b'\n_START_ARTICLE_\nJorden\n_START_SECTION_\nTidsforl\xc3\xb8b\n_START_PARAGRAPH_\nVidenskaben har kunnet rekonstruere forl\xc3\xb8bet af Jordens fortid ret detaljeret. For omkring 4,54\xc2\xa0milliarder\xc2\xa0\xc3\xa5r siden (med en usikkerhed p\xc3\xa5 1\xc2\xa0%), blev Jorden og de \xc3\xb8vrige planeter i solsystemet dannet fra en protoplanetarisk skive af st\xc3\xb8v og gas, som var tilbage efter Solens dannelse. Materialet samledes til Jorden ved sammenkitning i en proces, som var afsluttet inden for kun 10\xe2\x80\x9320\xc2\xa0millioner\xc2\xa0\xc3\xa5r. Fra smeltet tilstand afk\xc3\xb8ledes planeten Jordens ydre lag og dannede en fast skorpe, da vand begyndte at samles i atmosf\xc3\xa6ren. M\xc3\xa5nen blev dannet kort tid efter, hvilket efter den fremherskende teori skete som resultat af et gigantsammenst\xc3\xb8d med en klode (kaldet Theia) p\xc3\xa5 st\xc3\xb8rrelse med Mars, dvs. med en masse p\xc3\xa5 omkring 10\xc2\xa0% af Jordens. Meget af denne klodes masse integreredes i Jorden, men sammenst\xc3\xb8det slyngede tilstr\xc3\xa6kkeligt materiale ud i kredsl\xc3\xb8b om den til, at M\xc3\xa5nen kunne dannes af det._NEWLINE_Udstr\xc3\xb8mmende gas og vulkansk aktivitet dannede en ur-atmosf\xc3\xa6re. Oceanerne blev dannet ved kondensering af vanddamp, yderligere fremmet af is og flydende vand, som kom med asteroider og st\xc3\xb8rre protoplaneter, kometer og trans-neptunske objekter, der udsatte Jorden for et veritabelt bombardement. I begyndelsen fandtes n\xc3\xa6sten intet t\xc3\xb8rt land, men den samlede landoverflade over havniveau er til stadighed steget. Som eksempel er arealet af kontinenterne fordoblet i l\xc3\xb8bet af de sidste to milliarder \xc3\xa5r. Mens overfladen omformedes i l\xc3\xb8bet af hundreder af millioner \xc3\xa5r, blev der dannet flere kontinenter, som igen blev brudt op. Kontinenterne bev\xc3\xa6gede sig over overfladen og samledes af og til i et superkontinent. For omkring 750\xc2\xa0millioner\xc2\xa0\xc3\xa5r siden begyndte det tidligst kendte superkontinent, Rodinia, at blive brudt op. Kontinenter samledes senere igen og dannede Pannotia i perioden for 600\xe2\x80\x93540\xc2\xa0millioner \xc3\xa5r siden og endelig Pang\xc3\xa6a, som splittedes for 180\xc2\xa0millioner \xc3\xa5r siden.\n_START_SECTION_\nUdvikling af liv\n_START_PARAGRAPH_\nDet h\xc3\xb8je energiniveau i de kemiske processer i begyndelsen af Jordens eksistens menes at have frembragt et selvreplicerende molekyle for omkring fire milliarder \xc3\xa5r siden, og en halv milliard \xc3\xa5r senere fandtes livets f\xc3\xb8rste f\xc3\xa6lles urforfader. Udvikling af fotosyntese bet\xc3\xb8d et afg\xc3\xb8rende fremskridt, idet Solens energi derved kunne udnyttes direkte af alle livsformer. Syntesen producerede ilt, som opsamledes i atmosf\xc3\xa6ren og medf\xc3\xb8rte dannelse af et ozonlag (ozon er en molekyleform af ilt: O\xe2\x82\x83) i den \xc3\xb8vre atmosf\xc3\xa6re. Optagelse af mindre celler i st\xc3\xb8rre bevirkede udvikling af de komplekse celler, der kaldes eukaryoter. Rigtige flercellede organismer blev dannet, i takt med at celler i kolonier blev stadigt mere specialiserede. Hjulpet af ozonlagets absorption af skadelig ultraviolet str\xc3\xa5ling koloniserede livet Jordens overflade._NEWLINE_Fra 1960\'erne har det v\xc3\xa6ret opfattelsen, at udbredt gletsjeraktivitet i \xc3\xa6onen Neoproterozoikum for mellem 750 og 580 millioner \xc3\xa5r siden d\xc3\xa6kkede meget af planeten med is. Hypotesen har f\xc3\xa5et navnet, Sneboldjorden (engelsk: Snowball Earth) og er af s\xc3\xa6rlig interesse, fordi dette stade i Jordens udvikling ligger umiddelbart forud for den Kambriske Eksplosion, hvor flercellede livsformer begyndte at brede sig med stor hast. _NEWLINE_Siden slutningen af den kambriske eksplosion for omkring 535 millioner \xc3\xa5r siden er masseudd\xc3\xb8en af arter forekommet fem gange. Den sidste skete for 65 millioner \xc3\xa5r siden, formentlig udl\xc3\xb8st af et meteornedslag, da dinosaurerne og andre dyregrupper fx mange reptiler blev udslettet. Andre dyregrupper blev sk\xc3\xa5net fx pattedyr og fugle. I l\xc3\xb8bet af de sidste 65 millioner \xc3\xa5r har udviklingen af pattedyrene resulteret i en stor diversitet, og for adskillige millioner \xc3\xa5r siden fik et afrikansk abe-lignende dyr evnen til at g\xc3\xa5 oprejst. Derved blev det lettere at bruge v\xc3\xa6rkt\xc3\xb8j og at samarbejde, hvilket udviklede evnen til at kommunikere. Det gav mulighed for forbedret ern\xc3\xa6ring og stimulation, som var n\xc3\xb8dvendig for at udvikle en st\xc3\xb8rre hjerne. Udvikling af landbrug og senere civilisation gjorde det muligt for mennesket at beherske Jorden inden for et kortere tidsrum end nogen anden art har kunnet, hvilket har p\xc3\xa5virket b\xc3\xa5de naturen og m\xc3\xa6ngden af andre livsformer. _NEWLINE_For omkring 40 millioner \xc3\xa5r siden begyndte et m\xc3\xb8nster med istider, som intensiveredes i pleistoc\xc3\xa6n for omkring 3 millioner \xc3\xa5r siden. Polaregnene har siden da haft en cyklus af isd\xc3\xa6kke og afsmeltning, som har gentaget sig i perioder p\xc3\xa5 40\xe2\x80\x93100.000 \xc3\xa5r. Den sidste istid sluttede for 10.000 \xc3\xa5r siden.