b'\n_START_ARTICLE_\nUhyre\n_START_SECTION_\nS\xc3\xb8uhyrer i Kongespejlet\n_START_PARAGRAPH_\nI fiktionens verden, som eventyr og mytologi, optr\xc3\xa6der en r\xc3\xa6kke uhyrer. Fra Kongespejlet kendes havstramben (= havmanden), der efter sigende herskede over Gr\xc3\xb8nlandshavet, en enorm, menneskelignende trold med en spids hjelm p\xc3\xa5 hovedet.  Det var havstrambens vane at dukke lodret op af havet, f\xc3\xb8r stormen br\xc3\xb8d l\xc3\xb8s. S\xc3\xb8trolden havde skuldre, hals og hoved ligesom en mand, men underkroppen smalnede til fra hofterne. Nogle mente, den havde underkrop som en fisk; andre, at kroppen endte i en spids, ligesom en p\xc3\xa6l. Havstrambens kvindelige modstykke var margygen (mar = hav), der ogs\xc3\xa5 er omtalt af Adam Oehlenschl\xc3\xa4ger.  I Kongespejlet beskrives margygen som en havfrue, med lange arme og langt h\xc3\xa5r, men fingrene var forbundet med sv\xc3\xb8mmehud. "Nedenfor b\xc3\xa6ltestedet s\xc3\xa5 margygen ud ligesom en fisk, med sk\xc3\xa6l, fiskehale og finner." Hun viste sig ligesom havstramben for det meste kun for at indvarsle storme. De to f\xc3\xa6nomener kan m\xc3\xa5ske forklares som synsbedrag.  Rygtet om margygen spredte sig helt til Hebriderne. P\xc3\xa5 g\xc3\xa6lisk blev ordet til muireartach, ved en sammenblanding med det g\xc3\xa6liske navn Muircheartach (= S\xc3\xb8-kriger). Margygen beskrives med "t\xc3\xa6nderne krumme og r\xc3\xb8de, i hendes hoved stirrede et eneste \xc3\xb8je".  I Olav Tryggvasons saga fort\xc3\xa6lles, at kongen nedk\xc3\xa6mpede og dr\xc3\xa6bte en margyge. Kongespejlet beskriver ogs\xc3\xa5 havg\xc3\xa6rdinge, som ser ud, som om al storm til havs og alle b\xc3\xb8lger, der findes i det hav, m\xc3\xb8des tre steder, og deraf dannes tre b\xc3\xb8lger, som sp\xc3\xa6rrer for det hele hav, s\xc3\xa5dan at folk ikke ser nogen \xc3\xa5bning. De er h\xc3\xb8jere end store bjerge, og ligner bratte, spidse bjergtoppe."'