b'\n_START_ARTICLE_\nPersonalisme\n_START_SECTION_\nMennesket er relationelt\n_START_PARAGRAPH_\nPersonalismen betoner m\xc3\xb8det mellem de enkelte individer i f\xc3\xa6llesskabet. Som mennesker sv\xc3\xa6ver vi ikke frit i luften uafh\xc3\xa6ngigt af hinanden, men indg\xc3\xa5r i utallige netv\xc3\xa6rk og relationer, hele tiden og hver eneste dag. Hele vores liv er kendetegnet af relationer. Vi betegner meget sigende hinanden med relationelle udtryk: mor, far, bror, s\xc3\xb8ster, bedstefor\xc3\xa6ldre, kollega, nabo, makker, partner, fjende og ven._NEWLINE_Det er igennem disse relationer, vores personlighed bliver dannet, og det er i disse relationer, vi lever vores liv. N\xc3\xa5r personalismen betoner relationerne s\xc3\xa5 st\xc3\xa6rkt, er det i erkendelse af, at vi nok er unikke individer, men p\xc3\xa5 samme tid er vi \xe2\x80\x93 i en positiv forst\xc3\xa5else \xe2\x80\x93 bundet til hinanden._NEWLINE_Hvis\xc2\xa0vores relationer modsat blot bliver midler til at n\xc3\xa5 vores m\xc3\xa5l, s\xc3\xa5 f\xc3\xa5r vi det, den j\xc3\xb8diske filosof Martin Buber (1878-1965) kalder et \xe2\x80\x9djeg-det\xe2\x80\x9d-forhold til andre mennesker i stedet for en \xe2\x80\x9djeg-du\xe2\x80\x9d-relation. De negative konsekvenser ligger lige for: N\xc3\xa5r vi betragter mennesker som noget andet og mindre end personer (klienter, kunder, konkurrenter) o.l.), bliver det lettere for os at tr\xc3\xa6ffe beslutninger og valg, der f\xc3\xa5r negative konsekvenser for de p\xc3\xa5g\xc3\xa6ldendes liv._NEWLINE_I den personalistiske filosofi udfolder mennesket sin frihed, sit engagement og sit ansvar igennem relationer og f\xc3\xa6llesskab med medmennesket. Mennesket antages at v\xc3\xa6re det, den franske filosof Gabriel Marcel (1889-1973) kalder disponibelt over for hinanden. Vi er v\xc3\xa6sner, der er disponerede til at ville, s\xc3\xb8ge og indg\xc3\xa5 i relation med andre._NEWLINE_Den russiske personalist Nicolai Berdyaev (1874-1948) taler\xc2\xa0om, at personligheden, i sit v\xc3\xa6sen og natur, foruds\xc3\xa6tter en anden person. Denne opfattelse distancerer personalismen fra individualismen, hvor medmennesket \xe2\x80\x93 i bedste fald \xe2\x80\x93 bliver noget, vi kan v\xc3\xa6lge til eller fra, som det passer os._NEWLINE_Individualismen beg\xc3\xa5r if\xc3\xb8lge personalismen den fejl, at den opererer med et frihedsbegreb i et relationelt tomrum. Hvis vi opfatter frihed som et personligt privilegium, st\xc3\xa5r vi i fare for at begr\xc3\xa6nse andre menneskers frihed gennem vores individuelle valg. Kun n\xc3\xa5r vi udfolder vores frihed i respekt for og i relation til vores medmennesker, kan vi opn\xc3\xa5 en egentlig frihed, der g\xc3\xa6lder for alle mennesker._NEWLINE_Personalismens menneskesyn og st\xc3\xa6rke betoning af relationer medf\xc3\xb8rer, at mister et menneske sine medmennesker \xe2\x80\x93 hvis medmennesket bliver en fremmed, en uvedkommende \xe2\x80\x93 s\xc3\xa5 vil det fremmedg\xc3\xb8re mennesket fra sig selv. Det skyldes, at dette menneskes\xc2\xa0identitet