b'\n_START_ARTICLE_\nParmenides\n_START_PARAGRAPH_\nParmenides (m.kreik. \xce\xa0\xce\xb1\xcf\x81\xce\xbc\xce\xb5\xce\xbd\xce\xaf\xce\xb4\xce\xb7\xcf\x82, s. n. 510 eaa.) oli antiikin kreikkalainen filosofi. H\xc3\xa4n on yksi merkitt\xc3\xa4vimmist\xc3\xa4 esisokraattisista filosofeista ja t\xc3\xa4rke\xc3\xa4 henkil\xc3\xb6 erityisesti rationalismin ja ontologian syntymisen kannalta. Parmenides tunnetaan ennen kaikkea siit\xc3\xa4, ett\xc3\xa4 h\xc3\xa4n katsoi moneutta ja liikett\xc3\xa4 koskevien aistihavaintojen olevan pett\xc3\xa4vi\xc3\xa4, ja todellisuuden olevan yksi, jakautumaton ja liikkumaton.\n_START_SECTION_\nEl\xc3\xa4m\xc3\xa4\n_START_PARAGRAPH_\nParmenides oli kotoisin Eleasta, Etel\xc3\xa4-Italiasta. Elealaisten kerrotaan pit\xc3\xa4neen Parmenidesta suuressa arvossa h\xc3\xa4nen s\xc3\xa4\xc3\xa4t\xc3\xa4miens\xc3\xa4 kaupungin vaurautta lis\xc3\xa4nneiden lakien ja esikuvallisen el\xc3\xa4m\xc3\xa4ns\xc3\xa4 ansiosta. H\xc3\xa4n oli Ksenofaneen oppilas, ja joidenkin tietojen mukaan my\xc3\xb6s Anaksimandroksen oppilas. H\xc3\xa4n omaksui my\xc3\xb6s pythagoralaisten n\xc3\xa4kemyksi\xc3\xa4. H\xc3\xa4n perusti elealaisen koulukunnan, johon kuuluivat my\xc3\xb6s Zenon Elealainen ja Melissos._NEWLINE_Parmenides esiintyy Platonin dialogissa Parmenides yhdess\xc3\xa4 Zenonin kanssa v\xc3\xa4ittelem\xc3\xa4ss\xc3\xa4 nuoren Sokrateen kanssa ideaopista. T\xc3\xa4m\xc3\xa4 tapaaminen on todenn\xc3\xa4k\xc3\xb6isesti Platonin keksint\xc3\xb6\xc3\xa4.\n_START_SECTION_\n\xe2\x80\x9dTotuuden tie\xe2\x80\x9d\n_START_PARAGRAPH_\n\xe2\x80\x9dTotuuden tiell\xc3\xa4\xe2\x80\x9d jonkun asian olemassaolo tarkoitti, ett\xc3\xa4 se ei ole voinut \xe2\x80\x9dtulla olemassa olevaksi\xe2\x80\x9d, koska \xe2\x80\x9dei-mist\xc3\xa4\xc3\xa4n ei voi tulla mit\xc3\xa4\xc3\xa4n\xe2\x80\x9d. H\xc3\xa4n my\xc3\xb6s v\xc3\xa4itti, ett\xc3\xa4 liike on mahdotonta, koska se vaatisi liikkumista tyhji\xc3\xb6ss\xc3\xa4, ja tyhji\xc3\xb6 oli Parmenideen mielest\xc3\xa4 sama kuin \xe2\x80\x9dei mik\xc3\xa4\xc3\xa4n\xe2\x80\x9d, ja niin (m\xc3\xa4\xc3\xa4ritelm\xc3\xa4llisesti) sit\xc3\xa4 ei voinut olla olemassa. Sen sijaan se mik\xc3\xa4 on olemassa, on parmenideel\xc3\xa4inen Yksi, joka on ikuinen, jakautumaton ja muuttumaton._NEWLINE_Tarkemmin kuvattuna Parmenides p\xc3\xa4\xc3\xa4tyi t\xc3\xa4h\xc3\xa4n lopputulokseen seuraavanlaisella ajatusketjulla: Ensinn\xc3\xa4k\xc3\xa4\xc3\xa4n se mit\xc3\xa4 on