b'\n_START_ARTICLE_\nVarusslaget\n_START_SECTION_\nBaggrunden\n_START_PARAGRAPH_\nDen romerske styrke var ledet af Publius Quinctilius Varus, en romersk adelsmand som var i sl\xc3\xa6gt med kejserfamilien. Han var en meget erfaren statstjenestemand, og han var i efter\xc3\xa5ret \xc3\xa5r 6 e.Kr. blevet indsat i stillingen som guvern\xc3\xb8r af den nye provinsen Germania. En af hans n\xc3\xa6rmeste fortrolige var Arminius, s\xc3\xb8n af en germansk h\xc3\xb8vding. Han havde boet mange \xc3\xa5r i Rom og havde f\xc3\xa5et uddannelse og gjort tjeneste i den romerske h\xc3\xa6r. Nu var han blevet en af flere r\xc3\xa5dgivere og tolke, som romerne havde god brug for under erobringen af de germanske omr\xc3\xa5der. Det, Varus ikke vidste, var, at Arminius havde knyttet n\xc3\xa6r kontakt med en r\xc3\xa6kke overhoveder for forskellige germanske stammer. Disse havde f\xc3\xb8r st\xc3\xa5et i indbyrdes konflikt, men det h\xc3\xa5rde romerske overherred\xc3\xb8mme havde f\xc3\xa5et dem til at g\xc3\xa5 sammen, godt hjulpet af Arminius._NEWLINE_I eftersommeren \xc3\xa5r 9 br\xc3\xb8d Varus og hans h\xc3\xa6r op fra sommerkvarteret ved Weser, og de gik vest over mod vinterkvarterene ved Rhinen. Ved opbruddet fik han melding om et lokalt opr\xc3\xb8r i det nuv\xc3\xa6rende Niedersachsen. Varus bestemte sig for at \xc3\xa6ndre ruten mod nord for at nedk\xc3\xa6mpe opr\xc3\xb8ret. Han h\xc3\xa6ftede sig ikke ved, at kursen ville bringe romerne ind i ukendt terr\xc3\xa6n. Og han vidste ikke, at meldingen var falsk og var fabrikeret af Arminius. Han reflekterede derfor ikke over, at Arminius drog med et mindre f\xc3\xb8lge i forvejen, angiveligt for at finde germanske stammer, som kunne v\xc3\xa6re loyale mod romerne.\n_START_SECTION_\nSlaget\n_START_PARAGRAPH_\nVarus\xe2\x80\x99 styrke var p\xc3\xa5 tre legioner, seks kohorter med auxiliae (hj\xc3\xa6lpetropper, mange af dem germanere) og tre skavadroner kavaleri. Der ud over var der antagelig mange uden for st\xc3\xa5ende: familie til soldater og officerer og andre, som p\xc3\xa5 forskellig vis havde knyttet sig til de romerske milit\xc3\xa6re. N\xc3\xa5r afdelingerne var under forflytning p\xc3\xa5 stier og trange veje, dannede de en ret lang marchkolonne, det har v\xc3\xa6ret sk\xc3\xb8nnet, at den kunne v\xc3\xa6re 15-20 kilometer lang.\n_START_SECTION_\nOverfaldet\n_START_PARAGRAPH_\nDet var i denne situation, at romerne blev angrebne af de germanske krigere. Arminius kendte den romerske taktik og vidste at lade angrebene s\xc3\xa6tte ind der, hvor de gjorde mest mulig skade. Romerne k\xc3\xa6mpede imod og form\xc3\xa5ede til sidst at oprette en bef\xc3\xa6stet nattestilling. N\xc3\xa6ste morgen kom de ud i \xc3\xa5bent terr\xc3\xa6n, men udbruddet havde kostet store tab. Omtrent et d\xc3\xb8gn senere gik romerne i den afg\xc3\xb8rende f\xc3\xa6lde. Mellem et bjerg og ufremkommelige sumpe gik vejen p\xc3\xa5 en omtrent hundrede meter bred br\xc3\xa6mme af mere eller mindre t\xc3\xb8rt land. Langs med vejen var der bygget jordvolde, som germanerne brugte som d\xc3\xa6kning, mens de over\xc3\xb8ste romerne med pile og kastespyd. Romerne fors\xc3\xb8gte at storme volden, men blev sl\xc3\xa5et tilbage. Kavaleriet flygtede, og de romerske styrker begyndte at g\xc3\xa5 i opl\xc3\xb8sning. Da stormede germanerne og tog livet af alle de romere, de kom ind p\xc3\xa5. Man regner med, at 15.000 \xe2\x80\x93 20.000 romerske soldater blev dr\xc3\xa6bt.\n_START_SECTION_\nOpf\xc3\xb8lgningen\n_START_PARAGRAPH_\nDe romerske kilder er enige om, at tabet var katastrofalt. De to resterende legioner trak sig tilbage til vestbredden af Rhinen. Germanerne fulgte op med angreb p\xc3\xa5 alle romerske byer, forter og milit\xc3\xa6re positioner \xc3\xb8st for Rhinen. Fortet Aliso holdt stand i flere uger, m\xc3\xa5ske m\xc3\xa5neder, men m\xc3\xa5tte til sidst overgive sig. Bes\xc3\xa6tningen reddede sig i sikkerhed.