b'\n_START_ARTICLE_\nUskontotieteen oppihistoria Suomessa\n_START_PARAGRAPH_\nSuomalainen uskontotiede tieteenalana on kehittynyt ja vakiinnuttanut muotonsa useiden tieteellisten ja kulttuuristen virtausten my\xc3\xb6t\xc3\xa4. Uskontotieteess\xc3\xa4 on yhdistynyt sen muotoutumisen varrella niin primitiivisi\xc3\xa4 yhteis\xc3\xb6j\xc3\xa4 tutkiva sosiologia, antropologia, psykologia kuin my\xc3\xb6s kansalliset tieteet kuten fennistiikka eli suomen kielen tutkimus, kansanperinteen tutkimus eli folkloristiikka sek\xc3\xa4 kansatiede eli etnologia. Koska ensimm\xc3\xa4inen varsinainen uskontotieteen professuuri on perustettu vasta vuonna 1960, monet sit\xc3\xa4 varhaisemmat uskonnontutkijat tunnetaan jonkin toisen oppialan edustajina.\n_START_SECTION_\nMikael Agricola suomalaisen uskonnonhistorian is\xc3\xa4n\xc3\xa4\n_START_PARAGRAPH_\nUskontotieteilij\xc3\xa4 Uno Harva on nimennyt Mikael Agricolan suomalaisen uskonnonhistorian is\xc3\xa4ksi. Agricola julkaisi Psalmien suomennoksen esipuheessa vuonna 1551 kuuluisan luettelonsa h\xc3\xa4m\xc3\xa4l\xc3\xa4isten ja karjalaisten palvomista \xe2\x80\x9dep\xc3\xa4jumalista\xe2\x80\x9d. Agricola halusi kitke\xc3\xa4 maan povessa it\xc3\xa4neet ja katolilaisuuden katveessa kasvaneet pakanalliset k\xc3\xa4sitykset ja rituaalik\xc3\xa4yt\xc3\xa4nteet. Psalttarin esipuhe oli ensimm\xc3\xa4inen historiallinen dokumentti my\xc3\xb6h\xc3\xa4iskeskiajan kansanomaisesta suullisesta kansanperinteest\xc3\xa4 ja siin\xc3\xa4 vallinneesta uskontoel\xc3\xa4m\xc3\xa4st\xc3\xa4. Jumalluettelo on paitsi keskiajan eurooppalaisen kirjallisuuden ilmaisu my\xc3\xb6s Agricolan runollisuutta osoittava luomus. Harvan todisteiden valossa Agricola laati jumalluettelon ensimm\xc3\xa4ist\xc3\xa4 k\xc3\xa4sky\xc3\xa4 kommentoivaksi katekismustekstiksi Lutherin periaatteita noudattaen._NEWLINE_Turun akatemian perustamisesta l\xc3\xa4htien suomen kielen ja kansanperinteen tutkijat ovat selvitt\xc3\xa4neet Agricolan luetteloon k\xc3\xa4tkeytyv\xc3\xa4\xc3\xa4 mytologiaa. Akateeminen mytologiantutkimus k\xc3\xa4ynnistyi Henrik Gabriel Porthanin (1739\xe2\x80\x931804) johdolla. Agricolan kirjoittama esipuhe tarjosi ensimm\xc3\xa4isen arvokkaan aineiston, jonka my\xc3\xb6hemmin ottivat tutkittavakseen niin Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, vertaileva kansanrunoudentutkimus kuin uskontotiedekin.\n_START_SECTION_\nMytologian tutkimus kansallisen identiteetin rakentajana\n_START_PARAGRAPH_\nVarsinainen etnomytologinen kiinnostus her\xc3\xa4si 1760-luvulla, kun valistusajan yhteiskunnalliset ja tieteelliset ajatukset rantautuivat Suomeen. Henrik Gabriel Porthanista tuli humanistisen tutkimuksen tienraivaaja, vaikkakin esimerkiksi loitsuja Porthan tarkasteli \xe2\x80\x9dharhateille eksyneen mielikuvituksen, typer\xc3\xa4n taikauskon ja noituuden tuotteina\xe2\x80\x9d. Porthanin aikalaista Christfried Gananderia (1741\xe2\x80\x931790) voidaan pit\xc3\xa4\xc3\xa4 hyv\xc3\xa4ll\xc3\xa4 syyll\xc3\xa4 vertailevan tutkimuksen