olemassa ei ole voinut tulla olevaksi mist\xc3\xa4\xc3\xa4n. Koska jos se olisi tullut olevaksi, sen olisi t\xc3\xa4ytynyt tulla olevaksi joko ei mist\xc3\xa4\xc3\xa4n tai jostakin. Se ei ole voinut tulla ei mist\xc3\xa4\xc3\xa4n, koska ei ole olemassa ei-mit\xc3\xa4\xc3\xa4n, koska ei-mik\xc3\xa4\xc3\xa4n eli tyhji\xc3\xb6 ei ole olemassa. Eik\xc3\xa4 se ole voinut tulla olevaksi jostakin, koska ei ole olemassa mit\xc3\xa4\xc3\xa4n muuta kuin se itse, eli se mik\xc3\xa4 on olemassa. My\xc3\xb6sk\xc3\xa4\xc3\xa4n mit\xc3\xa4\xc3\xa4n muuta sen lis\xc3\xa4ksi ei voinut tulla olevaksi, koska ei ole olemassa tyhji\xc3\xb6t\xc3\xa4 josta se olisi tullut. N\xc3\xa4in se mit\xc3\xa4 on, on nyt, kaikki kerralla. N\xc3\xa4in Parmenides hylk\xc3\xa4si kaikki ajatukset maailman alkuper\xc3\xa4st\xc3\xa4. Ex nihilo nihil fit._NEWLINE_Edelleen, jos olemassa oleva on olemassa, se yksinkertaisesti on, eik\xc3\xa4 se voi olla v\xc3\xa4lill\xc3\xa4 enemm\xc3\xa4n tai v\xc3\xa4hemm\xc3\xa4n. Sen vuoksi sit\xc3\xa4 on yhdess\xc3\xa4 paikassa yht\xc3\xa4 paljon kuin muuallakin. T\xc3\xa4m\xc3\xa4 tekee tiivistymisen ja ohentumisen mahdottomaksi. Oleva on my\xc3\xb6s jatkuvaa ja jakaantumatonta, koska ei ole olemassa mit\xc3\xa4\xc3\xa4n tyhji\xc3\xb6t\xc3\xa4, joka voisi olla v\xc3\xa4liss\xc3\xa4 est\xc3\xa4m\xc3\xa4ss\xc3\xa4 sen osia koskettamasta toisiaan. N\xc3\xa4in olemassa oleva on yksi t\xc3\xa4yteys. T\xc3\xa4st\xc3\xa4 seuraa my\xc3\xb6s, ett\xc3\xa4 se on my\xc3\xb6s liikkumaton, koska jos se liikkuisi, sen tulisi liikkua johonkin miss\xc3\xa4 ei ole mit\xc3\xa4\xc3\xa4n, eli tyhji\xc3\xb6\xc3\xb6n, ja sit\xc3\xa4 ei ole olemassa. Olemassa oleva on my\xc3\xb6s \xc3\xa4\xc3\xa4rellinen ja pallonmuotoinen, koska sit\xc3\xa4 ei voi olla yhdess\xc3\xa4 suunnassa enemm\xc3\xa4n kuin toisessa, ja t\xc3\xa4m\xc3\xa4 p\xc3\xa4tee ainoastaan palloon._NEWLINE_N\xc3\xa4in olemassa oleva on siis yksi, jakamaton, liikkumaton, muuttumaton ja pallonmuotoinen, eik\xc3\xa4 mit\xc3\xa4\xc3\xa4n muuta ole olemassa.\n_START_SECTION_\n\xe2\x80\x9dMielipiteen tie\xe2\x80\x9d\n_START_PARAGRAPH_\n\xe2\x80\x9dMielipiteen tiell\xc3\xa4\xe2\x80\x9d Parmenides esitti t\xc3\xa4ysin p\xc3\xa4invastaisen mutta tavanomaisemman n\xc3\xa4kemyksen todellisuudesta. Vaikka kaikki muutos ja tuleminen olikin vain harhaa, h\xc3\xa4n selvitti, kuinka kaikkeus oli tullut olevaksi. H\xc3\xa4nen mukaansa kaikkeus koostui kahdesta vastakkaisesta