\n_START_SECTION_\nFremtid\n_START_PARAGRAPH_\nPlanetens fremtid p\xc3\xa5 lang sigt er t\xc3\xa6t knyttet til Solens fremtid. Som f\xc3\xb8lge af den stadige ophobning af helium fra brintfusionen i Solens kerne tiltager Solens lysstyrke langsomt. Den vil stige med 10 procent i l\xc3\xb8bet af de n\xc3\xa6ste 1,1\xc2\xa0milliarder \xc3\xa5r og med 40\xc2\xa0% i l\xc3\xb8bet af de n\xc3\xa6ste 3,5\xc2\xa0milliarder \xc3\xa5r. Klimamodeller viser, at for\xc3\xb8gelsen af den str\xc3\xa5ling, som n\xc3\xa5r Jorden, vil medf\xc3\xb8re store \xc3\xa6ndringer p\xc3\xa5 planeten, s\xc3\xa5 bl.a. Jordens oceaner vil forsvinde._NEWLINE_Jordens stigende overfladetemperatur vil f\xc3\xa5 det uorganiske CO\xe2\x82\x82-kredsl\xc3\xb8b til at accelerere og mindske koncentrationen af kuldioxid til det d\xc3\xb8delige niveau for planter (10 ppm for C4-planter) om 900 millioner \xc3\xa5r. Manglen p\xc3\xa5 vegetation vil bevirke tab af ilt i atmosf\xc3\xa6ren, hvorfor dyrelivet vil udd\xc3\xb8 i l\xc3\xb8bet af yderligere nogle millioner \xc3\xa5r. Selv om Solen var forblevet u\xc3\xa6ndret og stabil, ville den fortsatte afk\xc3\xb8ling af Jordens indre dog stadig have medf\xc3\xb8rt tab af meget af dens atmosf\xc3\xa6re og oceaner p\xc3\xa5 grund af mindre vulkansk aktivitet. Efter endnu 1 milliard \xc3\xa5r vil overfladevand v\xc3\xa6re helt forsvundet, og den gennemsnitlige, globale temperatur vil n\xc3\xa5 70\xc2\xa0\xc2\xb0C. Jorden forventes p\xc3\xa5 grundlag af ovenst\xc3\xa5ende at v\xc3\xa6re beboelig i endnu omkring 500 millioner \xc3\xa5r._NEWLINE_Solen vil som en del af sin udvikling udvide sig til en r\xc3\xb8d k\xc3\xa6mpestjerne om ca. 5 milliarder \xc3\xa5r. Modeller forudsiger, at den vil \xc3\xb8ges til 250 gange sin nuv\xc3\xa6rende st\xc3\xb8rrelse til en radius p\xc3\xa5 omkring 1 AU (ca. 150 millioner km). Jordens sk\xc3\xa6bne i den forbindelse er ikke helt klar. Som r\xc3\xb8d k\xc3\xa6mpestjerne vil Solen i grove tr\xc3\xa6k miste 30\xc2\xa0% af sin masse, s\xc3\xa5 uden andre virkninger vil dette for\xc3\xb8ge Jordens baneradius til 1,7 AU (ca. 250 millioner km), n\xc3\xa5r stjernen n\xc3\xa5r sin maksimale radius. Derved ville planeten undg\xc3\xa5 at blive opslugt af den store Sols tynde ydre atmosf\xc3\xa6re, omend det meste \xe2\x80\x93 og formentlig alt \xe2\x80\x93 liv p\xc3\xa5 den vil v\xc3\xa6re tilintetgjort af solens st\xc3\xa6rke str\xc3\xa5ling. Et nyligt studium viser imidlertid, at Jordens oml\xc3\xb8b alligevel vil bryde sammen som f\xc3\xb8lge af tidevandsvirkninger fra Solen, hvorved den vil falde ind i dennes atmosf\xc3\xa6re og g\xc3\xa5 til grunde.\n_START_SECTION_\nSammens\xc3\xa6tning og struktur\n_START_PARAGRAPH_\nJorden er en jordplanet, hvilket betyder, at den er et klippefyldt legeme i mods\xc3\xa6tning til en gasplanet som Jupiter. Den er den st\xc3\xb8rste af de fire jordplaneter i solsystemet, b\xc3\xa5de efter st\xc3\xb8rrelse og masse. Af disse fire planeter har Jorden ogs\xc3\xa5 den h\xc3\xb8jeste t\xc3\xa6thed, den st\xc3\xb8rste gravitation ved overfladen, det st\xc3\xa6rkeste magnetfelt og den hurtigste rotation. Det er ligeledes den eneste jordplanet med aktiv pladetektonik.\n_START_SECTION_\nKemisk sammens\xc3\xa6tning\n_START_PARAGRAPH_\nJordens masse er tiln\xc3\xa6rmelsesvis 5,98\xc3\x9710\xc2\xb2\xe2\x81\xb4\xc2\xa0kg. Den best\xc3\xa5r fortrinsvis af jern (32,1\xc2\xa0%), ilt (30,1\xc2\xa0%), silicium (15,1\xc2\xa0%), magnesium (13,9\xc2\xa0%), svovl (2,9\xc2\xa0%), nikkel (1,8\xc2\xa0%), calcium (1,5\xc2\xa0%) og aluminium (1,4\xc2\xa0%) og 1,2\xc2\xa0% er sm\xc3\xa5 m\xc3\xa6ngder af andre grundstoffer. P\xc3\xa5 grund af stoffers tendens til at samle sig efter massefylde menes kerneomr\xc3\xa5det at best\xc3\xa5 overvejende af jern (88,8\xc2\xa0%) iblandet sm\xc3\xa5 m\xc3\xa6ngder nikkel (5,8\xc2\xa0%), svovl (4,5\xc2\xa0%) og mindre end 1\xc2\xa0% andre stoffer._NEWLINE_Geokemikeren F.W. Clarke beregnede, at lidt over 47% af Jordens skorpe best\xc3\xa5r af ilt. N\xc3\xa6sten alle de almindelige klipper i skorpen er oxider. Salte af klor, svovl og fluor er de eneste vigtige undtagelser herfra, og deres samlede m\xc3\xa6ngde i klipper er s\xc3\xa6dvanligvis langt under 1\xc2\xa0%. De vigtigste oxider er salte af silicium, aluminium, jern, kalcium, magnesium, kalium og natrium. Iltforbindelsen siliciumdioxid virker prim\xc3\xa6rt som en syre, der danner silikater, og alle de almindeligste mineraler i st\xc3\xb8rknede klipper er af disse typer. Ud fra analyse af 1.672 forskellige klipper beregnede Clarke, at 99,22\xc2\xa0% af dem bestod af 11 oxider (se tabellen til h\xc3\xb8jre). Alle andre bestanddele optr\xc3\xa6der derfor i s\xc3\xa6rdeles sm\xc3\xa5 m\xc3\xa6ngder.