b'\n_START_ARTICLE_\nAdolph Sigfried von der Osten\n_START_SECTION_\nOpl\xc3\xa6ring til diplomat\n_START_PARAGRAPH_\nMan kan ikke se, at han i sine tidligere \xc3\xa5r har bekl\xc3\xa6dt andre stillinger end v\xc3\xa6ret f\xc3\xb8rst hofjunker og siden kammerjunker; men J.H.E. Bernstorff m\xc3\xa5 p\xc3\xa5 en eller anden m\xc3\xa5de have haft lejlighed til at m\xc3\xa6rke, at han var et godt hoved, der duede til andet og mere. Nok er det, at han sendte ham, der ikke f\xc3\xb8r havde v\xc3\xa6ret i nogen diplomatisk stilling, til Rusland (november 1755), for at han skulle overtage stillingen som statsafsending der, en diplomatplads, som h\xc3\xb8rte til de allervanskeligste._NEWLINE_Ganske vist var den ikke ledig i \xc3\xb8jeblikket, den bekl\xc3\xa6dtes af kammerherre Johan Lotharius Friederich von Moltzahn; men denne var i h\xc3\xb8j grad tr\xc3\xa6t af sin virksomhed og attr\xc3\xa5ede bare at blive kaldt hjem, n\xc3\xa5r der kom et passende tidspunkt. S\xc3\xa5 l\xc3\xa6nge indtil det skete, kunne Osten under hans vejledning s\xc3\xa6tte sig ind i de vanskelige forhold, hvormed han ville f\xc3\xa5 at g\xc3\xb8re. \xc3\x98jeblikket for ham til at virke selvst\xc3\xa6ndig kom, da Moltzahn pludselig d\xc3\xb8de 31. december 1756.\n_START_SECTION_\nKatharinas fortrolige\n_START_PARAGRAPH_\nOsten havde udm\xc3\xa6rkede egenskaber som diplomat, en hurtig og skarp iagttagelsesevne, i det hele en betydelig intelligens, dertil megen politisk takt og menneskekundskab. For sin gerning f\xc3\xb8lte han levende interesse, og han skrev meget godt for sig. Dog passede han i \xc3\xa9n henseende ikke godt til at optr\xc3\xa6de ved kejserinde Elisabeths hof; han var nemlig en grim mand, og kejserinden, der havde en udpr\xc3\xa6get sans for mandlig sk\xc3\xb8nhed, havde derfor ingen lyst til at have med ham at g\xc3\xb8re. "Jeg har", ytrede han i den anledning, "stedse maattet lide under, at Vorherre ikke har taget Hensyn til Kejserindens Smag, da han skabte mig." Men heldigvis var der en anden, og det en meget betydelig, dame, som syntes overordentlig godt om ham, nemlig den senere Katharina 2., der dengang levede i Rusland som storfyrstinde, gift med tronf\xc3\xb8lgeren, storfyrst Carl Peter Ulrik. Hun har \xc3\xa5benbart fundet, at det var en forn\xc3\xb8jelse at tale med den kloge og vittige Osten._NEWLINE_Forholdene vare netop dengang s\xc3\xa5danne, at det kunne have v\xc3\xa6rd for en dansk diplomat at st\xc3\xa5 i et venskabeligt forhold til hende. Fors\xc3\xb8get p\xc3\xa5 ved en fredelig overenskomst med Carl Peter Ulrik som holstensk hertug at f\xc3\xa5 den gamle strid imellem Danmark og Gottorp udj\xc3\xa6vnet var i 1751 sl\xc3\xa5et ganske fejl, og det var vel kendt, at netop storfyrstinden dengang havde virket meget dertil. Siden havde underhandlingen omtrent hvilet; men der syntes al grund til at antage, at hun havde skiftet sind med hensyn til denne sag, og i slutningen af 1756 troede regeringen i K\xc3\xb8benhavn, at \xc3\xb8jeblikket til at genoptage underhandlingen var kommet.