b'\n_START_ARTICLE_\nAngelsaksisk litteratur\n_START_SECTION_\nElegisk digtning\n_START_PARAGRAPH_\nEt antal kortere digte fra Exeterbogen er knyttet til heroiske fort\xc3\xa6llinger, der er blevet beskrevet som \xe2\x80\x9delegier\xe2\x80\x9d (klagesange)  eller \xe2\x80\x9dvisdomspoesi\xe2\x80\x9d  ._NEWLINE_Disse digte er lyriske og ligner Bo\xc3\xabthius\' digtning i deres beskrivelser af sk\xc3\xa6bnens held og ulykker i livet. Dyster og tungsindig er det bem\xc3\xa6rkelsesv\xc3\xa6rdige digt Ruinen som fort\xc3\xa6ller om indtrykket af forfald i en tidligere velst\xc3\xa5ende by i Britannien (de engelske byer forfaldt, efter at romerne trak sig tilbage tidligt i det 5. \xc3\xa5rhundrede, mens de tidlige engl\xc3\xa6ndere fortsatte deres jordbrugsliv), og Vandringsmanden (The Wanderer), hvor en \xc3\xa6ldre mand taler om et angreb, som skete i hans ungdom, og hvor hans venner og sl\xc3\xa6gt blev dr\xc3\xa6bt. Minderne om nedslagtningen har v\xc3\xa6ret n\xc3\xa6rv\xc3\xa6rende hos ham hele livet. Hans tvivler p\xc3\xa5 klogskaben i den voldsomme beslutningen om at g\xc3\xa5 mod en mulig overlegen h\xc3\xa6rstyrke: den vise deltager i krigen for at bevare samfundet og l\xc3\xb8ber ikke hovedkulds ud i krigen, men s\xc3\xb8ger forbundsf\xc3\xa6ller, n\xc3\xa5r modstanderne har forskellig styrke._NEWLINE_Denne digter finder ringe \xc3\xa6re i tapperhed for tapperhedens egen skyld. S\xc3\xb8fareren (The Seafarer) er fort\xc3\xa6llingen om en melankolsk afsked fra hjemmet. Den foreg\xc3\xa5r p\xc3\xa5 havet, hvorfra det eneste h\xc3\xa5b om forsoning er himmelens gl\xc3\xa6de. Andre visdomsdigte er Wulf og Eadwacer, Hustruens klagesang (The Wife\'s Lament), og \xc3\x86gtemandens besked (The Husband\'s Message). Kong Alfred af England skrev et visdomsdigt over forl\xc3\xb8bet af hans regeringstid, l\xc3\xb8seligt bygget p\xc3\xa5 Bo\xc3\xabthius\' nyplatoniske filosofi, som kongen kaldte for Bo\xc3\xabthius\xe2\x80\x99 sange (Lays of Boethius). Samtlige ovenn\xc3\xa6vnte titler er for \xc3\xb8vrig af nyere dato, for de angelsaksiske digte benyttede ikke titler.\n_START_SECTION_\nKlassisk og latinsk digtning\n_START_PARAGRAPH_\nFlere oldengelske digte er tilpasninger af senklassiske, filosofiske tekster. Det l\xc3\xa6ngste er en overs\xc3\xa6ttelse af Bo\xc3\xabthius\xe2\x80\x99 Filosofiens tr\xc3\xb8st, som blev bevaret i Cotton-biblioteket. Et andet er F\xc3\xb8niks (The Phoenix) i Exeterbogen, en allegorisering over De ave phoenice af Lactantius._NEWLINE_Andre kortere digte er afledt af den latinske tradition med bestiarier, det vil sige dyrefabler. Nogle eksempler er Panteren (The Panther), Hvalen (The Whale) og Agerh\xc3\xb8nen (The Partridge).\n_START_SECTION_\nAndre typer digte\n_START_PARAGRAPH_\nAndre poetiske former, som eksisterede i angelsaksisk litteratur, omfatter g\xc3\xa5der, korte vers, gnomer (fra gr\xc3\xa6sk: \xe2\x80\x9dat vide\xe2\x80\x9d, en form for udsagn), og mnemoniske digte for at huske lange lister med navne._NEWLINE_Exeterbogen har en samling p\xc3\xa5 95 g\xc3\xa5der. Svaret f\xc3\xb8lger ikke med g\xc3\xa5derne, men et antal af dem er kendt og bliver fortsat benyttet som g\xc3\xa5der i dagliglivet, selv om nogle af dem har ukendte svar._NEWLINE_Det er korte vers fundet i margenen p\xc3\xa5 manuskripter som