\x80\x931868), Gaetano Donizetti (1797\xe2\x80\x931848) og Vincenzo Bellini (1801\xe2\x80\x931835). Mens af Rossini i f\xc3\xb8rste r\xc3\xa6kke i dag den komiske opera er kendt, ofte kun gennem deres medrivende ouverturer, er der overvejende tragisk indhold hos Donizetti og Bellini. Den betydeligste italienske instrumentalkomponist fra denne tid var den legendariske Dj\xc3\xa6velens violinist (en. "The Devil\'s Violinist", ty. "Teufelsgeiger") Niccol\xc3\xb2 Paganini (1782\xe2\x80\x931840)._NEWLINE_I Frankrig udvikledes p\xc3\xa5 den ene side den lette op\xc3\xa9ra comique, hvis repr\xc3\xa6sentanter er Fran\xc3\xa7ois-Adrien Bo\xc3\xafeldieu (1775\xe2\x80\x931834), Daniel Fran\xc3\xa7ois Esprit Auber (1782\xe2\x80\x931871) og Adolphe Adam (1803\xe2\x80\x931856), den sidste ogs\xc3\xa5 kendt for sine balletter. Man kan ligeledes n\xc3\xa6vne den ber\xc3\xb8mte excentriske komponist og harpenist Nicolas Bochsa (1789\xe2\x80\x931856) (syv operaer). Dertil kom den "Store opera" med pomp\xc3\xb8se scenebilleder, balletter og store kor. Deres f\xc3\xb8rste repr\xc3\xa6sentant var Gaspare Spontini (1774\xe2\x80\x931851), og den betydeligste var Giacomo Meyerbeer (1791\xe2\x80\x931864)._NEWLINE_Ogs\xc3\xa5 i andre europ\xc3\xa6iske lande skete der nu et opsving i musikudviklingen. Ireren John Field (1782\xe2\x80\x931837) komponerede de f\xc3\xb8rste nocturner for klaver, i Danmark virkede Friedrich Kuhlau (1786\xe2\x80\x931832), og svenskeren Franz Berwald (1796\xe2\x80\x931868) skrev fire meget egenartede symfonier.\n_START_SECTION_\nF\xc3\xb8rste fase\n_START_PARAGRAPH_\nH\xc3\xb8jromantikken lader sig inddele i to faser. I f\xc3\xb8rste fase n\xc3\xa5r den egnentlige romantiske musik sit h\xc3\xb8jdepunkt. Polakken Fr\xc3\xa9d\xc3\xa9ric Chopin (1810\xe2\x80\x931849) fremb\xc3\xb8d i sine karakterstykker og danse for klaver hidtil ukendte f\xc3\xb8lelsesdybder. Robert Schumann (1810\xe2\x80\x931856), ved sit livs slutning \xc3\xa5ndeligt form\xc3\xb8rket, fremstillede netop s\xc3\xa5vel i sin person som i sin musik prototypen p\xc3\xa5 den lidenskabelige, af tragik overskyggede romantiske kunstner. Hans egensindige klaverstykker, kammermusikv\xc3\xa6rker og symfonier skulle efterf\xc3\xb8lgende \xc3\xb8ve indflydelse p\xc3\xa5 kommende generationer. Franz Liszt (1811\xe2\x80\x931886), der stammede fra et tysk mindretal i Ungarn, var p\xc3\xa5 den ene side en omsv\xc3\xa6rmet klavervirtuos, lagde p\xc3\xa5 den anden side med sine harmonisk dristige symfoniske digte ogs\xc3\xa5 grundstenen for den fremgangsrige "nytyske skole". Ligeledes forpligtet p\xc3\xa5 programmusikken med teknikken id\xc3\xa9e fixe \xe2\x80\x93 en fast(holdt) id\xc3\xa9, jf. ledemotiv \xe2\x80\x93 var franskmanden Hector Berlioz (1803\xe2\x80\x931869) som ogs\xc3\xa5 m\xc3\xa6rkbart udvidede orkesteret. Felix Mendelssohn Bartholdy (1809\xe2\x80\x931847) orienterede sig igen mere mod det klassiske