b'\n_START_ARTICLE_\nFord Transit\n_START_SECTION_\nNimen alkuper\xc3\xa4\n_START_PARAGRAPH_\nEnsimm\xc3\xa4inen Transit-nime\xc3\xa4 kantanut pakettiauto oli Fordin Saksassa K\xc3\xb6lnin tehtaalla vuosina 1961\xe2\x80\x931965 valmistama Ford Taunus Transit. T\xc3\xa4t\xc3\xa4 mallia ei kuitenkaan suuressa m\xc3\xa4\xc3\xa4rin viety ulkomaille, joten Saksan ulkopuolella ensimm\xc3\xa4isell\xc3\xa4 sukupolvella tarkoitetaan vuonna 1965 esitelty\xc3\xa4 mallia.\n_START_SECTION_\nL\xc3\xa4ht\xc3\xb6tilanne\n_START_PARAGRAPH_\n1960-luvun alussa Euroopan Fordin eri maiden tehtailla ei ollut juuri mink\xc3\xa4\xc3\xa4nlaista yhteisty\xc3\xb6toimintaa, ja tuntuikin kuin ne kilpaisivat toisiaan vastaan \xe2\x80\x93 vaikkakin automalleja myytiin samalla merkill\xc3\xa4. Tuohon aikaan Ford valmisti Euroopan markkinoille kahta pakettiautoa: L\xc3\xa4nsi-Saksassa Taunus Transitia ja Englannissa Thames 400E:t\xc3\xa4. Kumpikin malli menestyi hyvin kotimarkkinoillaan, muttei kuitenkaan ulkomailla. Fordin p\xc3\xa4\xc3\xa4konttorissa Yhdysvalloissa tilanteesta oltiin tietoisia, ja kilpailua jopa rohkaistiin, sill\xc3\xa4 sen arveltiin pit\xc3\xa4v\xc3\xa4n yll\xc3\xa4 kehityst\xc3\xa4. Henry Ford II alkoi kuitenkin tuntea kilpailutilanteen ep\xc3\xa4toivottuna ja toi mielipiteens\xc3\xa4 selv\xc3\xa4sti esille. Englannin ja Saksan tehtaiden alettua kummankin suunnitella itsen\xc3\xa4isesti korvaajaa pakettiautoilleen, halusi Henry Ford II panna pisteen eri tehtaiden v\xc3\xa4liselle kilpailulle. T\xc3\xa4ss\xc3\xa4 vaiheessa Englannissa Thames 400E:n korvaavan 800E:n kehitys oli jo pitk\xc3\xa4ll\xc3\xa4, samoin kuin Saksassa Taunus Transitin seuraajamallin.\n_START_SECTION_\nKehitys\n_START_PARAGRAPH_\nUuden yhten\xc3\xa4isen pakettiautomalliston ty\xc3\xb6nimeksi tuli \xe2\x80\x9dProject Redcap\xe2\x80\x9d, eik\xc3\xa4 Transit-nime\xc3\xa4 ollut alun perin tarkoitus k\xc3\xa4ytt\xc3\xa4\xc3\xa4 uudesta mallista. Saksalais-englantilainen yhteisty\xc3\xb6projekti k\xc3\xa4ynnistyi kuitenkin nihke\xc3\xa4sti, ja amerikkalainen suunnitteluosastolla ty\xc3\xb6skennellyt Ed Baumgartner totesikin: \xe2\x80\x9dOlisi varmasti ollut helpompaa l\xc3\xa4hett\xc3\xa4\xc3\xa4 miehet Kuuhun kuin yhdist\xc3\xa4\xc3\xa4 Englannin ja Saksan Fordit.