tilbyder praktiske r\xc3\xa5d. Det er hj\xc3\xa6lpemidler mod forsinket f\xc3\xb8dsel, bisv\xc3\xa6rme, og andet. Det l\xc3\xa6ngste bliver kaldt for Ni urtetrolddomme (Nine Herbs Charm) og er sandsynligvis af f\xc3\xb8rkristen og hedensk oprindelse._NEWLINE_Det er ogs\xc3\xa5 en gruppe af mnemoniske digte, der er sammensat for at hj\xc3\xa6lpe med at huske lister og r\xc3\xa6kker med navne udenad og for at holde objekter i orden. Disse digte kaldes for Menologium, Apostlenes sk\xc3\xa6bner (The Fates of the Apostles), Runedigtet (The Rune Poem), Fastes\xc3\xa6sonerne (The Seasons for Fasting) og Instruktioner for kristne (Instructions for Christians).\n_START_SECTION_\nLignelser, synonymer og allegorier\n_START_PARAGRAPH_\nAngelsaksisk poesi erpr\xc3\xa6get af en s\xc3\xa6regen brug af lignelser eller synonymer, noget som er en konsekvens af b\xc3\xa5de dens struktur og med den hyppige brug af tekstbilleder. Det store antal af synonymer havde sin grund i de krav som bogstavrimet stillede digteren over for, men bagved l\xc3\xa5 ogs\xc3\xa5 \xc3\xb8nsket om variation, s\xc3\xa5dan at der blev benyttet flere ord for samme mening._NEWLINE_Angelsaksisk digtning har en dramatisk stil med hurtig gangart, og er f\xc3\xb8lgelig ikke sammenlignelig med eksempelvis den ordrige, dekorative stil i den irsk-keltiske digtning fra samme periode. Hvor en irsk digter kunne benytte 3 eller 4 sammenligninger for at understrege en pointe, var den angelsaksiske digter tilfreds med en enkelt kenning, f\xc3\xb8r digtet sprang videre (se Irsk digtning)._NEWLINE_Dette kommer ogs\xc3\xa5 til uttrykk i angelsaksisk digtnings afh\xc3\xa6ngighed af metaforer, specielt dens brug af kenninger. Et eksempel p\xc3\xa5 dette findes i Vandringsmanden (The Wanderer) hvor en slagscene bliver omtalt som en \xc2\xabstorm af spyd\xc2\xbb . Denne reference til et slag giver os en mulighed for at se, hvordan angelsakserne s\xc3\xa5 p\xc3\xa5 krig: uberegnelig, kaotisk, brutal, og muligvis ogs\xc3\xa5 som en naturfunktion. Det er disse stilistiske og tematiske elementer, man b\xc3\xb8r ha i tankerne, n\xc3\xa5r man f\xc3\xb8rste gang l\xc3\xa6ser angelsaksisk eller oldengelsk digtning.\n_START_SECTION_\nDigression og egne, poetiske ord\n_START_PARAGRAPH_\nDigressioner har i dag en negativ klang, men n\xc3\xa5r fort\xc3\xa6lleren af Beowulf tr\xc3\xa6der ud af hovedhandlingen, sker det med god grund, nemlig for at belyse personerne, deres handlinger, og den verden digteren st\xc3\xa5r i. Der er to typer digressioner: dels fort\xc3\xa6llingen-indeni-fort\xc3\xa6llingen, og dels det, der sker, n\xc3\xa5r en fort\xc3\xa6lling f\xc3\xb8rst bliver fortalt kort og neds\xc3\xa6ttende af \xc3\xa9n person, og derefter fortalt p\xc3\xa5 ny af en anden, som g\xc3\xb8r det l\xc3\xa6ngere og mere \xc3\xa6refuldt._NEWLINE_Karakteristisk for angelsaksisk digtning er dens brug af for\xc3\xa6ldede ord, som udelukkende var forbeholdt digtekunsten, mens man i daglig tale benyttede andre ord for det samme. De poetiske vendinger kan v\xc3\xa6re enkelte ord, sammens\xc3\xa6tninger eller l\xc3\xa6ngere konstruktioner. I norr\xc3\xb8n litteratur kaldes dette for heiti .