b'\n_START_ARTICLE_\nRepublikken \xc3\x98stturkestan\n_START_PARAGRAPH_\nDen anden \xc3\xb8stturkestanske republik, s\xc3\xa6dvanligvis kendt som Den \xc3\xb8stturkestanske republik var en sovjetisk st\xc3\xb8ttet republik, som bestod i 1940\'erne (fra 12. november 1944 til 20. oktober 1949) i tre nordlige distrikter (Ili, Tacheng og Altay) i provinsen Xinjiang i Republikken Kina, senere den autonome region Xinjiang i Folkerepublikken Kina.\n_START_SECTION_\nBaggrund\n_START_PARAGRAPH_\nFra 1934 til 1941 var Xinjiang under indflydelse fra Sovjetunionen p\xc3\xa5 lignende m\xc3\xa5de som Ydre Mongoliet. Den lokale krigsherre Sheng Shicai (\xe7\x9b\x9b\xe4\xb8\x96\xe6\x89\x8d) var afh\xc3\xa6ngig af Sovjetunionens milit\xc3\xa6re st\xc3\xb8tte og af samhandel med SSSR. Den sovjetiske regering udstationerede et regiment soldater fra indenrigsdepartementet i Kumul fra oktober 1937 for at afv\xc3\xa6rge en mulig japansk offensiv ind i Sinkiang gennem Indre Mongoliet, og til geng\xc3\xa6ld fik russerne konsessioner for olieboringer, tin- og tungstenminer og handelsbetingelser, som var yderst gunstige for dem._NEWLINE_Den 26. november 1940 indgik Sheng Shicai en aftale med sovjetterne, som gav Sovjetunionen yderligere konsessioner i hele provinsen Sinkiang for 50 \xc3\xa5r. Denne aftale omfattede ogs\xc3\xa5 omr\xc3\xa5der, som gr\xc3\xa6nsede til Indien og Tibet. Aftalen indebar i praksis, at Sinkiang kom under under fuld sovjetisk politisk og \xc3\xb8konomisk kontrol. Efter denne aftale blev store unders\xc3\xb8gelsesekspeditioner sendt af sovjetterne til Sinkiang i 1940-1941 og store m\xc3\xa6ngder mineralforekomster, blandt dem uran og beryllium, blev fundet i bjergene n\xc3\xa6r Kashgar og i Altay-omr\xc3\xa5det. (Malm af begge mineraler blev senere leveret fra Sinkiangs miner i Altay til Sovjetunionen frem til slutningen af 1949 og blev benyttet i sovjetternes udvikling af deres f\xc3\xb8rste atombombe.)_NEWLINE_Efter den tyske invasion af Sovjetunionen i juni 1941 og USAs indtr\xc3\xa6den i 2. verdenskrig i december 1941, blev Sovjetunionen mindre attraktiv og Kuomintang langt mer attraktiv som st\xc3\xb8tte. Mod slutningen af 1942 kr\xc3\xa6vede Sheng, at Sovjetunionen skulle tr\xc3\xa6kke alle statens milit\xc3\xa6re styrker og politiske udsendinger ud af Xinjiang. I 1943 blev Sheng udn\xc3\xa6vnt til leder for Kuomintangs afdeling i Xinjiang, og han lod KMT-kadre str\xc3\xb8mme ind i provinsen. Sommeren 1944, efter at tyskerne havde lidt nederlag p\xc3\xa5 \xc3\x98stfronten, fors\xc3\xb8gte han p\xc3\xa5 ny at genvinde kontrol over hele Xinjiang og vendte sig igen til Sovjetunionen for hj\xc3\xa6lp. Men denne gang n\xc3\xa6gtede Stalin at have noget med ham at g\xc3\xb8re. Kuomintang fjernede ham fra Xinjiang i august 1944 ved at udn\xc3\xa6vne ham til en lavere stilling i skovbrugsministeriet i Chongqing.\n_START_SECTION_\nForhandlinger\n_START_PARAGRAPH_\nI august 1945 undertegnede Kina en venskabs- og forbundsaftale, som indr\xc3\xb8mmede Sovjetunionen en r\xc3\xa6kke af de l\xc3\xb8fter, som USA havde givet under Jaltakonferencen. Dette afsluttede den sovjetiske st\xc3\xb8tte til Den \xc3\xb8stturkestanske republik. Kuomintang opn\xc3\xa5ede en forhandlingsl\xc3\xb8sning med republikkens ledere i juli 1946. Men i virkeligheden var det kun lidt, som \xc3\xa6ndrede sig. Republikken forblev de facto en uafh\xc3\xa6ngig prosovjetisk stat med egen valuta og egne milit\xc3\xa6re styrker. Politisk virksomhed i republikken var kun "Unionen for Forsvaret af Fred og Demokrati" tilladt, et parti af leninistisk type og af etpartimodel._NEWLINE_Kuomintangs folk blev erkl\xc3\xa6rede u\xc3\xb8nsket i de tre distrikter, og de p\xc3\xa5 sin side begyndte da at st\xc3\xb8tte oppositionspolitikere. Blandt dem var Elihan T\xc3\xb6re, som forsvandt under et bes\xc3\xb8g i Sovjetunionen, og den kasakhiske leder Osman Batur, som br\xc3\xb8d med de andre opr\xc3\xb8rere, da deres prosovjetiske indstilling blev \xc3\xa5benbar. Kuomintang udn\xc3\xa6vnte en r\xc3\xa6kke centrale uighurer som r\xc3\xa5dgivere til Xinjiangs administration og gjorde Ehmetjan Qasim, lederen af Den \xc3\xb8stturkestanske republik, til viceformand i sin provinsledelse.\n_START_SECTION_\nAfslutningen\n_START_PARAGRAPH_\nMod slutningen af 1949 krydsede Folkets Befrielsesh\xc3\xa6r Yangtze-floden og afskar dermed Kuomintang-styret i det sydlige Xinjiang fra resten af Kuomintang-omr\xc3\xa5derne i landet. Nogen KMT-folk flygtede til Indien, Afghanistan og Pakistan, men de fleste overgav sig til Det kinesiske kommunistparti. Denne "fredelige befrielse" af Xinjiang var fuldf\xc3\xb8rt ved udgangen af oktober 1949, sk\xc3\xb8nt Osman Batur og hans kasakher fortsatte modstanden til 1954. I juli 1949 sendte partiet Deng Lichun for at forhandle med Den \xc3\xb8stturkestanske republiks lederskab i Ghulja (Yining p\xc3\xa5 kinesisk). Mao Zedong inviterede lederne af Den \xc3\xb8stturkestanske republik til at deltage under Folkets nationale konsultative konference senere samme \xc3\xa5r. Lederne af Den \xc3\xb8stturkestanske republik drog til Sovjetunionen, hvor de fik besked om at samarbejde med Det kinesiske kommunistiske parti. I august steg Exmetjan Qasimi, Abdulkerim Abbas, Delilhan Sugurbayev, Ishaq Beg og Luo Zhi om bord et fly i Alma-Ata, som satte kurs mod Beijing. Den 3. september informerede Sovjetunionen den kinesiske regering om, at flyet var styrtet ned, og at alle om bord var omkommet._NEWLINE_Uden sine mest centrale personligheder gik republikkens tilbagev\xc3\xa6rende ledere med p\xc3\xa5 at inkorporere de tre distrikter i Den uighurske autonome region Xinjiang og selv tage imod vigtige embeder i administrationen.'