formsprog og blev et forbillede for is\xc3\xa6r skandinaviske komponister som danskeren Niels Wilhelm Gade (1817\xe2\x80\x931890)._NEWLINE_I operaen dominerede i Tyskland endnu Spieloperaen af Otto Nicolai (1810\xe2\x80\x931849, De lystige koner i Windsor) og Friedrich von Flotow (1812\xe2\x80\x931883), da Richard Wagner (1813\xe2\x80\x931883) skrev sine f\xc3\xb8rste romantiske operaer. Ogs\xc3\xa5 de tidligste v\xc3\xa6rker af Giuseppe Verdi (1813\xe2\x80\x931901) orienterede sig endnu til belcanto-idealet fra den \xc3\xa6ldre generation. I Frankrig blev den lyriske opera udviklet af Ambroise Thomas (1811\xe2\x80\x931896) og Charles Gounod (1818\xe2\x80\x931893) . Den russiske musik fandt sit eget sprog i operaer af Mikhail Glinka (1804\xe2\x80\x931857) og Aleksandr Dargomyzjskij (1813\xe2\x80\x931869).\n_START_SECTION_\nAnden fase\n_START_PARAGRAPH_\nH\xc3\xb8jromantikkens anden fase \xe2\x80\x93 ogs\xc3\xa5 ben\xc3\xa6vnt nyromantik \xe2\x80\x93 l\xc3\xb8ber parallelt med realismens stilretning inden for litteraturen og billedkunsten. I sin anden produktionshalvdel udviklede Wagner nu sin ledemotivteknik, med hvilken han sammenholdt den uden arier gennemkomponerede firdelte Nibelungens Ring; orkestret bliver symfonisk behandlet, kromatikken n\xc3\xa5r i Tristan og Isolde sit yderste punkt. En hel elevskare er under indflydelse af Wagners progressive ideer, blandt andre Peter Cornelius (1824\xe2\x80\x931874). Mod dette opstod der en opposition af talrige konservative komponister, for hvem Johannes Brahms (1833\xe2\x80\x931897) som i symfonik, kammermusik og lied str\xc3\xa6bte efter en logisk forts\xc3\xa6ttelse af klassikken, blev til m\xc3\xa5lestokgivende forbillede (m\xc3\xa5lestok og forbillede?) p\xc3\xa5 grund af f\xc3\xb8lelsens dybde (ty. der Tiefe der Empfindung) og en mesterlig kompositionsteknik._NEWLINE_Til denne gruppe regnes blandt andre Robert Volkmann (1815\xe2\x80\x931883), Friedrich Kiel (1821\xe2\x80\x931885), Carl Reinecke (1824\xe2\x80\x931910), Max Bruch (1838\xe2\x80\x931920), Joseph Rheinberger (1839\xe2\x80\x931901) og Hermann Goetz (1840\xe2\x80\x931876)._NEWLINE_Ved siden af disse tr\xc3\xa5dte enkelte betydelige eneg\xc3\xa6ngere frem, herunder blandt andre Anton Bruckner (1824\xe2\x80\x931896). Sk\xc3\xb8nt han var Wagner-tilh\xc3\xa6nger, adskiller hans formklare stil sig v\xc3\xa6sentligt fra disse andre komponisters. S\xc3\xa5ledes kommer for eksempel den blokagtige instrumentation (ty. blockhafte Instrumentation) i Bruckners ni symfonier fra orgelets registre. I den ideologiske kamp mod Wagners modsigere blev han fremstillet som modpart til Brahms. Ogs\xc3\xa5 Felix Draeseke (1835\xe2\x80\x931913), der oprindelig \xe2\x80\x93 g\xc3\xa5ende ud fra Liszt \xe2\x80\x93 skrev "fremtidsmusik i klassisk form", st\xc3\xa5r kompositorisk mellem de to grupper._NEWLINE_Ogs\xc3\xa5 Verdi n\xc3\xa5ede, selv om det var p\xc3\xa5 en anden m\xc3\xa5de