og udfoldelsesmuligheder l\xc3\xa5 i relationen til, engagementet i og samv\xc3\xa6ret med\xc2\xa0medmennesket._NEWLINE_Den personalistiske kamp mod fremmedg\xc3\xb8relse bliver dermed en kamp mod relationers og f\xc3\xa6llesskabers distancering og opl\xc3\xb8sning. Hvis det medmenneske, jeg udviklede min identitet i relation til, forsvinder, vil en del af mig selv uundg\xc3\xa5eligt ogs\xc3\xa5 forsvinde. Vi bliver fremmedgjorte overfor os selv, hvis vores n\xc3\xa6ste bliver en fremmed (latin: alienus) eller vores medmenneske er blevet en uvedkommende trussel, en alien. Meget sigende betyder "ali\xc3\xa9n\xc3\xa9" sindssyg p\xc3\xa5 fransk: Vores sind er s\xc3\xa5 forbundet med andre, at det bliver sygt, hvis den anden bliver fremmed._NEWLINE_N\xc3\xa5r relationer sv\xc3\xa6kkes eller perverteres, mister personen sig selv, og i n\xc3\xa6ste omgang bliver personen ogs\xc3\xa5 fremmed overfor sig selv, fremmedgjort. Sat p\xc3\xa5 spidsen kan man sige, at mennesket kun eksisterer i det omfang, det eksisterer for sit medmenneske, eller ligefrem: \xe2\x80\x9dAmo, ergo sum\xe2\x80\x9d (jeg elsker, derfor er jeg). En s\xc3\xa6tning, man finder hos personalisterne Max Scheler (1874-1928)\xc2\xa0og Karol Wojtyla (1920-2005).\n_START_SECTION_\nMennesket er v\xc3\xa6rdigt\n_START_PARAGRAPH_\nPersonalismen ser mennesker som unikke personer, som har en frihed og en v\xc3\xa6rdighed, der aldrig m\xc3\xa5 kr\xc3\xa6nkes, og som samtidigt er forbundet til og engageret i f\xc3\xa6llesskaber - eller broderskaber, som FNs menneskerettigheder kalder det:_NEWLINE_\xe2\x80\x9dAlle mennesker er f\xc3\xb8dt frie og lige i v\xc3\xa6rdighed og rettigheder. De er udstyret med fornuft og samvittighed, og de b\xc3\xb8r handle mod hverandre i en broderskabets \xc3\xa5nd\xe2\x80\x9d (artikel 1)._NEWLINE_At der er stor overensstemmelse mellem menneskesynet i FNs menneskerettighedserkl\xc3\xa6ring og personalismen er ikke m\xc3\xa5de tilf\xc3\xa6ldigt. Den franske personalist og filosof Jaques Maratain (1882-1973) var en af hovedkr\xc3\xa6fterne bag arbejdet med at formulere denne grundl\xc3\xa6ggende erkl\xc3\xa6ring om mennesket og dets rettigheder._NEWLINE_Senere blev disse rettigheder og det personalistiske menneskesyn udgangspunktet for den amerikanske borgerrettighedsfork\xc3\xa6mper Martin Luther King (1929-1968). Han var f\xc3\xb8rst teoretisk optaget af personalisme, da han skrev en Ph.d. om personalisme p\xc3\xa5 Boston Universitet, og senere satte han handling bag ordene i sin kamp for borgerrettigheder i USA._NEWLINE_Ogs\xc3\xa5 en anden frihedsk\xc3\xa6mper, den sydafrikanske \xc3\xa6rkebiskop Desmond Tutu (f. 1931), er dybt pr\xc3\xa6get af personalismen i sin kamp mod apartheid. Han knytter ikke mindst til ved det afrikanske begreb ubuntu, som han overs\xc3\xa6tter: "En person er en person gennem andre personer."