b'\n_START_ARTICLE_\nJotvingere\n_START_PARAGRAPH_\nJotvingerne eller sudoverne (litauisk: Jotvingiai eller S\xc5\xabduviai; lettisk: J\xc4\x81tvingi; polsk: Ja\xc4\x87wingowie, hviderussisk: \xd0\xaf\xd1\x86\xd0\xb2\xd1\x8f\xd0\xb3\xd1\x96 (tr. Jatvingi), tysk: Jatwinger) var et baltisk folkeslag, der var bosat i det nuv\xc3\xa6rende sydlige Litauen. De talte jotvingisk, et vestbaltisk sprog man kender forholdvis lidt til i dag.\n_START_SECTION_\nGeografi\n_START_PARAGRAPH_\nJotvingerne boede i omr\xc3\xa5det af Sudovia og Dainava (Jotvingia), syd vest for det \xc3\xb8vre l\xc3\xb8b af floden Nemunas i omr\xc3\xa5det mellem de nuv\xc3\xa6rende byer Marijampol\xc4\x97, Merkin\xc4\x97 i Litauen, Slonim, Kobryn i Hviderusland, Bia\xc5\x82ystok og E\xc5\x82k i Polen. I dag svarer dette omr\xc3\xa5de til dele af Dz\xc5\xabkija og Suvalkija i Litauen, dele af Hrodna og Brest oblast i Hviderusland og voivodskabet Podlasie i Polen.\n_START_SECTION_\nHistorie\n_START_PARAGRAPH_\nJotvingia omtales som "terra Sudorum" af Vytautas den Store i et brev til kejser Sigismund den 11. marts 1420._NEWLINE_Fra \xc3\xa5r 700 var der kampe mellem jotvingerne og deres slaviske naboer, med gentagene angreb fra begge sider._NEWLINE_I 1260 rejste litauerne sig mod den Tyske Orden, der var blevet inviteret af hertug Konrad I af Masovien samme \xc3\xa5r for at k\xc3\xa6mpe mod den baltiske stamme preusserne. Jotvingerne st\xc3\xb8ttede forsvaret mod den Tyske Orden og angreb dybt ind i de tyske erobringer i 1270-erne, hvor en angribende jotvingiansk h\xc3\xa6r blev besejret. Fra 1281 satte Ordenen med hele sin milit\xc3\xa6re styrke ind p\xc3\xa5 at nedk\xc3\xa6mpe den jotvingiske h\xc3\xb8vdings (jotvingisk: Skomantas) (dansk: ~ fyrste/hedensk pr\xc3\xa6st) forsvar. Fyrsten m\xc3\xa5tte kapitulere i 1283 og konverterede til kristendommen. Han og hans efterkommere fik lov at beholde deres jord og blev optaget i den h\xc3\xb8jere preussiske adel, mens en del af jotvingere blev solgt slaver, 1.600 blev genbosat i Samland, og en del af jotvingere forblev i deres hjemstavn, blev efterf\xc3\xb8lgende kristnet og germaniseret.'