\n_START_SECTION_\nOverflade\n_START_PARAGRAPH_\nJordens terr\xc3\xa6n udviser stor variation. Omkring 70,8\xc2\xa0% af overfladen er d\xc3\xa6kket af vand, og meget af kontinentalsoklen ligger under havniveau. Overfladen under vandet omfatter bjergk\xc3\xa6der, herunder et verdensomsp\xc3\xa6ndende system af oceanrygge, unders\xc3\xb8iske vulkaner oceangrave, unders\xc3\xb8iske kl\xc3\xb8fter, oceanplateauer og dybhavssletter. De 29,2\xc2\xa0%, som ikke er d\xc3\xa6kket af vand, best\xc3\xa5r af bjerge, \xc3\xb8rkener, sletter, plateauer og andre landskabsformer._NEWLINE_Planetens overflade omformes i l\xc3\xb8bet af geologiske tidsperioder som f\xc3\xb8lge af tektonik- og erosionsp\xc3\xa5virkninger. De overfladeformationer, som opbygges eller deformeres ved pladetektonik, uds\xc3\xa6ttes for uoph\xc3\xb8rlig forvitring ved nedb\xc3\xb8r, temperatur\xc3\xa6ndringer og kemiske reaktioner. Gletsjere, kystnedbrydning, opbygning af koralrev og st\xc3\xb8rre meteoritnedslag bidrager ogs\xc3\xa5 til at omforme landskabet._NEWLINE_Efterh\xc3\xa5nden som de tektoniske plader bev\xc3\xa6ger sig over planeten, skydes oceanbunden ind under dem langs deres rand. Samtidig str\xc3\xb8mmer materiale fra kappen op, hvor pladerne fjerner sig fra hinanden langs oceanryggene. Tilsammen medf\xc3\xb8rer disse processer, at oceanbundens materiale til stadighed fornyes, s\xc3\xa5 det meste af det er under 100 millioner \xc3\xa5r gammelt. Den \xc3\xa6ldste oceanbund findes i det vestlige Stillehav og ansl\xc3\xa5s til en alder p\xc3\xa5 omkring 200 millioner \xc3\xa5r. Til sammenligning er de \xc3\xa6ldste fossiler, som er fundet p\xc3\xa5 landjorden, omkring 3 milliarder \xc3\xa5r gamle._NEWLINE_Kontinentalpladerne best\xc3\xa5r af materiale med lavere v\xc3\xa6gtfylde som f.eks. de magmatiske bjergarter granit og andesit. Mindre udbredt p\xc3\xa5 kontinenterne er basalt, der er en tungere bjergart af vulkansk oprindelse, som er den prim\xc3\xa6re bestanddel af oceanbundspladerne. Sediment\xc3\xa6re bjergarter _NEWLINE_dannes, n\xc3\xa5r aflejringer ophobes og presses sammen, og n\xc3\xa6sten 75\xc2\xa0% af kontinenternes overflade er d\xc3\xa6kket af disse bjergarter, sk\xc3\xb8nt de kun udg\xc3\xb8r omkring 5\xc2\xa0% af skorpen. Den tredje type bjergart er de metamorfe bjergarter, som dannes ved omdannelse af bjergarter under h\xc3\xb8jt tryk og/eller h\xc3\xb8j temperatur uden opsmeltning. De hyppigst forekommende silikatmineraler p\xc3\xa5 jordoverfladen er kvarts, feldspater, amfiboler, glimmer, pyroxener og olivin, mens de hyppigst optr\xc3\xa6dende karbonatmineraler er kalcit (der er hovedbestanddelen af kalksten), aragonit og dolomit._NEWLINE_Pedosf\xc3\xa6ren er landjordens \xc3\xb8verste overflade, som best\xc3\xa5r af jord, og hvor der foreg\xc3\xa5r processer, der f\xc3\xb8rer til jorddannelse. Laget er et bindeled mellem lithosf\xc3\xa6ren, atmosf\xc3\xa6ren, hydrosf\xc3\xa6ren og biosf\xc3\xa6ren. Det totale opdyrkede areal udg\xc3\xb8r 10,92\xc2\xa0% af landjorden inkluderet omr\xc3\xa5der med permanente afgr\xc3\xb8der som plantager, der alene svarer til 1,08\xc2\xa0% af landjorden. T\xc3\xa6t p\xc3\xa5 40\xc2\xa0% af landjorden benyttes til afgr\xc3\xb8der og gr\xc3\xa6sning, idet arealst\xc3\xb8rrelsen er ansl\xc3\xa5et til at v\xc3\xa6re 1,56\xc3\x9710\xe2\x81\xb7\xc2\xa0km\xc2\xb2 afgr\xc3\xb8der og 3,4\xc3\x9710\xe2\x81\xb7\xc2\xa0km\xc2\xb2 gr\xc3\xa6sningsareal._NEWLINE_H\xc3\xb8jdeforholdene p\xc3\xa5 Jordens kontinenter varierer fra det laveste punkt p\xc3\xa5 \xe2\x88\x92418\xc2\xa0m ved Det D\xc3\xb8de Hav og til en maksimumh\xc3\xb8jde p\xc3\xa5 8.848\xc2\xa0m p\xc3\xa5 toppen af Mount Everest (ansl\xc3\xa5et 2005). Landjordens gennemsnitlige h\xc3\xb8jde over havets overflade er 840\xc2\xa0m.\n_START_SECTION_\nHydrosf\xc3\xa6re\n_START_PARAGRAPH_\nDen store m\xc3\xa6ngde vand p\xc3\xa5 jordoverfladen er et enest\xc3\xa5ende tr\xc3\xa6k, som adskiller den "bl\xc3\xa5 planet" fra de \xc3\xb8vrige i solsystemet. Jordens hydrosf\xc3\xa6re omfatter f\xc3\xb8rst og fremmest oceanerne, men teknisk set omfatter den alle vandoverflader i verden, herunder indlandshave, s\xc3\xb8er, floder og vand i undergrunden ned til en dybde p\xc3\xa5 2.000\xc2\xa0m. Det dybeste sted under vandet er Challengerdybet i Marianergraven i Stillehavet, som er 10.911,4\xc2\xa0m dyb. Oceanernes gennemsnitlige dybde er 3.800\xc2\xa0m, alts\xc3\xa5 mere end fire gange dybere end kontinenternes gennemsnitlige h\xc3\xb8jde._NEWLINE_Oceanernes vandmasse udg\xc3\xb8r omkring 1,35\xc3\x9710\xc2\xb9\xe2\x81\xb8\xc2\xa0ton eller omkring 1/4400 af Jordens totale masse, og deres rumfang udg\xc3\xb8r 1,386\xc3\x9710\xe2\x81\xb9\xc2\xa0km\xc2\xb3. Hvis alt land blev spredt ud p\xc3\xa5 Jorden i et lige tykt lag, ville vandet d\xc3\xa6kke