b'\n_START_ARTICLE_\nVuoden 1869 valtiop\xc3\xa4iv\xc3\xa4j\xc3\xa4rjestys\n_START_PARAGRAPH_\nVuoden 1869 valtiop\xc3\xa4iv\xc3\xa4j\xc3\xa4rjestys eli Keisarillisen Majesteetin Armollinen Valtiop\xc3\xa4iv\xc3\xa4j\xc3\xa4rjestys Suomen Suuriruhtinanmaalle (AsK 11/1869) oli perustuslaillinen s\xc3\xa4\xc3\xa4d\xc3\xb6s, joka oli Suomen s\xc3\xa4\xc3\xa4tyvaltiop\xc3\xa4ivien toiminnan pohjana vuoteen 1906. Sit\xc3\xa4 ennen Suomen valtiop\xc3\xa4ivien toiminta oli perustunut Ruotsin vanhaan valtiop\xc3\xa4iv\xc3\xa4j\xc3\xa4rjestykseen vuodelta 1617 ynn\xc3\xa4 muihin s\xc3\xa4\xc3\xa4d\xc3\xb6ksiin.\n_START_SECTION_\nTausta\n_START_PARAGRAPH_\nVuoden 1869 valtiop\xc3\xa4iv\xc3\xa4j\xc3\xa4rjestys ja samaan aikaan s\xc3\xa4\xc3\xa4detty uusi ritarihuonej\xc3\xa4rjestys oli molemmat valmisteltu vuonna 1865 komiteassa, jota johti senaatin talousosaston varapuheenjohtaja Johan Mauritz Nordenstam. Niiden tarkoituksena oli nykyaikaistaa ja yhten\xc3\xa4ist\xc3\xa4\xc3\xa4 Suomen valtiop\xc3\xa4ivien toimintaa. Esikuvana k\xc3\xa4ytettiin Ruotsin vuoden 1810 valtiop\xc3\xa4iv\xc3\xa4j\xc3\xa4rjestyst\xc3\xa4, mit\xc3\xa4 ei tosin voitu sanoa avoimesti, sill\xc3\xa4 Ven\xc3\xa4j\xc3\xa4ll\xc3\xa4 t\xc3\xa4m\xc3\xa4 tieto olisi her\xc3\xa4tt\xc3\xa4nyt ep\xc3\xa4ilyksi\xc3\xa4. Uusi valtiop\xc3\xa4iv\xc3\xa4j\xc3\xa4rjestys hyv\xc3\xa4ksyttiin vuosien 1867\xe2\x80\x931868 valtiop\xc3\xa4ivill\xc3\xa4, ja keisari Aleksanteri II vahvisti sen 15. huhtikuuta 1869. Nordenstamin komitea oli valmistellut my\xc3\xb6s ehdotuksen uudeksi hallitusmuodoksi Suomen suuriruhtinaskunnalle, jolla olisi korvattu vuoden 1772 hallitusmuoto sek\xc3\xa4 vuoden 1789 Yhdistys- ja vakuuskirja. Ven\xc3\xa4j\xc3\xa4n asennoitumisen vuoksi ajatus Suomen uudesta hallitusmuodosta jouduttiin kuitenkin hautaamaan, ja Ruotsinaikaiset perustuslait j\xc3\xa4iv\xc3\xa4t (suomalaisen tulkinnan mukaan) voimaan autonomian ajan loppuun asti.\n_START_SECTION_\nVuoden 1869 valtiop\xc3\xa4iv\xc3\xa4j\xc3\xa4rjestykseen sis\xc3\xa4ltyneit\xc3\xa4 uudistuksia\n_START_PARAGRAPH_\nVuoden 1869 valtiop\xc3\xa4iv\xc3\xa4j\xc3\xa4rjestykseen sis\xc3\xa4ltyi joitain merkitt\xc3\xa4vi\xc3\xa4 uudistuksia. Vastaisuudessa valtiop\xc3\xa4iv\xc3\xa4t kutsuttaisiin koolle s\xc3\xa4\xc3\xa4nn\xc3\xb6llisesti v\xc3\xa4hint\xc3\xa4\xc3\xa4n joka viides vuosi, kun aiemmin niiden kokoontuminen oli ollut riippuvainen hallitsijan aloitteesta. Valtiop\xc3\xa4ivien normaalikesto pidennettiin kolmesta nelj\xc3\xa4\xc3\xa4n kuukauteen. Valtiop\xc3\xa4iv\xc3\xa4valiokuntien sis\xc3\xa4isiss\xc3\xa4 \xc3\xa4\xc3\xa4nestyksiss\xc3\xa4 oli aiemmin \xc3\xa4\xc3\xa4nestetty s\xc3\xa4\xc3\xa4dyitt\xc3\xa4in