b'\n_START_ARTICLE_\nAuguste Comte\n_START_SECTION_\nLiv og gerning\n_START_PARAGRAPH_\nComte er f\xc3\xb8dt i Montpellier i Sydvestfrankrig. Han fik som barn en strengt katolsk opdragelse. Efter at have g\xc3\xa5et i skole i Montpellier blev han i 1814 indmeldt \xc3\x89cole Polytechnique i Paris. \xc3\x89cole Polytechnique var kendt for franske republikanske idealer og progressiv filosofi. Comte fik her et klart blik for den eksakte naturforskning, tillige blev han en begejstret tilh\xc3\xa6nger af liberale ideer. Nogle polyteknikeres demonstration mod en l\xc3\xa6rer bevirkede, at regeringen i 1816 lukkede skolen og hjemsendte eleverne. Da \xc3\x89cole Polytechnique \xc3\xa5bnede igen, s\xc3\xb8gte han ikke om optagelse. Kort tid efter kom Comte dog atter tilbage til Paris og tog ny studiefelter op. I 1818 stiftede han bekendtskab med Saint-Simon, der kom til at \xc3\xb8ve stor indflydelse p\xc3\xa5 hans t\xc3\xa6nkning, b\xc3\xa5de heldig og uheldig._NEWLINE_De tidligste fremstillinger af sine ideer gav han i Sommaire appr\xc3\xa9ciation de l\xe2\x80\x99ensemble du pass\xc3\xa9 moderne (1820) og i Plan des travaux scientifiques n\xc3\xa9cessaires pour r\xc3\xa9organiser la soci\xc3\xa9t\xc3\xa9 (1822, optrykt 1824 som Syst\xc3\xa8me de politique positive), hvilket v\xc3\xa6rk giver den f\xc3\xb8rste udvikling af Comtes "tre stadiers Lov". Det vakte stor opm\xc3\xa6rksomhed, men f\xc3\xb8rte tillige til et skarpt brud mellem Comte og Saint-Simon, idet denne ville optage Comtes tanker som led i sit system. I 1825 blev Comte gift med Caroline Massin; han ern\xc3\xa6rede sig ved undervisning og m\xc3\xa5tte hele sit liv k\xc3\xa6mpe med fattigdom. Fra denne periode stammer skrifterne Consid\xc3\xa9rations sur les sciences et les savants (1825) og Consid\xc3\xa9rations sur le pouvoir spirituel (1826). Comte begyndte ogs\xc3\xa5 at holde offentlige forel\xc3\xa6sninger, men disse afbr\xc3\xb8des af et st\xc3\xa6rkt anfald af sindssyge, vel nok for en stor del foranlediget ved overanstrengelse og kampen mod Saint Simonisterne. Han blev indlagt hos Esquirol, men restitueredes f\xc3\xb8rst, da hans energiske hustru efter et \xc3\xa5rstid fik ham hjem og under egen pleje. I 1828 kunne han fuldf\xc3\xb8re sine forel\xc3\xa6sninger og derefter udarbejde sit livs hovedv\xc3\xa6rk Cours de Philosophie positive (6 bind, 1830-42)._NEWLINE_Noget professorat opn\xc3\xa5ede han aldrig; han ern\xc3\xa6rede sig beskedent som repetit\xc3\xb8r og eksaminator. Disse stillinger mistede han imidlertid 1844; han havde ud\xc3\xa6sket l\xc3\xa6rerr\xc3\xa5det ved en meget uheldig fortale til sidste bind af sit store v\xc3\xa6rk, i hvilken han ville give biologien og det, han selv ben\xc3\xa6vnede "sociologien" en h\xc3\xb8jere videnskabelig rang end matematikken. I 1842 blev han skilt fra sin hustru. I 1844 udgav han Discours sur l\xe2\x80\x99esprit positif, der giver en indledning til hans hele filosofi, og som blev hans sidste videnskabelige arbejde. Kort tid efter br\xc3\xb8d hans danger c\xc3\xa9r\xc3\xa9bral atter ud i en akut krise, der v\xc3\xa6vedes sammen med en erotisk, idet han 1845 traf en dame, Clotilde de Vaux, i hvilken han blev heftig forelsket, og som d\xc3\xb8de kort tid efter, i 