\n_START_SECTION_\nStavrim\n_START_PARAGRAPH_\nS\xc3\xa5 godt som al oldengelsk digtning er komponeret uden rim, men opbygget over fire trykbetonede stavelser ("toppe"), som skifter med et ubestemt antal tryksvage stavelser ("lavninger"). Det hele er knyttet sammen med bogstaver, som ligner hinanden, s\xc3\xa5kaldte stavrim. Alle vokaler rimer med alle andre, mens konsonanter kun rimer med andre konsonanter. Dette lyder fremmedartet for moderne \xc3\xb8rer ved sammenligning med vores s\xc3\xa6dvanlige m\xc3\xb8nster med rim og konstante antal af ubetonede stavelser. Tilsvarende ogs\xc3\xa5 med allitteration eller stavrim._NEWLINE_Oldengelsk digtning benytter stavrim ved, at den indledende konsonantlyd bliver gentaget flere gange gennem verselinjen. Eksempelvis i Beowulfs verselinje "weras on wils\xc3\xad\xc3\xb0 \xe2\x80\x93 wudu bundenne" , "men on a welcome voyage, \xe2\x80\x93 in a well-braced ship", rimer de fleste ordene p\xc3\xa5 konsonanten "w". S\xc3\xa5 gennemg\xc3\xa5ende og vigtig er bogstavrimets form, at digteren sandsynligvis begyndte med bogstavkombinationen "wil-si\xc3\xbe" ("welcome journey") som den vigtigste ideen i den ovenst\xc3\xa5ende, citerede linje, og lod de p\xc3\xa5f\xc3\xb8lgende ord bogstaverime med dette. P\xc3\xa5 den m\xc3\xa5de lod han stavrimet forme hele s\xc3\xa6tningen.\n_START_SECTION_\nDigtning med en mundtlig formel\n_START_PARAGRAPH_\nAngelsaksisk digtning er blevet grundigt unders\xc3\xb8gt for at bevise teorien om, at den oprindelig var blevet reciteret i henhold til en "muntlig formel" (engelsk: "oral formula"). Det bygger p\xc3\xa5, at mange udtryk og vendinger g\xc3\xa5r igen i andre digte. Eksempelvis er der ikke mindre end 11 af de 18 halvlinjer i C\xc3\xa6dmons hymne, som har paralleller i andre digte . Der er ogs\xc3\xa5 fundet tilsvarende tilf\xc3\xa6lde i Beowulf og andre digte._NEWLINE_Milman Parry fremsatte teorien under arbejdet med Homers digtning, og st\xc3\xb8ttede siden Albert Bates Lord i dennes arbejde med sydslavisk digtning. Det var opfattelsen, at den klassiske, episke digtning blev skabt gennem en formelt styret, mundtlig proces, hvor skaldene skaber digtningen direkte og uden en fastlagt tekst. Hver fremf\xc3\xb8relse gav s\xc3\xa5ledes en helt ny genskabelse af digtet (svarende til en impressionistisk jazzkoncert), men baseret p\xc3\xa5 et stort forr\xc3\xa5d af \xe2\x80\x9dformler\xe2\x80\x9d, der var afpasset efter versem\xc3\xa5lets krav. I mods\xc3\xa6tning til denne teori st\xc3\xa5r Bedes eget udsagn om, at C\xc3\xa6dmon skabte sit digt, og at Bede selv tilsyneladende lagde stor v\xc3\xa6gt p\xc3\xa5 digtet som en nyskabelse. En vanskelighed ved teorien er, at det er kun den skriftlige udgave, som er bevaret, ikke den forudsatte, mundtlige tradition. Teorien har ogs\xc3\xa5 sine kritikere, som h\xc3\xa6vder, at digtene blev komponeret delvis i henhold til en moderne ord-for-ord-proces, og delvis ogs\xc3\xa5 i henhold til at sette tema og formularer sammen.\n_START_SECTION_\nOldengelsk prosa\n_START_PARAGRAPH_\nM\xc3\xa6ngden af bevaret, oldengelsk prosa er langt st\xc3\xb8rre end m\xc3\xa6ngden af digte. St\xc3\xb8rstedelen af de bevarede prosatekster er pr\xc3\xa6kener og latinske overs\xc3\xa6ttelser af religi\xc3\xb8se v\xc3\xa6rker. Engelsk prosa opst\xc3\xa5r i det 9. \xc3\xa5rhundrede (i hvert fald det, der kendes) og fortsatte med at blive nedskrevet til op i det 12. \xc3\xa5rhundrede.