siten, ett\xc3\xa4 jokaisen s\xc3\xa4\xc3\xa4dyn edustajilla oli ollut yhteens\xc3\xa4 yksi \xc3\xa4\xc3\xa4ni. Nyt valiokunnissa siirryttiin \xc3\xa4\xc3\xa4nestyksiin p\xc3\xa4\xc3\xa4luvun mukaan, ja samalla m\xc3\xa4\xc3\xa4r\xc3\xa4ttiin, ett\xc3\xa4 niiss\xc3\xa4 tulisi olla yht\xc3\xa4 monta edustajaa joka s\xc3\xa4\xc3\xa4dyst\xc3\xa4. Aiemmin valiokuntien puheenjohtajaksi oli ollut aina valittava aateliss\xc3\xa4\xc3\xa4dyn ensimm\xc3\xa4isen luokan vanhimman suvun edustaja. Uuden valtiop\xc3\xa4iv\xc3\xa4j\xc3\xa4rjestyksen mukaan valiokunnan puheenjohtajaksi kelpasi kuka tahansa sen j\xc3\xa4senist\xc3\xa4 s\xc3\xa4\xc3\xa4tyyn katsomatta. Kertomus valtiovaraintilasta oli vastaisuudessa annettava koko valtiop\xc3\xa4ivien eik\xc3\xa4 vain asianomaisen valiokunnan k\xc3\xa4sitelt\xc3\xa4v\xc3\xa4ksi. Vaikka s\xc3\xa4\xc3\xa4dyt kokoontuivat erikseen, uuden valtiop\xc3\xa4iv\xc3\xa4j\xc3\xa4rjestyksen mukaan oli mahdollista j\xc3\xa4rjest\xc3\xa4\xc3\xa4 my\xc3\xb6s kaikkien s\xc3\xa4\xc3\xa4tyjen yhteisistunto, plenum plenorum, jossa voitaisiin keskustella t\xc3\xa4rke\xc3\xa4st\xc3\xa4 asiasta mutta ei \xc3\xa4\xc3\xa4nest\xc3\xa4\xc3\xa4. T\xc3\xa4m\xc3\xa4 ei kuitenkaan muodostunut suosituksi k\xc3\xa4yt\xc3\xa4nn\xc3\xb6ksi, sill\xc3\xa4 plenum plenorumeja pidettiin vain kahdesti s\xc3\xa4\xc3\xa4tyvaltiop\xc3\xa4ivien toiminnan aikana._NEWLINE_Vuoden 1869 valtiop\xc3\xa4iv\xc3\xa4j\xc3\xa4rjestyksen ensimm\xc3\xa4isess\xc3\xa4 pyk\xc3\xa4l\xc3\xa4ss\xc3\xa4 mainittiin, ett\xc3\xa4 valtiop\xc3\xa4iville kokoontuneet s\xc3\xa4\xc3\xa4dyt edustivat koko Suomen kansaa eiv\xc3\xa4tk\xc3\xa4 siis pelk\xc3\xa4st\xc3\xa4\xc3\xa4n s\xc3\xa4\xc3\xa4tyl\xc3\xa4isi\xc3\xa4. Kansanedustuksen periaatteen mainitseminen oli merkitt\xc3\xa4v\xc3\xa4\xc3\xa4, vaikka todellisuus olikin siit\xc3\xa4 kaukana. \xc3\x84\xc3\xa4nioikeus Suomessa ei mainittavasti laajentunut, mutta yksitt\xc3\xa4isten s\xc3\xa4\xc3\xa4tyjen sis\xc3\xa4ll\xc3\xa4 siin\xc3\xa4 tapahtui muutoksia. Pappiss\xc3\xa4\xc3\xa4tyyn valittiin t\xc3\xa4st\xc3\xa4 l\xc3\xa4hin kirkon ohella my\xc3\xb6s yliopiston ja er\xc3\xa4iden muiden oppilaitosten edustajat. Talonpoikaiss\xc3\xa4\xc3\xa4dyss\xc3\xa4 \xc3\xa4\xc3\xa4nioikeus laajeni varsinaisista talonpojista my\xc3\xb6s muuhun maata omistavaan v\xc3\xa4est\xc3\xb6\xc3\xb6n, mink\xc3\xa4 lis\xc3\xa4ksi vaalin kaksiportaisuudesta tehtiin pakollista. Lis\xc3\xa4ksi vaalioikeus ja vaalikelpoisuus ulotettiin ortodoksiseen v\xc3\xa4est\xc3\xb6\xc3\xb6n, mik\xc3\xa4 esiteltiin Ven\xc3\xa4j\xc3\xa4n lehdist\xc3\xb6lle uudistuksen merkitt\xc3\xa4vimp\xc3\xa4n\xc3\xa4 saavutuksena. Lis\xc3\xa4ksi