b'\n_START_ARTICLE_\nNordisk religion\n_START_PARAGRAPH_\nNordisk religion er en betegnelse for de religi\xc3\xb8se traditioner og skikke, der blev praktiseret af indbyggerne i de nordiske lande i vikingetiden op til religionsskiftet \xe2\x80\x93 en periode der strakte sig fra 700 - til 1300-tallet. Den nordiske religion var en folkereligion, hvor v\xc3\xa6gten l\xc3\xa5 p\xc3\xa5 ritualer og sociale b\xc3\xa5nd. Den var lokalt orienteret og forekom i mange former. Det kan b\xc3\xa5de skyldes, at der ikke fandtes normative tekster, og at religi\xc3\xb8s forandring er et grundvilk\xc3\xa5r for al religion. _NEWLINE_I vikingetiden blev mytologien og den rituelle praksis hovedsageligt overleveret i mundtlig form. De kilder, der findes, er mere eller mindre tilf\xc3\xa6ldigt sammenstillede. Fra h\xc3\xb8jmiddelalderen er bevaret  skriftlige kilder. Den moderne forskning bygger p\xc3\xa5 dem. De suppleres med bl.a. ark\xc3\xa6ologi. P\xc3\xa5 det grundlag er der skabt en rekonstruktion af en f\xc3\xa6lles nordisk religion. Det vil sige, at nordisk religion er et generaliseret idealbillede._NEWLINE_Norden udgjorde ikke en enhed i vikingetiden, men var kulturelt, \xc3\xb8konomisk og politisk forbundet med naboregionerne. Nordboerne tilh\xc3\xb8rte den germansktalende gruppe, som i jernalderen delte mange kult-religi\xc3\xb8se tr\xc3\xa6k. Befolkningen i det sydgermanske omr\xc3\xa5de blev omvendt til kristendommen tidligere end i det nordgermanske. Kildematerialet er langt mere omfattende til vikingetidens religion end til den \xc3\xa6ldre germanske religion, og studierne bygger i h\xc3\xb8jere grad p\xc3\xa5 det nordiske materiale.\n_START_SECTION_\nBaggrund\n_START_PARAGRAPH_\nI vikingetiden var der ingen klar geografisk afgr\xc3\xa6nsning af Norden, idet gr\xc3\xa6nser var flydende mellem kulturomr\xc3\xa5der. Kommunikation mellem landene fandt sted, men den var ikke regelm\xc3\xa6ssig, og der var forskel p\xc3\xa5, hvad overklassen og almuen erfarede \xe2\x80\x93 f.eks. rejste kongerne ganske ofte. Den nordiske religion udgjorde et relativt homogent semantisk univers, hvor der ganske givet var en h\xc3\xb8j grad af kulturel kontinuitet i den brede befolkning, mens der samtidigt ogs\xc3\xa5 m\xc3\xa5 have v\xc3\xa6ret en divergerende udvekslingsproces mellem nabosamfund. Den nordiske kultur var en del af et st\xc3\xb8rre germansk f\xc3\xa6llesskab, som l\xc3\xa6ngere ude var en del af et indoeurop\xc3\xa6isk f\xc3\xa6llesskab. Nordisk religion var en samling af lokale religioner, der blev holdt sammen af et f\xc3\xa6lles nordisk sprog. Religionen var vokset sammen og bestod af mange elementer, som havde meget forskellig oprindelse. Det kunne b\xc3\xa5de v\xc3\xa6re \xc3\xa6ldgammel overlevering og indl\xc3\xa5n fra andre kulturer. Den norske religionsforsker Gro Steinsland beskriver p\xc3\xa5 den baggrund nordisk religion som en etnisk religion eller en folkereligion. Den voksede frem som en del af traditionen inden for en bestemt befolkningsgruppe og var en integreret del af en helt s\xc3\xa6rlig kultur. Hun p\xc3\xa5peger endvidere, at tyngdepunktet i denne religion ikke l\xc3\xa5 i trosforestillingerne, men i den rituelle praksis. Mytologien havde ikke en fast form, men varierede efter tid og sted i mods\xc3\xa6tning til kristendommen. Den var ogs\xc3\xa5 knyttet til et bestemt folks territorium, og man blev automatisk f\xc3\xb8dt ind i f\xc3\xa6llesskabet. Betegnelsen Nordisk religion er en moderne rekonstrueret idealmodel, der bygger p\xc3\xa5 strukturelle ligheder, og som derfor ikke afspejler den konkrete religion, som den s\xc3\xa5 ud p\xc3\xa5 et bestemt tidspunkt p\xc3\xa5 et bestemt sted._NEWLINE_Der kendes ikke nogen fast gr\xc3\xa6nse for, hvorn\xc3\xa5r den nordiske religion opstod; f.eks. er der intet, der tyder p\xc3\xa5, at der skete afg\xc3\xb8rende religi\xc3\xb8se forandringer p\xc3\xa5 overgangen mellem jernalderen og vikingetiden omkring 750 e.Kr. Kildematerialet til den tid er dog ogs\xc3\xa5 yderst spinkelt. Norden har v\xc3\xa6ret beboet af mennesker siden slutningen af den sidste istid, men graden af den kulturelle kontinuitet mellem det oprindelige j\xc3\xa6ger-samlersamfund og det samfund, vi m\xc3\xb8der i vikingetiden, er fuldst\xc3\xa6ndig ukendt. Forskellene mellem de to samfundstyper betyder, at det er meget usandsynligt, at der ingen sammenh\xc3\xa6ng var mellem religionen i de to epoker. Det vides heller ikke pr\xc3\xa6cist, hvorn\xc3\xa5r de traditioner og forestillinger, der karakteriserede vikingetidens religion, opstod. Omkring 300 e.Kr. dukker de f\xc3\xb8rste spor op fra det germanske omr\xc3\xa5de, der indikerer dyrkelsen af guder, som bar de samme navne som vikingernes.\n_START_SECTION_\nDen indoeurop\xc3\xa6iske forbindelse\n_START_PARAGRAPH_\nBegrebet indoeurop\xc3\xa6isk d\xc3\xa6kker over et sprogligt sl\xc3\xa6gtskab mellem sprogene hos en r\xc3\xa6kke  folkeslag, der hovedsageligt stammer fra den sydvestlige del af Eurasien. Teorien om et indoeurop\xc3\xa6isk udgangspunkt for den nordiske kultur bygger derfor p\xc3\xa5 lingvistiske ligheder. Pga. dette sl\xc3\xa6gtskab er det en udbredt formodning, at der ogs\xc3\xa5 er et kulturelt sl\xc3\xa6gtskab mellem de indoeurop\xc3\xa6isk talende folkeslag. Det har l\xc3\xa6nge v\xc3\xa6ret almindeligt antaget, at det indoeurop\xc3\xa6iske sprog spredte sig til Europa og det vestlige Asien mellem det 4. og 3. \xc3\xa5rtusinde f.Kr. Denne teori bygger i h\xc3\xb8j grad p\xc3\xa5 den litauisk-amerikanske ark\xc3\xa6olog Marija Gimbutas\' arbejde. For nylig er den teori blevet udfordret fra b\xc3\xa5de lingvistisk og genetisk side; f.eks. har den engelske ark\xc3\xa6olog Colin Renfrew f\xc3\xa5et stor opm\xc3\xa6rksomhed for sin teori om, at denne udbredelse stammer helt tilbage fra omkring 7000 f.Kr.; dvs. samtidig med udbredelsen af agerbruget i den del af verden. Denne ekspansion var heller ikke resultatet af en pludselig migration, men var foreg\xc3\xa5et langsomt og gennem en naturlig ekspansion af dyrkningsomr\xc3\xa5derne. Renfrews teori har i dag mistet mange st\xc3\xb8tter, og Kurgan-hypotesen om omfattende folkevandringer er igen den mest udbredte._NEWLINE_Der har i forskningen v\xc3\xa6ret udbredt forventning om, at myter og forestillinger hos forskellige indoeurop\xc3\xa6iske folkeslag har et f\xc3\xa6lles ophav i en oprindelig indoeurop\xc3\xa6isk kultur. Anders B\xc3\xa6ksted p\xc3\xa5peger imidlertid, at tilsyneladende f\xc3\xa6lles tr\xc3\xa6k hos forskellige kulturer ogs\xc3\xa5 kan v\xc3\xa6re udtryk for f\xc3\xa6llesmenneskelige ideer og derfor resultat af parallelle udviklinger eller udveksling mellem folkeslag. I dag er tilb\xc3\xb8jeligheden til at tale om en f\xc3\xa6lles indoeurop\xc3\xa6isk kultur blevet mindre. Det eneste element i den nordiske religion, der peger p\xc3\xa5 en direkte lingvistisk forbindelse til en proto-indoeurop\xc3\xa6isk religion, er navnet p\xc3\xa5 guden Tyr.\n_START_SECTION_\nBlandingskultur\n_START_PARAGRAPH_\nDe nordiske sprog tilh\xc3\xb8rer den germanske gruppe, og det er oplagt at s\xc3\xb8ge efter paralleller til nordisk religion blandt de folkeslag, der tilh\xc3\xb8rte denne gruppe. Germansk kultur var et sprogligt og i vid udstr\xc3\xa6kning l\xc3\xb8st kulturelt f\xc3\xa6llesskab, og intet tyder p\xc3\xa5, at den nogensinde har udgjort en f\xc3\xa6lles politisk organisation. Ligheder i overleverede gudenavne er tegn p\xc3\xa5 en kulturel forbindelse mellem det syd- og det nordgermanske omr\xc3\xa5de. Navnene p\xc3\xa5 ugedagene er det klareste bevis. Et andet tegn er runerne, der blev benyttet over hele det germanske omr\xc3\xa5de. Gro Steinsland p\xc3\xa5peger, at den nordiske kultur blev til i m\xc3\xb8det mellem de germanske, keltiske og samiske kulturer. Hun l\xc3\xa6gger i sin karakteristik af den nordiske kultur v\xc3\xa6gt p\xc3\xa5, at Norden l\xc3\xa5 i udkanten af det germanske omr\xc3\xa5de, og at omr\xc3\xa5det derfor har v\xc3\xa6ret mere \xc3\xa5ben over for nabokulturerne._NEWLINE_I \xc3\xa6ldre forskning har der v\xc3\xa6ret en tendens til at tro, at det var samerne, der l\xc3\xa5nte fra de germanske nordboer, og ikke omvendt. Gro Steinsland p\xc3\xa5viser, at samerne blev betragtet som en mere ligev\xc3\xa6rdig kultur af nordboerne end tidligere antaget, og derfor er opm\xc3\xa6rksomheden vokset p\xc3\xa5 flere f\xc3\xa6llestr\xc3\xa6k mellem de to kulturer, herunder opm\xc3\xa6rksomheden omkring sejdtraditionen, som hos nordboerne har store ligheder med den cirkumpolare shamanistiske tradition. Det betyder, at forskerne i de seneste \xc3\xa5r er blevet mere \xc3\xa5bne over for muligheden for en samisk p\xc3\xa5virkning af nordisk religion. Steinsland mener dog, at der l\xc3\xa6nge har v\xc3\xa6ret et overdrevent fokus p\xc3\xa5 lighederne mellem sejd og samisk noaidetradition, hvilket har skygget for forskellene mellem dem. Hun foretr\xc3\xa6kker at beskrive de to kulturer som to selvst\xc3\xa6ndige enheder, der i \xc3\xa5rtusinder sameksisterede i Skandinavien. Hun mener, at lighedspunkterne mellem dem ikke n\xc3\xb8dvendigvis beh\xc3\xb8ver at v\xc3\xa6re resultatet af direkte l\xc3\xa5n, men snarere at de er udtryk for m\xc3\xb8depunkter mellem to forskellige kulturer. Hun p\xc3\xa5peger nemlig, at der var store forskelle mellem den samiske og den nordiske samfundsstruktur; hovedsageligt fordi den ene var nomadisk, mens den anden var fastboende.