\n_START_SECTION_\nKristen prosa\n_START_PARAGRAPH_\nDen mest kendte forfatter af oldengelske tekster var kong Afred den Store, som oversatte mange b\xc3\xb8ger fra latin til oldengelsk. Disse overs\xc3\xa6ttelser var blandt andet pave Gregor den Stores Pastoral omsorg (Liber Regulae Pastoralis), en h\xc3\xa5ndbog for pr\xc3\xa6ster om, hvordan man skal h\xc3\xa5ndtere sine pligter; Filosofiens tr\xc3\xb8st af Bo\xc3\xabthius; og Soliloquies af Augustin af Hippo. Alfred var ogs\xc3\xa5 ansvarlig for en overs\xc3\xa6ttelse af halvtreds salmer fra Salmernes bog._NEWLINE_Andre betydningsfulde oldengelske overs\xc3\xa6ttelser blev skrevet af l\xc3\xa6rde, som stod kong Alfred n\xc3\xa6r. Bl.a. et ledsagestykke til Augustins Gudsstaten (De civitate Dei), Dialoger af Gregor den store, og Anglerfolkets kirkelige historie (Historia ecclesiastica gentis Anglorum) af Den \xc3\xa6rv\xc3\xa6rdige Bede. Det vigtigste v\xc3\xa6rk var muligvis overs\xc3\xa6ttelsen af Orosius\xe2\x80\x99 Verdenshistorie, specielt da den blev betydelig udvidet med originale bidrag, blandt andet fort\xc3\xa6llingen om nordmanden Ottar fra H\xc3\xa5logaland, som er blandt de f\xc3\xb8rste skriftlige kilder om Norge som nation._NEWLINE_\xc3\x86lfric af Eynsham, som skrev i slutningen af det 10. \xc3\xa5rhundrede og begyndelsen af det 11., var den mest ansete forfatter af angelsaksiske pr\xc3\xa6diker. Teksterne blev kopieret og tilpasset langt ind i det 13. \xc3\xa5rhundrede. Han skrev helgenbiografier, et oldengelsk v\xc3\xa6rk om tidsberegning, pastorale breve, overs\xc3\xa6ttelser af de f\xc3\xb8rste seks b\xc3\xb8ger i Bibelen, ordb\xc3\xb8ger og overs\xc3\xa6ttelser af andre dele af Bibelen som Salomos ordsprog, Visdommens bog og fra Ecclesiasticus (Det gamle testamente)._NEWLINE_I samme kategori som \xc3\x86lfric var den samtidige Wulfstan, \xc3\xa6rkebiskop af York. Hans pr\xc3\xa6kner var meget stilistiske, og han skrev i en rytmisk form med stavrim. Pr\xc3\xa6knerne blev skrevet p\xc3\xa5 oldengelsk, selv om de er kendt under deres latinske navne blandt andet Sermo Lupi ad Anglos (Ulvens preken til anglerne), hvor han finder \xc3\xa5rsagen til vikingernes invasioner og h\xc3\xa6rgen i engl\xc3\xa6ndernes egne synder. Han skrev en r\xc3\xa6kke kirkeretslige tekster, Institutionernes regeringsform (Institutes of Polity) og Edgars kirkelov (Canons of Edgar)._NEWLINE_En af de tidligste angelsaksiske prosatekster er Martyrhistorie (Martyrology), der rummer oplysninger om helgener og martyrer opregnet efter deres \xc3\xa5rsdager og festivaler i kirkekalenderen, og som er bevaret i seks fragmenter. Det formodes, at det er skrevet i det 9. \xc3\xa5rhundrede af en anonym forfatter fra Mercia (den nuv\xc3\xa6rende Midlandsregion)._NEWLINE_Den \xc3\xa6ldste samling af pr\xc3\xa6kdiker er Blicklinghomilierne i Vercellibogen, der dateres til det 10. \xc3\xa5rhundrede._NEWLINE_Der er prosav\xc3\xa6rker om helgenernes liv. Bortset fra dem, som er skrevet af \xc3\x86lfric, findes prosastykker om sankt Guthlac i Vercellibogen, levnedsbeskrivelser for Margareta af Antiokia og sankt Chad af Mercia. Der er fire biografier i Juliusmanuskriptet: De hellige syv sovere, sankt Maria af Egypten, sankt Eustachius og sankt Euphrosyne._NEWLINE_Der er mange oldengelske overs\xc3\xa6ttelser fra forskellige dele af Bibelen. \xc3\x86lfric oversatte de f\xc3\xb8rste seks b\xc3\xb8ger i Bibelen (Hexateuch, "seks ruller"). Der er en del overs\xc3\xa6ttelser af Evangelierne. Den mest popul\xc3\xa6re var Nicodemus\xe2\x80\x99 evangelium (eller Pontius Pilatus\xe2\x80\x99 gerninger). Andre var blandt andet Pseudo-Matteus\xe2\x80\x99 evangelium, Apostelen Paulus\xe2\x80\x99 visioner (eller \xc3\xa5benbaring), Vindicta salvatoris, og Apostelen Tomas\xe2\x80\x99 visioner (eller \xc3\xa5benbaring) .