end Wagner, vejen til det gennemkomponerede musikdrama. Hans store udstr\xc3\xa5ling lod i Italien alle andre komponister blegne, s\xc3\xa5ledes ogs\xc3\xa5 Amilcare Ponchielli (1834\xe2\x80\x931886) og Arrigo Boito (1842\xe2\x80\x931918), der ogs\xc3\xa5 var librettisten p\xc3\xa5 hans senere operaer Otello og Falstaff.._NEWLINE_I Frankrig triumferede is\xc3\xa6r den lette muse i form af de samfundskritiske operetter af Jacques Offenbach (1819\xe2\x80\x931880). Den lyriske opera fandt sit h\xc3\xb8jdepunkt i v\xc3\xa6rkerne af Jules Massenet (1842\xe2\x80\x931912), mens realismen for f\xc3\xb8rste gang optr\xc3\xa5dte i Carmen af Georges Bizet (1838\xe2\x80\x931875). En stilistisk bro til den tyske musik var Louis Th\xc3\xa9odore Gouvy (1819\xe2\x80\x931898). Operaer, symfonier og kammermusikv\xc3\xa6rker af den yderst mangesidige Camille Saint-Sa\xc3\xabns (1835\xe2\x80\x931921) var som balletterne af L\xc3\xa9o Delibes (1836\xe2\x80\x931891) snarere traditionsorienterede. Nye orkesterfarver indfandt sig i kompositioner af \xc3\x89douard Lalo (1823\xe2\x80\x931892) og Emmanuel Chabrier (1841\xe2\x80\x931894). Med den belgiskf\xc3\xb8dte C\xc3\xa9sar Franck (1822\xe2\x80\x931890) indledtes en genoplivning af orgelmusikken, som Charles-Marie Widor (1844\xe2\x80\x931937), og senere Louis Vierne (1870\xe2\x80\x931937) og Charles Tournemire (1870\xe2\x80\x931939) fortsatte._NEWLINE_I n\xc3\xa6sten alle europ\xc3\xa6iske lande opstod der en specifik nationalromantik. Den af Mikhail Glinka p\xc3\xa5begyndte nationalrussiske str\xc3\xb8mning blev i Rusland videref\xc3\xb8rt af gruppen "De Fem", s\xc3\xa5ledes Mili Balakirew (1837\xe2\x80\x931910), Aleksandr Porfirjevitj Borodin (1833\xe2\x80\x931887), Modest Mussorgskij (1839\xe2\x80\x931881) og Nikolaj Rimskij-Korsakov (1844\xe2\x80\x931908). Vestligt orienteret var Anton Rubinstein (1829\xe2\x80\x931894) og Pjotr Tjajkovskij (1840\xe2\x80\x931893), hvis balletter og symfonier opn\xc3\xa5ede stor popularitet._NEWLINE_Den tjekkiske nationalmusik grundlagde Bedrich Smetana (1824\xe2\x80\x931884) med sine operaer og den mod Liszt orienterede symfoniske digtning. Symfonier, koncerter og kammermusik af Anton\xc3\xadn Dvor\xc3\xa1k (1841\xe2\x80\x931904) har derimod Brahms som forbillede. I Polen var Stanislaw Moniuszko (1819\xe2\x80\x931872) den f\xc3\xb8rende operakomponist, i Ungarn Ferenc Erkel (1810\xe2\x80\x931893). Norge frembragte med Edvard Grieg (1843\xe2\x80\x931907) sin mest kendte komponist, skaber af lyriske klaverstykker, lieder og orkesterv\xc3\xa6rker som Peer-Gynt-Suite. Englands stemme klang med den mod Brahms orienterede Hubert Parry (1848\xe2\x80\x931918) der is\xc3\xa6r lavede korkompositioner og symfonier \xe2\x80\x93 og med skurrile, groft sp\xc3\xb8gende, operetter af Arthur Sullivan (1842\xe2\x80\x931900).