\n_START_SECTION_\nForhistorie\n_START_PARAGRAPH_\nNordeuropa var indtil midten af 1. \xc3\xa5rtusinde e.Kr. n\xc3\xa6sten uden skrift. Derimod har vi takket v\xc3\xa6re ark\xc3\xa6ologiske fund en r\xc3\xa6kke genstande, der kan tolkes religi\xc3\xb8st, og p\xc3\xa5 billedsiden righoldige fund der kan tolkes i en religi\xc3\xb8s sammenh\xc3\xa6ng.\n_START_SECTION_\nBondestenalderens vand\xc3\xa5nder\n_START_PARAGRAPH_\nFra bondestenalder kendes ofringer af b\xc3\xa5de flint\xc3\xb8kser, lerkar, dyr og mennesker, s\xc3\xa5ledes fra Store \xc3\x85mose p\xc3\xa5 Sj\xc3\xa6lland. Der er fundet grenplatforme i moser, hvilket tolkes som faste offerpladser og helligsteder, der \xc3\xb8jensynligt har v\xc3\xa6ret l\xc3\xa6nge i brug. For at forst\xc3\xa5 tankegangen bag ofringerne har man anvendt etnoark\xc3\xa6ologiske metoder, det vil sige unders\xc3\xb8gt forholdene blandt oprindelige folkeslag i Melanesien blandt andre Mae Enga-folket p\xc3\xa5 New Guinea. For dem har det vist sig, at "blandt de vestlige klaner spiller sm\xc3\xa5 s\xc3\xb8er og damme en vigtig rolle i de ritualer, som skal g\xc3\xb8re forf\xc3\xa6drenes \xc3\xa5nder venligt stemt eller d\xc3\xa6mpe deres vrede over brudte tabuer. Skjult i t\xc3\xa6t skov har hver klan en lille s\xc3\xb8, som de betragter som stedet, hvor forf\xc3\xa6drenes kraft er koncentreret." For andre stammers vedkommende kan det v\xc3\xa6re en bakke med et vandl\xc3\xb8b eller en s\xc3\xa6rlig formet klippe, der er tilholdssted for forf\xc3\xa6drenes \xc3\xa5nder. F\xc3\xa6lles for disse folkeslag er troen p\xc3\xa5, at \xc3\xa5nderne udsender en kraft, der g\xc3\xb8r landet frugtbart, s\xc3\xa5 afgr\xc3\xb8der vokser, husdyrene formerer sig, og kvinderne f\xc3\xb8der sunde b\xc3\xb8rn, m\xc3\xa6ndene er tapre under krig og at sygdomme og ulykker undg\xc3\xa5s. For at opn\xc3\xa5 alle disse goder foretages ritualer herunder ofre for at forst\xc3\xa5 \xc3\xa5ndernes vilje og g\xc3\xb8re dem velvillige over for stammen, ._NEWLINE_De \xc3\xa6ldste menneskeofringer i Danmark g\xc3\xa5r tilbage til agerbrugets indf\xc3\xb8relse. Om tankegangen bag dem har antropologen Fitzjohn Porter Poole om stammen Bimin-kuskusmin p\xc3\xa5 New Guinea oplyst, at man fangede en mand fra en nabostamme og dr\xc3\xa6bte ham under en r\xc3\xa6kke ritualer og ceremonier, der trak d\xc3\xb8dskampen ud l\xc3\xa6ngst muligt. Drabet og ritualerne skulle styrke livskraften hos afgr\xc3\xb8derne og hos stammens medlemmer. Det kan formodes, at lignende motiver ligger bag ofringerne i bondestenalderens Norden.\n_START_SECTION_\nBronzealderens solkult\n_START_PARAGRAPH_\nDe \xc3\xa6ldste billeder, som med sikkerhed havde en religi\xc3\xb8s betydning, stammer fra ca. 2000 f.Kr. p\xc3\xa5 overgangen til bronzealderen. En s\xc3\xa6rligt ber\xc3\xb8mt fundgruppe fra denne tid i Norden er helleristningerne. De er billeder med klare religi\xc3\xb8se motiver. Om de forestiller guder eller mennesker, der foretager sig religi\xc3\xb8se handlinger, er omdiskuteret, men de er skabt i relation til en frugtbarhedskult med solen som det centrale element. Andre bronzealderfund som Solvognen og dekorationer p\xc3\xa5 rageknive tegner et lignende billede. Gudernes navne eller de myter, som blev fortalt om dem, kan naturligvis ikke udledes af disse fund, og det er uvist, om der er en direkte forbindelse mellem tidens religion og senere tiders. Den danske religionssociolog Morten Warmind mener, at fundene fra bronzealderen med stor sandsynlighed forestiller tidens ritualer, da udstyr er fundet til dyr og mennesker p\xc3\xa5 helleristningerne. I fundmaterialet optr\xc3\xa6der skibe og heste hyppigt, og ritualerne har sikkert v\xc3\xa6ret fokuseret p\xc3\xa5 bev\xc3\xa6gelse og processionerne i en eller anden form. Hans forslag er, at disse processioner afspejlede en mytes forl\xc3\xb8b, og at deltagerne gennem deres medvirken blev opfattet som guderne selv under ritualet._NEWLINE_Den danske ark\xc3\xa6olog Flemming Kaul har gennem et systematisk studie af billeder fra rageknive og helleristninger fors\xc3\xb8gt at rekonstruere bronzealderens religion. Han har peget p\xc3\xa5, at solen synes at st\xc3\xa5 i centrum for en kult, der var centreret om solens gang gennem d\xc3\xb8gnet: dens opgang i \xc3\xb8st, gang i l\xc3\xb8bet af dagen, nedgang mod vest og bev\xc3\xa6gelse om natten. Billederne viser, at solens gang tilsyneladende var forbundet med bestemte dyr (fisk, hest, slange) og transportformer. Solmyten synes at vise f\xc3\xb8lgende forl\xc3\xb8b: en fisk, der f\xc3\xb8rer solen fra et "natteskib" op til et "morgenskib" p\xc3\xa5 himlen til en hest, som f\xc3\xb8rer skibet over himlen om dagen (fisken f\xc3\xb8lger med, men bliver spist af en rovfugl under rejsen), indtil det m\xc3\xb8der slangen, der f\xc3\xb8rer solen tilbage til vandet og et andet skib, der vil f\xc3\xb8re solen gennem underverdenen om natten (hvor det formentlig p\xc3\xa5 ny f\xc3\xa5r selskab af en fisk, der hj\xc3\xa6lper det tilbage til udgangspunktet ved solopgang) det vil sige en symbolsk fremstilling af solens daglige cyklus set fra jorden._NEWLINE_Som en bekr\xc3\xa6ftelse kan opfattes Solvognen, der kun er guldbelagt p\xc3\xa5 den ene side(svarende til solen i dagstimerne), mens den anden side ikke var (svarende til solens manglende skin om natten). Ligeledes kan hjulkors p\xc3\xa5 helleristningssten opfattes som et billede p\xc3\xa5 det samlede forl\xc3\xb8b af solens rejse (og m\xc3\xa5ske tillige \xc3\xa5rets gang).\n_START_SECTION_\nJernalder\n_START_PARAGRAPH_\nDe \xc3\xa6ldste skriftlige kilder om religionen i Norden stammer fra jernalderen i Middelhavsomr\xc3\xa5det og er skrevet p\xc3\xa5 gr\xc3\xa6sk eller latin. I de fleste tilf\xc3\xa6lde drejer det sig om gudenavne, som gerne tolkes ud fra forfatterens kulturelle baggrund. De navne er ofte  oversat til latin eller gr\xc3\xa6sk som Jupiter eller Mars. Dertil findes der korte beskrivelser af nordboernes religi\xc3\xb8se skikke. Den mest omfattende er skrevet af den romerske forfatter Tacitus. Hans v\xc3\xa6rk Germania er en af de mest interessante kilder til den nordiske religion i denne periode. I v\xc3\xa6rket findes bl.a. en beretning om dyrkelsen af den kvindelige gud Nerthus. Hendes navn er etymologisk forbundet med den yngre gud Njord. Tacitus n\xc3\xa6vner ogs\xc3\xa5 andre guder med st\xc3\xa6rke paralleller til guderne i yngre kilder, men de har alle f\xc3\xa5et romerske navne. Denne beskrivelse har betydet, at mange forskere har sluttet, at der er en h\xc3\xb8j grad af kontinuitet i religionen i Norden fra jernalder til middelalder. Et af problemerne med Germania er dog, at bogen st\xc3\xa5r n\xc3\xa6sten alene som kilde og er uden sammenligningsmuligheder. Ofte tages kontinuiteten dog for givet, og der er blevet sluttet bagud fra senere tid for at g\xc3\xb8re det muligt at tolke og forklare indholdet i teksten. Det har bl.a. f\xc3\xa5et Allan A. Lund til at p\xc3\xa5pege, at Tacitus beskrev en for romerne helt ukendt og meget fremmedartet verden, som ikke kunne forklares uden brug af omfattende sammenligninger og overs\xc3\xa6ttelser til kendte romerske forhold. Og at Tacitus\' tekst ikke n\xc3\xb8dvendigvis indeholder rene objektive observationer._NEWLINE_I vikingetiden og i jernalderen boede den altovervejende del af Nordens befolkning enten i sm\xc3\xa5 landsbyer eller p\xc3\xa5 isolerede g\xc3\xa5rde. De f\xc3\xb8rste levn efter byer kan spores fra omkring vikingetidens begyndelse, men egentlige byer over hele Norden fandtes f\xc3\xb8rst mod slutningen af perioden. En egentlig bykultur opstod f\xc3\xb8rst mange \xc3\xa5rhundreder senere. P\xc3\xa5 alle samfundsniveauer fandtes der ledere, som stod i spidsen for f\xc3\xa6llesskabets ritualer. Hans magt blev sikret gennem udveksling af ressourcer og loyalitet; kongen var f.eks. helt afh\xc3\xa6ngig af folkets st\xc3\xb8tte, dvs. de jordbesiddende b\xc3\xb8nders, for at bevare sin stilling._NEWLINE_Det religi\xc3\xb8se liv var knyttet til livet i lokalsamfundet og centreret omkring f\xc3\xa6llesskabet i det. Landbruget var langt det vigtigste erhverv hele perioden igennem, og fokus i religionen og kulten l\xc3\xa5 derfor p\xc3\xa5 frugtbarhed og beskyttelse mod naturkr\xc3\xa6fter og ulykker. Opfattelsen af en direkte kommunikation mellem guderne og menneskene som afg\xc3\xb8rende for samfundets trivsel var en helt grundl\xc3\xa6ggende id\xc3\xa9. Man forestillede sig at guder manifesterede sig direkte i alle livets forhold, og derved fik alle handlinger potentiel religi\xc3\xb8s betydning. H\xc3\xb8jtider og fester var et f\xc3\xa6lles anliggende; i en beskrivelse af en stor kultfest i Uppsala fremg\xc3\xa5r det f.eks., at det var strafbart at udeblive. De guddommelige kr\xc3\xa6fter var til stede overalt og direkte involveret i alle livets g\xc3\xb8rem\xc3\xa5l. I det traditionelle samfund var der intet skel mellem religi\xc3\xb8se og andre forhold i livet, og religionen var derfor en dybt integreret del af dagligdagen. Denne forestilling forsvandt ikke ved overgangen til kristendommen.