hele Jorden med en dybde p\xc3\xa5 over 2,7\xc2\xa0km. Omkring 97,5\xc2\xa0% af vandet er saltvand, og de resterende 2,5\xc2\xa0% er ferskvand. Hovedm\xc3\xa6ngden af ferskvandet eller omkring 68,7\xc2\xa0% findes p\xc3\xa5 nuv\xc3\xa6rende tidspunkt i form af is._NEWLINE_Omkring 3,5\xc2\xa0% af oceanernes samlede masse best\xc3\xa5r af havsalt. St\xc3\xb8rstedelen af dette salt er blevet frigivet ved vulkansk aktivitet eller er trukket ud af kolde, magmatiske klipper. Oceanerne er ogs\xc3\xa5 et reservoir for opl\xc3\xb8ste, atmosf\xc3\xa6riske luftarter, der er afg\xc3\xb8rende for mange livsformers overlevelse i vandmilj\xc3\xb8et. Havvandet ud\xc3\xb8ver en betydelig indvirkning p\xc3\xa5 verdens klima, fordi det optr\xc3\xa6der som et stort varmelager. \xc3\x86ndringer i fordelingen af havtemperaturen kan for\xc3\xa5rsage betydelige vejr\xc3\xa6ndringer, hvilket f.eks. El Ni\xc3\xb1o-havstr\xc3\xb8mmen er et kendt eksempel p\xc3\xa5.\n_START_SECTION_\nAtmosf\xc3\xa6re\n_START_PARAGRAPH_\nDet atmosf\xc3\xa6riske tryk p\xc3\xa5 Jordens overflade udg\xc3\xb8r i gennemsnit 101,325\xc2\xa0kPa med en skalah\xc3\xb8jde p\xc3\xa5 omkring 8,5\xc2\xa0km. Bestanddelene er 78\xc2\xa0% kv\xc3\xa6lstof og 21\xc2\xa0% ilt med mindre m\xc3\xa6ngder vanddamp, kuldioxid og andre luftformige molekyler. Troposf\xc3\xa6rens h\xc3\xb8jde varierer med bredden og sp\xc3\xa6nder fra 8\xc2\xa0km ved polerne til 17\xc2\xa0km ved \xc3\xa6kvator, men med nogen variation p\xc3\xa5 grund af vejr- og \xc3\xa5rstidsfaktorer._NEWLINE_Jordens biosf\xc3\xa6re har afg\xc3\xb8rende \xc3\xa6ndret dens atmosf\xc3\xa6re. Den iltfremstillende fotosyntese udvikledes for 2,7 milliarder \xc3\xa5r siden, og den deraf f\xc3\xb8lgende iltkatastrofe dannede den kv\xc3\xa6lstof-ilt-atmosf\xc3\xa6re, som findes nu. \xc3\x86ndringen af atmosf\xc3\xa6resammens\xc3\xa6tningen muliggjorde spredning af aerobe organismer og dannede desuden ozonlaget, som sammen med Jordens magnetfelt blokerer ultraviolet solstr\xc3\xa5ling og tillader liv at eksistere p\xc3\xa5 landjorden. Andre atmosf\xc3\xa6riske virkninger af betydning for livet er at transportere vanddamp, at stille nyttige luftarter til r\xc3\xa5dighed, at f\xc3\xa5 sm\xc3\xa5 meteorer til at br\xc3\xa6nde op, f\xc3\xb8r de kan sl\xc3\xa5 ned p\xc3\xa5 overfladen, og at moderere temperaturen. Den sidstn\xc3\xa6vnte virkning er kendt som drivhuseffekten: Sm\xc3\xa5 m\xc3\xa6ngder af molekyler i atmosf\xc3\xa6ren indfanger varmeenergi, som udsendes fra jorden, og h\xc3\xa6ver derved den gennemsnitlige temperatur. Kuldioxid, vanddamp, metan og ozon er de vigtigste drivhusgasser i Jordens atmosf\xc3\xa6re. Uden denne tilbageholdelse af varme, ville Jordens gennemsnitlige overfladetemperatur v\xc3\xa6re \xe2\x88\x9218\xc2\xa0\xc2\xb0C, og liv ville sandsynligvis ikke findes.\n_START_SECTION_\nVejr og klima\n_START_PARAGRAPH_\nJordens atmosf\xc3\xa6re har ingen fast gr\xc3\xa6nse, men bliver stadig tyndere opefter og forsvinder til sidst helt ved overgangen til det ydre rum. Tre fjerdedele af den atmosf\xc3\xa6riske masse befinder sig inden for de f\xc3\xb8rste 11\xc2\xa0km fra planetens overflade. Dette nederste lag kaldes troposf\xc3\xa6ren. Energi fra Solen opvarmer dette lag og overfladen under det, hvilket f\xc3\xa5r luften til at udvide sig. Den opvarmede luftmasse har mindre t\xc3\xa6thed og stiger derfor til vejrs og erstattes af k\xc3\xb8ligere luft med h\xc3\xb8jere t\xc3\xa6thed. Resultatet heraf er atmosf\xc3\xa6risk cirkulation, som driver vejret og klimaet ved at omfordele varmeenergi._NEWLINE_De prim\xc3\xa6re atmosf\xc3\xa6riske cirkulationsb\xc3\xa5nd best\xc3\xa5r af passatb\xc3\xa6ltet i \xc3\xa6kvatorialegnene under 30\xc2\xb0 bredde og vestenvindsb\xc3\xa6ltet i de mellemste breddegrader mellem _NEWLINE_30\xc2\xb0 og 60\xc2\xb0. Havstr\xc3\xb8mme i oceanerne er ligeledes vigtige faktorer, som p\xc3\xa5virker klimaet, s\xc3\xa6rligt den termohaline cirkulation som transporterer varmeenergi fra \xc3\xa6kvatoromr\xc3\xa5det til polarregionerne._NEWLINE_Vanddamp som opst\xc3\xa5r ved fordampning fra havoverfladerne transporteres af cirkulerende systemer i atmosf\xc3\xa6ren. N\xc3\xa5r de atmosf\xc3\xa6riske betingelser er til stede for, at varm, fugtig luft stiger til vejrs, vil den indeholdte damp fort\xc3\xa6ttes og n\xc3\xa5 jordoverfladen som nedb\xc3\xb8r. Hovedparten af vandet transporteres tilbage til omr\xc3\xa5der med lavere h\xc3\xb8jde af flodsystemer og n\xc3\xa5r s\xc3\xa6dvanligvis tilbage til oceanerne eller bliver tilbageholdt i s\xc3\xb8er. Dette vandkredsl\xc3\xb8b er dels en vital mekanisme for livets opretholdelse p\xc3\xa5 land, dels en prim\xc3\xa6r faktor i erosionen af overfladens landskaber over geologiske tidsperioder. Nedb\xc3\xb8rsm\xc3\xa6ngderne varierer inden for et bredt interval, der str\xc3\xa6kker sig fra adskillige meter vand pr. kvadratmeter pr. \xc3\xa5r