b'\n_START_ARTICLE_\nNicolas Oudinot\n_START_PARAGRAPH_\nNicolas-Charles Oudinot, Reggion herttua (25. huhtikuuta 1767 Bar-le-Duc \xe2\x80\x93 13. syyskuuta 1847 Pariisi) oli ranskalainen sotilas ja Ranskan marsalkka, joka toimi komentajana Ranskan vallankumoussodissa sek\xc3\xa4 Napoleonin sodissa. H\xc3\xa4nen sanottiin olleen Napoleonin komentajista useimmin taisteluissa haavoittunut.\n_START_SECTION_\nVallankumoussotien aika\n_START_PARAGRAPH_\nOudinot oli oluenpanijan poika. H\xc3\xa4n v\xc3\xa4rv\xc3\xa4ytyi Ranskan jalkav\xc3\xa4keen 17-vuotiaana vuonna 1784, mutta erosi kolme vuotta my\xc3\xb6hemmin armeijasta kersanttina, koska alhaisen syntyper\xc3\xa4ns\xc3\xa4 vuoksi h\xc3\xa4nen ylenemismahdollisuutensa olivat heikot. Vallankumouksen puhjettua vuonna 1789 Oudinot liittyi vastaperustettuun Ranskan kansalliskaartiin, jossa h\xc3\xa4n sai suoraan kapteenin arvon. Syksyll\xc3\xa4 1791 h\xc3\xa4net ylennettiin everstiluutnantiksi ja nimitettiin Meusen vapaaehtoispataljoonan komentajaksi. H\xc3\xa4n osallistui ensimm\xc3\xa4isen vallankumoussodan aikana Bitchen kaupungin puolustukseen. Oudinot ylennettiin marraskuussa 1793 prikaatinkomentajaksi (chef de brigade). H\xc3\xa4n haavoittui ensimm\xc3\xa4isen kerran joulukuussa 1793 Haguenaun luona, mutta palasi pian palvelukseen. Toukokuussa 1794 h\xc3\xa4n osoitti poikkeuksellista kyvykkyytt\xc3\xa4 Kaiserslauternin taistelussa ja sai kes\xc3\xa4kuussa ylennyksen prikaatikenraaliksi. Elokuussa 1794 h\xc3\xa4n mursi jalkansa Wasserbilligissa._NEWLINE_Lokakuussa 1795 Oudinot haavoittui vakavasti Neckeraun taistelussa ja j\xc3\xa4i it\xc3\xa4valtalaisten sotavangiksi, mutta vapautui vanginvaihdossa tammikuussa 1796. H\xc3\xa4n haavoittui j\xc3\xa4lleen osallistuessaan syyskuussa 1796 Ingolstadtin taisteluun ratsuv\xc3\xa4kiprikaatin komentajana. Oltuaan v\xc3\xa4lill\xc3\xa4 hallinnollisissa teht\xc3\xa4viss\xc3\xa4 h\xc3\xa4net siirrettiin syksyll\xc3\xa4 1798 Sveitsin-joukkoihin. Kenraali Andr\xc3\xa9 Mass\xc3\xa9na ylensi Oudinot\xe2\x80\x99n huhtikuussa 1799 divisioonakenraaliksi ja nimitti h\xc3\xa4net hein\xc3\xa4kuussa esikuntap\xc3\xa4\xc3\xa4llik\xc3\xb6kseen. Oudinot haavoittui samana syksyn\xc3\xa4 kahdesti, toisen kerran syyskuussa 1799 Z\xc3\xbcrichin taistelussa. Jatkaen yh\xc3\xa4 Mass\xc3\xa9nan esikuntap\xc3\xa4\xc3\xa4llikk\xc3\xb6n\xc3\xa4 h\xc3\xa4n siirtyi Italiaan ja osallistui piiritetyn Genovan puolustukseen. Elokuussa 1799 Oudinot siirtyi kenraali Guillaume Brunen esikuntap\xc3\xa4\xc3\xa4llik\xc3\xb6ksi. Italian-sodan lopussa joulukuussa 1800 Oudinot valtasi henkil\xc3\xb6kohtaisesti Mincion solaa vartioineen it\xc3\xa4valtalaisten tykkipatterin. Sodan p\xc3\xa4\xc3\xa4tytty\xc3\xa4 h\xc3\xa4n oli seuraavien viiden vuoden aikana muun muassa ratsuv\xc3\xa4en tarkastajana.