\n_START_SECTION_\nKarakteristik af vikingernes religion\n_START_PARAGRAPH_\nDen danske religionsforsker Jens Peter Schj\xc3\xb8dt har beskrevet den nordiske religion som praksisorienteret. If\xc3\xb8lge ham lagde nordboerne ikke v\xc3\xa6gt p\xc3\xa5 moral, men fokuserede p\xc3\xa5 overholdelsen af en r\xc3\xa6kke religi\xc3\xb8se pligter. Form\xc3\xa5let med religionsud\xc3\xb8velsen var at opretholde et godt forhold til de magter, som styrede verden. Kontrollen over den var delt mellem forskellige typer guddommelige magter, og et fremtr\xc3\xa6dende element i de bevarede kilder til den nordiske religion er forestillingen om en permanent konflikt mellem guderne og fjendtlige kr\xc3\xa6fter, der ofte blev kaldt j\xc3\xa6tter. Guderne var dem, der s\xc3\xb8rgede for orden og rigdom ogs\xc3\xa5 for menneskene, mens j\xc3\xa6tterne s\xc3\xb8gte atter at kaste verden ud i kaos, alts\xc3\xa5 at omg\xc3\xb8re verdens skabelse. Den engelske religionsforsker Hilda Ellis Davidson har beskrevet den uendelige kamp mellem fjendtlige kr\xc3\xa6fter som en afspejling af nordboernes eget slidsomme liv._NEWLINE_I mods\xc3\xa6tning til i den samtidige kristendom, fandtes der tilsyneladende ingen formel pr\xc3\xa6stestand i det traditionelle nordiske samfund. Enkelte runefragmenter tyder imidlertid p\xc3\xa5, at der har eksisteret s\xc3\xa6rlige kultspecialister med andre funktioner i samfundet. De har ikke udgjort en professionel klasse. Men generelt har en egentlig refleksion over religion, det der i kristendom g\xc3\xa5r under mange navne som eksegese og teologi, ikke v\xc3\xa6ret til stede._NEWLINE_Religionen var n\xc3\xa6rt relateret til samfundet, og den foregik ligesom al anden menneskelig interaktion og kommunikation i en social sammenh\xc3\xa6ng. Den skal derfor forst\xc3\xa5s og beskrives med udgangspunkt i det samfund, den blev ud\xc3\xb8vet i. Norden var i vikingetiden pr\xc3\xa6get af \xc3\xb8konomiske og erhvervsm\xc3\xa6ssige forskelle og store afstande. Politisk og \xc3\xb8konomisk var de tre overordnede regioner (de senere stater Danmark, Norge og Sverige) orienteret i hver sin retning. Dermed var der internt store kulturelle forskelle mellem dem. I ark\xc3\xa6ologiske udgravninger kan man f.eks. konstatere stor variation i gravformer og gravgaver mellem regionerne; de kan m\xc3\xa5ske v\xc3\xa6re et resultat af religi\xc3\xb8se forskelle. Stednavne viser ogs\xc3\xa5, at de samme guder heller ikke blev dyrket overalt. Samtidig blev hele Norden bundet sammen af det f\xc3\xa6lles sprog og skibsfarten, der overalt var den mest effektive transportvej. Man forstod derfor hinandens skikke og religion i Norden og kunne s\xc3\xa6tte pris p\xc3\xa5 den samme poesi og litteratur. Der fandtes en f\xc3\xa6lles kultur, som var s\xc3\xa6regen for Norden. De mange paralleller og ligheder g\xc3\xb8r, at vi kan tale om en s\xc3\xa6rlig nordisk religion._NEWLINE_Myterne fort\xc3\xa6ller om gudernes tilv\xc3\xa6relse som et liv pr\xc3\xa6get af uafbrudt kamp mod fjendtlige magter, hvilket var en afspejling af det liv, de prim\xc3\xa6rt agerbrugende nordboer selv levede. Andre vigtige mytologiske temaer var lov, orden og regelrette forhold mellem mennesker, samt frugtbarhed og rigdom. Dertil kom emner som krigeridealer, digterisk inspiration og magt. Det religi\xc3\xb8se var en selvf\xc3\xb8lgelig og integreret del af dagliglivet, og man skelnede ikke mellem det religi\xc3\xb8se og det almindelige. Ligesom man ikke opfattede skellet mellem det naturlige og det overnaturlige som noget, der l\xc3\xa5 mellem det virkelige og det uvirkelige. I lighed med alle andre f\xc3\xb8rmoderne kulturer har man opfattet overnaturlige v\xc3\xa6sner som virkelige og n\xc3\xa6rv\xc3\xa6rende. Og ligesom i andre religioner har kommunikation mellem guder og mennesker spillet en stor rolle i den religi\xc3\xb8se praksis. Man opfattede det som afg\xc3\xb8rende for b\xc3\xa5de samfundet og den enkeltes trivsel, at forholdet til verdens styrende magter var godt._NEWLINE_I den f\xc3\xb8r-kristne tid havde man ikke et begreb, der svarer til vore dages religion, og i nordisk sammenh\xc3\xa6ng stammer begrebet hedenskab fra den kristne tid, og det er en parallel til lignende begreber fra de \xc3\xb8vrige germanske omr\xc3\xa5der. Det stammer oprindeligt fra en overs\xc3\xa6ttelse af det latinske begreb paganus, der betyder landbefolkning, hvilket var en hentydning til at landomr\xc3\xa5derne i Romerriget i kristendommens \xc3\xa6ldste periode overvejende var ikke-kristne i mods\xc3\xa6tning til byerne. Det begreb, der kommer n\xc3\xa6rmest er si\xc3\xb0r. Det betyder s\xc3\xa6d, dvs. tradition og skik. Den gamle religion blev i sagaerne kaldt  si\xc3\xb0rforn (de gamles/forf\xc3\xa6drenes s\xc3\xa6dvane), mens kristendommen blev kaldt n\xc3\xbda si\xc3\xb0r (ny s\xc3\xa6dvane).\n_START_SECTION_\nMytologi\n_START_PARAGRAPH_\nDen mytologi, vi kender fra de islandske h\xc3\xa5ndskrifter, bygger hovedsageligt p\xc3\xa5 \xc3\xa6ldre f\xc3\xa6llesgermanske. Kun i Norden overlevede traditionen l\xc3\xa6nge nok til, at nogle af myterne blev nedskrevet i tekster og blev overleveret til eftertiden. Is\xc3\xa6r den islandske digter Snorri Sturluson, der i 1200-tallet nedskrev fortidens mundtligt overleverede gude- og heltesagn i den islandske Edda. Fra is\xc3\xa6r islandske kilder har vi derfor adgang til et omfattende mytologisk materiale, der kan suppleres med andre levn._NEWLINE_Den nordiske religion var polyteistisk: man forestillede sig, at verden var befolket af en r\xc3\xa6kke guddommelige v\xc3\xa6sner, som samlet blev kaldt v\xc3\xa6tter. De mest fremtr\xc3\xa6dende i de nedskrevne myter var de guder, som tilh\xc3\xb8rte asernes sl\xc3\xa6gt. En anden vigtig gudesl\xc3\xa6gt var vanernes. Derudover fandtes der ogs\xc3\xa5 talrige lokale guddomme, hvis navne sj\xc3\xa6ldent er bevaret, samt guder for specielle problemer og husguder; dem som den hellige Birgitta i et brev fra 14. \xc3\xa5rhundrede omtalte som tomme guder. Til denne gruppe af anonyme guder h\xc3\xb8rte ogs\xc3\xa5 diserne, nornerne, alferne osv. J\xc3\xa6tterne udgjorde deres egen sl\xc3\xa6gt, som var fjendtligt indstillet overfor asernes. Samtidig besidder j\xc3\xa6tterne et potentiale, som kan realiseres gennem guderne som ved \xc3\xa6gteskab mellem en af aserne og en j\xc3\xa6ttekvinde._NEWLINE_Myterne handler hovedsageligt om konflikter mellem de tre vigtigst sl\xc3\xa6gter: aserne, vanerne og j\xc3\xa6tterne. Guderne beskrives aldrig som alm\xc3\xa6gtige. I stedet bliver deres herred\xc3\xb8mme konstant udfordret af j\xc3\xa6tterne. De er p\xc3\xa5 deres side repr\xc3\xa6sentanter for naturens kr\xc3\xa6fter: foranderlighed, frugtbarhed, d\xc3\xb8d og kvindelighed. Mens guderne repr\xc3\xa6senterer menneskene, civilisation, mandlighed og stabilitet, herunder str\xc3\xa6ben efter ud\xc3\xb8delighed. Historierne symboliserer menneskets (set fra en mandligt synspunkt) konstante kamp for overlevelse i en verden domineret af en tilsyneladende fjendtligt indstillet og destruktiv natur. Den nordiske mytologi b\xc3\xa6rer imidlertid ikke pr\xc3\xa6g af dualistiske ideer om ondskab over godhed. J\xc3\xa6tterne skal derfor ikke opfattes som paralleller til dj\xc3\xa6vle og d\xc3\xa6moner, men som modstandere med egne m\xc3\xa5l og interesser._NEWLINE_Guderne opfattedes ikke som blot metafysiske guder, hvis man skal tro Snorri Sturlusson. I f\xc3\xb8rste afsnit af Heimskringla beskriver han Odin, som et virkeligt menneske, der rejser fra Volgaflodens egne til Norden, og der skaber sig et konged\xc3\xb8mme. Vikingetidens konger s\xc3\xa5 sig som efterkommere af Odin.\n_START_SECTION_\nKosmologi\n_START_PARAGRAPH_\nDe forskellige mytologiske sl\xc3\xa6gter beboede hver deres del af verden. Aserne havde deres hjem, Asg\xc3\xa5rd, i midten af verden, hvor tr\xc3\xa6et Yggdrasil stod. Asg\xc3\xa5rd bliver nogle steder beskrevet som frodigt og vidunderligt, blandt andet ses det af, at de fleste guder ejede magiske genstande og is\xc3\xa6r v\xc3\xa5ben. Dog er der ogs\xc3\xa5 genstande, der udtrykker overfl\xc3\xb8dighed, som svin, man kunne blive ved med at slagte, men hele tiden voksede eller guldringe, der hele tiden formerede sig. Rundt om Asg\xc3\xa5rd l\xc3\xa5 Midg\xc3\xa5rd, menneskenes verden, og yderst l\xc3\xa5 Jotunheim, der var j\xc3\xa6tternes hjem. Derudover fandtes d\xc3\xb8dens verden, Helheim, i underverdenen, der ogs\xc3\xa5 var beboet af andre typer v\xc3\xa6sner som alfer og dv\xc3\xa6rge. Forskellige tekster n\xc3\xa6vner, at der i alt fandtes ni verdener, men navnene p\xc3\xa5 dem, deres indbyrdes placering og beboere er forskellig fra tekst til tekst. Den kosmologiske opdeling er en afspejling af den virkelige verden, som den s\xc3\xa5 ud fra bondeg\xc3\xa5rden. Det kendte og stabile ved g\xc3\xa5rdsbygningerne og markerne skal sammenlignes med Asg\xc3\xa5rd og Midg\xc3\xa5rd, og det farlige, uopdyrkede land rundt om,  med Jotunheim._NEWLINE_Den overordnede mytologiske fort\xc3\xa6lling handler om en kosmisk magtkamp mellem guderne og kaosmagterne. Guderne repr\xc3\xa6senterede den ordnede verden, kulturen og civilisationen, som konstant blev truet af naturkr\xc3\xa6fterne, repr\xc3\xa6senteret ved j\xc3\xa6tterne og kaosuhyrerne (f.eks. Fenris og Midg\xc3\xa5rdsormen). Verden var et resultat af aserne Odin, Vile og Ves omskabelse af den uordnede urverden (repr\xc3\xa6senteret af urj\xc3\xa6tten Ymer), og s\xc3\xa5 l\xc3\xa6nge guderne kunne dominere de andre magter, ville verden best\xc3\xa5. I sidste ende ville de dog tabe magtkampen, og naturkr\xc3\xa6fterne ville endeligt f\xc3\xa5 overtaget og \xc3\xb8del\xc3\xa6gge den ordnede verden. I det sidste slag, Ragnarok, vil de styrende guder falde og verden g\xc3\xa5 under i en brand, hvorefter en ny og bedre verden vil opst\xc3\xa5 af den gamle.