\xe2\x80\x9d Joka tapauksessa yhteisty\xc3\xb6 alkoi kuitenkin pikkuhiljaa sujua alkukankeudesta huolimatta. Suunnittelun edetess\xc3\xa4 \xe2\x80\x9dProject Redcap\xe2\x80\x9d -nimest\xc3\xa4 alettiin hiljalleen luopua, ja erityisesti Englannissa alettiin k\xc3\xa4ytt\xc3\xa4\xc3\xa4 nimityst\xc3\xa4 \xe2\x80\x9dV-Series\xe2\x80\x9d tai \xe2\x80\x9dV-Class\xe2\x80\x9d. V-kirjaimen siirsi syrj\xc3\xa4\xc3\xa4n Englannin Fordin johtaja Bill Batty, keksitty\xc3\xa4\xc3\xa4n lyhent\xc3\xa4\xc3\xa4 Taunus Transit muotoon Transit. Kirjaimen V alkuper\xc3\xa4st\xc3\xa4 on useita teorioita. Sen arvaillaan johtuvan sanasta van (engl. pakettiauto) tai voimanl\xc3\xa4hteeksi suunnitellusta V-moottorista._NEWLINE_Valmistaja oli tehnyt enemm\xc3\xa4n kuin selv\xc3\xa4ksi, ett\xc3\xa4 Transitin my\xc3\xb6t\xc3\xa4 haluttiin ottaa suuri harppaus eteenp\xc3\xa4in. Tuohon aikaan kuljetuskapasiteetti ja kantavuus meniv\xc3\xa4t pakettiautojen suunnitelussa selke\xc3\xa4sti mukavuuden ja ajo-ominaisuuksien edelle. Er\xc3\xa4s merkitt\xc3\xa4v\xc3\xa4 tekij\xc3\xa4 Transitissa oli moottorin sijoittaminen \xe2\x80\x9dhenkil\xc3\xb6automaisesti\xe2\x80\x9d keulalle, sen sijaan ett\xc3\xa4 moottori olisi useimpien pakettiautojen tapaan maannut ohjaamon alla. Moottorin sijoitusratkaisu helpotti huomattavasti huoltamista, sek\xc3\xa4 antoi my\xc3\xb6s paremman suojan kolaritilanteessa kuin vanhanaikaiset lyhytnokkaiset mallit._NEWLINE_Harvinaislaatuinen seikka Transitin kehitysprojektissa oli, ett\xc3\xa4 suunnittelu aloitettiin kokonaan puhtaalta p\xc3\xb6yd\xc3\xa4lt\xc3\xa4. Tavallisesti uuden mallin kehityksess\xc3\xa4 lainataan komponentteja ja teknisi\xc3\xa4 ratkaisuja joko edelt\xc3\xa4j\xc3\xa4st\xc3\xa4 tai jostain rinnakkaismallista. Ennen prototyyppimallien valmistumista suunnitteluryhm\xc3\xa4 rakensi Bedford CA:n pohjalta koekappaleen, jonka avulla kehitettiin muun muassa alustaratkaisuja. Sen lis\xc3\xa4ksi kaksi autoa rakennettiin edelt\xc3\xa4v\xc3\xa4n Thames 400E -mallin pohjalta._NEWLINE_Transitin ensimm\xc3\xa4inen savimalli valmistui Yhdysvalloissa vuonna 1963, jonka j\xc3\xa4lkeen se l\xc3\xa4hetettiin Atlantin yli Englantiin. Lopputulokseen ei kuitenkaan oltu Euroopassa tyytyv\xc3\xa4isi\xc3\xa4, sill\xc3\xa4 Transitin haluttiin nimenomaan n\xc3\xa4ytt\xc3\xa4v\xc3\xa4n eurooppalaiselta autolta. T\xc3\xa4m\xc3\xa4n vuoksi keulan muotoja, muun muassa ajovaloja ja etus\xc3\xa4leikk\xc3\xb6\xc3\xa4, muutettiin. Ensimm\xc3\xa4inen valmis prototyyppi saatiin valmiiksi tammikuussa 1964. Seuraavan 18 kuukauden aikana rakennettiin yhteens\xc3\xa4 17 prototyyppi\xc3\xa4, jotka l\xc3\xa4hetettiin testattaviksi ymp\xc3\xa4ri Eurooppaa._NEWLINE_Transitin pakettiauto- ja bussimalleissa p\xc3\xa4\xc3\xa4dyttiin k\xc3\xa4ytt\xc3\xa4m\xc3\xa4\xc3\xa4n itsekantavaa kokoter\xc3\xa4ksist\xc3\xa4 koria. Erilliset ohjaamo- ja alustarakenteet valmistettiin erillisell\xc3\xa4 tikapuurungolla, jotta korirakenteiden asentaminen rungon