til mindre end en millimeter. Den atmosf\xc3\xa6riske cirkulation, de topologiske landskabstr\xc3\xa6k og temperaturforskelle er afg\xc3\xb8rende for, hvor meget nedb\xc3\xb8r en egn f\xc3\xa5r i gennemsnit._NEWLINE_Efter breddegrad kan Jorden inddeles i specifikke klimab\xc3\xa6lter med nogenlunde samme klima. I r\xc3\xa6kkef\xc3\xb8lge fra \xc3\xa6kvator til polaregnene er disse det tropiske, det subtropiske, det tempererede og det polare klimab\xc3\xa6lte. Klimatyperne kan desuden opdeles efter temperatur og nedb\xc3\xb8r, hvor klimazonerne er karakteriseret ved temmelig ensartede luftmasser. Det almindeligt anvendte K\xc3\xb6ppens klimaklassifikationssystem (i en udgave som er modificeret af Wladimir K\xc3\xb6ppens elev Rudolph Geiger) omfatter fem brede grupper (fugtigt tropeklima, t\xc3\xb8rt, fugtigt tempereret klima, fastlandsklima og koldt polarklima), som yderligere inddeles i mere specifikke undertyper.\n_START_SECTION_\n\xc3\x98vre atmosf\xc3\xa6re\n_START_PARAGRAPH_\nAtmosf\xc3\xa6ren over troposf\xc3\xa6ren opdeles s\xc3\xa6dvanligvis i stratosf\xc3\xa6ren, mesosf\xc3\xa6ren og termosf\xc3\xa6ren. Hvert af disse lag har en selvst\xc3\xa6ndig temperaturgradient, som fastl\xc3\xa6gger \xc3\xa6ndringen i temperatur med stigende h\xc3\xb8jde. L\xc3\xa6ngere ude overg\xc3\xa5r den tynde exosf\xc3\xa6re i magnetosf\xc3\xa6ren, hvor Jordens magnetfelt spiller sammen med solvinden. For livet p\xc3\xa5 Jorden er ozonlaget, som er en del af stratosf\xc3\xa6ren, og som delvis beskytter overfladen mod ultraviolet lys, en vigtig komponent. K\xc3\xa1rm\xc3\xa1n-gr\xc3\xa6nsen, der er defineret til at ligge 100\xc2\xa0km over Jordens overflade, er en fastlagt gr\xc3\xa6nse mellem atmosf\xc3\xa6ren og rummet._NEWLINE_P\xc3\xa5 grund af varmeenergien \xc3\xb8ges farten af nogle af molekylerne i den yderste del af Jordens atmosf\xc3\xa6re s\xc3\xa5 meget, at de kan slippe fri af planetens tyngdekraft. Som f\xc3\xb8lge heraf sker der et langsomt, men vedvarende, tab af atmosf\xc3\xa6re til rummet, og fordi ubundet brint har lav molekylev\xc3\xa6gt, opn\xc3\xa5r den lettere undvigelseshastigheden og forsvinder ud i rummet i st\xc3\xb8rre omfang end andre luftarter. At brint "l\xc3\xa6kker" ud i rummet er en medvirkende \xc3\xa5rsag til, at Jordens tilstand har \xc3\xa6ndret sig fra at v\xc3\xa6re oprindeligt reducerende og til nu at v\xc3\xa6re oxiderende. Fotosyntese var en kilde til frit ilt, men tabet af reducerende stoffer som brint menes at have v\xc3\xa6ret en n\xc3\xb8dvendig foruds\xc3\xa6tning for, at den udbredte opsamling af ilt i atmosf\xc3\xa6ren kunne finde sted._NEWLINE_Brints evne til at undslippe fra Jordens atmosf\xc3\xa6re kan s\xc3\xa5ledes have haft betydning for, hvilken slags liv, som udvikledes p\xc3\xa5 planeten. I den nuv\xc3\xa6rende, iltrige atmosf\xc3\xa6re omdannes det meste brint til vand, f\xc3\xb8r det har mulighed for at undslippe, s\xc3\xa5 hovedparten af brinttabet stammer fra \xc3\xb8del\xc3\xa6ggelse af metan i atmosf\xc3\xa6rens \xc3\xb8vre lag.\n_START_SECTION_\nMagnetfelt\n_START_PARAGRAPH_\nJordens magnetfelt har nogenlunde form som en dipol, hvis poler i \xc3\xb8jeblikket ligger i n\xc3\xa6rheden af de geografiske poler. I henhold til dynamoteorien dannes feltet i den smeltede, ydre kerne, hvor varmen skaber konvektionbev\xc3\xa6gelse i elektrisk ledende stof. Derved genereres elektriske str\xc3\xb8mme, som igen frembringer Jordens magnetfelt. Konvektionsbev\xc3\xa6gelserne i kernen er kaotiske af natur og skifter af og til retning, hvilket medf\xc3\xb8rer, at der med uregelm\xc3\xa6ssige intervaller sker felt\xc3\xa6ndringer, s\xc3\xa5 Jordens magnetiske poler bytter plads. Det sker i gennemsnit nogle f\xc3\xa5 gange for hver million \xc3\xa5r, og det seneste skift skete for omkring 700.000 \xc3\xa5r siden._NEWLINE_Feltet danner magnetosf\xc3\xa6ren, som afb\xc3\xb8jer partikler i solvinden. Kanten af chokb\xc3\xb8lgen i retning mod Solen ligger i en afstand fra Jorden p\xc3\xa5 omkring 13 jordradier. Sammenst\xc3\xb8det mellem magnetfeltet og solvinden danner Van Allen-str\xc3\xa5lingsb\xc3\xa6lterne, som er et par koncentriske, torusformede omr\xc3\xa5der med energirige, ladede partikler. N\xc3\xa5r denne plasma n\xc3\xa5r Jordens atmosf\xc3\xa6re ved de magnetiske poler, danner den nordlys og sydlys.\n_START_SECTION_\nRotation\n_START_PARAGRAPH_\nJordens rotationsperiode i forhold til Solen \xe2\x80\x93 dens gennemsnitlige soldag \xe2\x80\x93 er 86.400 sekunder i gennemsnitlig soltid. Hvert af disse sekunder er lidt l\xc3\xa6ngere end et SI-sekund, fordi en soldag p\xc3\xa5 Jorden p\xc3\xa5 grund af tidevandsacceleration nu er lidt l\xc3\xa6ngere, end den var i det 19. \xc3\xa5rhundrede. _NEWLINE_Jordens rotationsperiode i forhold til fiksstjernerne, som IERS (International Earth Rotation and Reference Systems Service) kalder dens stjernedag, er 86.164,098903691 sekunder i gennemsnitlig soltid (UT1), eller 23\xe1\xb5\x97 56\xe1\xb5\x90 4,098903691\xcb\xa2.  