\n_START_SECTION_\nReligionen og samfundet\n_START_PARAGRAPH_\nReligi\xc3\xb8se forestillinger, institutioner og religi\xc3\xb8s praksis afspejler det samfund, de er blevet til i. Den m\xc3\xa5de, en religion manifesterer sig i sociale sammenh\xc3\xa6nge, er derfor en vigtig indgang til beskrivelsen af den. Vor viden om samfundets opbygning og samfundsklassernes rolle i religionen er meget lille i forhold til den, vi har om myter og ritualer. Den norske historiker Sverre Bagge mener, at tekster som den islandske Heimskringla viser, at religion og mytisk t\xc3\xa6nkning var en vigtig del af verdensopfattelsen og derfor uden tvivl har v\xc3\xa6ret en vigtig faktor i den m\xc3\xa5de, hvorp\xc3\xa5 dagliglivet blev organiseret i det f\xc3\xb8r-kristne Norden. Religionsforskeren Jens Peter Schj\xc3\xb8dt har forklaret kildernes tavshed om dagligdagen med, at forhold, der var selvindlysende for datiden, kun sj\xc3\xa6ldent blev beskrevet i de tekster den efterlod. Da hovedparten af de skriftlige kilder til vikingernes religion blev nedskrevet fra o. det 9. \xc3\xa5rhundrede e.Kr. i Island, var det i h\xc3\xb8j grad samfundsstrukturerne d\xc3\xa9r og p\xc3\xa5 den tid, der blev afspejlet i beretningerne. De vigtigste sociale institutioner overlevede religionsskiftet i Island i det 11. \xc3\xa5rhundrede, og det samfund vi m\xc3\xb8der i sagaerne ligner derfor meget landets f\xc3\xb8r-kristne samfund. Vi m\xc3\xa5 dog formode, at jo mindre en institution var associeret til den gamle religion, desto st\xc3\xb8rre var dens chance for overlevelse i u\xc3\xa6ndret form, og at de mest prominente religi\xc3\xb8se institutioner m\xc3\xa5 v\xc3\xa6re forsvundet, da den traditionelle religion forsvandt. Det islandske samfund var imidlertid p\xc3\xa5 en r\xc3\xa6kke omr\xc3\xa5der forskelligt fra samfundene i det \xc3\xb8vrige Norden. Her fandtes der f.eks. ikke et egentligt aristokrati, og det var et immigrantsamfund, s\xc3\xa5 \xc3\xa6tten ikke spillede den samme rolle her. I \xc3\xa6ttesystemet blev individets tilh\xc3\xb8rsforhold defineret mindst tre generationer i mandslinjen. \xc3\x86ttens funktion var prim\xc3\xa6rt at beskytte \xc3\xa6ttens odel, dvs. arvegods: jord, kvinder, b\xc3\xb8rn o.lign.\n_START_SECTION_\nForf\xc3\xa6drekult\n_START_PARAGRAPH_\nI det nordiske samfund vedblev de afd\xc3\xb8de at spille en stor rolle for deres sl\xc3\xa6gtninge. Der findes i flere sagaberetninger episoder, hvor levende sl\xc3\xa6gtninge taler med de d\xc3\xb8de gennem \xc3\xa5bninger i gravh\xc3\xb8je, og derfor var forf\xc3\xa6drekult m\xc3\xa5ske et helt centralt element i religionen. Forf\xc3\xa6drekult var s\xc3\xa5 central for nordboerne, at den var et af de v\xc3\xa6sentligste stridspunkter, da kristenretterne blev indf\xc3\xb8rt. Ark\xc3\xa6ologiske fund peger i samme retning, og bl.a. i Syddanmark har man konstateret gravkonstruktioner, der muliggjorde gavel\xc3\xa6gning ogs\xc3\xa5 efter begravelsen. Det tyder p\xc3\xa5, at man ofrede til de d\xc3\xb8de. Ofringer og libationer med \xc3\xb8l o.lign. har sandsynligvis v\xc3\xa6ret udbredt over hele Norden. Ved navngivning spillede sl\xc3\xa6gten ogs\xc3\xa5 en stor rolle, da man ofte genbrugte navnet p\xc3\xa5 en nyligt afd\xc3\xb8d sl\xc3\xa6gtning, som man p\xc3\xa5 den m\xc3\xa5de mente kunne leve videre i det nyf\xc3\xb8dte barn. Kilderne viser, at man forestillede sig, at de d\xc3\xb8de s\xc3\xb8rgede for sl\xc3\xa6gtens fortsatte kraft og rigdom, men de viser ogs\xc3\xa5, at forholdet mellem d\xc3\xb8de og levende var blandet, da kontakten med d\xc3\xb8dsriget var farlig. Derfra kom der frugtbarhed og d\xc3\xb8d. De d\xc3\xb8de sl\xc3\xa6gtninge blev m\xc3\xa5ske opfattet som en form for guddommelige v\xc3\xa6sner, der v\xc3\xa6rnede om sl\xc3\xa6gtens ejendom. Derfor blev den rituelle kontakt opfattet som livsn\xc3\xb8dvendig, hvilket kan v\xc3\xa6re grunden til, at s\xc3\xa5danne ritualer var i brug i afsides egne i Norden helt frem til moderne tid._NEWLINE_Gravpladserne l\xc3\xa5 n\xc3\xa6r de levendes boliger, og de blev opfattet som de d\xc3\xb8des boliger og var derfor naturlige steder at opretholde forbindelsen til dem. En grav var ogs\xc3\xa5 et s\xc3\xa6rligt kraftfuldt sted, og de genstande der l\xc3\xa5 derinde var ligeledes kraftfulde; Steinsland har derfor foresl\xc3\xa5et, at de tilf\xc3\xa6lde af grav\xc3\xa5bninger, der er blevet konstateret i gravh\xc3\xb8je, m\xc3\xa5ske ikke er vidnesbyrd om gravr\xc3\xb8verier, men snarere om at man i lokalsamfundet har hentet disse kraftfulde genstande ud af h\xc3\xb8jen. \xc3\x85bningen af en h\xc3\xb8j var s\xc3\xa5 ressourcekr\xc3\xa6vende, at det umuligt kunne foreg\xc3\xa5 ubem\xc3\xa6rket, og derved var det i praksis uladsigg\xc3\xb8rligt. Vi kender flere litter\xc3\xa6re eksempler p\xc3\xa5 at v\xc3\xa5ben og lignende er taget ud af en grav._NEWLINE_En anden m\xc3\xa5de at mindes de afd\xc3\xb8de p\xc3\xa5 var at rejse stenst\xc3\xb8tter. En stens monumentalitet var i sig selv et virkemiddel, men ofte blev de ogs\xc3\xa5 forsynet med en indskrift. Det var en skik, der var opst\xc3\xa5et l\xc3\xa6nge f\xc3\xb8r vikingetiden, og som fortsatte ind i kristen tid. P\xc3\xa5 flere sten fremg\xc3\xa5r det, at de var rejst af kvinder eller for kvinder, hvilket tyder p\xc3\xa5, at kvinder spillede en st\xc3\xb8rre rolle i samfundet, end det fremg\xc3\xa5r af de skriftlige kilder. Dertil kan forf\xc3\xa6drekult kan have en integreret del af de store bl\xc3\xb3tgilder (religi\xc3\xb8se fester) gennem mindesk\xc3\xa5le. I flere kilder knyttes de til alfebl\xc3\xb3t, der sandsynligvis var en sl\xc3\xa6gtsorienteret h\xc3\xb8jtid. Alferne var i sig selv knyttet til b\xc3\xa5de frugtbarhed og d\xc3\xb8d (en kombination der kendes fra mange religioner) og derigennem m\xc3\xa5ske til forf\xc3\xa6drene.\n_START_SECTION_\nKlasse og sl\xc3\xa6gtssamfund\n_START_PARAGRAPH_\nSamfundet og individet i den f\xc3\xb8r-kristne tid blev defineret ud fra sl\xc3\xa6gtstilh\xc3\xb8rsforhold og rolle i kollektivet i bred forstand. Vi ved at bestemte ritualer og guder var s\xc3\xa6rligt knyttet til overklassen. Samfundet var skarpt klasseopdelt, noget der bl.a. er blevet konstateret vha. udgravninger af begravelsespladser. Der var et vigtigt socialt skel mellem dem, der ejede jord, og dem der ikke gjorde, men det vigtigste var om man var fri eller tr\xc3\xa6l. Men forskellige klasser havde forskellige behov og dermed forskellig verdensopfattelse. Det betyder, at samme panteon og mytologi kunne have forskelligt udtryk, alt efter hvor i samfundet man var. I den enkelte husstand havde husherren st\xc3\xb8rst myndighed, og hans egen familie havde en klar forrang for tyende og g\xc3\xa5rdskarle, der igen stod over tr\xc3\xa6llene, som stod nederst i hierarkiet. Husherren stod ogs\xc3\xa5 for husstandens religi\xc3\xb8se liv, og han havde en position, der i grove tr\xc3\xa6k var parallel med pater familias i det antikke romerske samfund. Samfundsstrukturerne i det f\xc3\xb8r-kristne Norden kan bl.a. udledes af de islandske sagaer. Her blev individets sl\xc3\xa6gtstilh\xc3\xb8rsforhold hovedsageligt defineret med udgangspunkt i faderen, og visse sl\xc3\xa6gter blev regnet som finere end andre. Det bet\xc3\xb8d at selv om matriline\xc3\xa6re sl\xc3\xa6gtsb\xc3\xa5nd havde en vis betydning, blev de opfattet som inferi\xc3\xb8re i forhold til de patriline\xc3\xa6re. Kvinder skulle helst skulle gifte sig \xe2\x80\x9dopad\xe2\x80\x9d, mens m\xc3\xa6nd ikke kunne gifte sig med medlemmer af hvilken som helst sl\xc3\xa6gt. Relationen mellem sl\xc3\xa6gtninge fra m\xc3\xb8drene og f\xc3\xa6drene side kunne f\xc3\xa5 betydning under konflikter mellem forskellige sl\xc3\xa6gter. Selvom den f\xc3\xa6drene sl\xc3\xa6gt havde forrang, blev den m\xc3\xb8drene side gerne mobiliseret, hvis det indebar en fordel, f.eks. i relation til arvesager._NEWLINE_Den australske religionsforsker Margaret Clunies-Ross har fremf\xc3\xb8rt den teori, at de sociale uligheder i samfundet kom til udtryk i myterne i form af asernes dominans over b\xc3\xa5de andre gudesl\xc3\xa6gter og de mytologiske v\xc3\xa6sner i det hele taget. Hun mener, at b\xc3\xa5de den sociale og den mytiske stratifikation bunder i opfattelsen af m\xc3\xa6nds h\xc3\xb8jere v\xc3\xa6rdi i forhold til kvinder og mandslinjens forrang overfor kvindelinjen i en sl\xc3\xa6gt. I mytologien gifter aserne sig normalt ikke med j\xc3\xa6ttekvinder. I reglen kun med andre asynjer. Sl\xc3\xa6gtsm\xc3\xa6ssigt var aser og j\xc3\xa6tter n\xc3\xa6rt besl\xc3\xa6gtede gennem Bestla, mor til Odin, Vile og Ve, men asernes dominerende position umuliggjorde \xc3\xa6gteskabelige forbindelser og skabte konfrontation mellem de to \xc3\xa6tter. I det mytologiske system udg\xc3\xb8r b\xc3\xa5de gudernes sl\xc3\xa6gter og j\xc3\xa6ttesl\xc3\xa6gten deres egne socialgrupper, og de fungerede som adskilte klaner i samfundet \xe2\x80\x93 f.eks. levede j\xc3\xa6tter i familiem\xc3\xb8nstre, som lignede gudernes og menneskenes. Hun mener dog ogs\xc3\xa5, at denne ulighed i h\xc3\xb8j grad skyldes, at de overleverede tekster blev skrevet af m\xc3\xa6nd ud fra en mands synsvinkel. Runesten og stednavne tyder imidlertid p\xc3\xa5, at kvinder spillede en st\xc3\xb8rre rolle i samfundet, end de litter\xc3\xa6re kilder tyder p\xc3\xa5._NEWLINE_I Gylfaginnings skabelsesberetning opst\xc3\xa5r asernes og j\xc3\xa6tternes \xc3\xa6tter