\n_START_SECTION_\nDet gottorpske sp\xc3\xb8rgsm\xc3\xa5l\n_START_PARAGRAPH_\nDet blev ved Moltzahns d\xc3\xb8d Ossten, der fik den opgave at drive denne forhandling; men hvad kunde da v\xc3\xa6re heldigere, end at storfyrstinden personlig havde fattet velvilje for ham? Hvor slet end forholdet imellem hende og hendes \xc3\xa6gtef\xc3\xa6lle var, havde hun dog p\xc3\xa5 flere omr\xc3\xa5der stort herred\xc3\xb8mme over denne, og da han vitterlig hadede Danmark af hjertens grund, kunne der tr\xc3\xa6nges til en forbundsf\xc3\xa6lle, som kunne bek\xc3\xa6mpe og m\xc3\xa5ske besejre denne stemning hos ham. Snart blev Ostens forhold til hende endnu intimere. For at tr\xc3\xb8ste sig i sit ulykkelige \xc3\xa6gteskab havde hun begyndt at tage sig elskere, og den, som p\xc3\xa5 denne tid n\xc3\xb8d hendes gunst, var den senere polske konge Stanislav Poniatovski, som dengang opholdt sig ved det russiske hof. Men kejserinden ville ikke t\xc3\xa5le ham l\xc3\xa6ngere i Rusland, og da han derfor m\xc3\xa5tte vende tilbage til sit Polen, blev det Katharina en overordentlig tr\xc3\xb8st under skilsmissen at f\xc3\xb8re en levende brevveksling med ham, og den, der nu, ligesom for \xc3\xb8vrigt allerede tidligere, var hendes fortrolige i dette forhold og bes\xc3\xb8rgede brevvekslingen imellem hende og den frav\xc3\xa6rende elsker, var ingen anden end Osten. Han opf\xc3\xb8rte sig i hele dette forhold med stor takt og forstod med beundringsv\xc3\xa6rdig beh\xc3\xa6ndighed at undg\xc3\xa5 enhver blottelse, hvor st\xc3\xa6rkt mistanken om, at han var fyrstindens fortrolige, end var rettet imod ham._NEWLINE_Samtidig arbejdede han i den gottorpske sag med betydelig udholdenhed og dygtighed p\xc3\xa5 at skaffe den danske opfattelse indgang ved hoffet i Sankt Petersborg og i regeringskredsene her; men det viste sig stadig umuligt at f\xc3\xa5 bugt med storfyrstens had. Det uundg\xc3\xa5elige skete, at da Elisabeth d\xc3\xb8de i januar 1762, og Carl Peter Ulrik som Kejser under navn af Peter 3. blev herre over Ruslands h\xc3\xa6r og fl\xc3\xa5de, kom vort f\xc3\xa6dreland til at st\xc3\xa5 over for en truende krigsfare, der kun afv\xc3\xa6rgedes derved, at Katharina styrtede sin \xc3\xa6gtef\xc3\xa6lle fra tronen. Men netop nu viste betydningen sig af den tiln\xc3\xa6rmelse imellem hende og den dansk-norske regering, som Ostens personlige forhold til hende havde virket s\xc3\xa5 st\xc3\xa6rkt til at udvikle. Hun lod straks krigen standse og var villig til at forhandle venskabelig med regeringen i K\xc3\xb8benhavn.\n_START_SECTION_\nKortvarigt ophold i Polen og fornyet uvilje i Rusland\n_START_PARAGRAPH_\nAllerede inden Krisen i 1762 kom, havde Bernstorff imidlertid set sig n\xc3\xb8dt til at kalde Osten bort fra Rusland. Han havde lagt sig grundig ud med kejserinde Elisabeths elsker Schuvaloff, og hvor lidt end denne og andre, der ville ham til livs, kunne finde beviser imod ham, var mistanken om hans n\xc3\xa6re forhold til storfyrstinden blevet s\xc3\xa5 st\xc3\xa6rk, at han m\xc3\xa5tte bort. I 1761 var han bleven forflyttet til Warzawa. Her blev han dog ikke l\xc3\xa6ngere end til sommeren 1763, da han vendte tilbage til sin gamle plads i Sankt Petersborg._NEWLINE_Netop dengang havde kejserinde Katharina tilbudt ham en h\xc3\xb8j plads i russisk tjeneste; men han foretrak at vedblive at tjene sit f\xc3\xa6dreland som diplomat. Hans andet ophold i Rusland varede indtil november 1765 og omfattede alts\xc3\xa5 det par \xc3\xa5r, i hvilke forbundet af 11. marts 1765 blev sluttet, dette forbund, der blev grundlaget for mageskiftetraktaterne 1767 og 1773. Ham selv bragte dog opholdet kun liden gl\xc3\xa6de. N\xc3\xa5r han lejlighedsvis mindede om et fransk udsagn, at