\n_START_SECTION_\nVerdslig prosa\n_START_PARAGRAPH_\nDen angelsaksiske kr\xc3\xb8nike blev sandsynligvis p\xc3\xa5begyndt p\xc3\xa5 kong Alfreds tid og fortsatte i over 300 \xc3\xa5r som en \xc3\xa5rbog over angelsaksisk historie._NEWLINE_Et enkeltst\xc3\xa5ende eksempel p\xc3\xa5 en klassisk romance er bevaret, og det er et fragment af en fort\xc3\xa6lling om Apollonius fra Tyrus (ikke at forveksle med den stoiske filosof Apollonius af Tyrus) antagelig oversat i det 11. \xc3\xa5rhundrede fra en nu tabt gr\xc3\xa6sk tekst._NEWLINE_En munk, som skrev p\xc3\xa5 angelsaksisk p\xc3\xa5 samme tid som \xc3\x86lfric og Wulfstan, var den l\xc3\xa6rde Byrhtferth af Ramsey. Han skrev b\xc3\xb8gerne Enchiridion og Handboc b\xc3\xa5de p\xc3\xa5 latin og angelsaksisk som studier i matematik og retorik._NEWLINE_\xc3\x86lfric skrev ogs\xc3\xa5 to videnskabelige v\xc3\xa6rker, Hexameron og Interrogationes Sigewulfi, der drejer sig om skabelsesberetninger. Han skrev desuden en grammatik og en glossar (ordliste) i angelsaksisk, som blev kaldt for Latin, senere brugt af studerende, som var interesserede i at l\xc3\xa6re oldfransk, eftersom den ogs\xc3\xa5 havde en oldfransk ordliste._NEWLINE_Der er mange bevarede tekster, som best\xc3\xa5r af regler og beregninger til fastl\xc3\xa6ggelse af religi\xc3\xb8se festivaler, og tabeller til beregning af tidevand og m\xc3\xa5nefaser._NEWLINE_I Nowellkodeksen findes teksten til \xc3\x98stens underv\xc3\xa6rker (The Wonders of the East), som rummer et bem\xc3\xa6rkelsesv\xc3\xa6rdigt kort over verden og andre illustrationer. I samme manuskript findes ogs\xc3\xa5 Aleksanders brev til Aristoteles, og da det er samme manuskript, der indeholder Beowulf, har nogle forskere spekuleret p\xc3\xa5, om det kan have v\xc3\xa6ret t\xc3\xa6nkt som en samling, best\xc3\xa5ende af eksotiske steder og v\xc3\xa6sner._NEWLINE_Der er flere interessante medicinske v\xc3\xa6rker. Blandt andet en overs\xc3\xa6ttelse af Apuleius\xe2\x80\x99 Herbarium med illustrationer fundet sammen med Medicina de Quadrupedibus. En anden samling af tekster er Balds l\xc3\xa6gebog (Bald\'s Leech book) fra det 10. \xc3\xa5rhundrede, der handler om brugen af planter og urter og en del kirurgiske behandlinger. En tredje samling er kendt som Lacnunga, og den besk\xc3\xa6ftiger sig med virkemidler til trolddomsbeskyttelser, besv\xc3\xa6rgelser og hvid magi._NEWLINE_Angelsaksiske lovtekster er en stor og betydningsfuld del af de bevarede manuskripter. I l\xc3\xb8bet af det 12. \xc3\xa5rhundrede var de samlet til to store samlinger (se Textus Roffensis). De omfatter de kongelige love, som begynder med dem, som blev givet af \xc3\x86thelbert af Kent, og rummer desuden tekster, som handler om bestemte sager og steder i landet. Et interessant eksempel er Gerefa, som giver hovedtr\xc3\xa6kkene af