p\xc3\xa4\xc3\xa4lle olisi mahdollisimman yksinkertaista. Eripuraa suunnittelijoiden v\xc3\xa4lill\xc3\xa4 oli siit\xc3\xa4, pit\xc3\xa4isik\xc3\xb6 edess\xc3\xa4 olla j\xc3\xa4ykk\xc3\xa4 etuakseli vai py\xc3\xb6rien erillistuenta. Lopulta p\xc3\xa4\xc3\xa4dyttiin rakenteeltaan yksinkertaiseen j\xc3\xa4ykk\xc3\xa4\xc3\xa4n etuakseliin, koska Thames 400E -mallin erillistuenta ei ollut tehnyt ajo-ominaisuuksia kehuttaviksi. Jousitusratkaisuksi valittiin metalliset lehtijouset niin eteen kuin taakse. My\xc3\xb6s takana k\xc3\xa4ytettiin j\xc3\xa4ykk\xc3\xa4\xc3\xa4 akselia. Sek\xc3\xa4 etu- ett\xc3\xa4 takapy\xc3\xb6riin tuli rumpujarrut, joissa ei ollut jarrutehostinta vakiona. Lis\xc3\xa4varusteena sellaisen sen sijaan sai, ja jarrutehostimesta tulikin hittivaruste. Ohjauksen katsottiin olevan riitt\xc3\xa4v\xc3\xa4n hyv\xc3\xa4 ilman ohjaustehostinta, joten sit\xc3\xa4 ei tullut vakiovarusteeksi.\n_START_SECTION_\nKorivaihtoehdot\n_START_PARAGRAPH_\nEnsimm\xc3\xa4isen sukupolven Transitia valmistettiin kahdella akseliv\xc3\xa4lill\xc3\xa4. Lyhyempi (LCX) oli 2\xc2\xa0692 millimetri\xc3\xa4 ja pidempi (LCY) 2\xc2\xa0997 millimetri\xc3\xa4 pitk\xc3\xa4. Pidempiakseliv\xc3\xa4lisess\xc3\xa4 mallissa takana oli aina paripy\xc3\xb6r\xc3\xa4t. Suunnitteilla oli my\xc3\xb6s ekstrapitk\xc3\xa4ll\xc3\xa4 akseliv\xc3\xa4lill\xc3\xa4 varustettu versio (LCZ), mutta se ei kuitenkaan koskaan p\xc3\xa4\xc3\xa4tynyt tuotantoon. Kirjaimet L ja C tulivat englannin kielen sanoista Light Commercial, ja viimeinen kirjain viittaa akseliv\xc3\xa4lin pituuteen.\n_START_SECTION_\nMoottorit\n_START_PARAGRAPH_\nVoimanl\xc3\xa4hteeksi ei edes harkittu otettavan edelt\xc3\xa4jien tehottomia ja raskaita moottoreita. Suunnitteluohjeeksi Yhdysvaltoihin annettiin, ett\xc3\xa4 moottorin olisi oltava mahdollisimman pienikokoinen. Moottoritilan leveys ei ollut ongelma, mutta pituutta sen sijaan oli rajallisesti. T\xc3\xa4m\xc3\xa4n vuosi p\xc3\xa4\xc3\xa4dyttiin V-moottoriin, joka t\xc3\xa4ytt\xc3\xa4isi kokovaatimukset. Sek\xc3\xa4 Saksassa ett\xc3\xa4 Englannissa alettiin suunnitella itsen\xc3\xa4isesti uusia moottoreita, jotka olisivat neli- ja kuusisylinterisi\xc3\xa4. Kummassakin tapauksessa sylinterien kulma olisi 60 astetta. Ajatuksena oli, ett\xc3\xa4 molemmissa maissa syntyvi\xc3\xa4 moottoreita valmistettaisiin samalla tehtaalla, ja niist\xc3\xa4 voisi luoda eri iskutilavuuksisia vaihtoehtoja muuttamalla iskunpituuksia ja sylinterien halkaisijoita. N\xc3\xa4in voitaisiin kehitt\xc3\xa4\xc3\xa4 moottoriperhe, joka soveltuisi erilaisiin k\xc3\xa4ytt\xc3\xb6tarkoituksiin ja erikokoisiin