Jordens rotationsperiode i forhold til pr\xc3\xa6cessionen eller det gennemsnitlige for\xc3\xa5rsj\xc3\xa6vnd\xc3\xb8gn, som lidt misvisende kaldes dens sideriske dag, er 86.164,09053083288 sekunder i gennemsnitlig soltid (UT1) (23\xe1\xb5\x97 56\xe1\xb5\x90 4,09053083288\xcb\xa2). Den sideriske dag er s\xc3\xa5ledes omkring 8,4 ms kortere end stjernedagen. L\xc3\xa6ngden af den gennemsnitlige soldag anf\xc3\xb8rt i SI-sekunder kan f\xc3\xa5s fra IERS for perioderne 1623\xe2\x80\x932005 og 1962\xe2\x80\x932005._NEWLINE_Med undtagelse af meteorer i atmosf\xc3\xa6ren og satellitter i lavt kredsl\xc3\xb8b sker den tilsyneladende bev\xc3\xa6gelse af himmelegemerne p\xc3\xa5 himlen i retning mod vest med en fart p\xc3\xa5 15\xc2\xb0/t = 15\'/min. Det svarer til Solens eller M\xc3\xa5nens tilsyneladende diameter hvert andet minut, idet de to tilsyneladende diametre er af samme st\xc3\xb8rrelse.\n_START_SECTION_\nKredsl\xc3\xb8b\n_START_PARAGRAPH_\nJorden foretager et kredsl\xc3\xb8b om Solen i en gennemsnitlig afstand p\xc3\xa5 omkring 150\xc2\xa0millioner kilometer for hver 365,2564\xc2\xa0gennemsnitlige\xc2\xa0soldage eller et\xc2\xa0siderisk \xc3\xa5r. Set fra Jorden giver det en \xc3\xb8stlig bev\xc3\xa6gelse af Solen i forhold til stjernerne med en fart p\xc3\xa5 omkring 1\xc2\xb0/dag, svarende til en Sol- eller M\xc3\xa5nediameter for hver 12\xc2\xa0timer. P\xc3\xa5 grund af denne bev\xc3\xa6gelse tager det i gennemsnit 24\xc2\xa0timer \xe2\x80\x93 en soldag \xe2\x80\x93 for Jorden at fuldf\xc3\xb8re en fuld rotation om sin akse, s\xc3\xa5 Solen igen st\xc3\xa5r p\xc3\xa5 samme meridian. Jordens kredsl\xc3\xb8bshastighed er i gennemsnit ca. 30\xc2\xa0km/s (108.000\xc2\xa0km/t), hvilket er hurtigt nok til at d\xc3\xa6kke planetens diameter p\xc3\xa5 omkring 12.600\xc2\xa0km p\xc3\xa5 syv minutter og afstanden til M\xc3\xa5nen (384.000\xc2\xa0km) p\xc3\xa5 fire timer._NEWLINE_M\xc3\xa5nen fuldf\xc3\xb8rer for hver 27,32\xc2\xa0dage sammen med Jorden et kredsl\xc3\xb8b om et f\xc3\xa6lles barycentrum (i forhold til stjernerne). N\xc3\xa5r denne bev\xc3\xa6gelse kombineres med Jord-M\xc3\xa5ne-systemets f\xc3\xa6lles omkredsning af Solen, er den synodiske m\xc3\xa5ned, fra nym\xc3\xa5ne til n\xc3\xa6ste nym\xc3\xa5ne, 29,53\xc2\xa0dage. Set fra himlens nordpol sker s\xc3\xa5vel Jordens kredsl\xc3\xb8b, M\xc3\xa5nens kredsl\xc3\xb8b og deres egenrotation i retning mod uret. Jordens kredsl\xc3\xb8bsplan og akseplan er ikke sammenfaldende: Jordens har en akseh\xc3\xa6ldning p\xc3\xa5 omkring 23,5\xc2\xa0grader i forhold til den retning, som er vinkelret p\xc3\xa5 dens kredsl\xc3\xb8bsplan, og M\xc3\xa5nens oml\xc3\xb8bsplan om Jorden h\xc3\xa6lder omkring 5\xc2\xa0grader i forhold til Jordens kredsl\xc3\xb8bsplan om Solen. Uden disse h\xc3\xa6ldninger ville der forekomme en form\xc3\xb8rkelse hver anden uge, skiftende mellem m\xc3\xa5neform\xc3\xb8rkelser og solform\xc3\xb8rkelser._NEWLINE_Jordens Hill-sf\xc3\xa6re, som angiver den maksimale afstand for, at Jordens tyngdem\xc3\xa6ssige indflydelse er st\xc3\xa6rkere end Solens og planeternes, er omkring 1,5\xc2\xa0Gm i radius. Legemer inden for denne radius omkredser i almindelighed Jorden, omend de kan l\xc3\xb8srive sig ved Solens tyngdem\xc3\xa6ssige forstyrrelse._NEWLINE_Jorden befinder sig som det \xc3\xb8vrige Solsystem i galaksen M\xc3\xa6lkevejen og kredser omkring 28.000\xc2\xa0lys\xc3\xa5r fra galaksens centrum og omkring 20\xc2\xa0lys\xc3\xa5r over galaksens \xc3\xa6kvatorplan i Orion-spiralarmen.\n_START_SECTION_\nAkseh\xc3\xa6ldning og \xc3\xa5rstider\n_START_PARAGRAPH_\nP\xc3\xa5 grund af Jordens akseh\xc3\xa6ldning varierer den m\xc3\xa6ngde sollys, som n\xc3\xa5r dens overflade, i l\xc3\xb8bet af \xc3\xa5ret. Dette bevirker \xc3\xa5rstidsafh\xc3\xa6ngige \xc3\xa6ndringer i klimaet, idet det er sommer p\xc3\xa5 den nordlige halvkugle, n\xc3\xa5r nordpolen peger direkte mod Solen, og vinter, n\xc3\xa5r polen peger v\xc3\xa6k fra den. Om sommeren varer dagen l\xc3\xa6ngere, og Solen st\xc3\xa5r h\xc3\xb8jere p\xc3\xa5 himlen. Om vinteren bliver det i almindelighed koldere og dagene kortere. Over polarkredsene virker \xc3\xa6ndringen s\xc3\xa5 ekstremt, at der slet ikke er dagslys i en del af \xc3\xa5ret \xe2\x80\x93 der er polarnat. P\xc3\xa5 den sydlige halvkugle er situation n\xc3\xb8jagtigt omvendt, idet sydpolen er orienteret direkte modsat nordpolen._NEWLINE_If\xc3\xb8lge astronomisk vedtagelse bestemmes de fire \xc3\xa5rstider af solhvervene \xe2\x80\x93 det sted i Jordens kredsl\xc3\xb8b, hvor dens akse peger direkte imod eller direkte v\xc3\xa6k fra Solen \xe2\x80\x93 og j\xc3\xa6vnd\xc3\xb8gnene, hvor h\xc3\xa6ldningens retning og retningen mod Solen st\xc3\xa5r vinkelret p\xc3\xa5 hinanden. Vintersolhverv ligger omkring 21. december, sommersolhverv