uafh\xc3\xa6ngigt, men den ene opn\xc3\xa5r hurtigt forrang for den anden. Det fremg\xc3\xa5r f.eks. at aser tog j\xc3\xa6ttehustruer i den tidligste fase, men ikke omvendt \xe2\x80\x93 med \xc3\xa9n undtagelse: Lokes far var j\xc3\xa6tte, og hans mor var asynje, hvilket sandsynligvis var forklaringen p\xc3\xa5 hans monstr\xc3\xb8sitet og tvetydighed. Tidligt blokerede aserne for skabelsen af et ligev\xc3\xa6gtigt forhold mellem de to \xc3\xa6tter, da Odin og hans br\xc3\xb8dre dr\xc3\xa6bte j\xc3\xa6tternes stamfar Ymir og n\xc3\xa6gtede at lade asynjer gifte sig med j\xc3\xa6tter. De gennemtvang derfor en underordning af j\xc3\xa6tte\xc3\xa6tten og af kvindesiden. I den nordiske kosmologi blev j\xc3\xa6tter associeret med kvindelighed og aser med mandighed._NEWLINE_I en myte blev klasseopdelingen fremstillet, som om den var indstiftet af guderne. Under navnet Rigr bes\xc3\xb8gte guden Heimdall i digtet Rigs vandring tre forskellige menneskepar. Ved hvert bes\xc3\xb8g befrugtede han kvinden og skabte p\xc3\xa5 den m\xc3\xa5de de tre samfundsklaser: tr\xc3\xa6l, bonde og stormand. Det f\xc3\xb8rste par hed Oldefor\xc3\xa6ldre, og de fik s\xc3\xb8nnen Tr\xc3\xa6l, det n\xc3\xa6ste hed Bedstefor\xc3\xa6ldre, de fik Karl (fri bonde), og det sidste hed For\xc3\xa6ldre, som fik Jarl (aristokratiet). Jarls egen s\xc3\xb8n fik navnet Konnungr (konge), som grundlagde den fjerde klasse, kongerne. I digtet anerkendte Rigr kun sit faderskab til Jarl; i det nordiske samfund skulle et u\xc3\xa6gte barn anerkendes af faderen for at blive indlemmet i hans sl\xc3\xa6gt. Den norske religionsforsker Gro Steinsland mener, at det er vigtigt for forst\xc3\xa5else af myten, da kun Jarls efterkommere kunne regne sig som retm\xc3\xa6ssige efterkommere af guden. Hun tolker derfor myten som en legitimering af de herskende klassers magtposition. Da aristokraterne var de eneste legitime arvinger til guden, var de ogs\xc3\xa5 de eneste retm\xc3\xa6ssige ejere af de guddommelige kulturelle gaver som odel (land), runemagi, ritualerne samt br\xc3\xa6tspil og sv\xc3\xb8mning. Myten underst\xc3\xb8ttede derved et overklassesynspunkt om \xc3\xa9n socialgruppes dominans over de andre. I lighed med de overnaturlige v\xc3\xa6sner blev den genealogisk \xc3\xa6ldste gruppe (j\xc3\xa6tter og Oldefor\xc3\xa6ldre) placeret nederst i hierarkiet. Det er imidlertid vanskeligt b\xc3\xa5de at tids- og stedf\xc3\xa6ste digtets oprindelse, og vi ved derfor ikke, om det er vikingetidens eller middelalderens samfund det afspejler. Beretningen afspejlede m\xc3\xa5ske en kulturel indflydelse fra den kristne ideologi om tre samfundsklasser._NEWLINE_Samfundsstrukturerne i det nordiske samfund var baseret p\xc3\xa5 aftaler og alliancer mellem sl\xc3\xa6gter. \xc3\x86gteskabelige forbindelser var et vigtigt element i etableringen af den enkelte families netv\xc3\xa6rk og relationer. Hertil kom det sociale hierarki, der fungerede som en begr\xc3\xa6nsende faktor p\xc3\xa5, hvem man kunne gifte sig med. I sagaer og myter fungerede kvinder som objekter, der kunne udveksles. Det bet\xc3\xb8d ikke, at kvinder ikke kunne optr\xc3\xa6de b\xc3\xa5de selvbevidst og magtfuldt; det kunne de f.eks. ved at etablere det rette fordelagtige \xc3\xa6gteskab. Sagaerne rummer ogs\xc3\xa5 mange eksempler p\xc3\xa5 de problemer det skaber, hvis kvinden ikke sp\xc3\xb8rges, f\xc3\xb8r der indg\xc3\xa5s et \xc3\xa6gteskab, selv om det legalt ikke var n\xc3\xb8dvendigt. Litteraturen er imidlertid n\xc3\xa6sten udelukkende skrevet ud fra en mandlig synsvinkel og omfatter praktisk taget aldrig kvindelige stemmer. Runetekster og stednavne fort\xc3\xa6ller dog, at kvinder kunne have en ganske fremtr\xc3\xa6dende rolle i samfundet. I mangel af voksne s\xc3\xb8nner kunne en kvinde  fungere som sl\xc3\xa6gtsoverhoved, men kun til hun blev gift. Det afspejles f.eks. i myten om Skade._NEWLINE_I religi\xc3\xb8s sammenh\xc3\xa6ng blev sl\xc3\xa6gtstilh\xc3\xb8rsforhold ofte beskrevet vha. den overnaturlige skikkelse fylgje, en guddommelig repr\xc3\xa6sentant for \xc3\xa6tten. Den havde ofte dyrekrop og kunne ledsage eller repr\xc3\xa6sentere en person. Det var ikke alle, som kunne se den, heller ikke den, som den fulgte. Fylgjen var en afspejling af de egenskaber, der knyttede sig til sl\xc3\xa6gtens medlemmer: m\xc3\xa6nd af fornem \xc3\xa6t kunne blive fulgt af en bj\xc3\xb8rn eller lignende. I fort\xc3\xa6llinger kunne en fylgje derfor bruges til at afsl\xc3\xb8re en persons virkelige afstamning.\n_START_SECTION_\nSakral kongemagt\n_START_PARAGRAPH_\nKongens rolle i vikingetidens samfund er usikker; det er f.eks. ikke sikkert at han havde ret til at ud\xc3\xb8ve sin magt i fredstid. Sandsynligvis var der ogs\xc3\xa5 forskelle mellem de \xc3\xb8st- og de vestnordiske samfund. Og hvorvidt der eksisterede en sakral kongemagt i Norden i vikingetiden er omdiskuteret. Flere forhold tyder p\xc3\xa5, at det faktisk var tilf\xc3\xa6ldet; det blev bl.a. h\xc3\xa6vdet om herskerne, at de nedstammede fra guderne, og at de var udstyret med en s\xc3\xa6rlig kraft (kongelykke), der sikrede frugtbarhed til hele landet; de var kultledere og kunne selv blive ofret til guderne. Det der taler imod, er at de m\xc3\xa5ske snarere skal opfattes som enere, der gennem ritualer og ideologi var blevet sat i centrum for hele samfundet. Gro Steinsland peger dog p\xc3\xa5, at der ikke er noget, som tyder p\xc3\xa5, at herskeren selv blev opfattet som guddommelig, men at det snarere var de religi\xc3\xb8se handlinger og symboler, som var knyttet til rollen, der gav kongev\xc3\xa6rdigheden hellig kraft._NEWLINE_Det moderne ord konge stammer fra det norr\xc3\xb8ne ord konungr. Der betyder s\xc3\xb8n af en fornem mand eller mand, som nedstammer fra guderne. Sl\xc3\xa6gtskabsforholdet var s\xc3\xa5ledes afg\xc3\xb8rende for kongens position, Morten Warmind har vist, at det i det hele taget ser ud til, at alle former for lederskab i de germanske samfund var sl\xc3\xa6gtsm\xc3\xa6ssigt funderede. Fyrstens hovedfunktion var p\xc3\xa5 det mytologiske plan at opretholde kosmos, dvs. at varetage kollektivets interesser, herunder krigslykke og frugtbarhed. Derfor var et godt forhold til guderne en n\xc3\xb8dvendighed, og p\xc3\xa5ber\xc3\xa5belse af sl\xc3\xa6gtskab var en m\xc3\xa5de at opn\xc3\xa5 dette p\xc3\xa5._NEWLINE_Gro Steinsland mener at kunne afl\xc3\xa6se betydningen af herskerens afstamning i de mytologiske fort\xc3\xa6llinger og sl\xc3\xa6gtens ophav, vi kender fra nogle af de mest magtfulde fyrstesl\xc3\xa6gter. De beskrev i reglen en erotisk forening mellem en j\xc3\xa6ttekvinde og en gud, som resulterede i sl\xc3\xa6gtens stamfar. Hun mener derfor, at det er muligt, at bryllupsmyter af denne type var et centralt element i den nordiske herskerideologi, og deres form\xc3\xa5l var at etablere en forbindelse mellem herskeren og hans land; j\xc3\xa6ttekvinden var en repr\xc3\xa6sentant for landet, og samlejet for dets frugtbarhed. Legender af lignende struktur blev i \xc3\xb8vrigt brugt til at legitimere fyrstens arveret langt op i middelalderen. If\xc3\xb8lge ideologien opstod fyrstesl\xc3\xa6gterne i et m\xc3\xb8de mellem modsatrettede kr\xc3\xa6fter, dvs. mellem j\xc3\xa6tter og guder. Resultatet var ikke noget, der var halvt j\xc3\xa6tte og halvt gud, men noget helt tredje; derfor var fyrsterne ikke selv guder. Deres exceptionelle ophav bet\xc3\xb8d imidlertid ogs\xc3\xa5, at de havde exceptionelle livsbaner; de skulle ikke leve et langt og fredeligt liv, men i stedet d\xc3\xb8 p\xc3\xa5 spektakul\xc3\xa6r eller us\xc3\xa6dvanlig vis._NEWLINE_I Yngre Edda fremtr\xc3\xa6der Odin som den mytologiske parallel til fyrsten, en position han tilsyneladende f\xc3\xb8rst havde f\xc3\xa5et i sen vikingetid. Andre kilder viser, at Frej ogs\xc3\xa5 har v\xc3\xa6ret knyttet til fyrstemagten, hovedsageligt under navnet Yngve/Ing. Morten Warmind mener, at Ing sandsynligvis p\xc3\xa5 et tidligere tidspunkt kan have v\xc3\xa6ret en selvst\xc3\xa6ndig guddom med en mere fremtr\xc3\xa6dende plads i forhold til fyrsten, der p\xc3\xa5 et tidspunkt smeltede sammen med Frej. Kongens kosmiske rolle knytter ham til vanerne. Blandt Odins gaver til fyrsterne var krigslykke og strategiske evner._NEWLINE_En anden myte, der omhandler kongernes position og rolle er Rigsthula, der beskriver samfundsordenen som en gudgiven tilstand. Digtet kan s\xc3\xa5ledes tolkes som en legitimering af et sakralt konged\xc3\xb8mme, da kongefiguren n\xc3\xa6rmest guddommeligg\xc3\xb8res gennem sin adoption af guden. Morten Warmind peger p\xc3\xa5, at fyrstens position var noget helt specielt, for i mods\xc3\xa6tning til fleste andre germanske ledertyper kan han ikke kategoriseres i en af tre grupper: den f\xc3\xb8rste i skaren (milit\xc3\xa6r leder), som husholdningens overhoved eller som kultleder. Sammen med jarlen kan kongen nemlig ikke blive placeret i en af de tre grupper, og de d\xc3\xa6kkede sandsynligvis dem alle tre.