alkuperusteesta, jotka hallitsivat kaikkia yksitt\xc3\xa4isolioita. N\xc3\xa4m\xc3\xa4 kaksi prinsiippi\xc3\xa4 olivat \xe2\x80\x9deetterim\xc3\xa4inen tulenliekki\xe2\x80\x9d (8, 56), joka on lempe\xc3\xa4, mieto, pehme\xc3\xa4, ohut ja selke\xc3\xa4, ja itseidenttinen, kuin miehinen prinsiippi, ja toinen oli \xe2\x80\x9dtiet\xc3\xa4m\xc3\xa4t\xc3\xb6n y\xc3\xb6\xe2\x80\x9d, paksu ja painava kappale, kuin naisellinen prinsiippi. _NEWLINE_N\xc3\xa4in Parmenides oli filosofiassa yksi varhaisia maailman dualistisuuden eli kaksijakoisuuden (n\xc3\xa4kyv\xc3\xa4 ja todellinen) puolestapuhujia. H\xc3\xa4nelle ja h\xc3\xa4nen oppilailleen ilmi\xc3\xb6t kuten liike ja muutos olivat vain pysyv\xc3\xa4n, ikuisen todellisuuden esiintymi\xc3\xa4. Sama p\xc3\xa4ti viel\xc3\xa4 suuremmassa m\xc3\xa4\xc3\xa4rin v\xc3\xa4reihin ja vastaaviin ominaisuuksiin. T\xc3\xa4llaiset asiat eiv\xc3\xa4t olleet edes ajatuksia, koska ajatuksen tulee olla ajatus jostakin joka on olemassa, mutta n\xc3\xa4m\xc3\xa4 eiv\xc3\xa4t ole olemassa.\n_START_SECTION_\nTulkintoja\n_START_PARAGRAPH_\nParmenideen ajattelu oli esitetty runomuotoisina s\xc3\xa4kein\xc3\xa4, mytologian kielell\xc3\xa4 ja h\xc3\xa4m\xc3\xa4rin\xc3\xa4 n\xc3\xa4kyin\xc3\xa4. T\xc3\xa4m\xc3\xa4n vuoksi kun sanotaan, ett\xc3\xa4 Parmenides \xe2\x80\x9dv\xc3\xa4itti\xe2\x80\x9d jotain, ei tarkoiteta samaa kuin v\xc3\xa4itt\xc3\xa4misell\xc3\xa4 nykyaikaisessa merkityksess\xc3\xa4. Parmenides oli profeetta, maagikko ja parantaja \xe2\x80\x94 aivan samalla tavalla kuin Pythagoras, Empedokles, ja monet muut pythagoralaiset, joilta h\xc3\xa4n oli saanut oppinsa._NEWLINE_T\xc3\xa4m\xc3\xa4n uskonnollis-mystisen yhteyden vuoksi jotkut uudemmat tutkijat, kuten Alexander P. Mourelatos, Charles H. Kahn ja kiistanalainen Peter Kingsley ovat kyseenalaistaneet perinteiset filosofiset tulkinnat Parmenideen ajatuksista. He ovat katsoneet muun muassa, ett\xc3\xa4 aiemmat tutkijat eiv\xc3\xa4t ole kiinnitt\xc3\xa4neet tarpeeksi huomiota siihen apokalyptiseen yhteyteen, johon Parmenides sijoittaa selontekonsa. N\xc3\xa4in perinteiset tulkinnat ovat sijoittaneet Parmenideen ajattelun nykyaikaiseen, ontologiseen yhteyteen. N\xc3\xa4in Parmenideen todellinen viesti on heid\xc3\xa4n mielest\xc3\xa4\xc3\xa4n ymm\xc3\xa4rretty v\xc3\xa4\xc3\xa4rin. Parmenideen s\xc3\xa4ilyneiden kirjoitusten katkelmallisuus est\xc3\xa4\xc3\xa4 kuitenkin lopulliset johtop\xc3\xa4\xc3\xa4t\xc3\xb6kset.