_NEWLINE_I personalismen er systemer og institutioner altid kun midler, der skal tjene mennesket som m\xc3\xa5l. Systemer skal fremme personers unikke frihed og v\xc3\xa6rdighed. Men systemer \xe2\x80\x93 hvad enten det er tankesystemer, samfundssystemer eller styringssystemer \xe2\x80\x93 kan vokse sig totalit\xc3\xa6re. Den russiske personalist Nicolai Berdyaev (1874-1948) mente, at alle institutioner er i konstant fare for at ende i vildskud og misbrug. Det skyldes prim\xc3\xa6rt den mentale proces, han kalder objektivering. Mennesket som subjekt foranstalter begreber, forordninger og institutioner for at tjene menneskets liv, men disse f\xc3\xa5r deres eget liv, bliver objektiveret, og ender med at kr\xc3\xa6ve, at mennesket underkaster sig og tjener dem. Det eneste middel mod disse tendenser er, hvad Berdyaev kalder en personalistisk \xe2\x80\x9dtransvaluation\xe2\x80\x9d af v\xc3\xa6rdier; samfundets v\xc3\xa6rdier skal v\xc3\xa6re gennemsyret af personalisme. Der ligger derfor i personalismen en systemkritik, et kritisk syn p\xc3\xa5 den best\xc3\xa5ende orden.\n_START_SECTION_\nMennesket er engageret\n_START_PARAGRAPH_\nMennesket former og udfolder if\xc3\xb8lge den personalistiske filosofi sin personlighed igennem de valg, det tr\xc3\xa6ffer, og de handlinger, det udf\xc3\xb8rer i livet. Hver gang vi v\xc3\xa6lger, udvikler vi en bestemt del af vores personlighed p\xc3\xa5 bekostning af andre valgmuligheder, og dermed bliver vi til de mennesker, vi nu engang er \xe2\x80\x93 eller de mennesker, vi v\xc3\xa6lger at v\xc3\xa6re._NEWLINE_Kultur, opdragelse og milj\xc3\xb8 spiller naturligvis ogs\xc3\xa5 en stor rolle, men gennem vores handlinger og vores valg former vi p\xc3\xa5 en helt s\xc3\xa6rlig m\xc3\xa5de vores personlighed \xe2\x80\x93 vi bliver unikke mennesker og personligheder. Og n\xc3\xa5r vi handler, bliver vi ansvarlige mennesker, der st\xc3\xa5r til ansvar for vores handlinger over for vores medmennesker, der direkte eller indirekte bliver p\xc3\xa5virket af vores valg._NEWLINE_En af personalismens hovedfigurer, den franske filosof Emmanuel Mounier (1905-1950), var samtidig med Jean-Paul Sartre (1905-1980) og havde mange diskussioner med eksistentialisterne. Personalismen er en form for eksistensfilosofi, der tager udgangspunkt i det faktum, at jeg er til her og nu, og at jeg er en del af en verden, som jeg n\xc3\xb8dvendigvis m\xc3\xa5 engagere mig i._NEWLINE_Hos Jean-Paul Sartre skabte dette grundl\xc3\xa6ggende livsvilk\xc3\xa5r en ulidelig f\xc3\xb8lelse af kvalme \xe2\x80\x93 mennesket er kastet ind i verden, d\xc3\xb8mt til frihed og tvunget til at tage ansvar for egne handlinger. Mouniers grundf\xc3\xb8lelse er en helt anden. Trods menneskelivets s\xc3\xa5rbarhed og lidelse, som han p\xc3\xa5 ingen m\xc3\xa5de er blind overfor, fylder livet ham med gl\xc3\xa6de, med f\xc3\xb8lelsen af uudt\xc3\xb8mmelig rigdom. M\xc3\xa5let for menneskelivet bliver at f\xc3\xa5 del i den rigdom, at holde den levende og til stadighed erobre den. Personalismen ser alts\xc3\xa5 livet og n\xc3\xb8dvendigheden af at handle som en mulighed, mens det for Sartre snarere er en forbandelse, som mennesket ikke kan undslippe._NEWLINE_Betoningen