\n_START_SECTION_\nSenromantik (ca. 1850\xe2\x80\x931890)\n_START_PARAGRAPH_\nI senromantikken, som ogs\xc3\xa5 ofte ben\xc3\xa6vnes efterromantikken, bliver musikkens traditionelle former og elementer yderligere opl\xc3\xb8st. En endnu mere farverig orkesterpalette, et stadig st\xc3\xb8rre opbud af musikalske midler, tonalitetens udstr\xc3\xa6kning til gr\xc3\xa6nserne, opstemte overstr\xc3\xb8mmende f\xc3\xb8lelser og et tiltagende individuelt tonesprog hos de enkelte komponister er typiske kendetegn; musikken bliver f\xc3\xb8rt hen til det modernes d\xc3\xb8rtrin._NEWLINE_S\xc3\xa5ledes n\xc3\xa5ede Gustav Mahlers (1860\xe2\x80\x931911) symfonier et ikke f\xc3\xb8r kendt omfang, opgav delvis den traditionelle firsatsighed og indeholdt ofte vokaldele. Dog findes der bag den monumentale facade en moderne ekspressivitet fra fin de si\xc3\xa8cle, "\xc3\xa5rhundredeslutning". Denne psykologiske udtrykskraft indeholdt i det sm\xc3\xa5 ogs\xc3\xa5 lieder af Hugo Wolf (1860\xe2\x80\x931903), minituredramaer for vokal og klaver. St\xc3\xa6rkere forpligtet p\xc3\xa5 traditionen, is\xc3\xa6r orienteret mod Bruckner, er symfonierne af Franz Schmidt (1874\xe2\x80\x931939) og Richard Wetz (1875\xe2\x80\x931935), mens Max Reger (1873\xe2\x80\x931916) i sine talrige instrumentalv\xc3\xa6rker ganske vist greb tilbage til Bachs polyfoni, men dog harmonisk videreudviklede den yderst dristigt. Blandt de talrige Reger-efterf\xc3\xb8lgere rager Julius Weismann (1879\xe2\x80\x931950) og Joseph Haas (1879\xe2\x80\x931960) op. Desuden h\xc3\xb8rer den egensindige Hans Pfitzner (1869\xe2\x80\x931949) til de fremst\xc3\xa5ende senromantiske toneskabere. Sk\xc3\xb8nt traditionalist og afgjort modstander af moderne str\xc3\xb8mninger, st\xc3\xa5r ikke f\xc3\xa5 af hans v\xc3\xa6rker n\xc3\xa6r tidens musikalske fremskridt. F\xc3\xb8lgende efter ham m\xc3\xa5 man is\xc3\xa6r n\xc3\xa6vne operakomponisten Walter Braunfels (1882\xe2\x80\x931953) og symfonikeren Wilhelm Furtw\xc3\xa4ngler (1886\xe2\x80\x931954)._NEWLINE_Dog egnede operascenen sig naturligvis s\xc3\xa6rlig godt for overstr\xc3\xb8mmende f\xc3\xb8lelser, mens der endnu var noget dj\xc3\xa6rvt over  folke- og eventyroperaerne af Engelbert Humperdinck (1854\xe2\x80\x931921), Wilhelm Kienzl (1857\xe2\x80\x931941) og Siegfried Wagner (1869\xe2\x80\x931930), Richards s\xc3\xb8n. Dog ophidsede allerede Eugen d\'Albert (1864\xe2\x80\x931932) og Max von Schillings (1868\xe2\x80\x931933) nerverne med en tysk variant af verismen. Erotisk symbolisme kan findes i scenev\xc3\xa6rkerne af Alexander Zemlinsky (1871\xe2\x80\x931942) og Franz Schreker (1878\xe2\x80\x931934). Endnu t\xc3\xa6ttere p\xc3\xa5 tonalitetens gr\xc3\xa6nse gik Richard Strauss (1864\xe2\x80\x931949) med Salome og Elektra, f\xc3\xb8r han med Rosenkavaleren igen betr\xc3\xa5dte mere traditionelle veje. Kl\xc3\xa6dt i stilen fra Strauss\' v\xc3\xa6rker viser sig kompositionerne af Emil Nikolaus von Rezniceks (1860\xe2\x80\x931945) og Paul Graeners (1872\xe2\x80\x931944)._NEWLINE_I