\n_START_SECTION_\nVaikutus\n_START_PARAGRAPH_\nMonet Parmenidesta seuranneet filosofit ovat k\xc3\xa4ytt\xc3\xa4neet osia h\xc3\xa4nen k\xc3\xa4sityksist\xc3\xa4\xc3\xa4n omiensa selitysj\xc3\xa4rjestelmiens\xc3\xa4 muodostamisessa. N\xc3\xa4ihin filosofeihin lukeutuvat Empedokles, Anaksagoras, Leukippos ja Demokritos, sek\xc3\xa4 Platon. Parmenideen vaikutus Platonin ideaoppiin on kiistaton, ja erityisesti t\xc3\xa4t\xc3\xa4 kautta Parmenides on vaikuttanut koko l\xc3\xa4nsimaisen filosofian kehitykseen ja on usein n\xc3\xa4hty sen isois\xc3\xa4n\xc3\xa4. Jopa Platon itse viittaa Sofistissa Parmenideehen nimityksell\xc3\xa4 \xe2\x80\x9dis\xc3\xa4mme Parmenides\xe2\x80\x9d, ilmaisten, ett\xc3\xa4 h\xc3\xa4net tulee ottaa hyvin vakavasti ja ett\xc3\xa4 h\xc3\xa4nt\xc3\xa4 tulee kunnioittaa. Platonin Parmenideessa Sokrates keskustelee Parmenideeksi esitetyn henkil\xc3\xb6n kanssa. Theaitetoksessa Sokrates sanoo, ett\xc3\xa4 Parmenides kielsi ainoana viisaiden Protagoraan, Herakleitoksen, Empedokleen, Epikharmoksen ja Homeroksen joukossa sen, ett\xc3\xa4 kaikki on muutosta ja liikett\xc3\xa4._NEWLINE_Platonin ideaopin lis\xc3\xa4ksi Parmenideella on ollut suuri vaikutus tyhji\xc3\xb6t\xc3\xa4 koskevien ajatusten kehittymisess\xc3\xa4, ennen kaikkea h\xc3\xa4nen teoriaansa kohtaan suunnatun vastustuksen kautta. Parmenideen ontologinen argumentti olemattomuutta vastaan kielsi samalla tyhji\xc3\xb6n olemassaolon mahdollisuuden. Leukippos ja Demokritos esittiv\xc3\xa4t my\xc3\xb6hemmin atomiteoriansa Parmenidesta vastaan, todeten kaiken maailmassa olevan joko atomeita tai tyhj\xc3\xa4\xc3\xa4. Aristoteleen mukaan teoria oli tarkoituksella muotoiltu olemaan ristiriidassa Parmenideen argumenttien kanssa. Aristoteles itse esitti Leukipposta vastaan, ett\xc3\xa4 \xe2\x80\x9dluonto kammoaa tyhjyytt\xc3\xa4\xe2\x80\x9d (horror vacui). H\xc3\xa4n p\xc3\xa4\xc3\xa4tteli, ett\xc3\xa4 t\xc3\xa4ydellisess\xc3\xa4 tyhjyydess\xc3\xa4 \xc3\xa4\xc3\xa4ret\xc3\xb6n nopeus olisi mahdollinen, koska liike ei kohtaisi vastusta. Koska h\xc3\xa4n ei hyv\xc3\xa4ksynyt \xc3\xa4\xc3\xa4ret\xc3\xb6nt\xc3\xa4 nopeutta, h\xc3\xa4n p\xc3\xa4\xc3\xa4tteli, ettei tyhji\xc3\xb6 ole mahdollinen. Vasta Galileo Galilei onnistui ensimm\xc3\xa4isen\xc3\xa4 valmistamaan tyhji\xc3\xb6n keinotekoisesti, mik\xc3\xa4 todisti tyhji\xc3\xb6iden olemassaolon ja osoitti Aristoteleen ja samalla Parmenideen teorian v\xc3\xa4\xc3\xa4r\xc3\xa4ksi.'