\n_START_SECTION_\nRetssystemet\n_START_PARAGRAPH_\nTinget var den traditionelle folkeforsamling, hvor konflikter blev s\xc3\xb8gt l\xc3\xb8st, retssager blev afgjort og love blev fastlagt. Selv om ingen kilder klart viser det, s\xc3\xa5 mener religionsforskeren Jens Peter Schj\xc3\xb8dt, at guderne alligevel var st\xc3\xa6rkt involveret i aktiviteterne p\xc3\xa5 tinget. De religi\xc3\xb8se ledere var de eneste, der kunne d\xc3\xb8mme p\xc3\xa5 et ting, og det m\xc3\xa5 betyde, at man opfattede guderne som dem, der ultimativt d\xc3\xb8mte. Den m\xc3\xa5de, hvorp\xc3\xa5 guderne involverede sig p\xc3\xa5 tinget i Gautreks saga, er m\xc3\xa5ske et levn fra en form for divinationsritualer. Et eksempel p\xc3\xa5 guddommelige afg\xc3\xb8relser kunne v\xc3\xa6re holmgang; i kilderne fungerede denne tvekamp som en voldgift, hvor kampens udfald viste gudernes holdning. En parallel til holmgangen var kampe mellem de bedste m\xc3\xa6nd i to h\xc3\xa6re, for resultatet kunne afsl\xc3\xb8re, hvem guderne favoriserede. I myterne indgik tinget ofte som et vigtigt element, hvilket ogs\xc3\xa5 er en afspejling af institutions vigtighed i det nordiske samfund.\n_START_SECTION_\nKrig og krigere\n_START_PARAGRAPH_\nKrige og kampe var almindelige, og krigsguder var fremtr\xc3\xa6dende i mytologien. Helten var ofte en krigsherre, som sammen med sin trofaste skare risikerede alt i kampen for at vinde endnu mere. Land og rigdom kunne vindes ved vold, mens troskab blev beseglet ved hj\xc3\xa6lp af gaver som v\xc3\xa5ben eller guld. Krigsf\xc3\xb8relsen var ritualiseret, og ritualerne var is\xc3\xa6r knyttet til Odin. f.eks. kunne en h\xc3\xa6rf\xc3\xb8rer symbolsk ofre fjendens m\xc3\xa6nd til Odin ved at slynge et spyd mod dem med r\xc3\xa5bet Odin eje jer alle; det kan have v\xc3\xa6ret Odins egenskab af d\xc3\xb8dsgud, der l\xc3\xa5 til grund for denne praksis. Valhalla var krigerens d\xc3\xb8dsrige, hvor Odin samlede helte og konger, som gennem kamp blev viet til ham, s\xc3\xa5 de kunne hj\xc3\xa6lpe ham i Ragnarok._NEWLINE_For krigeren var det vigtigt at have et godt forhold til de guddommelige magter, da de kunne kontrollere de ellers ustyrlige kr\xc3\xa6fter og tilf\xc3\xa6ldigheder, som herskede under kamp. Odin og Thor var de guder, hvis tilknytning til krigen tematiseres i myterne. Muligvis kunne andre guder ogs\xc3\xa5 have haft en forbindelse til krig. Thors og Odins rolle som krigsguder var forskellige: Odin kontrollerede krigene i menneskenes verden, og han optr\xc3\xa5dte prim\xc3\xa6rt som strategisk hj\xc3\xa6lper og vejleder i heltesagn. Thor var kosmologisk kaosbek\xc3\xa6mper og den centrale helt i myterne om ham. Men den enkelte kriger kunne sagtens p\xc3\xa5kalde Thor, n\xc3\xa5r han k\xc3\xa6mpede for at afv\xc3\xa6rge ondt. Odin var knyttet til det kollektive, intellektuelle og moralsk indifferente, mens Thor stod for fysisk styrke, individualitet og det moralske. Jens Peter Schj\xc3\xb8dt p\xc3\xa5peger derfor, at det sandsynligvis gjorde ham mere relevant for krigeren, mens Odin var det for lederen. Mange levn tyder dog p\xc3\xa5, at Odin gennem sine magiske og ekstatiske attributter fik en s\xc3\xa6rlig tilknytning til krigerforbund f.eks. gennem bers\xc3\xa6rkerforestillingerne.\n_START_SECTION_\nOffentlig kult\n_START_PARAGRAPH_\nKilderne til den offentlige religion er langt mere fyldige end kilderne til privatreligionen. Det overordnede billede, der tegnes af den offentlige kult, viser at h\xc3\xb8vdinge var ansvarlige for ritualerne p\xc3\xa5 vegne af hele samfundet; en rolle kongerne ogs\xc3\xa5 havde over for sine unders\xc3\xa5tter. De guder, der blev dyrket ved de store offentlige kultfester, var de guder vi m\xc3\xb8der i myterne: f\xc3\xb8rst og fremmest Odin, Thor og Frej. Den tyske kr\xc3\xb8nikeskriver Adam af Bremen fort\xc3\xa6ller, at Odin blev p\xc3\xa5kaldt i tilf\xc3\xa6lde af krig, Thor ved misv\xc3\xa6kst og sygdom og Frej ved bryllupper. De st\xc3\xb8rste fester blev afholdt p\xc3\xa5 centrale helligsteder ved solhverv og j\xc3\xa6vnd\xc3\xb8gn. Det var obligatorisk for alle i lokalsamfundet at deltage i dem. Grunden var, at kommunikation mellem guder og mennesker var af afg\xc3\xb8rende betydning for samfundets trivsel; ved at overholde de religi\xc3\xb8se forpligtelser kunne man sikre sig gudernes velvilje og opn\xc3\xa5 deres hj\xc3\xa6lp. Et centralt element i flere af de ritualer vi kender, er udtrykket \xc3\xa5r og fred, dvs. \xc3\xb8nsket om frugtbarhed og at blive sk\xc3\xa5net for ulykker.\n_START_SECTION_\nKultledere\n_START_PARAGRAPH_\nFlere kilder viser, at de offentlige ritualer blev ledet af bestemte religi\xc3\xb8se ledere. Det er ikke fuldst\xc3\xa6ndigt klarlagt, hvilke former for rang og titler, der blev benyttet i det f\xc3\xb8r-kristne Norden, men fra bl.a. runesten kender vi titlerne gode og thegn, som blev b\xc3\xa5ret af ledere, der havde b\xc3\xa5de verdslig og religi\xc3\xb8s betydning. Af islandske tekster fremg\xc3\xa5r det, at en gode i kristen tid udelukkende var verdslig leder uden religi\xc3\xb8se forpligtelser, mens det fra bl.a. \xc3\xa6ldre danske runesten som Glavendrupstenen fremg\xc3\xa5r, at goden oprindeligt b\xc3\xa5de havde b\xc3\xa5de verdslig og religi\xc3\xb8s lederfunktion; p\xc3\xa5 stenen omtales S\xc3\xb8lve, viets gode. P\xc3\xa5 samme sten omtales ogs\xc3\xa5 en thegn med lignende funktioner. En anden almindelig titel var thul, som betyder gammel viis mand. Etymologisk er det besl\xc3\xa6gtet med ord, der betyder at mumle. Derfor har thulens rolle sandsynligvis v\xc3\xa6ret at fremsige de religi\xc3\xb8se tekster i forbindelse med ritualer. Aase Kofod og Morten Warmind har foresl\xc3\xa5et, at det m\xc3\xa5ske var i form af digte som dem, der kendes fra \xc3\x86ldre Edda. En anden kultledertype var v\xc3\xb8lven. Det er h\xc3\xb8jst usikkert, om hun havde anden funktion end sp\xc3\xa5kone i det f\xc3\xb8r-kristne samfund . P\xc3\xa5 Island fik titlen v\xc3\xb8lve med tiden samme betydning, som ordet heks havde i Skandinavien._NEWLINE_I det f\xc3\xb8r-kristne nordiske samfund forestillede man sig, at h\xc3\xb8vdinge og fyrster var i t\xc3\xa6ttere kontakt med den guddommelige sf\xc3\xa6re end almindelige mennesker. Det var derfor deres opgave at repr\xc3\xa6sentere deres unders\xc3\xa5tter overfor de guddommelige magter. Selv om h\xc3\xb8vdingen eller kongen var ansvarlig for kulten, var der ogs\xc3\xa5 et pr\xc3\xa6steskab, der havde et s\xc3\xa6rligt indg\xc3\xa5ende kendskab til ritualer og myter: vi m\xc3\xb8der en s\xc3\xa5dan specialist hos b\xc3\xa5de Adam af Bremen og hos Ibn Fadlan. Sidstn\xc3\xa6vnte beskriver i sin beretning om en begravelse af en h\xc3\xb8vding, hvordan en tr\xc3\xa6lkvinde voldtages og ofres.\n_START_SECTION_\nKongens rituelle funktion\n_START_PARAGRAPH_\nKultlederens v\xc3\xa6sentligste rolle i ritualerne var at sikre sig, at den korrekte fremgangsm\xc3\xa5de for ritualet blev fulgt, og at rammerne for ritualet var i orden. Kongens tilstedev\xc3\xa6relse i de store offentlige kultfester var derfor essentiel. Kun herskeren kunne sikre, at forskrifterne blev fulgt, og at ceremonien havde den \xc3\xb8nskede virkning. Vi ved fra H\xc3\xa5kon den Godes saga, at det kun var ham, der kunne foretage de centrale rituelle handlinger i bl\xc3\xb3tet som at signe \xc3\xb8llet og offerm\xc3\xa5ltidet. Kongemagten var konkret og symbolsk knyttet til h\xc3\xb8js\xc3\xa6dest\xc3\xb8tterne i hans sal eller hal, og den var ramme for forskellige ritualer og g\xc3\xa6stebud. Det var i disse omgivelser, at skjaldekunsten blev til, og sandsynligvis ogs\xc3\xa5 eddadigtene. Derudover har dronningen tydeligvis ogs\xc3\xa5 spillet en betydelig rolle i forbindelse med hallens ritualer. Kongen ejede en r\xc3\xa6kke kongsg\xc3\xa5rde over hele sit rige, og den svenske ark\xc3\xa6olog Stefan Brink foresl\xc3\xa5r, at de m\xc3\xa5ske omfattede en hal, der kan have v\xc3\xa6ret ramme for lokale ritualer knyttet til herskeren. If\xc3\xb8lge Johannes Br\xc3\xb8ndsted var templet i Sigtuna ved Stockholm af s\xc3\xa6rlig stor betydning for gudedyrkelsen i Sverige. Der foregik  menneskeofringer helt op i det 12. \xc3\xa5rhundrede._NEWLINE_Efter sin d\xc3\xb8d kunne kongens gravh\xc3\xb8j f\xc3\xa5 status af helligsted og ramme for ritualer, hvorved den blev et symbol p\xc3\xa5 kongemagtens kontinuitet. I nogle kilder blev en konges d\xc3\xb8d beskrevet som et bryllup mellem ham og en kvinde fra den anden verden. F.eks. Hel, Ran eller en anden j\xc3\xa6ttekvinde. Han blev derved et bindeled mellem sit gamle rige og underverdenen, som var kilde til b\xc3\xa5de d\xc3\xb8d og frugtbarhed. Fra andre fort\xc3\xa6llinger kender vi eksempler p\xc3\xa5, at genstande, som har v\xc3\xa6ret i den anden verden, besad guddommelige kr\xc3\xa6fter, hvis de vendte tilbage til denne verden. Gro Steinsland spekulerer i, at s\xc3\xa5danne historier m\xc3\xa5ske har v\xc3\xa6ret det mytologiske forl\xc3\xa6g for udgravninger af gravh\xc3\xb8je efter gravgaver, som blev bragt tilbage til de levende og brugt i kulten.\n_START_SECTION_\nHelligsteder\n_START_PARAGRAPH_\nOver hele Norden l\xc3\xa5 der centrale helligsteder, der blev benyttet til ritualer og religi\xc3\xb8se fester. En af dem omtales i det angelsaksiske digt Beowulf, hvor hallen i Lejre er ramme om en vigtig del af fort\xc3\xa6llingen. Den omtales ogs\xc3\xa5 af den tyske kronik\xc3\xb8r Thietmar af Merseburg. Adam af Bremen beskriver et lignende sted i Uppsala. I forbindelse med ark\xc3\xa6ologiske udgravninger er der i de senere \xc3\xa5r fundet konstruktioner, der sandsynligvis har fungeret som helligsteder. De er fundet flere steder ved rester af de storg\xc3\xa5rde, der i begyndelsen af 9. \xc3\xa5rhundrede begyndte at afl\xc3\xb8se de mindre landbrugsenheder og derved var forl\xc3\xb8bere for senere tiders godsdrift. Vi kender flere af de ord, man i f\xc3\xb8r-kristen tid benyttede for forskellige typer af helligsteder som hov, der var en stor hal, som kunne ligge p\xc3\xa5 en h\xc3\xb8vdings g\xc3\xa5rd. Af Eyrbyggjasaga fremg\xc3\xa5r det, at hov var et fredhelligt rum, der blev benyttet til de ritualer, som kaldes bl\xc3\xb3tgilder. De omfattede ofringer af dyr og st\xc3\xa6nkning af deres blod p\xc3\xa5 deltagerne. Blodet blev kaldt hlaut, og de koste, som blev benyttet til st\xc3\xa6nkningen, blev kaldt hlautkoste. Et anden type helligsteder hed h\xc3\xb8rg og var et alter, som stod i det fri.