ingen g\xc3\xb8r to gange lykke i Rusland, kom det til at passe p\xc3\xa5 ham selv. Kejserinden, der nu havde glemt Poniatovski og kastet sig i armene p\xc3\xa5 en ny elsker, Gregorius Orloff, f\xc3\xb8lte sig snart trykket ved i Osten at have en mand p\xc3\xa5 n\xc3\xa6rt hold, der havde v\xc3\xa6ret hendes fortrolige under hendes tidligere elskovsforhold, og han skaffede sig bitre uvenner i de 2 m\xc3\xa6nd, der p\xc3\xa5 denne tid havde mest at sige med hensyn til Ruslands udenrigspolitik, russeren Nikita Ivanovich Panin og Holsteneren Caspar von Saldern.\n_START_SECTION_\nPersonlig karakteristik\n_START_PARAGRAPH_\nNetop i disse \xc3\xa5r tr\xc3\xa5dte det st\xc3\xa6rkt frem, der var Ostens forbandelse, at han let vakte mistillid imod sig. Sigtelsen for falskhed og underfundighed har lydt fra meget forskellige kanter og fulgt ham igennem en stor del af hans liv. Der kan i virkeligheden ikke p\xc3\xa5vises noget tr\xc3\xa6k fra hans diplomatbane, der s\xc3\xa6tter en plet p\xc3\xa5 hans karakter, og han har p\xc3\xa5 den fuldt ud gjort sin pligt imod Danmark; men en s\xc3\xa5 almindelig dom lyder ikke, uden at der har v\xc3\xa6ret nogen grund til den, og det synes umuligt at n\xc3\xa6gte, at han har haft adskilligt i sig af en intrigant; dertil kom hans skarpe og vittige tunge, ved hvilken han mindst af alt skaffede sig venner; han var tillige mistroisk og, n\xc3\xa5r det kom over ham, alt andet end elskv\xc3\xa6rdig i omgang. Var det slemt for ham, at han fik fremmede statsm\xc3\xa6nd og diplomater til uvenner, var det endnu v\xc3\xa6rre, at mistilliden til ham, for \xc3\xb8vrigt, som det synes, uden tilstr\xc3\xa6kkelig grund, smittede Bernstorff. Denne f\xc3\xb8rte bag hans ryg brevveksling med den dav\xc3\xa6rende danske legationssekret\xc3\xa6r i Sankt Petersborg, Peter Christian Schumacher, og det var for en stor del ad den vej, at den underhandling blev drevet, som havde forbundet af 11. Marts 1765 til resultat.\n_START_SECTION_\nUdm\xc3\xa6rkelser og udsending i Napoli\n_START_PARAGRAPH_\nDa Osten havde forladt Sankt Petersborg, modtog han som \xc3\xa6restegn b\xc3\xa5de den russiske Alexander Newsky-orden og den polske Stanislaus-orden. Disse dekorationer fik han som vidnesbyrd om, at b\xc3\xa5de kejserinden og Stanislav Poniatovski, der nu var konge i Polen, med erkendtlighed mindedes ham som deres tro ven i tidligere tid. Kong Stanislav f\xc3\xb8jede et par \xc3\xa5r derefter den polske grevev\xc3\xa6rdighed til som en ny h\xc3\xa6dersbevisning (1768). Men s\xc3\xa5danne venskabstegn form\xc3\xa5ede ikke at d\xc3\xa6mpe den bitterhed, som han f\xc3\xb8lte ved, hvad han havde oplevet i de sidste \xc3\xa5r. P\xc3\xa5 den skyld, han selv kunne have haft, t\xc3\xa6nkte han ikke; men han gav Bernstorff ansvaret, og han blev fra nu af en bestemt uven af denne. Det hjalp ikke, at han (1766) blev ridder af Dannebrog._NEWLINE_Fra Petersborg blev han sendt til Napoli for at repr\xc3\xa6sentere staten her-, han fik nu kun lidt at bestille, men fandt nok at skumle over i italienske forhold. For at han kunne opn\xc3\xa5 en plads, hvor der var mere brug for hans evner, ville Bernstorff sende ham til Haag; men inden han kunde komme der hen, blev Bernstorff styrtet af Johann Friedrich Struensee (15. september 1770), og der begyndte nu et helt nyt afsnit i Ostens liv.