de pligter, som en kongelig engelsk foged (en "reeve") havde p\xc3\xa5 et st\xc3\xb8rre gods. Der er ogs\xc3\xa5 et omfattende bind med retsdokumenter om klostrene. De omfatter mange forskellige tekster: Optegnelser over donationer fra adelen, testamenter, dokumenter om emancipation (frigivning af tr\xc3\xa6lle), boglister og lister over relikvier, hofsager og regler for laugene. Alle disse tekster giver v\xc3\xa6rdifulde oplysninger om den sociale historie i den angelsaksiske epoke, men de er ogs\xc3\xa5 af litter\xc3\xa6r v\xc3\xa6rdi. Eksempelvis er nogle af hofsagerne fort\xc3\xa6llinger, som er interessante for deres brug af retorik.\n_START_SECTION_\nForsknings- og virkningshistorie\n_START_PARAGRAPH_\nOldengelsk eller angelsaksisk litteratur forsvandt ikke i 1066 med den normanniske erobring af England. Mange pr\xc3\xa6kner og v\xc3\xa6rker blev fortsat l\xc3\xa6st og var i brug delvist eller i deres helhed op til det 14. \xc3\xa5rhundrede, og de blev stadig katalogiseret og ordnet. Under reformationen i England, da klosterbibliotekerne blev spredt, blev manuskripterne samlet af historikere og l\xc3\xa6rde som Laurence Nowell, Matthew Parker, Robert Bruce Cotton og Humfrey Wanley, deraf navnene p\xc3\xa5 en del af manuskripterne i moderne tid. I det 17. \xc3\xa5rhundrede indledtes en tradition med at skabe litter\xc3\xa6re ordb\xc3\xb8ger og referencer i forhold til angelsaksisk litteratur. Den f\xc3\xb8rste var William Somners Dictionarium Saxonico-Latino-Anglicum (1659). I det 19. \xc3\xa5rhundrede p\xc3\xa5begyndte forfatteren Joseph Bosworth en ordbog, som blev fuldf\xc3\xb8rt af Thomas Northcote Toller i 1898 og fik titlen An Anglo-Saxon Dictionary. Den er siden blevet opdateret._NEWLINE_Eftersom oldengelsk var et af de f\xc3\xb8rste modersm\xc3\xa5l, som blev nedskrevet, s\xc3\xb8gte forskere i det 19. \xc3\xa5rhundrede efter r\xc3\xb8dderne til en europ\xc3\xa6isk \xe2\x80\x9dnationalkultur\xe2\x80\x9d (se Romantisk nationalisme), og de havde en speciel interesse for angelsaksisk litteratur. Oldengelsk blev dermed en del af universitetsstudierne. Efter 2. verdenskrig har der v\xc3\xa6ret en \xc3\xb8get interesse for de fysiske manuskripter i sig selv. Pal\xc3\xa6ografen Neil Ker udgav den banebrydende Catalogue of Manuscripts Containing Anglo-Saxon (Katalog over manuskripter indeholdende angelsaksisk) i 1957, og i 1980 var n\xc3\xa6sten alle angelsaksiske manuskripter blevet genudgivet p\xc3\xa5 engelsk. J.R.R. Tolkien, kendt som en forfatter af fantastisk litteratur, er ber\xc3\xb8mt for at have skabt en bev\xc3\xa6gelse for at se p\xc3\xa5 oldengelsk som et emne for litter\xc3\xa6r teori under sine forel\xc3\xa6sninger i 1936. De blev siden udgivet af hans s\xc3\xb8n i 1983 i form af essaysamlingen Beowulf: The Monsters and the Critics_NEWLINE_Angelsaksisk litteratur har haft en p\xc3\xa5virkning p\xc3\xa5 moderne litteratur. Nogle af de mest kendte overs\xc3\xa6ttelser er William Morris\' og Seamus Heaneys overs\xc3\xa6ttelse af Beowulf og Ezra Pounds overs\xc3\xa6ttelse af S\xc3\xb8fareren. P\xc3\xa5virkningen kan ses hos moderne digtere som T. S. Eliot, Ezra Pound og W. H. Auden. Meget af emnevalg og terminologi i heroisk digtning kan genfindes i popul\xc3\xa6re v\xc3\xa6rker som Hobbiten, Ringenes herre og mange andre.'