metodisena uranuurtajana. Mythologia Fennica (1789) on sanakirjamuotoon kirjoitettu esitys suomalaisesta ja saamelaisesta uskontoperinteest\xc3\xa4. Aikansa tavan mukaisesti Ganander etsi suomalaisille jumalille ja haltioille l\xc3\xa4heisi\xc3\xa4 yhtym\xc3\xa4- ja vertailukohtia Kreikan ja Rooman klassisista mytologioista sek\xc3\xa4 skandinaavisesta perinteest\xc3\xa4._NEWLINE_Historianfilosofinen tiedonintressi syntyi romantikkona ja nationalistina pidetyn Johann Gottfried von Herderin ajatusten vastaanoton my\xc3\xb6t\xc3\xa4. Katseet suunnattiin menneisyyteen sek\xc3\xa4 ihmisen sisimp\xc3\xa4\xc3\xa4n. Herder korosti, ett\xc3\xa4 ihmismieli havaitsee maailman intuitiivisesti, ja ett\xc3\xa4 historia on ihmismielen itseilmaisun tutkailua. Romantikkojen keskuudessa kansanperinne, erityisesti kansankertomukset, eiv\xc3\xa4t olleet kiinnostavia tutkimuskohteina sin\xc3\xa4ns\xc3\xa4, vaan niill\xc3\xa4 oli v\xc3\xa4linearvoa hahmotettaessa ja luotaessa kuvaa kansakunnan henkisest\xc3\xa4 olemuksesta, sellaisena kuin sen ajateltiin olleen turmeltumattomana alkuper\xc3\xa4isess\xc3\xa4 muodossaan._NEWLINE_Romanttisen kansankiinnostuksen her\xc3\xa4\xc3\xa4minen Suomessa sai aikaan joukon merkitt\xc3\xa4vi\xc3\xa4 reaktioita. Elias L\xc3\xb6nnrot, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, Kalevala, Runeberg ja Snellman muodostuivat kansallisiksi ikoneiksi sek\xc3\xa4 kansanel\xc3\xa4m\xc3\xa4n ett\xc3\xa4 kirjallisuuden tutkimuksen kivijaloiksi. Tieteellinen yhteis\xc3\xb6 sai toteutettavakseen tutkimusohjelman, jossa yhdistyiv\xc3\xa4t Suomen historian, kielen, kirjallisuuden sek\xc3\xa4 kulttuurin tutkimus. Kansanperinteen ja mytologian tutkimus valjastettiin siis pitk\xc3\xa4lti oman kansallisidentiteetin rakentamiselle. Matthias Alexander Castr\xc3\xa9n oli se henkil\xc3\xb6, joka loi akateemiset kehykset uskonnontutkimukselle.\n_START_SECTION_\nEtnografinen uskontotiede\n_START_PARAGRAPH_\nEtnografisen tiedonintressin alullepanija oli M. A. Castr\xc3\xa9n (1813\xe2\x80\x931852). Castr\xc3\xa9nista alkaen kansanuskoa koskevaa tietoa ryhtyi tuottamaan tutkimusyhteis\xc3\xb6, joka itse m\xc3\xa4\xc3\xa4ritti tutkimuskysymyksens\xc3\xa4 sek\xc3\xa4 k\xc3\xa4ytt\xc3\xa4m\xc3\xa4ns\xc3\xa4 metodit. Castr\xc3\xa9n oli kielitieteilij\xc3\xa4, mutta h\xc3\xa4n artikuloi selvemmin kuin kukaan aiemmin kriteerit etnografiselle tutkimukselle. Castr\xc3\xa9n loi n\xc3\xa4in k\xc3\xa4sitteellisen rakenteen uskontoa ja mytologiaa koskevalle tiedonhankinnalle. Castr\xc3\xa9nille etnografia oli ennen kaikkea vertaileva tiede, joka k\xc3\xa4sittelee kansojen uskontoa, yhteiskuntaoloja, tapoja ja k\xc3\xa4yt\xc3\xa4nteit\xc3\xa4, elintapoja ja asumuksia. Uskonnontutkimuksen p\xc3\xa4\xc3\xa4teht\xc3\xa4v\xc3\xa4ksi tuli Castr\xc3\xa9nin tutkimusohjelmassa edesauttaa osaltaan sukulaisuushypoteesin todentamista. Uskonnollisten k\xc3\xa4sitysten ja riittien tarkastelu rinnakkain kieliaineiston kanssa oli Castr\xc3\xa9nin mukaan ainoa keino osoittaa eri