n\xc3\xa6r 21. juni, for\xc3\xa5rsj\xc3\xa6vnd\xc3\xb8gn begynder omkring 20. marts og efter\xc3\xa5rsj\xc3\xa6vnd\xc3\xb8gn omkring 23. september._NEWLINE_H\xc3\xa6ldningsvinklen for jordaksen er forholdsvis stabil over lange tidsperioder, men den er dog underlagt nutation, som er en lille, uregelm\xc3\xa6ssig bev\xc3\xa6gelse med en prim\xc3\xa6r periode p\xc3\xa5 18,6\xc2\xa0\xc3\xa5r. Jordaksens orientering (hermed t\xc3\xa6nkes ikke p\xc3\xa5 dens vinkel) \xc3\xa6ndres ogs\xc3\xa5 i tidens l\xc3\xb8b, idet den ved pr\xc3\xa6cession genneml\xc3\xb8ber en fuld cirkel for hver 21.700\xc2\xa0\xc3\xa5r. Pr\xc3\xa6cessionen er grunden til, at der er forskel p\xc3\xa5 et siderisk \xc3\xa5r og et tropisk \xc3\xa5r. Begge bev\xc3\xa6gelser fremkaldes af, at Solen og M\xc3\xa5nen ud\xc3\xb8ver skiftende tiltr\xc3\xa6kning p\xc3\xa5 Jordens udbuling ved \xc3\xa6kvator. Set fra Jorden bev\xc3\xa6ger ogs\xc3\xa5 dens poler sig nogle f\xc3\xa5 meter hen over overfladen. Denne polbev\xc3\xa6gelse har flere, cykliske komponenter, som tilsammen medf\xc3\xb8rer kvasiperiodisk bev\xc3\xa6gelse. Udover en \xc3\xa5rlig komponent i denne bev\xc3\xa6gelse er der en 430-dages cyklus, som kaldes Chandler-perioden, og som skyldes, at Jordens intertiakse ikke er helt sammenfaldende med dens rotationsakse. Jordens rotationshastighed varierer desuden og giver anledning til et f\xc3\xa6nomen, som kaldes dagl\xc3\xa6ngdevariation._NEWLINE_I nutiden befinder Jorden sig omkring 3. januar i periheliet, hvor dens oml\xc3\xb8bshastighed er st\xc3\xb8rst og afstanden til Solen mindst, og i apheliet omkring 4. juli. Disse datoer \xc3\xa6ndrer sig imidlertid i tidens l\xc3\xb8b p\xc3\xa5 grund af pr\xc3\xa6cessionen og andre kredsl\xc3\xb8bsfaktorer, som f\xc3\xb8lger cykliske m\xc3\xb8nstre kendt som Milankovi\xc4\x87-cykler. Forskellen i afstanden mellem Jorden og Solen betyder en for\xc3\xb8gelse p\xc3\xa5 omkring 6,9\xc2\xa0% af den solenergi, som n\xc3\xa5r Jorden i perihelium i forhold til aphelium. Da den sydlige halvkugle er n\xc3\xa6rmest Solen, n\xc3\xa5r afstanden er mindst, modtager denne halvkugle lidt mere energi fra Solen i l\xc3\xb8bet af \xc3\xa5ret end den nordlige. Forskellen er dog mindre betydende i forhold til den energi\xc3\xa6ndring, som akseh\xc3\xa6ldningen giver anledning til, og meget af energioverskuddet absorberes af havet, som d\xc3\xa6kker en st\xc3\xb8rre del af den sydlige halvkugle.\n_START_SECTION_\nBeboelig zone\n_START_PARAGRAPH_\nEn planet, som opfylder betingelserne for at opretholde liv, kaldes beboelig, selvom livet ikke er opst\xc3\xa5et p\xc3\xa5 den. Jorden opfylder disse n\xc3\xb8dvendige betingelser, som de if\xc3\xb8lge vor nuv\xc3\xa6rende forst\xc3\xa5else skal v\xc3\xa6re, herunder at der findes flydende vand, et milj\xc3\xb8 hvor komplekse organiske molekyler kan samles samt tilstr\xc3\xa6kkelig energi til at opretholde stofskifte. Jordens afstand fra Solen, dens oml\xc3\xb8bsbanes excentricitet, rotationshastighed, akseh\xc3\xa6ldning, geologiske historie, beskyttende atmosf\xc3\xa6re og magnetfelt er alle faktorer, som bidrager til de betingelser, som har tilladt liv at opst\xc3\xa5 og opretholdes p\xc3\xa5 planeten.\n_START_SECTION_\nBiosf\xc3\xa6re\n_START_PARAGRAPH_\nPlanetens livsformer siges ofte at danne en "biosf\xc3\xa6re", som i almindelighed menes at v\xc3\xa6re begyndt at udvikles for omkring 3,5\xc2\xa0milliarder \xc3\xa5r siden. Jorden er det eneste sted i universet, hvor liv vides at eksistere. Nogle videnskabsm\xc3\xa6nd st\xc3\xb8tter den hypotese, at Jord-lignende biosf\xc3\xa6rer kan v\xc3\xa6re sj\xc3\xa6ldne._NEWLINE_Biosf\xc3\xa6ren opdeles i et antal biomer, som rummer planter og dyr med en vis lighed (i bred forstand). P\xc3\xa5 land er det fortrinsvis den geografiske bredde og h\xc3\xb8jden over havniveau, som adskiller biomerne. De biomer, som ligger inden for det arktiske og antarktiske omr\xc3\xa5de eller i stor h\xc3\xb8jde, har forholdsvis sparsomt plante- og dyreliv, mens omvendt den st\xc3\xb8rste artsrigdom findes i \xc3\xa6kvatoromr\xc3\xa5det.\n_START_SECTION_\nNatur- og milj\xc3\xb8trusler\n_START_PARAGRAPH_\nStore omr\xc3\xa5der er udsat for ekstremt vejr som tropiske orkaner (inklusiv cykloner eller tyfoner), som kan dominere livsbetingelserne disse steder. Desuden er mange omr\xc3\xa5der udsat for jordsk\xc3\xa6lv, laviner, tsunamier, vulkanudbrud, tornadoer, doliner, snestorme, oversv\xc3\xb8mmelser, t\xc3\xb8rkeperioder og andre former for naturf\xc3\xa6nomener og katastrofer._NEWLINE_Mange lokale omr\xc3\xa5der er udsat for menneskeskabt forurening af luft og vand, syreregn og giftige forbindelser, tab af vegetation (overgr\xc3\xa6sning, skovhugst, \xc3\xb8rkendannelse), nedgang i antal vildtlevende dyr, udryddelse af arter, udpining af dyrket jord, erosion og indtr\xc3\xa6ngen af invaderende arter._NEWLINE_If\xc3\xb8lge videnskabelig konsensus er menneskelig aktivitet forbundet med global opvarmning p\xc3\xa5 grund af den deraf f\xc3\xb8lgende udledning af kuldioxid. Det forudsiges, at dette vil medf\xc3\xb8re \xc3\xa6ndringer som afsmeltning af gletsjere og iskapper, mere ekstreme temperatursvingninger, betydelige \xc3\xa6ndringer i vejret og forh\xc3\xb8jet vandstand i havene.