\n_START_SECTION_\nNapoleonin sotien aika\n_START_PARAGRAPH_\nHelmikuussa 1805 Oudinot sai komentoonsa eliittijoukkona pidetyn krenat\xc3\xb6\xc3\xb6ridivisioonan, jota h\xc3\xa4n komensi seuraavan kahden vuoden aikana kolmannen ja nelj\xc3\xa4nnen liittokunnan sodassa. Oudinot\xe2\x80\x99n divisioona osallistui marsalkka Jean Lannesin armeijan mukana muun muassa voitokkaisiin Wertingenin, Amstettenin, Hollabr\xc3\xbcnnin ja Austerlitzin taisteluihin. Oudinot haavoittui Hollabr\xc3\xbcnniss\xc3\xa4 ja joutui siksi jakamaan Austerlitzin taistelussa divisioonansa komennon kenraali G\xc3\xa9raud Durocin kanssa. Vuonna 1807 Oudinot osallistui Ostro\xc5\x82\xc4\x99kan valtaukseen, Danzigin piiritykseen ja Friedlandin taisteluun. Napoleon antoi h\xc3\xa4nelle kreivin arvon vuonna 1808. Oudinot palasi viel\xc3\xa4 krenat\xc3\xb6\xc3\xb6ridivisioonansa komentajaksi viidennen liittokunnan sodan puhjettua. H\xc3\xa4n haavoittui taas Aspern-Esslingin taistelussa toukokuussa 1809. Lannesin haavoituttua kuolettavasti kesken sotaretken Oudinot nimitettiin h\xc3\xa4nen tilalleen II armeijakunnan komentajaksi. Komennettuaan t\xc3\xa4t\xc3\xa4 armeijakuntaa neuvokkaasti Wagramin taistelussa h\xc3\xa4net ylennettiin kes\xc3\xa4kuussa 1809 marsalkaksi._NEWLINE_Louis Bonaparten luovuttua vuonna 1810 Hollannin kruunusta Napoleon l\xc3\xa4hetti Oudinot\xe2\x80\x99n miehitt\xc3\xa4m\xc3\xa4\xc3\xa4n Hollannin, mik\xc3\xa4 sujui ilman v\xc3\xa4likohtauksia. Samana vuonna Oudinot sai my\xc3\xb6s herttuan aatelisarvon. Napoleonin Ven\xc3\xa4j\xc3\xa4n-sotaretkell\xc3\xa4 vuonna 1812 Oudinot oli j\xc3\xa4lleen II armeijakunnan komentajana. H\xc3\xa4n haavoittui elokuussa vaikeasti Polotskin ensimm\xc3\xa4isess\xc3\xa4 taistelussa ja joutui luovuttamaan komennon kenraali Laurent Gouvion Saint-Cyrille, jonka johdolla ranskalaiset voittivat taistelun. Oudinot palasi armeijakunnan komentajaksi per\xc3\xa4\xc3\xa4ntymisvaiheessa lokakuussa 1812 ja l\xc3\xb6i ven\xc3\xa4l\xc3\xa4iset Lochnitzassa. H\xc3\xa4n oli t\xc3\xa4rke\xc3\xa4ss\xc3\xa4 osassa marraskuun lopussa k\xc3\xa4ydyss\xc3\xa4 Berezinan taistelussa, jossa h\xc3\xa4n haavoittui j\xc3\xa4lleen pahasti ja joutui palaamaan suoraan Ranskaan. Huhtikuussa 1813 toipunut Oudinot otti komentoonsa