autoihin. Saksassa V4-moottori Hummer saatiin valmiiksi jo vuonna 1962, ja se otettiin k\xc3\xa4ytt\xc3\xb6\xc3\xb6n Taunus 12M -henkil\xc3\xb6automallissa. Kaksi vuotta my\xc3\xb6hemmin valmistui my\xc3\xb6s V6-versio. Englannissa puolestaan V4-moottori Essex esiteltiin lokakuussa 1965, samaan aikaan kuin itse Transit. Sama moottori tuli my\xc3\xb6s Ford Corsair -henkil\xc3\xb6autoon. Englantilainen V6 tuli markkinoille kev\xc3\xa4\xc3\xa4ll\xc3\xa4 1966. Englantilaisten kehitt\xc3\xa4mien moottorien iskutilavuudet olivat 1,7\xe2\x80\x933,4 litran v\xc3\xa4lill\xc3\xa4. Saksalaisten iskutilavuudet ulottuivat 1,2 litrasta aina 4,0 litraan saakka. Uudet moottorit varustettiin niin ik\xc3\xa4\xc3\xa4n uudella vaihteistolla, joka pysyi k\xc3\xa4yt\xc3\xb6ss\xc3\xa4 aina 1990-luvulle saakka. Kokonaisuutena voidaan sanoa, ett\xc3\xa4 Transitin moottorit eiv\xc3\xa4t olleet teknisesti edistyksellisi\xc3\xa4, mutta ajoivat asiansa yksinkertaisina, kest\xc3\xa4vin\xc3\xa4 ja hyvin v\xc3\xa4\xc3\xa4nt\xc3\xa4vin\xc3\xa4._NEWLINE_1960-luvulla pieniss\xc3\xa4 ja keskikokoisissa hy\xc3\xb6tyajoneuvoissa ei tavallisesti k\xc3\xa4ytetty dieselmoottoreita. Ford halusi kuitenkin suoda asiakkaille vaihtoehdon valita Transitiin voimanl\xc3\xa4hteeksi dieselmoottori. T\xc3\xa4st\xc3\xa4 aiheutui suuri ongelma, sill\xc3\xa4 nelisylinterinen dieselmoottori ei yksinkertaisesti mahtunut lyhyeen moottoritilaan. Englannissa k\xc3\xa4ynnistettiin projekti V4-dieselist\xc3\xa4, mutta hanke keskeytettiin. Ford p\xc3\xa4\xc3\xa4tyi k\xc3\xa4ytt\xc3\xa4m\xc3\xa4\xc3\xa4n Perkinsin dieselmoottoria, sill\xc3\xa4 kyseisen yrityksen moottoreita oli aiemminkin k\xc3\xa4ytetty Ford-autoissa. Perkinsill\xc3\xa4 oli tuotannossa k\xc3\xa4ytt\xc3\xb6tarkoitukseen sopiva 1,76-litrainen Type 4/99 -moottori, mutta sek\xc3\xa4\xc3\xa4n ei sopinut Transitin moottoritilaan. Asiaan p\xc3\xa4\xc3\xa4tettiin kuitenkin keksi\xc3\xa4 jonkinlainen ratkaisu. Aluksi pohdittiin moottorin sijoittamista taaemmas, mutta se olisi verottanut jalkatiloja. Ford p\xc3\xa4\xc3\xa4tyi lopulta pident\xc3\xa4m\xc3\xa4\xc3\xa4n keulaa sen verran, ett\xc3\xa4 rivimoottori mahtuisi moottoritilaan. T\xc3\xa4st\xc3\xa4 aiheutui tietysti suuria kustannuksia, mutta siihen oli pakko ryhty\xc3\xa4 \xe2\x80\x93 muuten dieselmoottorit olisivat j\xc3\xa4\xc3\xa4neet pois valikoimasta. Sama pidennetty keula oli my\xc3\xb6s Transitin V6-moottorilla varustetuissa versioissa._NEWLINE_Perkinsin dieselmoottori osoittautui kuitenkin Transitiin alitehoiseksi, mink\xc3\xa4 vuoksi jo ensimm\xc3\xa4isen vuoden aikana se korvattiin tehokkaammalla Type 4/108 -versiolla. T\xc3\xa4m\xc3\xa4k\xc3\xa4\xc3\xa4n moottori ei kuitenkaan vastannut bensiinimallien suorituskyky\xc3\xa4. Vuoden 1967 puoliv\xc3\xa4list\xc3\xa4 l\xc3\xa4htien Transitiin sai lis\xc3\xa4varusteena Borg-Warnerin automaattivaihteiston, joka kuitenkin j\xc3\xa4i melko harvinaiseksi. Sama V4-moottorin ja automaatin yhdistelm\xc3\xa4 oli ollut tarjolla jo aiemmin Corsair- ja Zephyr-henkil\xc3\xb6automalleihin, joten automaattivaihteiston tarjoaminen Transitiin ei aiheuttanut valmistajalle merkitt\xc3\xa4vi\xc3\xa4 kustannuksia._NEWLINE_Vuonna 1972 Ford esitteli Perkinsin dieselmoottorin korvaajaksi oman 2,4-litraisen York-dieselin, joka oli suuri edistysaskel vanhaan moottoriin verrattuna. Kyseisest\xc3\xa4 moottorista valmistettiin sek\xc3\xa4 neli- ett\xc3\xa4 kuusisylinterisi\xc3\xa4 versioita. York-moottoritkaan eiv\xc3\xa4t olleet teknisesti mullistavia. Sylinterilohko oli valurautainen, kuten l\xc3\xa4pihengitt\xc3\xa4v\xc3\xa4 sylinterikansikin. Venttiileit\xc3\xa4 k\xc3\xa4ytettiin ty\xc3\xb6nt\xc3\xb6tankojen v\xc3\xa4lityksell\xc3\xa4. My\xc3\xb6s uudet York-dieselit oli suunniteltu siten, ett\xc3\xa4 niit\xc3\xa4 voitaisiin k\xc3\xa4ytt\xc3\xa4\xc3\xa4 muissakin Fordin malleissa. York-moottoreilla varustettuja Transiteja odotettiin menev\xc3\xa4n vuodessa kaupaksi noin 30 tuhatta kappaletta, mutta k\xc3\xa4vi kuitenkin niin, ett\xc3\xa4 n\xc3\xa4it\xc3\xa4 malleja myytiin noin 50\xe2\x80\x9360 tuhannen kappaleen vuositahdilla._NEWLINE_Vuosien 1973\xe2\x80\x931974 \xc3\xb6ljykriisi ei Transitin valmistukseen suuremmin vaikuttanut. Ford p\xc3\xa4\xc3\xa4tti korvata edullisimman 1,7-litraisen V4-moottorin 1,6-litraisella nelisylinterisell\xc3\xa4 Kent-rivimoottorilla, joka oli aiempaa taloudellisempi ja kevyempi. Sama moottori oli my\xc3\xb6s laajasti k\xc3\xa4yt\xc3\xb6ss\xc3\xa4 Fordin henkil\xc3\xb6automallistossa, kuten muiden muassa Escortissa ja Cortinassa. Fordin itse valmistama C3-automaattivaihteisto tuli lis\xc3\xa4varusteeksi vuonna 1977.\n_START_SECTION_\nVastaanotto\n_START_PARAGRAPH_\nOn aina riskialtista ryhty\xc3\xa4 t\xc3\xa4ydellisesti uudistamaan suurta suosiota saavuttanutta automallia \xe2\x80\x93 n\xc3\xa4in my\xc3\xb6s Transitin tapauksessa. T\xc3\xa4st\xc3\xa4 syyst\xc3\xa4 autolehdet ottivatkin uutuusmallin heti suurennuslasin alle. Koska Ford oli k\xc3\xa4ytt\xc3\xa4nyt valtavasti rahaa, vaivaa ja aikaa uuden Transitin kehitykseen, sopi my\xc3\xb6s lopputuloksen olevan onnistunut suoritus. Joka tapauksessa kolmannen sukupolven Transitin myynti alkoi toivotulla tavalla ja asiakkaat sek\xc3\xa4 lehdist\xc3\xb6 ottivat mallin vastaan innolla.