1846. Forf\xc3\xb8lgelses- og h\xc3\xb8jhedsvanvid havde i lange tider ligget p\xc3\xa5 lur, og i den sidste fase kombineredes sygdommen ogs\xc3\xa5 med en ejendommelig form for religi\xc3\xb8st vanvid. Han optr\xc3\xa5dte som religionsstifter og ville indf\xc3\xb8re en dyrkelse af menneskeheden som le grand \xc3\xaatre, der sammen med "det store medium" (verdensrummet) og "den store fetisch" (jorden) skulde udg\xc3\xb8re en ny Treenighed; endvidere vilde han anordne en verdslig helgenkultus, i hvilken de Mennesker, han mente havde gavnet Menneskeheden, skulle indtage de katolske helgeners plads, mens m\xc3\xa6nd som Julianus og Napoleon betragtedes som onde \xc3\xa5nder. I sammenh\xc3\xa6ng med denne udvikling til mystik blev ogs\xc3\xa5 hans historiske eller "sociologiske" ideer mere og mere uklare utopier. Fra denne sidste periode er skrifterne Le fondateur de la soci\xc3\xa9t\xc3\xa9 positiviste (1848), Discours sur l\xe2\x80\x99ensemble du positivisme (1848), Calendrier positiviste (1849), Syst\xc3\xa8me de politique positive (1851-54) og Cat\xc3\xa9chisme positiviste (1852). Underst\xc3\xb8ttelse, som Comte efter 1848 modtog af sine venner med Littr\xc3\xa9 i spidsen, sikrede hans \xc3\xb8konomiske eksistens._NEWLINE_Han d\xc3\xb8de i Paris 5. september 1857 og blev begravet p\xc3\xa5 den ber\xc3\xb8mte Cimeti\xc3\xa8re du P\xc3\xa8re Lachaise. Sm\xc3\xa5 menigheder, der bekendte sig til "menneskehedens religion", overlevede ham i Frankrig, England og Amerika.\n_START_SECTION_\nFilosofi\n_START_PARAGRAPH_\nComtes filosofi betegner f\xc3\xb8rst og fremmest en stor, om end langtfra ny tanke: overvindelsen af teologi og metafysik i den menneskelige erkendelseshistorie, men den gled tilbage i en historiens metafysik og i en underlig irreligi\xc3\xb8s teologi.\n_START_SECTION_\nPositivismens grundl\xc3\xa6gger\n_START_PARAGRAPH_\nSom filosof betegnes Comte almindeligvis som "positivismen"s grundl\xc3\xa6gger. Ved "positivisme" (Udtrykket Philosophie positive er f\xc3\xb8rst brugt af Saint Simon) forstod Comte selv en filosofi, der byggede p\xc3\xa5 kendsgerninger i mods\xc3\xa6tning til alle teologiske og metafysiske spekulationer. I denne betydning har naturligvis al virkelig videnskab v\xc3\xa6ret positiv, og i filosofiens tidligere historie havde flere t\xc3\xa6nkere, s\xc3\xa6rlig David Hume, gjort skarp front mod al teologi og metafysik. Ejendommeligt for Comtes "positivisme" er just det, at selv om den nok h\xc3\xa6vder n\xc3\xa6vnte hovedretning, bunder den ogs\xc3\xa5 dybt i romantik og spekulation. Hovedretningen er givet ved Comtes bekendte "tre stadiers lov"._NEWLINE_Det f\xc3\xb8rste stadium er det teologiske; menneskene forklarer her meget af, hvad der sker i naturen, ved \xc3\xa5nders eller guders indgriben, det vil sige ved imagin\xc3\xa6re, personlige v\xc3\xa6sner, som menneskene mener virker lige s\xc3\xa5 vilk\xc3\xa5rligt, som de tror, at de selv handler. Dette Stadium deler Comte atter (religionsvidenskabeligt urigtigt) i fetischismens, polyteismens og monoteismens tid._NEWLINE_Det andet stadium er det metafysiske. \xc3\x85nder og guder erstattes af mystiske "evner" og "kr\xc3\xa6fter", der i og for sig ikke giver nogen bedre forklaring, men hvor \xc3\xa5rsagss\xc3\xa6tningens