XII armeijakunnan Saksassa, ja osallistui Bautzenin ja Luckaun taisteluihin._NEWLINE_Elokuussa 1813 Napoleon m\xc3\xa4\xc3\xa4r\xc3\xa4si Oudinot\xe2\x80\x99n marssimaan kolmen armeijakunnan voimin Berliiniin ja valtaamaan kaupungin, mutta Friedrich Wilhelm von B\xc3\xbclowin ja Jean-Baptiste Bernadotten komentamat liittoutuneet joukot l\xc3\xb6iv\xc3\xa4t h\xc3\xa4nen armeijansa Grossbeerenin taistelussa 23. elokuuta. Napoleon siirsi operaation johdon marsalkka Michel Neylle. Oudinot komensi XII armeijakuntaa tappiollisessa Dennewitzin taistelussa syyskuun alussa, suuressa Leipzigin taistelussa lokakuussa 1813 h\xc3\xa4n komensi kahta nuoren kaartin divisioonaa. Oudinot osallistui seuraavana vuonna Ranskan puolustustaisteluihin. H\xc3\xa4n haavoittui tammikuussa 1814 Briennen taistelussa, mutta komensi pian VII armeijakuntaa La Rothi\xc3\xa8ressa. Viimeinen haavoittuminen tapahtui Arcis-sur-Auben taistelussa maaliskuussa 1814. Se oli Oudinot\xe2\x80\x99n 32. haavoittuminen. Oudinot oli yksi niist\xc3\xa4 marsalkoista, joiden vaatimuksesta Napoleon luopui kruunusta Fontainebleaussa, ja uusi v\xc3\xa4liaikainen hallitus nimitti h\xc3\xa4net entisen keisarillisen kaartin komentajaksi. Valtaistuimelle palannut Ludvig XVIII antoi h\xc3\xa4nelle p\xc3\xa4\xc3\xa4rinarvon. Oudinot vastusti Napoleonin vuoden 1815 valtaanpaluuyrityst\xc3\xa4, mutta pysytteli satap\xc3\xa4iv\xc3\xa4isen keisarikunnan aikana puolueettomana ja sivussa tapahtumista.\n_START_SECTION_\nMy\xc3\xb6hemm\xc3\xa4t vaiheet\n_START_PARAGRAPH_\nLudvig XVIII nimitti Oudinot\xe2\x80\x99n syyskuussa 1815 kuninkaallisen kaartin kenraalimajuriksi ja Oudinot pysyi uskollisena Bourboneille koko restauraatioajan. H\xc3\xa4n osallistui vuoden 1823 Espanjan-sotaretkeen I armeijakunnan komentajana. Oudinot syrj\xc3\xa4ytettiin armeijasta vuoden 1830 hein\xc3\xa4kuun vallankumouksen j\xc3\xa4lkeen, mutta my\xc3\xb6hemmin hein\xc3\xa4kuun monarkian aikana h\xc3\xa4nelle annettiin kunniateht\xc3\xa4vi\xc3\xa4. H\xc3\xa4nest\xc3\xa4 tehtiin vuonna 1839 Ranskan kunnialegioonan kansleri, ja vuodesta 1842 kuolemaansa asti h\xc3\xa4n toimi Pariisin H\xc3\xb4tel des Invalidesin kuvern\xc3\xb6\xc3\xb6rin\xc3\xa4. H\xc3\xa4n kuoli 80-vuotiaana syyskuussa 1847._NEWLINE_Oudinot\xe2\x80\x99n nimi on kaiverrettu Pariisin Riemukaareen._NEWLINE_Nicolas Oudinot\xe2\x80\x99n poika Nicolas Charles Victor Oudinot oli my\xc3\xb6s tunnettu kenraali. Muista pojista Henri ylsi prikaatikenraaliksi, Auguste everstiksi ja Charles everstiluutnantiksi.'