\n_START_SECTION_\nSuuria uudistuksia\n_START_PARAGRAPH_\n1980-luvun puoliv\xc3\xa4liin tultaessa autonvalmistajat yksi toisensa j\xc3\xa4lkeen alkoivat siirty\xc3\xa4 erilliseen etupy\xc3\xb6r\xc3\xa4ntuentaan pakettiautoissaan. N\xc3\xa4in p\xc3\xa4\xc3\xa4tettiin tehd\xc3\xa4 my\xc3\xb6s Transitin tapauksessa. Kuitenkin pitk\xc3\xa4akseliv\xc3\xa4lisess\xc3\xa4 mallissa s\xc3\xa4ilytettiin yksinkertaisempi j\xc3\xa4ykk\xc3\xa4 akselirakenne. Lyhytakseliv\xc3\xa4listen Transitien erillistuennan suunnittelussa kiinnitettiin erityist\xc3\xa4 huomiota ajo-ominaisuuksiin ja mukavuuteen. Aluksi tarkoituksena oli k\xc3\xa4ytt\xc3\xa4\xc3\xa4 py\xc3\xb6r\xc3\xa4ntuennassa tavanomaisia MacPherson-joustintukia, mutta jalkatilojen maksimoimiseksi p\xc3\xa4\xc3\xa4dyttiin v\xc3\xa4hemm\xc3\xa4n tilaa viev\xc3\xa4\xc3\xa4n ratkaisuun._NEWLINE_Toinen merkitt\xc3\xa4v\xc3\xa4 uudistus oli kiertokuulatyyppisen ohjausvaihteen korvaaminen hammastanko-ohjauksella lyhytakseliv\xc3\xa4lisiss\xc3\xa4 versioissa. Pitk\xc3\xa4akseliv\xc3\xa4lisiss\xc3\xa4 Transiteissa vanha ohjausvaihde s\xc3\xa4ilyi._NEWLINE_Kuljettajan viihtyvyyden lis\xc3\xa4\xc3\xa4miseksi ohjaamon ergonomiaan tehtiin suuria parannuksia. Kojelaudan suunnittelussa otettiin mallia hyv\xc3\xa4ksi havaitusta Ford Granadan kojelaudasta. Istuimet olivat varsin henkil\xc3\xb6automaiset ja siten mukavat. Tuulilasi oli pinta-alaltaan eritt\xc3\xa4in suuri, ja samoin sivuikkunoista kuljettajalla oli huomattavasti aikaisempaa parempi n\xc3\xa4kyvyys.\n_START_SECTION_\nMoottorit\n_START_PARAGRAPH_\nMoottorivalikoima s\xc3\xa4ilyi pitk\xc3\xa4lti ennallaan siirrytt\xc3\xa4ess\xc3\xa4 kolmanteen sukupolveen. Tuohon aikaan dieselmoottorit hallitsivat jo pakettiautomarkkinoita, mutta saatavilla tietenkin oli my\xc3\xb6s bensiinimoottoreita. Transitiin oli tarjolla 1,6- ja 2,0-litraiset Pinto-moottorit, jotka ovat OHC-tyyppisi\xc3\xa4, eli nokka-akseli sijaitsee sylinterikannen yhteydess\xc3\xa4, eik\xc3\xa4 ty\xc3\xb6nt\xc3\xb6tankoja siten tarvita. My\xc3\xb6s englantilaisper\xc3\xa4isi\xc3\xa4 3,0-litraisia Essex-V6-moottoreita asennettiin jonkin verran Transiteihin, mutta n\xc3\xa4m\xc3\xa4 valmistuivat ainoastaan Etel\xc3\xa4-Afrikassa, josta ne kuljetettiin kokoonpanotehtaille Eurooppaan. Vaihteistona tarjottiin ensi kertaa viisivaihteista manuaalia, joka perustui Sierra- ja Granada-malleissa k\xc3\xa4ytettyyn vaihteistoon. Se oli saatavilla kaikkien moottorien yhteyteen lukuun ottamatta 1,6-litraista bensiinimoottoria. Vakiona kuitenkin oli edelleen neliportainen vaihteisto._NEWLINE_Ford esitteli vuonna 1988 t\xc3\xa4ysin uuden suorasuihkutusdieselin, joka oli 2,5-litrainen. Erityist\xc3\xa4 huomiota moottorin kehityksess\xc3\xa4 oli kiinnitetty pakokaasup\xc3\xa4\xc3\xa4st\xc3\xb6jen v\xc3\xa4hent\xc3\xa4miseen.