b'\n_START_ARTICLE_\nHertzsprungin\xe2\x80\x93Russellin kaavio\n_START_PARAGRAPH_\nHertzsprungin\xe2\x80\x93Russellin kaavio eli HR-kaavio  (my\xc3\xb6s HR-diagrammi, HR-diagramma) on t\xc3\xa4htitieteess\xc3\xa4 k\xc3\xa4ytett\xc3\xa4v\xc3\xa4 kaavio, jossa pystyakselina on t\xc3\xa4hden valovoimaa ja vaaka-akselina t\xc3\xa4hden l\xc3\xa4mp\xc3\xb6tilaa kuvaava luku. HR-kaavion pystyakselilla voi olla mm. t\xc3\xa4hden valovoiman logaritmi tai t\xc3\xa4hden absoluuttinen kirkkaus. Vaaka-akselilla _NEWLINE_voi olla t\xc3\xa4hden l\xc3\xa4mp\xc3\xb6tila, sen logaritmi, v\xc3\xa4ri-indeksi tai spektriluokka. Monesti HR-kaavioon merkit\xc3\xa4\xc3\xa4n monia t\xc3\xa4hti\xc3\xa4, jolloin kaavioon muodostuu alueita, joilla t\xc3\xa4hti\xc3\xa4 on tihe\xc3\xa4mm\xc3\xa4ss\xc3\xa4 kuin muualla. Yksi n\xc3\xa4ist\xc3\xa4 on p\xc3\xa4\xc3\xa4sarja, joka kulkee yl\xc3\xa4vasemmalta alaoikealle. Muita ovat horisontaalihaara, j\xc3\xa4ttil\xc3\xa4ishaara ja asymptoottihaara sek\xc3\xa4 valkeiden k\xc3\xa4\xc3\xa4pi\xc3\xb6iden alue. Hertzsprungin\xe2\x80\x93Russellin kaavion kehittiv\xc3\xa4t t\xc3\xa4htitieteilij\xc3\xa4t Ejnar Hertzsprung ja Henry Russell vuonna 1913.\n_START_SECTION_\nKaaviosta\n_START_PARAGRAPH_\nHertzsprungin\xe2\x80\x93Russellin kaaviosta erottuu selv\xc3\xa4sti vasemmasta yl\xc3\xa4kulmasta oikeaan alakulmaan kulkeva p\xc3\xa4\xc3\xa4sarja, joka sis\xc3\xa4lt\xc3\xa4\xc3\xa4 vety\xc3\xa4 heliumiksi muuttavat p\xc3\xa4\xc3\xa4sarjan t\xc3\xa4hdet ja johon my\xc3\xb6s Aurinko kuuluu. Sen yl\xc3\xa4p\xc3\xa4\xc3\xa4ss\xc3\xa4 sijaitsevat kuumat, siniset ja nuoret t\xc3\xa4hdet ja alap\xc3\xa4\xc3\xa4ss\xc3\xa4 puolestaan viile\xc3\xa4t, punaiset ja pitk\xc3\xa4ik\xc3\xa4iset punaiset k\xc3\xa4\xc3\xa4pi\xc3\xb6t. P\xc3\xa4\xc3\xa4sarjan alapuolella sijaitsevat heikkovaloiset valkoiset k\xc3\xa4\xc3\xa4pi\xc3\xb6t, jotka ovat jo ydinreaktionsa lopettaneita keskikokoisia t\xc3\xa4hti\xc3\xa4. P\xc3\xa4\xc3\xa4sarjasta kohoaa yl\xc3\xb6sp\xc3\xa4in punaisten j\xc3\xa4ttil\xc3\xa4isten haara, joka k\xc3\xa4\xc3\xa4ntyy oikealle muodostaen asymptoottihaaran joka l\xc3\xa4henee Hayashi-k\xc3\xa4yr\xc3\xa4\xc3\xa4. Lis\xc3\xa4ksi p\xc3\xa4\xc3\xa4sarjan yl\xc3\xa4p\xc3\xa4\xc3\xa4st\xc3\xa4 irtoaa asymptoottihaaraa kohti horisontaalihaara, jonka t\xc3\xa4htien absoluuttinen kirkkaus on suunnilleen +0. J\xc3\xa4ttil\xc3\xa4isten