Italien dominerede ogs\xc3\xa5 p\xc3\xa5 denne tid endnu operaen. Her udviklede verismen sig,  en overdreven realisme der let p\xc3\xa5 operascenen kunne sl\xc3\xa5 om i det plakatagtige  og melodramatiske. S\xc3\xa5ledes er Ruggiero Leoncavallo (1857\xe2\x80\x931919), Pietro Mascagni (1863\xe2\x80\x931945) og Umberto Giordano (1867\xe2\x80\x931948) trods deres omfangsrige produktion kun kendt for hver en opera. Kun Giacomo Puccinis (1858\xe2\x80\x931924) v\xc3\xa6rker har holdt sig komplet i operahusenes repertoirer, sk\xc3\xb8nt han ogs\xc3\xa5 ofte er blevet beskyldt for sentimentalitet. Trods enkelte veristiske v\xc3\xa6rker gjaldt Ermanno Wolf-Ferrari (1876\xe2\x80\x931948) hovedsalig som genopliver af Opera buffa. Ferruccio Busoni (1866\xe2\x80\x931924), af og til i Tyskland en levende forf\xc3\xa6gter for moderne klassicitet, efterlod sig snarere konventionelle, mindre spillede v\xc3\xa6rker. S\xc3\xa5ledes fandt instrumentalmusikken egentlig f\xc3\xb8rst igen sin plads i den italienske musik med den af impressionismen influerede Ottorino Respighi (1879\xe2\x80\x931936)._NEWLINE_Begrebet impressionisme stammer fra maleriet, og som d\xc3\xa9r udviklede det sig ogs\xc3\xa5 i musikken i Frankrig. I v\xc3\xa6rkerne af Claude Debussy (1862\xe2\x80\x931918) opl\xc3\xb8ste strukturerne sig i nuancer ud af rytme, dynamik og klangfarve. Forberedt blev denne udvikling i v\xc3\xa6rker af Vincent d\'Indy (1851\xe2\x80\x931931) og is\xc3\xa6r i lieder og kammermusik af Gabriel Faur\xc3\xa9 (1845\xe2\x80\x931924). Alle efterf\xc3\xb8lgende franske komponister var mere eller mindre under indflydelse af impressionismen. Den betydeligste af dem var Maurice Ravel (1875\xe2\x80\x931937), en str\xc3\xa5lende orkestervirtuos. Albert Roussel (1869\xe2\x80\x931937) forarbejdede f\xc3\xb8rst eksotiske temaer, f\xc3\xb8r han som Ravel foregreb  neoklassicistiske tendenser. Ogs\xc3\xa5 Gabriel Piern\xc3\xa9 (1863\xe2\x80\x931937), Paul Dukas (1865\xe2\x80\x931935), Charles Koechlin (1867\xe2\x80\x931950) og Florent Schmitt (1870\xe2\x80\x931958) behandelede symbolistisk og eksotisk-orientalisk materiale. En s\xc3\xa6rlig eneg\xc3\xa6nger var Erik Satie (1866\xe2\x80\x931925), skaber af meditative klaverstykker og idol for den efterf\xc3\xb8lgende generation._NEWLINE_Hubert Parry s\xc3\xa5vel som ireren Charles Villiers Stanford (1852\xe2\x80\x931924) indledte i England senromantikken som havde sin f\xc3\xb8rste betydelige repr\xc3\xa6sentant i Edward Elgar (1857\xe2\x80\x931934). Mens han genoplivede oratoriet og skrev symfonier og koncerter, viede Frederick Delius (1862\xe2\x80\x931934) is\xc3\xa6r sin indsats til sm\xc3\xa5 orkesterstykker med en egenartet variant af impressionismen. Ethel Smyth (1858\xe2\x80\x931944) skrev is\xc3\xa6r opera og kammermusik i en Brahms-agtig stil. Til de betydeligste symfonikere i landet h\xc3\xb8rte Ralph Vaughan Williams (1872\xe2\x80\x931958), hvis v\xc3\xa6rker var inspireret af engelske folkesange og ren\xc3\xa6ssancemusik. Gustav Holst (1874\xe2\x80\x931934) lod i sine v\xc3\xa6rker indg\xc3\xa5 gr\xc3\xa6sk mytologi og indisk visdomsl\xc3\xa6re. S\xc3\xa6rlig egensindige komponistpersonligheder ved overgangen til det moderne var ogs\xc3\xa5 Havergal Brian (1876\xe2\x80\x931972) og Frank Bridge (1879\xe2\x80\x931941)._NEWLINE_I Rusland smykkede Aleksandr Glazunov (1865\xe2\x80\x931936) sin traditionelle kompositionsteknik med en farvepr\xc3\xa6gtig orkesterpalette. Mystikeren Aleksandr Skrjabin (1872\xe2\x80\x931915) dr\xc3\xb8mte om en syntese af farve, klang og lugte. Sergej Rachmaninov (1873\xe2\x80\x931943) skrev melankolsk-patetiske klaverstykker og -koncerter fuld af berusende virtuositet, mens klaverv\xc3\xa6rker af Nikolai Medtner (1880\xe2\x80\x931951) er lyriske._NEWLINE_Med dybe r\xc3\xb8dder i musikken fra hans m\xc3\xa4hriske hjemegn fandt Leo\xc5\xa1 Jan\xc3\xa1cek (1854\xe2\x80\x931928) i Tjekkiet nye udtryksm\xc3\xa5der med udviklingen af sprogmelodi i sin operaer. Ogs\xc3\xa5 i musikken af Zdenek Fibich (1850\xe2\x80\x931900), Josef Bohuslav Foerster (1859\xe2\x80\x931951), V\xc3\xadtezslav Nov\xc3\xa1k (1870\xe2\x80\x931949) og Josef Suk (1874\xe2\x80\x931935) er hjemlige klange ikke til at overh\xc3\xb8re. Derimod findes i v\xc3\xa6rker af polakken Karol Szymanowski (1882\xe2\x80\x931937) ogs\xc3\xa5 en let morbid eksoterik og senere klassicistiske elementer._NEWLINE_Den betydeligste danske komponist er Carl Nielsen (1865\xe2\x80\x931931), kendt for symfonier og koncerter. Finnen Jean Sibelius (1865\xe2\x80\x931957) st\xc3\xa5r i sit hjemland i en endnu mere dominerende stilling; han var ligeledes en symfoniker af tungsindig ekspressivitet og klare linjer (i musikken?) I Sverige viser v\xc3\xa6rkerne af Wilhelm Peterson-Berger (1867\xe2\x80\x931942), Wilhelm Stenhammar (1871\xe2\x80\x931927) og Hugo Alfv\xc3\xa9n (1872\xe2\x80\x931960) en typisk nordisk konservatisme, og ogs\xc3\xa5 nordmanden Christian Sinding (1856\xe2\x80\x931941) komponerede traditionelt._NEWLINE_Ogs\xc3\xa5 Spaniens stemme l\xc3\xb8d nu omsider igen; f\xc3\xb8rst i klaverv\xc3\xa6rker af Isaac Alb\xc3\xa9niz (1860\xe2\x80\x931909) og Enrique Granados (1867\xe2\x80\x931916), s\xc3\xa5 i operaer, balletter og orkesterv\xc3\xa6rker af den af impressionismen inspirerede Manuel de Falla (1876\xe2\x80\x931946). Endelig m\xc3\xa5 n\xc3\xa6vnes de f\xc3\xb8rste vigtige repr\xc3\xa6sentanter fra USA Edward MacDowell (1861\xe2\x80\x931908) og Amy Beach (1867\xe2\x80\x931944). V\xc3\xa6rker af Charles Ives (1874\xe2\x80\x931954) h\xc3\xb8rte endnu delvis til senromantikken \xe2\x80\x93 dog var allerede meget deraf radikalt moderne og pegede ind i det 20. \xc3\xa5rhundrede.