\n_START_SECTION_\nUdenrigsminister i Struensees regering\n_START_PARAGRAPH_\nDa nemlig Struensee s\xc3\xa5 n\xc3\xb8dvendigheden af at have en dygtig og i de diplomatiske forhold kyndig mand i spidsen for de udenrigske sager, tilb\xc3\xb8d han Osten at lede disse. Det var imidlertid ikke blot dennes dygtighed, men ogs\xc3\xa5 hans bekendte vrede imod Bernstorff, der anbefalede ham hertil, og det blev i Struensees kreds opfattet som et stort held, hvis han kunne vindes for en s\xc3\xa5dan stilling. Osten tog villig imod tilbuddet og kom tilbage til K\xc3\xb8benhavn i december 1770. Mens tidligere den samme mand stedse havde forenet udenrigsministerens forretninger med det at v\xc3\xa6re pr\xc3\xa6sident i tyske Kancelli, blev Osten nu udenrigsminister alene (22. december 1770), og den adskillelse af de 2 embeder, der s\xc3\xa5ledes fandt sted, holdt sig stedse siden. Samtidig med at Osten blev udenrigsminister, fik han tillige den vell\xc3\xb8nnede stilling som direkt\xc3\xb8r for \xc3\x98resundstolden._NEWLINE_Men hvis han har f\xc3\xb8lt sig stolt og glad ved at f\xc3\xa5 de udenrigske sager i sin h\xc3\xa5nd, kom han til at m\xc3\xa6rke, at det ikke var en udelt nydelse p\xc3\xa5 denne tid at v\xc3\xa6re udenrigsminister. Selvf\xc3\xb8lgelig ville Struensee ikke give slip p\xc3\xa5 at bestemme den ydre politik, og han s\xc3\xb8gte at indskr\xc3\xa6nke Ostens virksomhed til at v\xc3\xa6re et slags departementsdirekt\xc3\xb8rs. Blandt andet kunne Osten ikke mundtlig forhandle med kongen, han m\xc3\xa5tte indgive sine forestillinger skriftlig til kabinettet og fik resolutionerne sendte fra dette, s\xc3\xa5ledes som kongen fastsatte dem efter Struensees diktat; men dette var alt andet end en forretningsgang efter hans hoved. Fremdeles var han og Struensee aldeles ikke enige om den politik, der skulle f\xc3\xb8lges._NEWLINE_Hvor ilde stemt han end var bleven imod Bernstorff, havde han dog g\xc3\xa5et for meget i dennes skole til at ville sl\xc3\xa5 ind p\xc3\xa5 nogen anden bane end den, hans l\xc3\xa6remester havde fulgt. Ligesom Bernstorff holdt han det for n\xc3\xb8dvendigt at slutte sig n\xc3\xa6r til Rusland, is\xc3\xa6r for at opn\xc3\xa5 en heldig afslutning af den gamle gottorpske strid, som han selv tidligere havde haft s\xc3\xa5 meget at g\xc3\xb8re med; Struensee derimod \xc3\xb8nskede vistnok ikke noget brud med Rusland, men mente, at man alt for st\xc3\xa6rkt fulgte dets k\xc3\xb8lvand, blandt andet ved sammen med det at modarbejde, at frihedstidens statsforfatning i Sverige \xc3\xa6ndredes til gavn for kongemagten. Det var i l\xc3\xa6ngere tid umuligt for Osten at overtyde Struensee om, at s\xc3\xa5ledes som sagerne \xc3\xa9n gang stod, havde man kun valget imellem at slutte sig st\xc3\xa6rkt til Rusland eller afgjort st\xc3\xb8de det fra sig og g\xc3\xa5 glip af det \xc3\xb8nskede mageskifte i Hertugd\xc3\xb8mmerne. Den eneste tilfredsstillelse, han havde, var undertiden at sige Struensee ret dr\xc3\xb8je spydigheder- denne afholdt sig p\xc3\xa5 sin side ikke fra ved given lejlighed at drive politik p\xc3\xa5 egen h\xc3\xa5nd uden at sige noget til Osten._NEWLINE_Men omsider vandt denne sidste dog for s\xc3\xa5 vidt sejr, som Struensee s\xc3\xa5 sig n\xc3\xb8dt til langt mere end tidligere at komme Rusland i m\xc3\xb8de, og et omslag i den danske politik var tydelig ved at finde Sted, da Struensee blev styrtet.