\n_START_SECTION_\nIkonografi\n_START_PARAGRAPH_\nMange af de genstande fra jernalder og vikingetid, der er fundet, var udsmykket. I denne periode var betydningen af kunst og billeder meget ofte religi\xc3\xb8s eller mytologisk, og gennem billeder og motiver kunne genstande, steder eller genstandenes ejerm\xc3\xa6nd blive placeret i en religi\xc3\xb8s kontekst. Billeder og figurer har sandsynligvis ogs\xc3\xa5 spillet en rolle i rituelle sammenh\xc3\xa6nge, f.eks. statuer opstillet ved helligdomme eller som udsmykning af ofrede genstande. Et gennemg\xc3\xa5ende motiv i den nordiske kunst var dyrefigurer. Ark\xc3\xa6ologen Lotte Hedeager har foresl\xc3\xa5et, at de blev opfattet som hj\xc3\xa6lpere, n\xc3\xa5r menneskene kommunikerede med den anden verden, bl.a. i forbindelse med sejd. P\xc3\xa5 nogle genstande er der afbildet figurer, der med stor sandsynlighed kan tolkes som guder, der kendes fra skriftlige kilder. De \xc3\xa6ldste af dem stammer fra omkring 400 e.Kr._NEWLINE_Det ikonografiske materiale udg\xc3\xb8r desuden en vigtig kildegruppe, da billeder og ornamenter stort set er de eneste bevarede nordiske kilder til f\xc3\xb8r-kristne religi\xc3\xb8se forestillinger fra samtiden. De er dog en vanskelig kildekategori, da tolkningen af dem i meget h\xc3\xb8j grad er afh\xc3\xa6ngig af den yngre nordiske litteratur eller ikke-nordiske skrifter.\n_START_SECTION_\nReligionsskiftet\n_START_PARAGRAPH_\nHvorn\xc3\xa5r de f\xc3\xb8rste nordboer oph\xc3\xb8rte med at dyrke de gamle guder for i stedet at lade sig d\xc3\xb8be som kristne, er h\xc3\xb8jst usikkert. Det f\xc3\xb8rste m\xc3\xb8de mellem nordboerne og den kristne verden skete formentlig f\xc3\xb8r 5. \xc3\xa5rhundrede. Ark\xc3\xa6ologiske fund fra denne periode vidner om omfattende kontakter til Romerriget, hvor kristendommmen var veletableret. Den f\xc3\xb8rste sikre kontakt mellem kristne og nordboere fandt sted i begyndelsen af det 8. \xc3\xa5rhundrede, da flere skriftlige kilder beretter om angelsaksiske mission\xc3\xa6rers bes\xc3\xb8g i Danmark. I store tr\xc3\xa6k var kristningen af de nordiske lande imidlertid f\xc3\xb8rst fuldf\xc3\xb8rt omkring 1300. Harald Bl\xc3\xa5tand var den f\xc3\xb8rste konge i Norden, der lod sig d\xc3\xb8be og formelt erkl\xc3\xa6rede sit land som kristent. Den kristne H\xc3\xa5kon den Gode (918-959) havde allerede uden held fors\xc3\xb8gt at kristne Norge, hvilket f\xc3\xb8rst lykkedes for Olav Tryggvason i hans kongetid (995-1000), mens det i Sverige var Olavs samtidige Olof Sk\xc3\xb6tkonung, der kristnede landet._NEWLINE_Overgangen fra den ene religionsform til den anden var en omv\xc3\xa6ltning, der kom til at omdefinere kulturen i det nordiske samfund. Udviklingen fortsatte imidlertid langt op i middelalderen. F\xc3\xb8rst i forbindelse med denne udvikling blev selve begrebet religion, og dermed ideen om en adskillelse af den verdslige og religi\xc3\xb8se sf\xc3\xa6re, udbredt i den norr\xc3\xb8ne kultur, da kristendommen var blevet en etableret del af den. Det norr\xc3\xb8ne ord si\xc3\xb0askipti (s\xc3\xa6deskifte) viser, hvordan udviklingen blev opfattet i samtiden: et kultur/religionsskifte._NEWLINE_Den nordiske religion oph\xc3\xb8rte som basis for samfundsordenen fra midten af 10. til slutningen af 11. \xc3\xa5rhundrede, men det bet\xc3\xb8d ikke, at den gamle religion forsvandt med \xc3\xa9t slag: fra 800 til 1200 fandtes der i Norden en blandingskultur, hvor de to religi\xc3\xb8se systemer fungerede side om side. Ark\xc3\xa6ologiske unders\xc3\xb8gelser har f.eks. vist, at de f\xc3\xb8rste kirker ikke blev opf\xc3\xb8rt direkte oven p\xc3\xa5 gamle hedenske helligsteder, som flere steder stadig var i brug l\xc3\xa6nge efter den officielle indf\xc3\xb8relse af kristendommen. Efter 1200 blev hedenskabet hurtigt mere og mere marginaliseret i forhold til kristendommen.\n_START_SECTION_\nKongemagtens etablering og kulturelle forandringer\n_START_PARAGRAPH_\nI Norden opstod sandsynligvis de f\xc3\xb8rste samlede konged\xc3\xb8mmer i Danmark kort f\xc3\xb8r 400 e.Kr. Flere steder i Sydskandinavien er der fundet tegn p\xc3\xa5 en ny magtelites opkomst is\xc3\xa6r gennem konstruktionen af de store halbygninger. Den danske ark\xc3\xa6olog Lotte Fibiger har gennem omfattende studier kunnet konstatere, at omkring den tid begyndte offerkulten at blive koncentreret omkring fyrstens bolig frem for p\xc3\xa5 f\xc3\xa6lles offerpladser. Denne forandring kan m\xc3\xa5ske have v\xc3\xa6ret ledsaget af b\xc3\xa5de ideologiske og religi\xc3\xb8se forandringer. Hun foresl\xc3\xa5r p\xc3\xa5 den baggrund, at det n\xc3\xa6re forhold mellem lederfunktionen og den offentlige religion, der kendetegnede de nordiske samfund langt op i middelalderen, m\xc3\xa5ske blev etableret i den forbindelse._NEWLINE_Kristendommen var et v\xc3\xa6sentligt element i institutionaliseringsprocessen af kongemagten. Den gav adgang til skriftkyndighed og nedskrivningen af love og traktater. Hermed kunne kongens stilling blive mere stabil. Den f\xc3\xb8rte til etableringen af nye magtcentre i form af bispes\xc3\xa6der, der ikke kunne g\xc3\xa5 i arv, men kunne bes\xc3\xa6ttes af kongen. Derfor hang udviklingen af kongemagten givetvis sn\xc3\xa6vert sammen med religionsskiftet. Alligevel gik der rundt regnet 100 \xc3\xa5r efter kristendommens officielle indf\xc3\xb8relse som statsreligion, f\xc3\xb8r der i Norden fandtes en kirkeorganisation, som begyndte at ligne dem, der l\xc3\xa6nge  fandtes i Vesteuropa._NEWLINE_Religionsskiftet bet\xc3\xb8d ogs\xc3\xa5 forandringer i opfattelsen af kongen som person. Fra at en konge fik sin legitimitet gennem sl\xc3\xa6gt og personlige egenskaber, blev han nu beskrevet som en hellig hersker, der var indsat af Gud. I den kristne kongeideologi var han Guds repr\xc3\xa6sentant p\xc3\xa5 Jorden, var indsat og salvet af kirken og kunne i teorien derfor ikke afs\xc3\xa6ttes. Samtidig udvikledes ideen om et kongeembede og arveret, modsat tidligere hvor kongev\xc3\xa6rdigheden var en social rolle, som blev knyttet til en bestemt person.\n_START_SECTION_\nFolklore\n_START_PARAGRAPH_\nI middelalderen var de hedenske forestillinger stadig st\xc3\xa6rkt udbredte i befolkningen, og de levede videre l\xc3\xa6nge efter, selv om kristendommen var blevet dominerende, og mange elementer af den nordiske mytologi overlevede religionsskiftet. I nyere tid opfattede man dem dog ikke som led i en hedensk religion, men snarere som udtryk for den lokale folklore. De store guddomme overlevede kun som vage forestillinger, mens mindre v\xc3\xa6sner fortsat havde stor betydning i folks bevidsthed. Elver, nisser og trolde var videreudviklinger af gamle kollektiv- og naturguder, som ofte havde v\xc3\xa6ret knyttet til bestemte lokaliteter eller situationer. Desuden var der flere begreber, ritualer og forestillinger fra de f\xc3\xb8rkristne religioner, der blev videref\xc3\xb8rt i den nordiske kristendom. F.eks. fik den kristne underverden sit navn fra det nordiske underjordiske d\xc3\xb8dsrige, Helv\xc3\xadti, som betyder Hels straf. Sammen med navnet har mange af traditionerne omkring julen ligeledes en \'hedensk\' oprindelse, eksempelvis at drikke j\xc3\xb3l.\n_START_SECTION_\nOverleveret hedenskab\n_START_PARAGRAPH_\nI vikingetiden var de kristne traditioner givet blevet m\xc3\xb8dt med b\xc3\xa5de aktiv og passiv modstand fra hedensk side, selv om det i kilderne dog naturligvis er den aktive modstand, som fylder mest. Tilh\xc3\xa6ngerne af den traditionelle religion opretholdt et parallelt trossamfund, der i isolerede omr\xc3\xa5der overlevede l\xc3\xa6nge. S\xc3\xa5 sent som i midten af 16. \xc3\xa5rhundrede skrev Olaus Magnus om vanskelighederne med at udrydde gamle forestillinger. Og fort\xc3\xa6llinger, som byggede p\xc3\xa5 \xc3\x9erymskvi\xc3\xb0a og Hagbard og Signe, ser ud til at v\xc3\xa6re blevet overleveret efter 17. \xc3\xa5rhundrede. Svenske folkemindeindsamlere har ogs\xc3\xa5 s\xc3\xa5 sent som i det 20. \xc3\xa5rhundrede  indsamlet levende religi\xc3\xb8se forestillinger om guder fra nordisk mytologi i V\xc3\xa4sterg\xc3\xb6tland._NEWLINE_I Tiveden ligger der en bjergknold, som kaldes Trollkyrka. I 1940 opdagede folkloristen B. G\xc3\xb6sta Carlshult et gammelt digt, der beskrev et ritual, som blev praktiseret ved bjerget. Det blev sandsynligvis til i 17. eller 18. \xc3\xa5rhundrede. I beskrivelsen af ritualet er der mange ligheder med de oplysninger i islandske tekster fra middelalderen, men samtidig er der ogs\xc3\xa5 flere forhold uden islandske paralleller, hvilket taler for dets autenticitet. Dertil kommer, at bjerget if\xc3\xb8lge lokale traditioner var tabu for kristne._NEWLINE_Forbud mod udf\xc3\xb8relsen af hedenske ritualer stod i norske lovtekster fra 13. og 14. \xc3\xa5rhundrede. Det tyder p\xc3\xa5 en vis udbredelse. De ritualer, der n\xc3\xa6vnes i lovteksterne, var dem, som hovedsageligt var relateret til kollektivguder som diser, alfer og v\xc3\xa6tter. Af lovene fremg\xc3\xa5r det, at det prim\xc3\xa6rt var kvinder, som blev mist\xc3\xa6nkt for at udf\xc3\xb8re dem. P\xc3\xa5 den baggrund har den norske religionsforsker Else Mundal foresl\xc3\xa5et, at de kvindelige hedenske kultledere kan have videref\xc3\xb8rt disse kultformer, selv om de var blevet kriminaliseret, fordi deres funktion ikke kunne kanaliseres ind i de kristne ritualer. I det f\xc3\xb8r-kristne samfund havde kvindelige kultledere haft stor betydning, og denne status mistede de i det kristne samfund. Samtidig var der ikke nogen \xc3\xa5benlys erstatning for de funktioner, de varetog: Morten Warmind har peget p\xc3\xa5, at det kan v\xc3\xa6re forklaringen p\xc3\xa5, at det hovedsageligt var kvinder, der videref\xc3\xb8rte de gamle ritualer.