b'\n_START_ARTICLE_\nNiels Pedersen Slange\n_START_SECTION_\nUddannelse og karriere\n_START_PARAGRAPH_\nNiels Slange blev i Slagelse, hvor hans fader, magister Peder Villadsen, da var pr\xc3\xa6st ved Sankt Mikkels Kirke og provst i Slagelse Herred. Moderen, Dorethe, var en datter af orientalisten professor Niels Pedersen Aurilesius. Navnet Slange har Niels Pedersen vistnok antaget efter et emblem, der fandtes i hans farmoders faders, Viborgbispen Peder Th\xc3\xb8gersens, segl; senere lavede han (uvist p\xc3\xa5 hvilket grundlag) en historie om, at en af hans forf\xc3\xa6dre skulle v\xc3\xa6re bleven adlet af kong Hans med en slange som v\xc3\xa5benm\xc3\xa6rke._NEWLINE_Da hans fader, der som deltager i rigsdagen 1660 havde arbejdet ivrig for enev\xc3\xa6ldens indf\xc3\xb8relse, 1661 kaldedes til biskop i Viborg, kom s\xc3\xb8nnen i denne bys latinskole, der den gang forestodes af magister Niels Jensen (\xc3\x85rhus), en af den tids mest ansete skolem\xc3\xa6nd. Faderen d\xc3\xb8de 1673; \xc3\xa5ret efter afgik s\xc3\xb8nnen til K\xc3\xb8benhavns Universitet og var en af de mest lovende af dette \xc3\xa5rs studenter. Hans indtr\xc3\xa6delse i den akademiske verden skete i det tidsrum, da Peder Griffenfeld var den altform\xc3\xa5ende rigskansler, og da der var gode udsigter til, at begavede unge m\xc3\xa6nd af anset borgerlig sl\xc3\xa6gt, om lykken var dem god, kunne bane sig vej til de h\xc3\xb8jeste pladser i samfundet. Desuden var Slange en smuk og anselig person, skrev en god h\xc3\xa5nd og var gennem sin moders sl\xc3\xa6gt ret n\xc3\xb8je knyttet til det akademiske aristokrati, s\xc3\xa6rlig til historieskriveren og digteren Vitus Bering, hvis f\xc3\xb8rste hustru var en s\xc3\xb8ster til Slanges moder. Den unge mand gik derfor ikke pr\xc3\xa6stevejen; men da han 1676 havde afsluttet sine studier i K\xc3\xb8benhavn, begav han sig udenlands for at uddanne sig til statstjenesten._NEWLINE_I 4-5 \xc3\xa5r f\xc3\xa6rdedes han gennem Tyskland, Nederlandene, England og Frankrig. Is\xc3\xa6r kan m\xc3\xa6rkes, at han 1678-79 opholdt sig i Nimwegen, mens fredsunderhandlingerne stod p\xc3\xa5, og gjorde tjeneste som sekret\xc3\xa6r hos den danske ambassad\xc3\xb8r Just H\xc3\xb8g. Siden fulgte han grev Anton af Aldenburg p\xc3\xa5 hans ambassade til England, og efter at denne var sluttet, dv\xc3\xa6lede han l\xc3\xa6ngere tid i Oxford og Cambridge. I Frankrig studerede han bl.a. handelsforholdene og overbragte endelig i marts 1681 depecher fra Just H\xc3\xb8g, der nu var gesandt i Paris, til Christian 5., der da opholdt sig i Pinneberg. Fulgte s\xc3\xa5 i et par m\xc3\xa5neder hoffet under dets ophold i Holsten og Slesvig, indtil han i maj samme \xc3\xa5r fik tilladelse til at rejse til K\xc3\xb8benhavn, hvor hans moder havde taget bolig._NEWLINE_Kort efter (25. juni) blev han ansat som sekret\xc3\xa6r i det danske Kancelli, ganske vist indtil videre uden l\xc3\xb8n; men han havde dog f\xc3\xa5et foden inden for centraladministrationens d\xc3\xb8r, og han forstod, j\xc3\xa6vnt avancerende p\xc3\xa5 rangstigen (som kancelli-, justits-, etats- og konferensr\xc3\xa5d), at fylde sin plads indtil sin h\xc3\xb8je alderdom. I en r\xc3\xa6kke \xc3\xa5r var han lenssekret\xc3\xa6r og assessor i Kancellikollegiet. Men dermed forbandt han forskellige andre embedshverv, som assessor i Hofretten og Borgretten (fra 1688) og siden som pr\xc3\xa6ses i samme ret, som medlem af Politiretten (fra 1701), som assessor i H\xc3\xb8jesteret (fra 1702), som kommitteret i Politi- og Kommercekollegiet (1708-28), som mange\xc3\xa5rigt medlem af K\xc3\xb8benhavns Fattigdirektion (1708-36) og endelig som medlem af flere kongelige kommissioner, s\xc3\xa6rlig vedr\xc3\xb8rende Rets-, Forvaltnings- og N\xc3\xa6ringsv\xc3\xa6senet._NEWLINE_I det hele g\xc3\xb8r han indtryk af at have v\xc3\xa6ret en meget brugbar embedsmand med et sundt blik p\xc3\xa5 det borgerlige livs forhold og derfor meget benyttet. Et udtryk for den anseelse, han n\xc3\xb8d, finder vi muligvis deri, at han 1731 blev oph\xc3\xb8jet i adelstanden._NEWLINE_Efter sin fader og sin onkel historiografen Vitus Bering havde Slange arvet en del historiske samlinger og udarbejdelser, som han fra tid til anden syslede med og s\xc3\xb8gte at fuldst\xc3\xa6ndigg\xc3\xb8re. Det omtales, at han 1720 var f\xc3\xa6rdig med en historie om regeringsforandringen 1660, der dog ikke blev trykt, men i h\xc3\xa5ndskrift findes i det Kongelige Bibliotek og utvivlsomt i alt v\xc3\xa6sentligt er bygget p\xc3\xa5 hans faders og Berings forarbejder.