\n_START_SECTION_\nEfter Struensee og faldet fra magten\n_START_PARAGRAPH_\nI selve den sammensv\xc3\xa6rgelse, der f\xc3\xb8rte til dennes fald 17. januar 1772, havde Osten ikke v\xc3\xa6ret deltager, men hans uvilje imod den styrtede magthaver var s\xc3\xa5 bekendt, at han fik s\xc3\xa6de i det statsr\xc3\xa5d, der dannedes 13. februar 1772. Mens de, der havde h\xc3\xb8rt til Bernstorffs kreds, havde v\xc3\xa6ret glade ved at se Osten arbejde for at holde dennes politik oppe, mente de, at han havde skyld i, at Bernstorff ikke straks blev kaldt tilbage efter 17. januar, og rimeligvis falder en del af ansvaret for, at dette ikke skete, virkelig p\xc3\xa5 ham. Men hans egne dage i den nye regering var snart talte; allerede 13. marts 1773 fjernedes han fra sin udenrigsministerstilling. Selv mente han, at han var falden som en f\xc3\xb8lge af private intriger, og han tiltroede blandt andre Ove H\xc3\xb8egh-Guldberg, at han havde v\xc3\xa6ret med heri; men hovedgrunden var dog den, at hvor ivrig han end i Struenseetiden havde v\xc3\xa6ret for at f\xc3\xb8lge Bernstorffs politik, havde hans gamle modstandere i Sankt Petersborg dog ikke tiltro til, at Rusland i l\xc3\xa6ngden kunne stole p\xc3\xa5 ham. Fra sin ministerplads blev Osten fjernet til at v\xc3\xa6re stiftamtmand i Aalborg, hvor han blev til 1781._NEWLINE_Det var en sv\xc3\xa6r overgang for ham, der l\xc3\xa6nge havde levet i hoffernes og statsm\xc3\xa6ndenes kredse, nu at blive henvist til en tarvelig jysk k\xc3\xb8bstad; han savnede, som han skrev til en god ven, godt selskab og behagelig omgang; der var nok "Folk til at \xc3\xa6de og drikke og spille Kort med, men ingen, som man kunde faa en forn\xc3\xb8jelig og nyttig Konversation med". Da han var ugift, f\xc3\xb8lte han dobbelt savnet heraf. Det synes, som om et vist hang til pietisme st\xc3\xa6rkt har udviklet sig i denne tid hos den forslagne diplomat; men Verdens glimmer havde han dog ondt ved at forsage. Han attr\xc3\xa5ede at f\xc3\xb8je den polske hvide \xc3\xb8rns dekoration til sine tidligere ordener, og han h\xc3\xa5bede at opn\xc3\xa5 det ved den russiske regerings hj\xc3\xa6lp; men til sin h\xc3\xb8jst ubehagelige overraskelse fik han at vide, at han var s\xc3\xa5 ilde lidt i de h\xc3\xb8je kredse der ovre, at dette h\xc3\xa5b m\xc3\xa5tte opgives. Mere tiltalende end at se ham fiske efter fremmede ordener er det at h\xc3\xb8re, at han i Aalborg efterlod sig "et \xc3\xa6refuldt Minde ved stor Godgj\xc3\xb8renhed og Menneskekj\xc3\xa6rlighed"._NEWLINE_Mens hans statsmandsrolle var udspillet for stedse, vedblev han dog at bevare politiske interesser. Hans brud med Bernstorff havde v\xc3\xa6ret bestemmende for hans synsm\xc3\xa5de i den f\xc3\xb8lgende tid, og sk\xc3\xb8nt han s\xc3\xa5 at sige var blevet udst\xc3\xb8dt af Statsr\xc3\xa5det 1773, havde han dog i den f\xc3\xb8lgende tid n\xc3\xa6rmest sympati for Guldberg og hans meningsf\xc3\xa6ller. Det l\xc3\xb8nnede sig for ham, for s\xc3\xa5 vidt han, efter 1774 at v\xc3\xa6re bleven gehejmekonferensr\xc3\xa5d, derefter 1782 opn\xc3\xa5ede at blive justitiarius i H\xc3\xb8jesteret og 1783 fik Elefantordenen. Nogle \xc3\xa5r senere (1788) forflyttedes han til pladsen som overpr\xc3\xa6sident i K\xc3\xb8benhavn, men afgik fra denne 1794, og d\xc3\xb8de nogle \xc3\xa5r senere. Hvad han havde af formue, omkring 29000 rigsdaler, testamenterede han til Sct. Hans Hospital.'