\n_START_SECTION_\nKulturgeografi\n_START_PARAGRAPH_\nKartografi, studiet af og tegningen af landkort og den tilh\xc3\xb8rende geografi, har historisk set v\xc3\xa6ret de discipliner, som handler om at afbilde Jorden. Landm\xc3\xa5ling, der fastl\xc3\xa6gger steder og afstande, og i mindre grad navigation, der fastl\xc3\xa6gger positioner og retninger, er udviklet sidel\xc3\xb8bende med kartografi og geografi og har s\xc3\xb8rget for indsamling og kvantificering af nyttige informationer._NEWLINE_Jordens befolkning udg\xc3\xb8r ca. 6.740.000.000 mennesker i november 2008. Fremskrivninger viser, at verdens befolkning vil udg\xc3\xb8re syv milliarder i 2013 og 9,2\xc2\xa0milliarder i 2050. St\xc3\xb8rstedelen af v\xc3\xa6ksten ventes at finde sted i Ulande. Befolkningst\xc3\xa6theden varierer meget fra sted til sted i verden, men de fleste mennesker lever i Asien. I 2020 ventes 60\xc2\xa0% af verdens befolkning at leve i byer frem for i landdistrikter._NEWLINE_Det ansl\xc3\xa5s, at omkring en ottendedel af Jordens overflade er egnet til beboelse \xe2\x80\x93 tre fjerdedele er d\xc3\xa6kket af oceaner, og halvdelen af landarealet er enten \xc3\xb8rken (14\xc2\xa0%), h\xc3\xb8je bjerge (27\xc2\xa0%), eller andet uhensigtsm\xc3\xa6ssigt terr\xc3\xa6n. Den nordligste beboelse i verden er Alert p\xc3\xa5 Ellesmere Island i Nunavut, Canada (82\xc2\xb0 28\xe2\x80\xb2 N). Den sydligste er Amundsen-Scott-Sydpolsstationen i Antarktis, beliggende n\xc3\xa6sten p\xc3\xa5 Sydpolen (90\xc2\xb0 S)._NEWLINE_Uafh\xc3\xa6ngige og selvst\xc3\xa6ndige nationer g\xc3\xb8r krav p\xc3\xa5 hele planetens landjord med undtagelse af dele af Antarktis. I 2007 er der 201 selvst\xc3\xa6ndige stater, hvoraf 192 er medlem af de Forenede Nationer. Yderligere findes der 59 bilande og et antal autonome regioner, omstridte territorier og andre enheder. Historisk set har der aldrig v\xc3\xa6ret en suver\xc3\xa6n regering, som har hersket over hele globen, omend et antal stater har fors\xc3\xb8gt at opn\xc3\xa5 verdensherred\xc3\xb8mme uden at lykkes med det._NEWLINE_FN er en verdensomsp\xc3\xa6ndende international organisation, som blev oprettet med det m\xc3\xa5l at m\xc3\xa6gle i uoverensstemmelser mellem nationer og derved undg\xc3\xa5 v\xc3\xa6bnede konflikter. Det er dog ikke en verdensregering, og selvom organisationen er en mekanisme til ud\xc3\xb8velse af international ret, herunder ogs\xc3\xa5 v\xc3\xa6bnet indgriben, n\xc3\xa5r medlemslandene er enige om det, tjener den fortrinsvis som forum for internationalt diplomati._NEWLINE_I 2004 havde i alt omkring 400 mennesker v\xc3\xa6ret uden for Jordens atmosf\xc3\xa6re, og af disse havde tolv g\xc3\xa5et p\xc3\xa5 M\xc3\xa5nen under Apollo-programmet. Normalt er bes\xc3\xa6tningen p\xc3\xa5 Den Internationale Rumstation (ISS) de eneste mennesker i rummet, og mandskabet her udskiftes s\xc3\xa6dvanligvis hver sjette m\xc3\xa5ned.\n_START_SECTION_\nKulturelle og religi\xc3\xb8se synspunkter om Jorden\n_START_PARAGRAPH_\nDet astronomiske symbol for Jorden er et kors inde i en cirkel._NEWLINE_Jorden er ofte blevet personificeret som en guddom og oftest som en gudinde. I mange kulturer fremstilles Moder Jord (latin: Terra Mater) ogs\xc3\xa5 som en frugtbarhedsgudinde. Skabelsesmyter i mange religioner beretter om, at Jorden er skabt af en eller flere guder. En r\xc3\xa6kke religi\xc3\xb8se grupper, ofte forbundet med fundamentalistiske grene af protestantismen eller islam, h\xc3\xa6vder, at udl\xc3\xa6gningen af disse skabelsesberetninger fra deres respektive hellige tekster skal tages for p\xc3\xa5lydende og burde tages i betragtning eller ligefrem erstatte den konventionelle videnskabelige fremstilling af Jordens opst\xc3\xa5en og livets udvikling. B\xc3\xa5de fra det videnskabelige samfund og fra andre religi\xc3\xb8se grupper m\xc3\xb8der s\xc3\xa5danne \xc3\xb8nsker modstand. Et prominent eksempel herp\xc3\xa5 er kontroversen om kreationisme versus evolution._NEWLINE_I fortiden har der v\xc3\xa6ret forskellige opfattelser af Jordens form og is\xc3\xa6r en tro p\xc3\xa5, at Jorden er flad, men denne opfattelse blev forladt til fordel for den sf\xc3\xa6riske Jord efter forbedrede observationer og jordomsejlinger. Menneskehedens perspektiv p\xc3\xa5 Jorden har \xc3\xa6ndret sig som f\xc3\xb8lge af rumalderens mulighed for at betragte den udefra, og det er blevet almindeligt at se biosf\xc3\xa6ren fra et globalt synspunkt, hvilket afspejles i en voksende milj\xc3\xb8bev\xc3\xa6gelse, som er optaget af mange aspekter af menneskets virkning p\xc3\xa5 planeten.'