\n_START_SECTION_\nVuoden 1991 kasvojenkohotus\n_START_PARAGRAPH_\nLokakuussa 1991 tuotiin markkinoille kasvojenkohotuksen l\xc3\xa4pik\xc3\xa4ynyt Transit, jonka koodimerkinn\xc3\xa4ksi tuli VE64. Ulkon\xc3\xa4k\xc3\xb6\xc3\xa4 enemm\xc3\xa4n keskityttiin uudistamaan tekniikkaa aina akseliv\xc3\xa4lej\xc3\xa4 my\xc3\xb6ten. Alkuper\xc3\xa4isess\xc3\xa4 kolmannen sukupolven mallissa pisin akseliv\xc3\xa4li oli ollut 3\xc2\xa0020 millimetri\xc3\xa4, mutta uudistuksen my\xc3\xb6t\xc3\xa4 se kasvoi melkoisesti, jopa 3\xc2\xa0570 millimetriin asti. Lyhyt akseliv\xc3\xa4li puolestaan piteni 2\xc2\xa0815 millimetrist\xc3\xa4 2\xc2\xa0835 millimetriin. Merkitt\xc3\xa4v\xc3\xa4\xc3\xa4 on my\xc3\xb6s se, ett\xc3\xa4 pitk\xc3\xa4akseliv\xc3\xa4lisiss\xc3\xa4kin versioissa siirryttiin nyt etupy\xc3\xb6rien erillistuentaan ja hammastanko-ohjaukseen. Samoin paripy\xc3\xb6rist\xc3\xa4 luovuttiin pitk\xc3\xa4akseliv\xc3\xa4lisiss\xc3\xa4 malleissa. Huomiota kiinnitettiin lis\xc3\xa4ksi kolariturvallisuuteen j\xc3\xa4ykist\xc3\xa4m\xc3\xa4ll\xc3\xa4 korirakennetta, uudistamalla etup\xc3\xa4\xc3\xa4n rakenne ja suunnittelemalla istuinten ja turvav\xc3\xb6iden kiinnityspisteet uudelleen. Etupy\xc3\xb6riin asennettiin tuuletetut jarrulevyt ja takana rumpujarrujen kokoa kasvatettiin paremman jarrutustehon takaamiseksi. Lis\xc3\xa4varusteena sai my\xc3\xb6s ABS-jarrut._NEWLINE_Moottoriuudistuksista merkitt\xc3\xa4vin oli 100-hevosvoimainen turboahdettu suorasuihkutusdiesel. My\xc3\xb6s vanhempaan vapaastihengitt\xc3\xa4v\xc3\xa4\xc3\xa4n versioon tehtiin useita parannuksia. Kyseist\xc3\xa4 moottoria sai joko 70 tai 80 hevosvoiman versiona. Essex-moottoreista luovuttiin t\xc3\xa4ss\xc3\xa4 vaiheessa, mutta saksalaisper\xc3\xa4isi\xc3\xa4 V6-moottoreita sai yh\xc3\xa4 Transitiin halutessaan. Niiden valmistus oli kuitenkin melko v\xc3\xa4h\xc3\xa4ist\xc3\xa4, sill\xc3\xa4 V6 vaati erilaiset v\xc3\xa4lityssuhteet ja joitain alustamuutoksia. Bensiinimoottorien osuus myynnist\xc3\xa4 oli k\xc3\xa4\xc3\xa4ntynyt laskuun, mutta toki nekin oli edelleen pidett\xc3\xa4v\xc3\xa4 ajan tasalla. Esimerkiksi kaasuttimesta luovuttiin, ja siirryttiin k\xc3\xa4ytt\xc3\xa4m\xc3\xa4\xc3\xa4n elektronisesti ohjattua polttoaineen suihkutusta. Transitiin tarjottuja 2,0 litran 87- ja 96-hevosvoimaisia Pinto-moottoreita k\xc3\xa4ytettiin my\xc3\xb6s Sierran, Granadan ja Scorpion voimanl\xc3\xa4htein\xc3\xa4.'