\n_START_SECTION_\nModerne revitalisering\n_START_PARAGRAPH_\nI 17. \xc3\xa5rhundrede blev den islandske litteratur kendt i Norge, Danmark og Sverige og p\xc3\xa5 det n\xc3\xa6rmeste annekteret som autentiske vidnesbyrd om landenes \xc3\xa6ldste historie. I den nationalromantiske str\xc3\xb8mning i 19. \xc3\xa5rhundrede blev interessen for den nordiske fortid yderligere vakt, og den f\xc3\xa6llesnordiske id\xc3\xa9 om Vikingetiden blev skabt. I Danmark var bl.a. N.F.S. Grundtvig eksponent for den fornyede interesse for den nordiske mytologi. Ogs\xc3\xa5 i Tyskland fik denne str\xc3\xb8mning betydning. Richard Wagners Nibelungens ring er et eksempel p\xc3\xa5 det. I slutningen af \xc3\xa5rhundredet begyndte de f\xc3\xb8rste fors\xc3\xb8g p\xc3\xa5 at rekonstruere religionen fra de islandske tekster._NEWLINE_I begyndelsen af 20. \xc3\xa5rhundrede opstod der flere okkulte bev\xc3\xa6gelser baseret p\xc3\xa5 germansk, nordisk mytologi og runemagi. Senere opstod der organiserede hedenske grupper i Tyskland, der h\xc3\xa6vdede, at de videref\xc3\xb8rte traditioner, som ubrudt var blevet overleveret fra f\xc3\xb8r-kristen tid. En af disse grupper var Thuleselskabet, som flere af de tidligste medlemmer af nazipartiet havde v\xc3\xa6ret en del af. Okkultisme og germansk religion spillede en stor rolle i den formative periode af den nazistiske bev\xc3\xa6gelse, men blev nedtonet i dens senere historie. Efter magtovertagelsen i 1933 blev traditionelle h\xc3\xb8jtider omformet, s\xc3\xa5 de blev en hyldest til nazipartiet og Adolf Hitler. Nordisk romanticisme blev st\xc3\xa6rkt associeret med nazismen i is\xc3\xa6r Storbritannien. Det bet\xc3\xb8d, at revitaliseringen af germansk og nordisk religion i \xc3\xa5rtierne efter afslutningen af 2. verdenskrig blev mist\xc3\xa6nkeliggjort._NEWLINE_I slutningen af 1960\'erne og begyndelsen af 1970\'erne begyndte en ny revitaliseringsbev\xc3\xa6gelse baseret p\xc3\xa5 folklore og videnskabelige studier. Hvor de \xc3\xa6ldre bev\xc3\xa6gelser som wicca var pr\xc3\xa6get af mystik og okkultisme, har de nyere hovedsageligt haft en mere rekonstruktivistisk karakter og har v\xc3\xa6ret knyttet til andre neohedenske bev\xc3\xa6gelser. Nogle grupper har dog genoplivet de okkulte og racistiske skoler fra 1920\'erne og 1930\'erne. Deres ideologi betegnes ofte som odinisme. I 1973 blev asetro officielt anerkendt i Island, som det f\xc3\xb8rste sted i verden, som trossamfund. I Danmark blev trossamfundet Forn Si\xc3\xb0r grundlagt i 1997 og anerkendt som trossamfund af Kirkeministeriet i 2003. Trossamfundet har omkring 600 medlemmer og fik i juli 2008 tilladelse af Odense Kommune til at oprette egen begravelsesplads.\n_START_SECTION_\nKildemateriale\n_START_PARAGRAPH_\nF\xc3\xb8r vikingetiden findes der kun et usikkert ark\xc3\xa6ologisk materiale til religionen samt for jernalderens vedkommende nogle f\xc3\xa5 beskrivelser hos de romerske forfattere Julius C\xc3\xa6sar og Tacitus. Disse kilder er dog for utilstr\xc3\xa6kkelige til, at vi kan danne os et samlet billede af religionen i de germanske omr\xc3\xa5der i denne periode. F\xc3\xb8rst i l\xc3\xb8bet af vikingetiden begynder kildematerialet at blive s\xc3\xa5 omfattende, at det er muligt at rekonstruere dele af det religi\xc3\xb8se system. Langt den mest omfattende del af det skriftlige kildemateriale stammer endda fra omkring 1200-1300, hvor kristendommen  dominerede. Hvorn\xc3\xa5r kristendommen begyndte at f\xc3\xa5 indflydelse i Norden, hersker der en del uenighed om, og tolkningen af hvilke elementer, der er kristne indl\xc3\xa5n, og hvor stor den kristne p\xc3\xa5virkning var, har hyppigt v\xc3\xa6ret genstand for diskussion inden for forskningen. Et andet problem er, at kilderne som regel favoriserer overklassens religion, mens almindelige menneskers forestillinger og traditioner n\xc3\xa6rmest ikke omtales._NEWLINE_Kilderne til den nordiske religion tilh\xc3\xb8rer forskellige kategorier. Der er de ark\xc3\xa6ologiske, herunder gravfund, huse og udsmykninger, der er runeinskriptioner og egentlige skriftlige kilder. Denne gruppe omfatter beskrivelser nedskrevet b\xc3\xa5de af personer udefra og af nordboer. Langt det st\xc3\xb8rste materiale til den nordiske religion er ark\xc3\xa6ologisk. Der kendes mange eksempler p\xc3\xa5 udsmykninger, billeder og skulpturer helt tilbage fra de allertidligste tider. Indimellem g\xc3\xb8res der fund, der b\xc3\xa6rer indskrifter, men de fleste er uden tekst. Nogle fund b\xc3\xa6rer pr\xc3\xa6g af at v\xc3\xa6re levn af offerceremonier, mens andre kan v\xc3\xa6re genstande eller huse, der er blevet brugt i rituelle sammenh\xc3\xa6nge. Men manglen p\xc3\xa5 fyldige skriftlige kilder betyder, at tolkningen af genstandenes betydning er yderst vanskelig, og det forv\xc3\xa6rres af den store afstand i tid mellem nedskrivningen af de vigtigste skriftlige kilder og de ark\xc3\xa6ologiske levn. I de senere \xc3\xa5r er ogs\xc3\xa5 ark\xc3\xa6ologerne begyndt at kombinere de skriftlige kilder og de materielle levn med udgangspunkt i bl.a. kognitive teorier som hj\xc3\xa6lp til analyser af materielle levn.I lighed med mange andre \xc3\xa6ldre religioner skal kildematerialet derfor behandles med b\xc3\xa5de forsigtighed og omtanke._NEWLINE_De v\xc3\xa6sentligste skriftlige kilder fra Norden er forskellige skjaldedigte: Den \xc3\x86ldre Edda, Snorre Sturlasons Edda, Heimskringla og Saxos Gesta Danorum og de islandske sagaer. Af kilder uden for Norden indeholder bl.a. Adam af Bremens v\xc3\xa6rk og Ibn Fadlans beskrivelse af skandinaviske k\xc3\xb8bm\xc3\xa6nd og en h\xc3\xb8vdings begravelse i Rusland megen v\xc3\xa6rdifuld information. Det bevarede kildemateriale betyder dog ogs\xc3\xa5 at mytologien og kosmologien er langt bedre beskrevet end ritualerne, hvilket i nogen grad h\xc3\xa6nger sammen med at de skriftkyndige i middelalderen var myte- og fort\xc3\xa6llingsfikserede. Det betyder dog ikke, at det ikke er muligt at finde kilder til ritualer. I det religi\xc3\xb8se system har der f.eks. v\xc3\xa6ret en n\xc3\xa6r sammenh\xc3\xa6ng mellem myte og ritual, og de har sammen fungeret i det s\xc3\xa5kaldte kultdrama, hvor myten udgjorde et forbillede for de rituelle handlinger. De optr\xc3\xa6der derfor i mange tilf\xc3\xa6lde som elementer af fort\xc3\xa6llingen._NEWLINE_Eddadigtene som V\xc3\xb6lusp\xc3\xa1 og H\xc3\xa1vam\xc3\xa1l opfattes generelt som gengivelser af myter, der blev brugt i kulten. Men hvilken form de blev brugt i er usikker. Denne digttype har en enklere struktur end skjaldedigtene, der blev skabt til og af samfundets elite, og det kan v\xc3\xa6re et tegn p\xc3\xa5, at eddadigtene blev brugt i alle samfundslag. V\xc3\xb8lvens sp\xc3\xa5dom er nedskrevet i slutningen af 12. \xc3\xa5rhundrede, men digtets oprindelse fortaber sig i fortiden, og mange af de elementer, der indg\xc3\xa5r i det, har helt sikkert en f\xc3\xb8r-kristen oprindelse. Snorres Edda stammer fra begyndelsen af 13. \xc3\xa5rhundrede og er hans egen gengivelse af et gammelkendt mytestof, dvs. den skulle ikke bruges i kulten, men i stedet fungere som inspirationskilde for skjaldedigtere ved at forklare den mytologiske baggrund og betydning af de kenninge, der var et vigtigt element i denne digtform. Snorres tekst befinder sig derfor uden for den rituelle kontekst, og den er en redigeret version af en \xc3\xa6ldre tradition, som i hans samtid var ved at blive glemt. Snorre var kristen og skriver delvist ud fra en klassisk europ\xc3\xa6isk dannelse, og hans baggrund ogs\xc3\xa5 omfatter s\xc3\xa5ledes ogs\xc3\xa5 de latinske sagn om Troja og den kristne tradition._NEWLINE_De tyske gejstlige Thietmar af Merseburg og Adam af Bremen skrev om forholdene i Norden udefra og p\xc3\xa5 baggrund af deres egen klassiske og kristne dannelse. Thietmar skrev om religionsskiftet i Danmark samtidig med at det fandt sted, men han befandt sig langt v\xc3\xa6k og skrev udelukkende p\xc3\xa5 baggrund af andres beretninger. Hans beretninger indeholder dog elementer, der ikke har paralleller i andre traditioner (f.eks. romersk og semitisk); et af dem er betydningen af tallet 9, som ikke kendes andetsteds fra end Norden. Adam befandt sig i \xc3\xa6rkebispes\xc3\xa6det Bremen, der var et vigtigt udgangspunkt for den kristne mission i Norden. Hans skrift er pr\xc3\xa6get af en udpr\xc3\xa6get negativ holdning til den f\xc3\xb8r-kristne religion, som han kalder superstitio (overtro). I denne sammenh\xc3\xa6ng skal dette begreb forst\xc3\xa5s i den klassiske romerske betydning: en fra \xc3\xb8vrighedens side uacceptabel religionsud\xc3\xb8velse.'