fordring om konstans ligger deri, at disse "kr\xc3\xa6fter" ikke t\xc3\xa6nkes at virke vilk\xc3\xa5rligt._NEWLINE_Det tredje stadium er det positive; her forklarer man alt i naturen ud fra love, man p\xc3\xa5viser verae causae. Dette er alle reale videnskabers standpunkt. Comte har villet vise, hvorledes man efterh\xc3\xa5nden har l\xc3\xa6rt mere og mere at anvende \xc3\xa5rsagsbegrebet rigtigt og udrense alle pseudovidenskabelige forklaringer; men allerede ved denne rent abstrakte formulering af loven systematiserer Comte for meget, idet han g\xc3\xb8r den tendens til at blive h\xc3\xa6ngende ved tomme ord, der altid har gjort sig g\xc3\xa6ldende i videnskabernes begyndelsesfaser, til et selvst\xc3\xa6ndigt stadium. Og denne sk\xc3\xa6vhed tr\xc3\xa6der klarere frem ved hans n\xc3\xa6rmere behandling af det metafysiske stadium; dette bliver nemlig ikke et virkeligt stadium, men en blot negativ overgang mellem to hver p\xc3\xa5 sin vis "positive" stadier, religionernes og videnskabernes. Comte optager her Saint Simons tanke om "organiske" og "kritiske" perioder. Videre karakteriseres n\xc3\xa6vnte metafysiske stadium som tvivlens, egoismens og den t\xc3\xb8rre forstands tid._NEWLINE_I sin "Sociologi", der i virkeligheden st\xc3\xa5r den romantiske "Historiens filosofi" n\xc3\xa6rmere end det, man nu oftest forst\xc3\xa5r ved det misdannede ord, f\xc3\xb8rer Comte disse fantasier videre. Til det teologiske stadium skulle socialt svare det milit\xc3\xa6re; det f\xc3\xb8rste stadium skulle ogs\xc3\xa5 v\xc3\xa6re kongernes tid. Det metafysiske Stadium skulle v\xc3\xa6re juristernes tid og betegne den periode, da mellemklasserne arbejdede sig frem. Det positive stadium bliver endelig filosoffernes og proletarernes tid, den industrielle fase i menneskehedens historie._NEWLINE_Comte havde bevaret sin barndoms respekt for katolicismen, og den store udviklingsgang inden for den menneskelige erkendelse, som han fors\xc3\xb8gte at s\xc3\xa6tte i stadier, bliver mere og mere et mystisk fors\xc3\xb8g p\xc3\xa5 at forene f\xc3\xb8rste og tredje stadium,, hvad der er umuligt, og med offensiv fra begge sider at knuse det metafysiske stadium, der i virkeligheden heller ikke var stillet rigtigt ind.\n_START_SECTION_\nVidenskabernes rangorden\n_START_PARAGRAPH_\nDet andet Hovedpunkt af Comtes filosofi er positivismens klassifikation af videnskaberne. Filosofien skal, mener Comte, ordne de forskellige videnskaber i et system efter bestemte synspunkter, og han ordner dem s\xc3\xa5ledes, at han g\xc3\xa5r fra det mere simple til det mere sammensatte, fra det mere deduktive til det mere induktive, og endelig skulle hermed falde sammen den r\xc3\xa6kkef\xc3\xb8lge, i hvilken de forskellige videnskaber var indtr\xc3\xa5dt i det positive stadium. De 6 hovedarter af videnskaber bliver da f\xc3\xb8lgende: matematik, astronomi, fysik, kemi, biologi og Comtes "sociologi". Mellem disse er der efter Comtes mening ingen kontinuerlig overgang; grupperingen mangler dog to fundamentale videnskaber: den formale logik og den deskriptive psykologi.\n_START_SECTION_\nForbudte v\xc3\xa6rker\n_START_PARAGRAPH_\nHan var opf\xc3\xb8rt p\xc3\xa5 Index librorum prohibitorum, den katolske kirkes indeks over forbudte b\xc3\xb8ger.'