b"\n_START_ARTICLE_\nMarkomannere\n_START_PARAGRAPH_\nMarkomannere (Marcomanni) var et germansk folkeslag som levede i egnen omkring floden Main i det nordlige Bayern i den centrale del af nutidens Tyskland. De var antagelig i sl\xc3\xa6gt med eller n\xc3\xa6rt forbundet med Svebere og Burere.\n_START_SECTION_\n\xc3\x86ldste historie\n_START_PARAGRAPH_\nDe sydtyske markomannere boede i 1. \xc3\xa5rhundrede f.Kr. ved den \xc3\xb8vre Main og tr\xc3\xa6ngte herfra frem mod de keltiske naboer i sydvest og syd\xc3\xb8st. En del af dem fulgte sveberh\xc3\xb8vdingen Ariovist p\xc3\xa5 hans tog mod Gallien og bukkede under for C\xc3\xa6sar (70\xe2\x80\x9458 f.Kr.); samtidig tr\xc3\xa6ngte markomannerne frem mod de keltiske bojer i B\xc3\xb6hmen (Baihaim, det vil sige Bojerhjem). \xc3\x85r 58 f.Kr. var bojerne g\xc3\xa5et over Donau og draget mod Gallien, vigende for markomannerne. En del af markomannerne vedblev at bo vest for B\xc3\xb6hmen i landet fra Main til Donau. Drusus angreb og besejrede flere germanske stammer. Han fors\xc3\xb8gte at flytte Romerrigets gr\xc3\xa6nse fra Rhinen til Elben. Han tilf\xc3\xb8jede markomannerne et stort nederlag p\xc3\xa5 sit tog til Nordtyskland, hvor efter romerne overlod landet til hermundurerne.\n_START_SECTION_\nUnder Marbod\n_START_PARAGRAPH_\nMarkomannerne f\xc3\xb8lte sig truet og trak \xc3\xb8st over. Omkring \xc3\xa5r 9 f.Kr. erobrede de det omr\xc3\xa5de, som i dag er B\xc3\xb6hmen (Boiheim), fra den keltiske stamme Boierne. Her etablerede deres konge Marbod eller Maroboduus, som tidligere havde v\xc3\xa6ret lejesoldat og den romerske kejsers yndling og l\xc3\xa6nge boet i Rom, et stort konged\xc3\xb8mme efter Roms forbillede. Hen fik opbygget et germansk folkeforbund, der foruden markomannere omfattede quadere, hermundurere og semnonere og tidvis endog longobarderne og goterne. Kejser Tiberius blev mist\xc3\xa6nksom mod den nye magt og drog p\xc3\xa5 h\xc3\xa6rtogt mod Marbod med en h\xc3\xa6r, der var omtrent dobbelt s\xc3\xa5 stor, som de 70.000 mand til fods og 4.000 ryttere, som Marbod kunne mobilisere. Marbod fors\xc3\xb8gte at holde sig neutral i forhold til Rom, som blev tvunget til at drage mod Illyrien for at nedk\xc3\xa6mpe et opr\xc3\xb8r, som var startet her. Andre germanske lydstammer under Rom benyttede muligheden for ligeledes at g\xc3\xb8re opr\xc3\xb8r, s\xc3\xa5ledes cheruskernes h\xc3\xb8vding Arminius. Da romerne vendte tilbage fra Illyrien \xc3\xa5r 9 e.Kr. med h\xc3\xa6ren under ledelse af Varus og drog mod Arminius, blev de besejrede i Teutoburgerskoven. Arminius sendte Varus' hoved til Marbod for at vise sin respekt for ham, men Marbod sendte hovedet videre til kejseren i Rom for at vise sin loyalitet._NEWLINE_Marbods neutralitet gjorde flere germanske stammer forargede, og dertil kom, at han tog kongetitel og fors\xc3\xb8gte at regere egenm\xc3\xa6gtigt. Goterne og nogle andre stammer gjorde derfor opr\xc3\xb8r mod Marbod, hvilket f\xc3\xb8rte til borgerkrig i Germanien. Efter et uafgjort slag drog Marbod til Rom for at f\xc3\xa5 st\xc3\xb8tte til sin kamp mod de andre stammer, men romerne svarede, at de - som han selv havde v\xc3\xa6ret - ville forholde sig neutrale. Arminius vendte sig efter sin sejr over Rom snart mod Marbod, slog ham og spr\xc3\xa6ngte hans forbund (\xc3\xa5r 17 e.Kr.). \xc3\x85r 19 blev Marbod fordrevet fra B\xc3\xb6hmen af h\xc3\xb8vdingen Katvalda, der selv \xc3\xa5ret efter blev fordrevet af hermundurerne. Efter sit nederlag frasagde Marbod sig ledelsen over riget og bosatte sig i Ravenna med en livstids pension fra den romerske stat. Der efter faldt hele Marbods stammeforbund sammen, og h\xc3\xa6ren fik lov at bos\xc3\xa6tte sig i Noricum, da den ikke turde forblive i Germanien._NEWLINE_Sv\xc3\xa6kkede ved disse og f\xc3\xb8lgende tronstridigheder kom markomannerne nu st\xc3\xa6rkt under Roms indflydelse: den romerske skribent Tacitus omtaler markomannerne som en stamme med konger udpeget af Rom. Men markomannerne h\xc3\xa6vede sig igen og afviste \xc3\xa5r 90 sejrrigt et angreb af kejser Domitian.