\n_START_SECTION_\nChristian 4.s historie\n_START_PARAGRAPH_\nSidstn\xc3\xa6vnte havde ogs\xc3\xa5 gjort samlinger til Christian 4.\xe2\x80\x99s historie og m\xc3\xa5ske udarbejdet noget deraf, navnlig mindre\xc3\xa5righedsperioden (1588-96). P\xc3\xa5 dette grundlag fortsatte Slange nu, s\xc3\xa6rlig med benyttelse af de uddrag, han i sine yngre \xc3\xa5r havde gjort af registranter og dokumenter i Kancelliets arkiv samt af udlandets store historiske samlerv\xc3\xa6rker (Theatrum Europ\xc3\xa6um, Lieuwe van Aitzema, Michael Caspar Londorp og andre), og da Slange b\xc3\xa5de synes at have v\xc3\xa6ret flittig til arbejdet og at have haft lethed i fremstillingen, s\xc3\xa5 lykkedes det ham virkelig at f\xc3\xa5 en meget udf\xc3\xb8rlig Christian 4.\xe2\x80\x99s historie s\xc3\xa5 vidt i stand, at han kunne overr\xc3\xa6kke kong Christian 6. det omfangsrige manuskript med anmodning om tilladelse til at lade v\xc3\xa6rket trykke samt om underst\xc3\xb8ttelse til afholdelse af omkostningerne derved._NEWLINE_Efter at Kongen havde gjort sig noget bekendt med arbejdet, befalede han (september 1732) Hans Gram at genneml\xc3\xa6se det og at udtale sig om, hvorvidt det fortjente at trykkes. Gram fandt ganske vist meget at uds\xc3\xa6tte, men han m\xc3\xa5tte dog tilr\xc3\xa5de trykningen, forudsat at Slange f\xc3\xb8rst rettede flere p\xc3\xa5viste fejl. Kongen lovede da med p\xc3\xa5sk\xc3\xb8nnelsesv\xc3\xa6rdig gener\xc3\xb8sitet at afholde trykkeomkostningerne, og det blev overdraget Gram, under passende hensyn til den h\xc3\xb8jt bedagede og noget \xc3\xb8mt\xc3\xa5lige forfatter, at f\xc3\xb8re tilsyn med, at der ikke indl\xc3\xb8b noget i v\xc3\xa6rket, der stred mod den historiske sandhed eller kunne v\xc3\xa6re til van\xc3\xa6re for den konge, hvis levned og regering fremstilledes._NEWLINE_S\xc3\xa5 l\xc3\xa6nge Slange levede derefter, vedblev Gram at konferere med ham om enkeltheder i skriftet, mens trykningen samtidig gik for sig, og mange rettelser og forbedringer lykkedes det at f\xc3\xa5 ind i teksten, sk\xc3\xb8nt Slange undertiden v\xc3\xa5ndede sig under Grams kritik, der vel heller ikke altid var holdt i de varsomste udtryk. Slange d\xc3\xb8de 1737. Nu kunne Gram rette og tilf\xc3\xb8je s\xc3\xa5 meget, han ville; men det gik langsomt med gennemsynet og trykningen, s\xc3\xa5 Gram selv d\xc3\xb8de (1748), inden arbejdet var helt afsluttet. Jacob Langebek gjorde da de sidste ark f\xc3\xa6rdige, hvorp\xc3\xa5 det omfangsrige og smukt udstyrede v\xc3\xa6rk, et af de mest monumentale i vor historiske litteratur, endelig udkom 1749 i folio, forsynet med en fortale af etatsr\xc3\xa5d Peder Fogh.\n_START_SECTION_\nFamilieforhold\n_START_PARAGRAPH_\n9. december 1691 blev Slange gift med Margrethe Byssing, f\xc3\xb8dt Ernst (f\xc3\xb8dt 1661 d\xc3\xb8d 1732). Magrethe Byssing var en velhavende k\xc3\xb8bmandsenke og s\xc3\xb8ster til br\xc3\xb8drene Johan Bartram Ernst og Johan Conrad Ernst. Med hende havde han f\xc3\xa5et noget jordegods i Holb\xc3\xa6k Amt, deriblandt Viskinde og flere kirker, som han s\xc3\xb8rgede godt for. B\xc3\xb8rn havde han ikke (en s\xc3\xb8n d\xc3\xb8de sp\xc3\xa6d); men da Magrethe Byssing fra sit tidligere \xc3\xa6gteskab havde 2 d\xc3\xb8tre (deriblandt Helene Byssing, gift 3. gang med ovenn\xc3\xa6vnte Peder Fogh), bleve disse Slanges arvinger og forhandlede siden hans historiev\xc3\xa6rk, der var blevet deres ejendom.'