\n_START_SECTION_\nReaktionen i Rom\n_START_PARAGRAPH_\nSuetonius fort\xc3\xa6ller om kejser Augustus\xe2\x80\x99 reaktion, da han fik besked om slaget. Kejseren dunkede panden i marmorv\xc3\xa6ggene, mens han gentagne gange r\xc3\xa5bte i fortvivlelse: "Quintili Vare, legiones redde!" (Quintillius Varus, giv mig legionerne tilbage!. Som det skulle vise sig, havde han al mulig grund til sin fortvivlelse. Slaget markerede enden p\xc3\xa5 den ufattelige triumf og ekspansion, som Romerriget havde oplevet siden slutningen p\xc3\xa5 borgerkrigene. Arminius sendte Varus\xe2\x80\x99 hoved til kongen af markomannerne, som s\xc3\xb8rgede for at sende det videre til Rom for at blive begravet.\n_START_SECTION_\nHvor stod slaget?\n_START_PARAGRAPH_\nSelve valpladsen skulle forblive ukendt i n\xc3\xa6sten to tusind \xc3\xa5r. Det eneste holdepunkt var Tacitus, som i sin beskrivelse af slaget n\xc3\xa6vner et sted som Teutoburgiensis. Det har derfor givet et indtryk af at det fandt sted i Teutoburgerskoven, et h\xc3\xb8jdedrag som str\xc3\xa6kker sig fra Osnabr\xc3\xbcck sydvest over mod Paderborn. Gennembruddet kom, da amat\xc3\xb8rark\xc3\xa6ologen Tony Clunn i 1987 fandt et st\xc3\xb8rre antal romerske m\xc3\xb8nter og projektiler til slynger. Fundene blev gjort med metaldetektor i et begr\xc3\xa6nset omr\xc3\xa5de ca. 10\xc2\xa0km nord\xc3\xb8st for Osnabr\xc3\xbcck, lige nord for et h\xc3\xb8jdedrag kaldet Kalkriese. Clunns fund blev fulgt op med regul\xc3\xa6re ark\xc3\xa6ologiske unders\xc3\xb8gelser over en \xc3\xa5rr\xc3\xa6kke forest\xc3\xa5ede af Kulturhistorisk museum i Osnabr\xc3\xbcck. Resultaterne er efterh\xc3\xa5nden blevet meget overbevisende, og et flertal af forskere, som besk\xc3\xa6ftiger sig med denne periode, har konkluderet, at dette m\xc3\xa5 v\xc3\xa6re valpladsen. Stedet ligger 20 - 30 kilometer nord for Teutoburgerskoven. I 2001 blev det opf\xc3\xb8rt et museum p\xc3\xa5 stedet, og rekonstruktioner af de germanske bef\xc3\xa6stningsmure.\n_START_SECTION_\nF\xc3\xb8lger\n_START_PARAGRAPH_\nDen direkte f\xc3\xb8lge af nederlaget blev, at Romerriget mistede st\xc3\xb8rstedelen af nutidens Tyskland, omr\xc3\xa5det mellem Rhinen og Elben, da man trak sig tilbage vest p\xc3\xa5 for aldrig senere at vende tilbage. Rom havde mistet sin milit\xc3\xa6re overlegenhed med hvilken, det havde underlagt sig store dele af Germanien. Aldrig mere skulle Rom genvinde denne overlegenhed, aldrig mere skulle Romerriget igen blive s\xc3\xa5 st\xc3\xa6rkt, som det havde v\xc3\xa6ret f\xc3\xb8r slaget, end ikke ved kejsar Trajanus\' d\xc3\xb8d 108 \xc3\xa5r senere. En mindre tr\xc3\xb8st var det, at hurtige styrkerekrutteringer i Gallien samt en vis germansk passivitet efter slaget afv\xc3\xa6rgede alle de trusler, som kunne v\xc3\xa6re kommet af, at Gallien var n\xc3\xa6sten helt ubeskyttet, da Varus blev besejret._NEWLINE_P\xc3\xa5 l\xc3\xa6ngere sigt havde slaget stor betydning for Europas historie, efter som Rom aldrig fik indlemmet Germanien i den romerske provinsstruktur. Dermed sattes ogs\xc3\xa5 et best\xc3\xa5ende skel mellem det latinske Sydeuropa og det germanske Nordeuropa.\n_START_SECTION_\nTysk nationalromantik\n_START_PARAGRAPH_\nErindringen om slaget fik stor betydning for den senere tyske nationalf\xc3\xb8lelse. Da denne voksede sig st\xc3\xa6rk i det 19. \xc3\xa5rhundrede, gav den sig udslag blandt andet i opstillingen af mindesm\xc3\xa6rket Hermannsdenkmal, bygget mellem 1838 og 1875  p\xc3\xa5 bjerget Teutberg sydvest for byen Detmold ved den sydlige del af Teutoburgerskoven i det dav\xc3\xa6rende fyrstend\xc3\xb8mme Lippe (nu delstaten Nordrhein-Westfalen).'