b'\n_START_ARTICLE_\nDen australasiatiske antarktisekspedition\n_START_PARAGRAPH_\nDen australasiatiske antarktisekspedition var en australasiatisk forskningsekspedition til Antarktis, som blev gennemf\xc3\xb8rt fra 1911 til 1914. Den blev ledet af den australske geolog Douglas Mawson, som blev adlet for sin indsats. I 1910 startede han planl\xc3\xa6gningen af en ekspedition, som skulle kortl\xc3\xa6gge den 3.200 kilometer lange kystlinje af det antarktiske kontinent, som ligger syd for Australien. Australian Association for the Advancement of Science godkendte hans planer og bidrog med betydelig finansiering af ekspeditionen. Den resterende finansiering blev skaffet til veje gennem offentlig indsamling og andre donationer.\n_START_SECTION_\nForberedelser\n_START_PARAGRAPH_\nMandskabet til ekspeditionen kom hovedsagelig fra universiteter i Australien og New Zealand. Blandt dem, som deltog i landekspeditionen, var der 22 australiere, fire newzealendere, tre briter og \xc3\xa9n scweizer. Tre af lederne (Mawson, Wild og Davis) havde erfaring fra tidligere antarktisekspeditioner._NEWLINE_S\xc3\xa6lfangstskuden "Aurora" fra Newfoundland blev udrustet som ekspeditionsskib. Hun havde en l\xc3\xa6ngde p\xc3\xa5 165 fod (50 m) med en tonnage p\xc3\xa5 380 ton, og var udstyret med en dampmaskine med en ydelse p\xc3\xa5 98 hk. Kaptajn var John King Davis._NEWLINE_Skuden afsejlede den 2. december 1911 for Macquarie\xc3\xb8en, beliggende halvvejs mellom Australien og Antarktis, og ankom ni dage senere efter en stormfuld krydsning. Et hj\xc3\xa6lpeskib, "Toroa", fulgte efter med forsyninger og passagerer. Efter afrejse fra Macquarie\xc3\xb8en den 23. december startede "Aurora" udforskning af kyststr\xc3\xa6kningen og opdagede og navngav King George V Land og Queen Mary Land._NEWLINE_Blandt eksepditionsmedlemmene deltog Frank Hurley som officiel fotograf, Frank Wild som leder for den vestlige lejr, Charles Hoadley som geolog og Cecil Madigan som meteorolog.\n_START_SECTION_\nLejre\n_START_PARAGRAPH_\nEkspeditionen etablerede sin hovedlejr ved Cape Denison i Commonwealth Bay. Lejren var vinterkvarter for atten m\xc3\xa6nd gennem vinteren 1912, vinteren efter for syv. Hytterne findes endnu \xe2\x80\x93 to intakte og to i ruiner. De opf\xc3\xb8rte ogs\xc3\xa5 to feltstationer: en st\xc3\xb8tte- og rel\xc3\xa9station p\xc3\xa5 Macquarie\xc3\xb8en og en vestlig lejr p\xc3\xa5 Shackleton Ice Shelf._NEWLINE_Placeringen Mawson valgte for hovedlejren viste sig at v\xc3\xa6re en af de mest forbl\xc3\xa6ste steder p\xc3\xa5 kloden. Den lokale geomorfologi, med den stejle gradient mellem polarplateauet og Sydishavet, skaber forhold som giver n\xc3\xa6sten kontinuerlige karabatiske vinde._NEWLINE_Mandskaberne ved de tre stationer gennemf\xc3\xb8rte rutinem\xc3\xa6ssige videnskabelige og meteorologiske observationer, som blev detaljeret nedskrevne i de omfattende ekspeditionsrapportene, som ikke blev publiceret f\xc3\xb8r 1922\xe2\x80\x931942. De overvandt ogs\xc3\xa5 m\xc3\xa5nededer med udstyrsproblemer, da de omsider fik etableret den f\xc3\xb8rste tr\xc3\xa5dl\xc3\xb8se radioforbindelse fra det antarktiske kontinent, koblet til Hobart via Macquarie\xc3\xb8en.