\n_START_SECTION_\nDe markomanniske krige\n_START_PARAGRAPH_\nEfter freden med Rom blev trykket mod markomannerne og quaderne fra andre germanske stammer s\xc3\xa5 stort, at de fors\xc3\xb8gte at drage mod syd, hvilket indledte de s\xc3\xa5kaldte markomannerkrige. I henhold til historikeren Eutropius k\xc3\xa6mpede kejser Marcus Aurelius' styrker i tre \xc3\xa5r mod et forbund af markomannere, quadere, vandalere og sarmatere ved f\xc3\xa6stningen Carnuntum i Pannonien i nutidens \xc3\x98strig. Krigene begyndte i 166 da markomannerne tr\xc3\xa6ngte gennem forsvarsv\xc3\xa6rkene ved Vindobona og Carnuntum, gik over gr\xc3\xa6nsen mellem provinserne Pannonien og Noricum og h\xc3\xa6rgede Flavia Solva. Forbundet blev f\xc3\xb8rst stoppet lige f\xc3\xb8r Aquileia ved Adriaterhavet. Krigene varede til Marcus Aurelius' d\xc3\xb8d i 180, hvor efter han s\xc3\xb8n Commodius indgik en fred, som bragte markomannerne tilbage under romersk kontrol: de m\xc3\xa5tte kun afholde ting een gang om m\xc3\xa5neden og under opsyn af en romersk embedsmand. Freden var kun begr\xc3\xa6nset succes for Rom. Donau forblev romersk gr\xc3\xa6nse i nord indtil Romerriget gik endeligt under._NEWLINE_Eutropius sammenlignede krigene og Marcus Aurelius\xe2\x80\x99 succes mod markomannerne og deres allierede med de puniske krige. Krigen var et vendepunkt og f\xc3\xb8rte til betydelige romerske nederlag. Den bet\xc3\xb8d ogs\xc3\xa5 d\xc3\xb8den for to af kommandanterne for Pretorianergarden.\n_START_SECTION_\nSenere historie\n_START_PARAGRAPH_\nI 250-erne og igen i 290-erne fors\xc3\xb8gte markomannerne nye angreb mod Donaugr\xc3\xa6nsen men uden held. Imidlertid synes en del af markomannerne at have tr\xc3\xa5dt i tjeneste i den romerske h\xc3\xa6r som feoderati og at have sl\xc3\xa5et sig ned p\xc3\xa5 romersk omr\xc3\xa5de. Som s\xc3\xa5danne omtales markomanner i den formentlig fra 400-tallet stammende rigsmatrikel (notitia dignitatum), og formodentlig h\xc3\xb8rte den kristne markomannerdronning Frigitil disse markomannere._NEWLINE_Markomannerne blev kristnet under dronning Fritigil i midten af 300-tallet. Fritigil brevvekslede med Ambrosius af Milano om markomannernes konvertering._NEWLINE_Som en del af folkevandringerne krydsede en gruppe af markomannere, burere og quadere Pyren\xc3\xa6erne i \xc3\xa5r 409 og etablerede sig i den romerske provins Gallaecia, nutidens Galicien og det nordlige Portugal. Her kunne de som foederati grundl\xc3\xa6gge det svebiske konged\xc3\xb8mme i Gallaecia. Der sv\xc3\xa6rgede deres konge Hermeric troskab til kejseren i \xc3\xa5r 410. Byen Bracara Augusta, nutidens Braga i Portugal og tidligere provinshovedstad i Gallaecia, blev hovedstad i konged\xc3\xb8mmet. Senere, efter det vestromerske riges opl\xc3\xb8sning i 476 slog markomannere sig ned i Noricum og Raetia \xc3\xb8st for Lech i det senere Bayern._NEWLINE_Under de store folkevandringer tr\xc3\xa5dte markomannerne i skyggen, idet andre germanske stammer tr\xc3\xa6ngte sig ind mellem dem og romerne, men i 5.\xe2\x80\x946. \xc3\xa5rhundrede drog b\xc3\xa5de disse og romerne mod sydvest. Vandalerne udvandrede fra Pannonien 406, rugerne i \xc3\x98strig knustes 487 af Romerrigets omstyrter Odovaker, der dog trods sin sejr opgav romernes tilbagev\xc3\xa6rende Donau-f\xc3\xa6stninger og trak hovedmassen af de romerske provinsindbyggere tilbage til Italien. \xc3\x98stgoterne indvandrede til Italien 489, langobarderne fulgte dem 568. Da pladsen s\xc3\xa5ledes r\xc3\xb8mmedes, genoptog markomannerne deres udbredelse mod syd. De forlod B\xc3\xb6hmen, som overgik til slaverne, og nedsatte sig i det herrel\xc3\xb8se Syddonauland mellem floderne Lech og Enns, det vil sige Sydbayern og Vest\xc3\xb8strig. Efter, at Karl den Store havde knust avarerne, udbredte markomannerne sig ogs\xc3\xa5 \xc3\xb8st for Enns, hvor de m\xc3\xb8dtes med slaverne. De romanske folkerester p\xc3\xa5 Alpernes nordskr\xc3\xa5ninger fortyskedes efterh\xc3\xa5nden og gik op i markomannerne, ligeledes slaverne nord for Drau-floden. I 5. \xc3\xa5rhundrede forsvinder imidlertid det gamle navn markomanner og afl\xc3\xb8ses af navnet baivarjer (bajuvarer)"