\n_START_SECTION_\nRomantisk musik som verdenserfaring\n_START_PARAGRAPH_\nTrods forskelligartede retninger og fremtr\xc3\xa6delsesformer var de romantiske impulser indtil midten af det 19. \xc3\xa5rhundrede s\xc3\xa5ledes forbundet med hinanden at der med beh\xc3\xb8rig forsigtighed kan tales om en romantisk epoke, i hvilken der dog ogs\xc3\xa5 forekom modbev\xc3\xa6gelser. Sk\xc3\xb8nt der \xe2\x80\x93 indtil begyndelsen af det 20. \xc3\xa5rhundrede og ogs\xc3\xa5 l\xc3\xa6ngere frem \xe2\x80\x93 stadig og i mange v\xc3\xa6rker kom romantiske indholdselementer (ty. Gehalten) og indstillinger til udtryk (fra Wagners "Tristan og Isolde", 1857-59, over Johannes Brahms, Anton Bruckner og Gustav Mahler til Arnold Sch\xc3\xb6nberg, fx Verkl\xc3\xa4rte Nacht, 1899, og udtrykkeligt is\xc3\xa6r i v\xc3\xa6rker af Hans Pfitzner), er nettet for l\xc3\xb8st bundet til at der i tilstr\xc3\xa6kkelig grad kan tales om senromantik eller nyromantik. Den romantiske verdens- og v\xc3\xa6renserfaring l\xc3\xb8ste sig fra sin binding til en epoke._NEWLINE_At romantisk musik i sidste ende modst\xc3\xa5r en fiksering til en tidslig begr\xc3\xa6nset og geografisk lokaliseret epoke, g\xc3\xa5r vel tilbage til dens inderste bev\xc3\xa6ggrunde: oph\xc3\xa6velse af real tidslighed (fx i musikken fra Wienerklassikkerne), nedbrydning af gr\xc3\xa6nserne mellem kunstarterne, besv\xc3\xa6rgelse af fortiden som fjernt idealbillede (ty. verkl\xc3\xa4rte Ferne, \'det fjerne set i forklarelsens lys\'\xc2\xa0?), tendens til tonens afmaterialisering, og f\xc3\xb8lgende deraf sublimering, spiritualisering, undsigelse af oplysning (natsymbolik), det irrationelles indbrud. _NEWLINE_Yderligere kan f\xc3\xb8lgende kriterier n\xc3\xa6vnes: emfase og opbrydning, tendens til "\xc3\xa5ben" form, subjektivering af enhver erfaring, s\xc3\xa5ledes at hvert kunstnerisk udsagn fremstiller sig som refleks af subjektets oplevelser. Deraf f\xc3\xb8lger subjektets desintegration og selvopl\xc3\xb8sning ("Sehnsucht nach dem Tode", \' Drift mod d\xc3\xb8den\', Thomas Mann). Med ligestillelsen (ty. Ineinssetzung) af jeg\'et og verden ("Selbst dann bin ich die Welt!", \'Selv da er jeg verden\', Tristan, 2. Akt) og udfrielse ved selvopl\xc3\xb8sning (ty. Erl\xc3\xb6sung durch Selbstaufl\xc3\xb6sung) anslog Wagner romantikkens grundtema i Tristan, men gav det dog nye dimensioner. Ud af den romantiske fremstilling af "kunstneriske paradiser" (Baudelaire) gav sig ideen om "l\'art pour l\'art", kunst for kunstens skyld, hvis overvindelse er en af hovedtendenserne i nutidens (ty. Gegenwart) kunstneriske aktioner. Modkr\xc3\xa6fterne mod det romantiske som overalt var til stede i sidste halvdel af det 19. \xc3\xa5rhundrede (Brahms, Bruckner, Mahler) og som kan f\xc3\xb8lges i de konstruktivistiske retninger i kunsten i det 20. \xc3\xa5rhundrede, st\xc3\xa5r tydeligt i tegnet af en genindvinding af objektivitet, realitet og afviklingen eller afm\xc3\xa6gtigg\xc3\xb8relsen af vilk\xc3\xa5rligheden ved det subjektive (ty. Entmachtung des willk\xc3\xbcrlich Subjektiven.)'