b'\n_START_ARTICLE_\nMilan I\n_START_PARAGRAPH_\nMilan I (serbokroaatiksi Milan Obrenovi\xc4\x87; 22. elokuuta (J: 10. elokuuta) 1854 M\xc4\x83r\xc4\x83\xc5\x9fe\xc5\x9fti, Moldavia \xe2\x80\x93 11. helmikuuta (J: 29. tammikuuta) 1901 Wien, It\xc3\xa4valta-Unkari) oli Serbian ruhtinas vuosina 1868\xe2\x80\x931882 (nimell\xc3\xa4 Milan Obrenovi\xc4\x87 IV) ja Serbian kuningaskunnan ensimm\xc3\xa4inen kuningas vuosina 1882\xe2\x80\x931889. H\xc3\xa4n oli ep\xc3\xa4suosittu It\xc3\xa4valta-Unkariin nojanneen ulkopolitiikkansa vuoksi ja luopui vuonna 1889 kruunusta poikansa Aleksanterin hyv\xc3\xa4ksi.\n_START_SECTION_\nEl\xc3\xa4m\xc3\xa4kerta\n_START_PARAGRAPH_\nMilanin is\xc3\xa4 oli ruhtinas Milo\xc5\xa1 Obrenovi\xc4\x87in veljenpoika. H\xc3\xa4nen syntyess\xc3\xa4\xc3\xa4n Serbiaa hallitsi Kara\xc4\x91or\xc4\x91evi\xc4\x87in ruhtinassuku. Vuonna 1860 ruhtinaaksi kuitenkin kohosi h\xc3\xa4nen is\xc3\xa4ns\xc3\xa4 serkku Mikael Obrenovi\xc4\x87. Lapseton Mikael murhattiin kes\xc3\xa4kuussa 1868 ja 2. hein\xc3\xa4kuuta Milan julistettiin uudeksi hallitsijaksi._NEWLINE_Milanin hallitsijakauden alussa Serbiaa johti holhoojahallitus, joka pyrki kehitt\xc3\xa4m\xc3\xa4\xc3\xa4n suhteita It\xc3\xa4valta-Unkariin. Vuonna 1869 hyv\xc3\xa4ksyttiin suhteellisen vapaamielinen perustuslaki. Milan ryhtyi hallitsemaan itse elokuussa 1872. H\xc3\xa4nen sopimattomat elintapansa ja haluttomuutensa tukea panslavismia alensivat h\xc3\xa4nen suosiotaan. H\xc3\xa4n meni 1875 naimisiin Natalija Ke\xc5\x9fcon kanssa, mutta oli tunnetusti uskoton vaimolleen, ja erosi lopulta t\xc3\xa4st\xc3\xa4 vuonna 1888. Alamaistensa pettymykseksi Milan kielt\xc3\xa4ytyi aluksi tukemasta Bosnia-Hertsegovinassa vuonna 1875 syttynytt\xc3\xa4 separatistista kapinaa Ottomaanien valtakuntaa vastaan, mutta Serbian sis\xc3\xa4isten levottomuuksien uhatessa h\xc3\xa4n julisti sodan Turkille kes\xc3\xa4kuussa 1876. Serbia k\xc3\xa4rsi sodassa tappion, mutta Ven\xc3\xa4j\xc3\xa4n voitto turkkilaisista Ven\xc3\xa4j\xc3\xa4n\xe2\x80\x93Turkin sodassa pelasti maan. Sodan j\xc3\xa4lkeisess\xc3\xa4 Berliinin kongressissa Milanin edustajat liittoutuivat It\xc3\xa4valta-Unkarin kanssa, joka tuki Serbian toiveita. Vuoden 1878 Berliinin sopimus laajensikin Serbian aluetta ja vahvisti sen aseman t\xc3\xa4ysin itsen\xc3\xa4isen\xc3\xa4 valtiona. Vastineena yhteisty\xc3\xb6st\xc3\xa4 Serbian riippuvuus It\xc3\xa4valta-Unkarista lis\xc3\xa4\xc3\xa4ntyi._NEWLINE_Milan nojasi ulkopolitiikassaan my\xc3\xb6hemminkin It\xc3\xa4valta-Unkariin, vaikka monet serbialaiset poliitikot kannattivat ennemmin suuntautumista Ven\xc3\xa4j\xc3\xa4\xc3\xa4n. T\xc3\xa4m\xc3\xa4 lis\xc3\xa4si h\xc3\xa4nen ep\xc3\xa4suosiotaan. Milan antoi jopa vuonna 1881 salaisen lupauksen olla solmimatta sopimuksia muiden valtioiden kanssa ilman It\xc3\xa4valta-Unkarin hyv\xc3\xa4ksynt\xc3\xa4\xc3\xa4. Maaliskuussa 1882 Milan julisti Serbian kuningaskunnaksi ja h\xc3\xa4net kruunattiin Serbian kuninkaaksi. Vuonna 1885 h\xc3\xa4n aloitti sodan Bulgariaa vastaan, joka kuitenkin p\xc3\xa4\xc3\xa4ttyi Serbian tappioon. It\xc3\xa4valta-Unkari tuli j\xc3\xa4lleen avuksi ja v\xc3\xa4litti rauhansopimuksen, jolla palautettiin sotaa edelt\xc3\xa4nyt tilanne. Tammikuussa 1889 Milan vahvisti uuden liberaalin perustuslain, mutta 6. maaliskuuta h\xc3\xa4n yll\xc3\xa4tt\xc3\xa4en luopui vallasta poikansa Aleksanterin hyv\xc3\xa4ksi ja muutti ulkomaille. Vuonna 1892 Serbian hallitus maksoi Milanille suuren summan siit\xc3\xa4 hyv\xc3\xa4st\xc3\xa4, ett\xc3\xa4 h\xc3\xa4n luopui Serbian kansalaisuudesta ja sitoutui olemaan palaamatta maahan. H\xc3\xa4n asui sen j\xc3\xa4lkeen Pariisissa nimell\xc3\xa4 kreivi Takovo._NEWLINE_Tehty\xc3\xa4\xc3\xa4n vallankaappauksen Aleksanteri I kutsui tammikuussa 1894 is\xc3\xa4ns\xc3\xa4 takaisin Serbiaan. Milan poistui maasta uudelleen seuraavana vuonna entisen vaimonsa palattua sinne, mutta t\xc3\xa4m\xc3\xa4n l\xc3\xa4hdetty\xc3\xa4 maasta 1896 h\xc3\xa4n palasi uudelleen. Vuonna 1897 Aleksanteri nimitti Milanin Serbian asevoimien komentajaksi, mutta Milan pysyi edelleen ep\xc3\xa4suosittuna serbialaisten keskuudessa. Aleksanterin autorit\xc3\xa4\xc3\xa4rinen hallinto johti vahvan opposition syntyyn ja Milan yritettiin ep\xc3\xa4onnistuneesti murhata vuonna 1899. Seuraavana vuonna h\xc3\xa4n j\xc3\xa4tti komentajanteht\xc3\xa4v\xc3\xa4ns\xc3\xa4, sill\xc3\xa4 h\xc3\xa4n ei hyv\xc3\xa4ksynyt poikansa avioliittoa Draga Ma\xc5\xa1inin kanssa, ja muutti pysyv\xc3\xa4sti asumaan Wieniin. Kuoltuaan vuonna 1901 h\xc3\xa4net haudattiin omasta toiveestaan Kru\xc5\xa1edolin luostariin, silloisten Serbian rajojen ulkopuolelle.'