valtiop\xc3\xa4iv\xc3\xa4j\xc3\xa4rjestyksen yhteydess\xc3\xa4 s\xc3\xa4\xc3\xa4detty uusi ritarihuonej\xc3\xa4rjestys poisti aateliss\xc3\xa4\xc3\xa4dyn sis\xc3\xa4isen luokkajaon k\xc3\xa4yt\xc3\xb6st\xc3\xa4 ja m\xc3\xa4\xc3\xa4r\xc3\xa4si, ett\xc3\xa4 maamarsalkan ohella oli nimitett\xc3\xa4v\xc3\xa4 erityinen varamaamarsalkka. Aateliss\xc3\xa4\xc3\xa4tyyn my\xc3\xb6s palautettiin vapauden ajalla voimassa ollut, mutta Kustaa III:n vuonna 1778 kumoama k\xc3\xa4yt\xc3\xa4nt\xc3\xb6, jonka mukaan aatelissuvun p\xc3\xa4\xc3\xa4mies saattoi valtakirjalla m\xc3\xa4\xc3\xa4r\xc3\xa4t\xc3\xa4 sukunsa valtiop\xc3\xa4iv\xc3\xa4edustajaksi kenen tahansa aatelismiehen.\n_START_SECTION_\nMaininta hallitsijan valtaoikeuksista\n_START_PARAGRAPH_\nKun vuoden 1869 valtiop\xc3\xa4iv\xc3\xa4j\xc3\xa4rjestys vietiin Aleksanteri II:n vahvistettavaksi, ministerivaltiosihteeri Alexander Armfelt lis\xc3\xa4si sen loppuun F. O. af Brun\xc3\xa9rin laatiman ylim\xc3\xa4\xc3\xa4r\xc3\xa4isen maininnan, jonka mukaan keisarin oikeudet pysyisiv\xc3\xa4t vuoden 1772 hallitusmuodon ja vuoden 1789 yhdistys- ja vakuuskirjan mukaisina niilt\xc3\xa4 osin kuin uusi valtiop\xc3\xa4iv\xc3\xa4j\xc3\xa4rjestys ei niit\xc3\xa4 muuttanut. T\xc3\xa4ll\xc3\xa4 ilmaistiin ep\xc3\xa4suorasti se, ett\xc3\xa4 valtiop\xc3\xa4iville ei toistaiseksi annettaisi keisarin vuonna 1863 lupaamaa aloiteoikeutta. Toisaalta mainitun tekstikappaleen vuoksi my\xc3\xb6hemm\xc3\xa4n Suomen oikeustaistelun aikana suomalaiset historioitsijat pitiv\xc3\xa4t valtiop\xc3\xa4iv\xc3\xa4j\xc3\xa4rjestyksen vahvistamista yhten\xc3\xa4 vahvimmista todisteista sille, ett\xc3\xa4 keisari itse oli hyv\xc3\xa4ksynyt Suomessa vallinneen tulkinnan, jonka mukaan Suomen perustuslait olivat hallitsijan yl\xc3\xa4puolella. Ven\xc3\xa4l\xc3\xa4isen historioitsijan Mihail Borodkinin mukaan suomalaiset olivat harhauttaneet Aleksanteri II:n allekirjoittamaan tekstin selitt\xc3\xa4m\xc3\xa4tt\xc3\xa4 h\xc3\xa4nelle asian merkityst\xc3\xa4.\n_START_SECTION_\nSeuraukset\n_START_PARAGRAPH_\nVuoden 1869 valtiop\xc3\xa4iv\xc3\xa4j\xc3\xa4rjestys ei juuri muuttanut hallitsijan ja valtiop\xc3\xa4ivien keskin\xc3\xa4isi\xc3\xa4 valtasuhteita. Toisaalta muun muassa J. V. Snellman muistutti sen olleen Suomen ensimm\xc3\xa4inen perustuslaki, jonka alla komeili keisarin allekirjoitus. Yksi toivottu uudistus, valtiop\xc3\xa4ivien aloiteoikeus, j\xc3\xa4i puuttumaan viel\xc3\xa4 vuonna 1869. Se toteutui lopulta 1886. Vuoden 1869 valtiop\xc3\xa4iv\xc3\xa4j\xc3\xa4rjestys kumottiin vuoden 1906 valtiop\xc3\xa4iv\xc3\xa4j\xc3\xa4rjestyksell\xc3\xa4, kun s\xc3\xa4\xc3\xa4tyvaltiop\xc3\xa4iv\xc3\xa4t korvattiin eduskunnalla.'