af relationen betyder, at det eksistentielle ansvar for personalisten ikke bliver uafh\xc3\xa6ngigt og slet ikke p\xc3\xa5 bekostning af medmennesket. At tage ansvar for min eksistens er netop at \xe2\x80\x9dsvare an\xe2\x80\x9d p\xc3\xa5 de valg, den konfronterer mig med, og disse valg er altid relateret til medmennesket. Det personalistiske syn p\xc3\xa5 eksistentiel realisering bliver derfor ikke p\xc3\xa5 trods eller p\xc3\xa5 bekostning af, men netop igennem og i kraft af medmennesket._NEWLINE_Dette er nogle af grundene til, at Mounier afviser eksistentialismen udformet af Sartre og mener, at den sande eksistentialistiske tradition er den, man finder hos personalisterne Nicolai Berdyaev, Martin Buber og Gabriel Marcel. Personalismens fortalere beklager derfor, at det var Sartres udgave, der fra og med 1950\xe2\x80\x99erne blev hovedeksponenten for eksistentialismen._NEWLINE_Et samfund fungerer godt, hvis medborgerne er handlende, ansvarsbevidste, engagerede, kreative og initiativrige. Derfor l\xc3\xa6gger personalismen v\xc3\xa6gt p\xc3\xa5 mindre f\xc3\xa6llesskaber, hvor mennesker har stor indflydelse p\xc3\xa5 deres egen tilv\xc3\xa6relse, og p\xc3\xa5 at beslutninger bliver truffet s\xc3\xa5 t\xc3\xa6t p\xc3\xa5 borgerne som muligt. Det er ogs\xc3\xa5 positivt, hvis civilsamfundet og den frivillige, uegennyttige indsats blomster. \xc2\xa0_NEWLINE_Personalister er ofte optaget af at udvikle demokratiet. I lighed med Hal Koch (1904-1963) mener personalismen, at det grundl\xc3\xa6ggende i demokratiet er samtalen med andre mennesker. Demokrati er ikke f\xc3\xb8rst og fremmest flertalsafg\xc3\xb8relser, men en livsform, en m\xc3\xa5de at t\xc3\xa6nke p\xc3\xa5 og forholde sig til andre p\xc3\xa5._NEWLINE_Medbestemmelsen og engagementet m\xc3\xa5 i personalismens optik styrkes og beskyttes ved, at mennesker i s\xc3\xa5 h\xc3\xb8j grad som muligt f\xc3\xa5r medbestemmelse for deres eget liv. Derfor er der brug for at begr\xc3\xa6nse systemernes upersonlige magt, uanset om det s\xc3\xa5 er markedet, statslige institutioner eller multinationale virksomheder.\n_START_SECTION_\nMennesket er natur og \xc3\xa5nd\n_START_PARAGRAPH_\nEt kendetegn ved personalismen er, at det er et menneskesyn, der fors\xc3\xb8ger at indfange mennesket som v\xc3\xa6rende b\xc3\xa5de natur og \xc3\xa5nd. De personalistiske t\xc3\xa6nkere fremf\xc3\xb8rer, at mennesket er natur, i opposition til en filosofisk idealisme, der forn\xc3\xa6gter menneskets natur. Mennesket er en del af den materielle verden og er forbundet med den og afh\xc3\xa6ngig af den - og underlagt naturen. Og den fysiske verden er den virkelige verden og ikke en skinverden, som nogle former for religi\xc3\xb8sitet har en tilb\xc3\xb8jelighed til at opfatte den som._NEWLINE_Men fordi personalismen er vokset frem, samtidig med at et materialistisk menneskesyn br\xc3\xb8d igennem, er det is\xc3\xa6r den anden side, der er blevet betonet: Mennesket er mere end natur, ogs\xc3\xa5 et \xe2\x80\x9d\xc3\xa5ndeligt