b'\n_START_ARTICLE_\nMarduk\n_START_SECTION_\nBabylonsk\n_START_PARAGRAPH_\nMarduks oprindelige karakter er ukendt, men han blev senere associeret med vand, vegetation, dom og magi. Hans konsort var gudinden Sarpanit. Han blev ogs\xc3\xa5 betragtet som s\xc3\xb8n af Ea (Sumerisk Enki) og Damkina og arving til An, men hvad end hans s\xc3\xa6rlige tr\xc3\xa6k har v\xc3\xa6ret, s\xc3\xa5 er Marduks v\xc3\xa6sen blev overskygget af den politiske udviklinge, som Eufrat-dalen oplevede, hvor folket lod hans karaktertr\xc3\xa6k minde om dem, som tidligere guder, der havde v\xc3\xa6ret konge over en panteon, havde haft. Der var s\xc3\xa6rligt to guder, Ea og Enlil, hvis evner og attributter overgik til Marduk._NEWLINE_I tilf\xc3\xa6ldet med Ea skete overf\xc3\xb8rslen roling, og uden at udrydde den gamle gud. Marduk overtog guden Asarluhis identitet, der var s\xc3\xb8n af Ea og gud over magi, s\xc3\xa5ledes at Marduk blev integreret i Eridu panteon, hvor b\xc3\xa5de Ea og Asarluhi oprindligt kom fra. Ea, der var Marduks fader, anerkendte frivilligt sin s\xc3\xb8ns overherred\xc3\xb8mme og overgav ham kontrollen med menneskeheden. Denne association mellem Marduk og Ea kan ogs\xc3\xa5 afspejle Babylons afh\xc3\xa6ngighed af Eridu, selvom det hovedsagelig afspejler overdregelse af overherred\xc3\xb8mmet, som Eridu tidligere havde haft, men som var overg\xc3\xa5et til Babylon som religi\xc3\xb8st og politisk centrum. Det er ikke n\xc3\xb8dvendigvis af politisk karakter, men kan ogs\xc3\xa5 v\xc3\xa6re et udtryk for at kulturen fra Eufrat-dalen spreder sig fra syd til nord, og anerkender Eridu som det gamle kulturcentrum p\xc3\xa5 vej mod et nyere\n_START_SECTION_\nBronzealderen\n_START_PARAGRAPH_\nMens forholdet mellem Ea og Marduk er pr\xc3\xa6get af harmoni og en faderens frivillige abdikation til fordel for s\xc3\xb8nnen, s\xc3\xa5 er Marduks absorbering af Enlil af Nippurs evner og bef\xc3\xb8jelser noget anderledes. Dette sker nemlig p\xc3\xa5 Enlils bekostning. Babylon blev uafh\xc3\xa6ngig i begyndelsen af det 19. \xc3\xa5rhunderede fvt., og startede ud som en lille bystat, der blev overskygget af de \xc3\xa6ldre og mere magtfulde mesopotamiske stater som Isin, Larsa og Assyrien. Efter Hammurabi opbyggede et imperie i det 18. \xc3\xa5rhundrede fvt., hvor Babylon blev den dominerende stat i syd, s\xc3\xa5 fik Marduk de tilh\xc3\xa6ngere, der tidligere havde tilh\xc3\xb8rt Enlil. Selvom Nippur og Enlils kult havde en periode med en ren\xc3\xa6ssance i de fire \xc3\xa5rhundreder hvor kassitterne havde kontrol over Babylonien (c. 1595 fvt.\xe2\x80\x931157 fvt.), s\xc3\xa5 skete Marduks endelige og permanente triumf over Enlil i Babylonien._NEWLINE_De eneste seri\xc3\xb8se rivaler til Marduk efter omkring 1750 fvt. var guden A\xc5\xa1\xc5\xa1ur (Ashur), der havde v\xc3\xa6ret den h\xc3\xb8jeste guddom i det nord-mesopotamiske stat Assyrien siden det 25. \xc3\xa5rhundrede fvt., og den dominerende magt i regionen mellem det 20. og det 18. \xc3\xa5rhundrede fvt. og mellem det 14. til slutningen af det 7. \xc3\xa5rhundrede. I syd var Marduks den h\xc3\xb8jeste guddom. Han blev normalt refereret til som Bel "Herre", ogs\xc3\xa5 bel rabim "storre herre", b\xc3\xaal b\xc3\xaalim "herrernes herre", ab-kal il\xc3\xa2ni b\xc3\xaal ter\xc3\xaati "leder af guderne", aklu b\xc3\xaal terieti "det vise, herre over orakler", muballit m\xc3\xaete "genopliver af de d\xc3\xb8d", osv._NEWLINE_Da Babylon blev den vigtigste by i det sydlige Mesopotamien under Hammurabi regeringstid i det 18. \xc3\xa5rhundrede, blev skytshelgenden og guden for Babylon h\xc3\xa6vet til at v\xc3\xa6re den h\xc3\xb8jeste guddom. For at forklare hvordan Marduk fik sin magt blev En\xc3\xbbma Elish nedskrevet, som fort\xc3\xa6ller historien om Marduks f\xc3\xb8dsels, hans heroiske gerning og hvordan ham blev hersker over guderne. Dette kan ses som en form for apologetik. Det inkluderer ogs\xc3\xa5 et dokument over de 50 navne for Marduk.\n_START_SECTION_\nHalvtreds navne for Marduk\n_START_PARAGRAPH_\nLeonard W. King inkluderer fragmenter af en gudeliste i The Seven Tablets of Creation (1902), som han betragter som essentiel for rekonstruktionen af Marduks navn. I et studie fra 1936 af Franz Bohl om de 50 navne refererer ogs\xc3\xa5 til kongelisten._NEWLINE_Richard Litke (1958) noterede ligheder mellem Marduks navne i An:Anum listen og dem som listes i Enuma Elish, selvom der er flere forskelle. Forbindelsen mellem An:Anum-listen og den der fines i Enuma Elish blev etableret af Walther Sommerfeld (1982), der brugte denne korrespondance til at argumentere for at Enuma Elish blev skrevet i kassitternes periode, selvom den direkte afledt eledning fra Enuma Elish fra An.Anum er blevet udfordret af Wilfred Lambert (1984).'