yl\xc3\xa4puolella sijaitsee viel\xc3\xa4 hajanaisesti ylij\xc3\xa4ttil\xc3\xa4isi\xc3\xa4. L\xc3\xa4hes p\xc3\xa4\xc3\xa4sarjassa kiinni sen yl\xc3\xa4puolella sijaitsevat alij\xc3\xa4ttil\xc3\xa4iset ja sen alapuolella alik\xc3\xa4\xc3\xa4pi\xc3\xb6t._NEWLINE_Kehityskaarensa aikana t\xc3\xa4hden sijainti kaaviossa vaihtelee. Vastasyntyneet t\xc3\xa4hdet, joissa ydinreaktiot eiv\xc3\xa4t viel\xc3\xa4 ole alkaneet, sijaitsevat niin sanotussa Hayashi-k\xc3\xa4yr\xc3\xa4ss\xc3\xa4, joka sijaitsee l\xc3\xa4hes pystysuorana noin 4000 kelvinin kohdalla 1\xe2\x80\x9310\xc2\xa0000 Auringon luminositeetin v\xc3\xa4lill\xc3\xa4. Ne laskeutuvat k\xc3\xa4yr\xc3\xa4\xc3\xa4 pitkin alasp\xc3\xa4in kaaviossa, kunnes niiden ydinreaktiot alkavat ja ne nousevat yl\xc3\xa4vasemmalle kohti p\xc3\xa4\xc3\xa4sarjaa. Kohta, miss\xc3\xa4 t\xc3\xa4hti on p\xc3\xa4\xc3\xa4sarjassa, riippuu t\xc3\xa4hden massasta. Ylh\xc3\xa4\xc3\xa4ll\xc3\xa4 vasemmalla ovat suurimassaisimmat t\xc3\xa4hdet. Massa pienenee kohti oikeaa alakulmaa. P\xc3\xa4\xc3\xa4sarjavaiheen j\xc3\xa4lkeen t\xc3\xa4hdet siirtyv\xc3\xa4t oikealle tai yl\xc3\xa4oikealle kohti j\xc3\xa4ttil\xc3\xa4ishaaraa, jossa ne viipyv\xc3\xa4t aina siihen asti, kunnes kasvava s\xc3\xa4teilypaine puhaltaa t\xc3\xa4hden ulko-osat avaruuteen tai t\xc3\xa4hti r\xc3\xa4j\xc3\xa4ht\xc3\xa4\xc3\xa4 supernovana. Keskikokoisista t\xc3\xa4hdist\xc3\xa4 j\xc3\xa4ljelle j\xc3\xa4\xc3\xa4nyt valkoinen k\xc3\xa4\xc3\xa4pi\xc3\xb6 p\xc3\xa4\xc3\xa4tyy kaaviossa alavasemmalle, josta se v\xc3\xa4hitellen hiipuu pois mustaksi k\xc3\xa4\xc3\xa4pi\xc3\xb6ksi.\n_START_SECTION_\nHR-diagrammin akselit\n_START_PARAGRAPH_\nVaaka-akselina on t\xc3\xa4hden pintal\xc3\xa4mp\xc3\xb6tilaa kuvava suure. Se voi olla spektriluokka, v\xc3\xa4ri-indeksi, pintal\xc3\xa4mp\xc3\xb6tila tai pintal\xc3\xa4mp\xc3\xb6tilan logaritmi. Pystyakselina voi olla todellinen luminositeetti, visuaalinen luminositeetti, absoluuttinen kirkkaus yleens\xc3\xa4 visuaalisessa alueessa tai todellisen tai visuaalisen luminositeetin logaritmi. V\xc3\xa4ri-magnitudi-diagrammiksi sanotaan HR-kaaviota, jossa toinen akseli on v\xc3\xa4ri-indeksi ja toinen t\xc3\xa4hden absoluuttinen kirkkaus. T\xc3\xa4t\xc3\xa4 kaaviota k\xc3\xa4ytet\xc3\xa4\xc3\xa4n monesti t\xc3\xa4htijoukkojen HR-kaaviona, koska siihen tarvittavat tiedot on helpohko koota.'