v\xc3\xa6sen\xe2\x80\x9d._NEWLINE_Begrebet \xe2\x80\x9d\xc3\xa5nd\xe2\x80\x9d d\xc3\xa6kker i sn\xc3\xa6ver betydning en religi\xc3\xb8s forst\xc3\xa5else af den egenskab hos mennesket, der bevirker, at det kan st\xc3\xa5 i forbindelse med en gud eller et h\xc3\xb8jere v\xc3\xa6sen. Men det bruges oftest af personalister om det forhold, at \xc3\xa5nden udfolder det s\xc3\xa6rligt menneskelige og personlige ved at h\xc3\xa6ve sig over det dyriske. Vi kender denne brug af ordet fra begrebet \xc3\xa5ndsvidenskab, der st\xc3\xa5r i mods\xc3\xa6tning til naturvidenskab. Et \xe2\x80\x9d\xc3\xa5ndeligt v\xc3\xa6sen\xe2\x80\x9d er alts\xc3\xa5 ikke n\xc3\xb8dvendigvis det samme som et \xe2\x80\x9dreligi\xc3\xb8st v\xc3\xa6sen\xe2\x80\x9d \xe2\x80\x93 det er noget mere grundl\xc3\xa6ggende: et v\xc3\xa6sen, der h\xc3\xa6ver sig over det \xe2\x80\x9dumenneskelige\xe2\x80\x9d._NEWLINE_N\xc3\xa5r personalismen taler om, at mennesket er et \xe2\x80\x9d\xc3\xa5ndsv\xc3\xa6sen\xe2\x80\x9d, s\xc3\xa5 betyder det, at mennesker, som delvist er underlagt naturen, kan h\xc3\xa6ve sig over naturen \xe2\x80\x93 opf\xc3\xb8re sig som kultiverede \xc3\xa5ndsmennesker: personer. De ideologier, der reducerer mennesket til udelukkende at v\xc3\xa6re et stykke natur, beg\xc3\xa5r i personalisternes optik den sk\xc3\xa6bnesvangre fejl, at de afpersonaliserer mennesket._NEWLINE_Den russiske personalist Nikolai Berdyaev (1874-1948) taler om en menneskelig dualisme mellem \xc3\xa5nd og natur. \xc3\x85nden er en fri og integrerende aktivitet i (potentielt) alle mennesker. \xc3\x85nden har ret til total frihed og er grundlaget for den menneskelige person, men \xc3\xa5nden er ogs\xc3\xa5 uundg\xc3\xa5eligt i konflikt med naturen og de aspekter i menneskets v\xc3\xa6sen, der er bestemt af fysiske love. Dette menneskesyn forklarer Berdyaevs indignation i kampen for \xc3\xa5ndsfrihed og mod materialisme._NEWLINE_N\xc3\xa5r mennesker i den vestlige verden i dag bliver gjort til mindre end personer, h\xc3\xa6nger det for personalisterne sammen med et materialistisk syn p\xc3\xa5 verden. Hvis ikke vi ogs\xc3\xa5 ses som \xc3\xa5ndsv\xc3\xa6sener, bliver vi hurtigt reduceret til blot arbejdskraft og forbrugere. Vi lever under et totalit\xc3\xa6rt system, der fors\xc3\xb8ger at bilde os ind, at lykken n\xc3\xa5r vi frem til ved at forbruge._NEWLINE_En g\xc3\xa6ngs forst\xc3\xa5else af et kapitalistisk samfund er en fokusering p\xc3\xa5 \xc3\xb8konomisk v\xc3\xa6kst som en m\xc3\xa5lestok for tilstanden i samfundet. Det er i sig selv en afpersonaliserende faktor, fordi de menneskelige v\xc3\xa6rdier dermed bliver tr\xc3\xa6ngt i baggrunden. Og i personalistisk optik siger den derfor kun noget om, hvordan systemet har det, ikke de personer, der lever i det.