\n_START_SECTION_\nSl\xc3\xa6deture\n_START_PARAGRAPH_\nSl\xc3\xa6deture langs kysten og i indlandet bragte deltagerne til hidtil ukendt land. I det sidste halv\xc3\xa5r af 1912 var der fem l\xc3\xa6ngere ture fra hovedlejren og to fra den vestlige lejr._NEWLINE_Mawson selv deltog i et tremands sl\xc3\xa6dehold med Xavier Mertz og l\xc3\xb8jtnant B. E. S. Ninnis som satte kursen \xc3\xb8st over den 10. november 1912 for at unders\xc3\xb8ge King George V Land. Efter tre uger med ypperlig fremdrift krydsede de en isbr\xc3\xa6, da Ninnis faldt gennem en sned\xc3\xa6kket isspr\xc3\xa6kke. Seks hundr, st\xc3\xb8rstedelen af madrationerne, teltet og andet uundv\xc3\xa6rligt udstyr forsvandt i dybet, 480 km fra basen p\xc3\xa5 Cape Denison. Mertz og Mawson observerede \xc3\xa9n d\xc3\xb8d og \xc3\xa9n skadet hund p\xc3\xa5 en afsats 150 meter nede, men det var ingen tegn fra Ninnis._NEWLINE_Mawson og Mertz vidste, at skibet ville drage fra basen p\xc3\xa5 en fastsat dato, og at de med f\xc3\xa5 forsyninger og hunde ville have problemer med at n\xc3\xa5 afrejsen. De vendte tilbage med det samme, og deres knappe forsyninger tvang dem til at spise de f\xc3\xa5 tilbagev\xc3\xa6rende hunde. Mertz var ude af stand til at g\xc3\xa5 videre, og i et fors\xc3\xb8g p\xc3\xa5 at f\xc3\xa5 ham til hekterne igen, fodrede Mawson ham med hundelever. Han var uvidende om, at det h\xc3\xb8je Vitamin A-indhold i hundelever kan v\xc3\xa6re meget sundhedsskadeligt og f\xc3\xb8re til hypervitaminose A, og Mertz d\xc3\xb8de kort tid efter. Mawson fortsatte alene med \xc3\xa9n af sl\xc3\xa6derne, som han havde delt i to. Med sl\xc3\xa6den lastet med geologipr\xc3\xb8ver og minimalt med mad, gik han de 160 sidste kilometer tilbage til Cape Denison. Under denne rejse faldt han i en spr\xc3\xa6kke, men blev reddet af at sl\xc3\xa6den blev h\xc3\xa6ngende igen p\xc3\xa5 overfladen. Da Mawson endelig ankom til Cape Denison 8. februar 1913, udtalte den f\xc3\xb8rste som m\xc3\xb8dte ham: "Gode Gud, hvem af dem er du?"_NEWLINE_Det var imidlertid kun timer efter, at "Aurora", som skulle hente ekspeditionsdeltagerne, var afsejlet fra Cape Denison. Skibet blev tilbagekaldt over tr\xc3\xa5dl\xc3\xb8s forbindelse, men kom ud for uvejr. som forhindrede hende i at g\xc3\xa5 tilbage. Mawson og seks andre m\xc3\xa6nd, som var blevet tilbage for at vente p\xc3\xa5 Mawsons sl\xc3\xa6dehold blev derfor n\xc3\xb8dt til at overvintre en s\xc3\xa6son til, frem til december 1913._NEWLINE_To af br\xc3\xa6erne, som blev krydset af Mawsons sl\xc3\xa6dehold, Ninnisbr\xc3\xa6en og Mertzbr\xc3\xa6en, er blevet navngivet efter de to omkomne deltagere.\n_START_SECTION_\nGeologi\n_START_PARAGRAPH_\nEfter som ekspeditionens leder selv var geolog, var unders\xc3\xb8gelser af isfrie sten- og bjergformationer i Wilkes Land en af hovedaktiviteterne for ekspeditionen._NEWLINE_Ekspeditionen var den f\xc3\xb8rste, som opdagede en meteorit, en kondrit, i Antarktis. I det p\xc3\xa5f\xc3\xb8lgende \xc3\xa5rhundrede har der v\xc3\xa6ret gjort en r\xc3\xa6kke meteoritfund i denne region af Antarktis.\n_START_SECTION_\nEfterspil\n_START_PARAGRAPH_\nDer har senere v\xc3\xa6ret spekuleret om grunden til, at Mawson overlevede var, at han spiste liget efter Mertz for at f\xc3\xa5 n\xc3\xa6ring, Mawson ben\xc3\xa6gtede naturligt nok dette. I november 2007 sendte Channel 4 et program, When Hell Freezes, hvor man genskabte forholdene, som Mawson og Mertz oplevede. Resultaterne kunne tyde p\xc3\xa5, at Mawson kunne overleve uden at han m\xc3\xa5tte have tyet til kannibalisme.'