\n_START_SECTION_\nPersonalismens historie og kilder\n_START_PARAGRAPH_\nDen personalistiske filosofi str\xc3\xa6kker sine r\xc3\xb8dder tilbage til antikken og udvikledes i sammenst\xc3\xb8det mellem den antikke gr\xc3\xa6ske filosofi og den nye kristne t\xc3\xa6nkning i de f\xc3\xb8rste \xc3\xa5rhundreder efter Kristus. Personbegrebet st\xc3\xa5r, som s\xc3\xa5 meget andet, i g\xc3\xa6ld til Aristoteles. Han slog fast, at mennesket er det eneste v\xc3\xa6sen med fornuft (logos). Dyrene er ellers identiske med mennesker, men de er \xc3\xa1loga, ufornuftige._NEWLINE_Ordet person anvendes af Tertullian (155-230) i diskussionen om treenighedsl\xc3\xa6ren\xc2\xa0og kom snart til at spille en hovedrolle i kirkens udvikling af l\xc3\xa6ren om Kristus og forst\xc3\xa5elsen af treenigheden i 3. og 4. \xc3\xa5rhundrede. Det fik ogs\xc3\xa5 betydning for tankerne om den menneskelige person. Teologerne mente, at n\xc3\xa5r mennesket var skabt i Guds billede, m\xc3\xa5tte det enkelte menneske ogs\xc3\xa5 spejle Guds personlighedstr\xc3\xa6k \xe2\x80\x93 eller i det mindste have potentiale til at g\xc3\xb8re det. Til at udvikle person-lighed._NEWLINE_I den romerske ret blev begrebet person en s\xc3\xa6rlig kategori i den v\xc3\xa6sentlige distinktion mellem person og ting. Indf\xc3\xb8relsen\xc2\xa0af begrebet faldt sammen med \xc3\xa6ndringer i den romerske kultur og \xc3\xb8get frihed i samfundet. Alle, som kunne m\xc3\xb8de i retten, var personer, og det fik betydning for deres status i \xc3\xb8vrigt. Da den romerske ret fik en personlig struktur, blev alle mennesker betragtet som frie, undtagen slaverne. Den frie mand var person og havde personlighed. Som en naturlig f\xc3\xb8lge fremkom en moralsk dimension; enhver person var ogs\xc3\xa5 selvst\xc3\xa6ndig, autonom og ansvarlig. Senere udvikling har tilf\xc3\xb8jet en psykologisk dimension: personen er det modne menneske._NEWLINE_Filosoffen Boethius (480-525) blev af vestgoternes kong Theoderik (454-526) sat til at definere, hvad et menneske er. Han kom frem til at: \xe2\x80\x9dPersona est rationalis naturae individua substantia\xe2\x80\x9d -\xc2\xa0en person er en individuel substans af rationel natur._NEWLINE_Den f\xc3\xb8rste historiske forekomst af begrebet personalisme findes imidlertid hos den tyske filosof og teolog Schleiermacher (1768-1834), der i 1799 anvendte termen Personalismus\xc2\xa0i bogen "Reden \xc3\xbcber die Religion".\xc2\xa0Han betonede betydningen af det aktive personlige, herunder den religi\xc3\xb8se f\xc3\xb8lelse._NEWLINE_I 1800- og 1900-tallet bliver der dannet personalistiske skoler i forskellige lande. Rusland, Frankrig, Tyskland, Polen og USA er lande, som har en st\xc3\xa6rk personalistisk tradition og udvikler personalistisk filosofi i med- og modspil med andre livssyn som socialisme og liberalisme._NEWLINE_\'Personalisme\' som egentligt filosofisk begreb opstod i mellemkrigstiden blandt filosoffer fra bl.a. Rusland, Tyskland og Frankrig. Nogle af de tidlige personalister betonede menneskets frihed st\xc3\xa6rkt, mens andre var mere optaget af de n\xc3\xa6re sociale f\xc3\xa6llesskaber eller menneskets v\xc3\xa6rdighed, som skulle sikres mod overgreb fra totalit\xc3\xa6re staters side. Der er dog nogle klare f\xc3\xa6llestr\xc3\xa6k imellem de forskellige forst\xc3\xa5elser af personalisme, fx forst\xc3\xa5elsen af mennesket som et relationelt v\xc3\xa6sen, dets v\xc3\xa6rdighed og dets iboende evne til at skabe nyt og engagere sig._NEWLINE_Inspirationen bag personalismen kommer fra flere forskellige sider. Mange personalister har udviklet deres menneske- og samfundssyn ud fra en j\xc3\xb8disk og/eller kristen inspiration. Men det g\xc3\xa6lder ikke alle; andre personalister har fundet inspiration i ren sekul\xc3\xa6r sociologi eller filosofi. Nogle personalister gennem tiderne har v\xc3\xa6ret j\xc3\xb8der, andre kristne og andre igen har ikke haft nogen religi\xc3\xb8s baggrund.\xc2\xa0 Personalismens kilder er alts\xc3\xa5 en blanding af religi\xc3\xb8se (j\xc3\xb8disk-kristen) og alment filosofiske kilder. Personalismen som s\xc3\xa5dan er ikke en religi\xc3\xb8s retning. Personalismen er kendetegnet ved en \xc3\xa5benhed for inspiration af b\xc3\xa5de religi\xc3\xb8s og ikke-religi\xc3\xb8s art, ligesom personalismen har haft en ambition om at v\xc3\xa6re relevant og forst\xc3\xa5elig for alle, uanset tro eller ikke-tro._NEWLINE_Personalismen har historisk set v\xc3\xa6ret vigtig inden for den katolske filosofi samt inden for den kristendemokratiske ideologi og filosofi. Personalismen har i nutiden mange varianter og udformninger. Personalismen er ikke en fastt\xc3\xb8mret ideologi med faste svar p\xc3\xa5 politiske sp\xc3\xb8rgsm\xc3\xa5l. Personalismen er n\xc3\xa6rmere en s\xc3\xa6rlig m\xc3\xa5de at anskue mennesket og samfundet p\xc3\xa5, som til forskellige tider og i forskellige sammenh\xc3\xa6nge har f\xc3\xa5et forskellige udtryk, og som har inspireret b\xc3\xa5de filosoffer, politikere og gr\xc3\xa6sr\xc3\xb8dder fra forskellige dele af det politiske landskab.\n_START_SECTION_\nPersonalisme i en dansk kontekst\n_START_PARAGRAPH_\nPersonalisme har ikke v\xc3\xa6ret videre kendt i den danske offentlighed f\xc3\xb8r \xc3\xa5rtusindskiftet. De fleste store personalistiske udgivelser findes f\xc3\xb8lgelig heller ikke oversat til nordiske sprog. Blandt undtagelserne er den ledende franske personalist Emmanuel Mounier, hvis bog "Personalismen" er oversat og udgivet af Det Danske Forlag i 1952. P\xc3\xa5 dette tidspunkt rettede Dagbladet Information en del opm\xc3\xa6rksomhed mod personalismen. Den dialogiske personalisme tr\xc3\xa6kker ogs\xc3\xa5 p\xc3\xa5 Martin Bubers filosofi om Jeg-Du og Jeg-Det, der er beskrevet i "Jeg og du", der ligeledes er udgivet p\xc3\xa5 dansk. Professor Peter Kemp besk\xc3\xa6ftigede sig i 1970\'erne med personalismens religi\xc3\xb8se foruds\xc3\xa6tninger for personlighedens udvikling. Efter \xc3\xa5r 2000 er personalismen relanceret i den danske debat, f\xc3\xb8rt an af t\xc3\xa6nketanken Cura, der med Jonas Norgaard Mortensen som forfatter har udgivet "Det f\xc3\xa6lles bedste - Introduktion til personalismen" (2012), \xe2\x80\x9dDet personlige samfund \xe2\x80\x93 personalisme i praksis\xe2\x80\x9d (2015) og \xe2\x80\x9dDet relationelle menneske \xe2\x80\x93 personalisme i perspektiv\xe2\x80\x9d (2015).'