kansojen v\xc3\xa4liset historiallis-geneettiset yhteydet sek\xc3\xa4 paljastaa samaan kieliryhm\xc3\xa4\xc3\xa4n kuuluvia kansoja yhdist\xc3\xa4v\xc3\xa4t ja erottavat kulttuuripiirteet._NEWLINE_Castr\xc3\xa9nin metodologinen periaate oli, ett\xc3\xa4 p\xc3\xa4\xc3\xa4st\xc3\xa4kseen perille esi-isien alkuper\xc3\xa4isest\xc3\xa4 el\xc3\xa4m\xc3\xa4st\xc3\xa4, jota runot hahmottavat, t\xc3\xa4ytyy uskomuksia verrata sellaisinaan toisten sukukansojen uskomuksiin, jotka ovat s\xc3\xa4ilytt\xc3\xa4neet alkuper\xc3\xa4isen luonteensa. Castr\xc3\xa9n l\xc3\xa4hti omakohtaiselle kentt\xc3\xa4ty\xc3\xb6matkalle ja vuosina 1841\xe2\x80\x931844 h\xc3\xa4n matkasi Inariin ja sielt\xc3\xa4 Vienan lahdelle yhdess\xc3\xa4 Elias L\xc3\xb6nnrotin kanssa. Castr\xc3\xa9n jatkoi yksin matkaansa Ob-joelle, Jamalin niemimaalle, ja vuosina 1845\xe2\x80\x931849 aina Baikal-j\xc3\xa4rven it\xc3\xa4puolelle saakka. Suomalaisessa tieteellisess\xc3\xa4 k\xc3\xa4yt\xc3\xa4nteess\xc3\xa4 tapahtui n\xc3\xa4in muutos, jossa kulttuuriantropologia ja suullisen kansanperinteen tutkimus syrj\xc3\xa4yttiv\xc3\xa4t m\xc3\xbclleril\xc3\xa4isen mytologiantutkimuksen._NEWLINE_My\xc3\xb6s Julius ja Kaarle Krohnin maantieteellis-historialliseen metodiin perustuvassa teoksessa Suomen Suvun Pakanallinen Jumalanpalvelus (1894) keskeinen ajatus oli, ett\xc3\xa4 Suomen vanha uskonto on ymm\xc3\xa4rrett\xc3\xa4viss\xc3\xa4 it\xc3\xa4isten sukukansojen ja saamelaisten keskuudessa yh\xc3\xa4 havainnoitavissa olevien k\xc3\xa4sitysten ja k\xc3\xa4yt\xc3\xa4nteiden kautta. Kaarle Krohn irtaantui my\xc3\xb6hemmin vertailevasta suomalais-ugrilaisesta tutkimusotteesta ja kohdisti huomionsa loitsuihin, joiden h\xc3\xa4n katsoi syntyneen Suomessa kristillisell\xc3\xa4 ajalla. Krohnin n\xc3\xa4kemys oli, ett\xc3\xa4 eeppisten runojen ja loitsujen avulla ei voida pureutua esihistoriallisen ajan uskonnonperinteisiin, sill\xc3\xa4 ne esitt\xc3\xa4v\xc3\xa4t etup\xc3\xa4\xc3\xa4ss\xc3\xa4 pakanuuden ja katolilaisuuden yhdistymist\xc3\xa4 keskiaikaisissa kansank\xc3\xa4sityksiss\xc3\xa4.\n_START_SECTION_\n1900-luku\n_START_PARAGRAPH_\nEdvard Westermarck (1862\xe2\x80\x931939) k\xc3\xa4ynnisti Euroopan ulkopuolisten kulttuurien tutkimuksen, jonka ymp\xc3\xa4rille kasvoi 1900-luvun kuluessa kansainv\xc3\xa4liseen tieteelliseen keskusteluun sitoutuva, kantaa ottava suomalainen uskontotiede. Westermarck kiinnitettiin Keisarillisen Aleksanterin-Yliopiston sosiologian dosentiksi vuonna 1890, mink\xc3\xa4 my\xc3\xb6t\xc3\xa4 brittil\xc3\xa4inen antropologia ja uskontotiede lopulta vakiintuivat Suomeen. Sosiaaliantropologisen suunnan vaikutusvaltaa vahvisti Westermarckia varten perustettu k\xc3\xa4yt\xc3\xa4nn\xc3\xb6llisen filosofian professuuri vuonna 1906. Westermarckin suuntautuneisuus antoi oppiaineelle vahvan uskontotieteellisen painotuksen. Ensimm\xc3\xa4iset Westermarckin johdolla valmistuneet v\xc3\xa4it\xc3\xb6skirjat olivat aiheeltaan uskontotieteellisi\xc3\xa4 kuten Rafael Karstenin (1879\xe2\x80\x931956) Etel\xc3\xa4-Amerikan intiaanien palvonnan alkuper\xc3\xa4\xc3\xa4 k\xc3\xa4sittelev\xc3\xa4 The Origin of Worship (1905). Rafael Karsten nimitettiin k\xc3\xa4yt\xc3\xa4nn\xc3\xb6llisen filosofian oppiaineessa vertailevan uskontotieteen dosentiksi vuonna 1907._NEWLINE_Westermarckin kansainv\xc3\xa4linen maine perustui teeseihin, jotka h\xc3\xa4n esitti avioliitto-instituution historiaa koskevissa teoksissaan (The Origin of Human Marriage, 1889; The History of Human Marriage, 1891) sek\xc3\xa4 moraalisten ajatusten alkuper\xc3\xa4\xc3\xa4 ja kehityst\xc3\xa4 k\xc3\xa4sitteleviss\xc3\xa4 tutkimuksissaan (The Origin and Development of the Moral Ideas, 1906\xe2\x80\x931908). Westermarckin kest\xc3\xa4vin ja kiistanalaisin saavutus on h\xc3\xa4nen kehitt\xc3\xa4m\xc3\xa4ns\xc3\xa4 insestiteoria (Westermarck-ilmi\xc3\xb6), joka liittyy geneettiseen mekanismiin, joka selitt\xc3\xa4\xc3\xa4 ihmispopulaatioiden sis\xc3\xa4siittoisuuskieltoa universaalina ominaisuutena. Vastenmielisyys seksuaaliseen k\xc3\xa4ytt\xc3\xa4ytymiseen oman ryhm\xc3\xa4n j\xc3\xa4senen kanssa perustuu luonnolliseen valintaan, ja sen tarkoituksena on eliminoida vahingolliset taipumukset._NEWLINE_Kaarle Krohnin ja Edward Westermarckin oppilas Uno Harva (1882\xe2\x80\x931949) oli yksi myyttientutkimuksen k\xc3\xa4rkinimi\xc3\xa4 Euroopassa. Westermarckin kouluttamana antropologina sek\xc3\xa4 M.A. Castren esikuvanaan Harva hankki tutkimusaineistonsa omakohtaisella kentt\xc3\xa4ty\xc3\xb6ll\xc3\xa4. Harva matkusti vuonna 1911 udmurttien eli votjakkien, 1913 marien eli t\xc5\xa1eremissien, 1917 evenkien eli tunguusien ja ketien eli jenisei-otsjakkien sek\xc3\xa4 vuosina 1926 ja 1927 kolttasaamelaisten keskuuteen. Teokset El\xc3\xa4m\xc3\xa4npuu (1920; saks. Der Baum des Lebens, 1922) sek\xc3\xa4 Altain suvun uskonto (1933; saks. Die Religi\xc3\xb6sen Vorstellungen der altaischen V\xc3\xb6lker, 1938) nostivat Harvan myyttitutkijoiden k\xc3\xa4rkikaartiin Euroopassa. Harva loi aineistosta johdetun implisiittisen uskontoteorian, jonka mukaan kaikkien kansojen perinnesidonnaisesta ajattelusta on erotettavissa er\xc3\xa4\xc3\xa4nlainen maailmankuvan perusrunko. T\xc3\xa4m\xc3\xa4n rungon ymp\xc3\xa4rille ryhmittyiv\xc3\xa4t k\xc3\xa4sitykset maasta ja taivaasta, ajasta ja maailmankaikkeudesta kokonaisuutena kuin my\xc3\xb6s el\xc3\xa4m\xc3\xa4st\xc3\xa4 ja kuolemasta sek\xc3\xa4 ihmist\xc3\xa4 ymp\xc3\xa4r\xc3\xb6ivist\xc3\xa4 n\xc3\xa4kym\xc3\xa4tt\xc3\xb6mist\xc3\xa4 voimista ja niiden rituaalisesta hallinnasta._NEWLINE_Harva loi tutkimusmallin, jonka avulla saattoi laatia kuvauksen mink\xc3\xa4 tahansa kansanryhm\xc3\xa4n perinneuskonnosta. Sen osatekij\xc3\xb6it\xc3\xa4 olivat jumalusko, sielu-usko, vainajakultti, sankarikultti, kansanomainen suhtautuminen luonnonilmi\xc3\xb6ihin, luonnon- ja kulttuuripaikkojen haltiat (pyh\xc3\xa4t paikat) sek\xc3\xa4 elinkeino- ja vuodenkierron taitekohtiin ajoittuivat rituaalit (pyh\xc3\xa4t ajat). El\xc3\xa4m\xc3\xa4npuut ja maailmanpatsaat, keskusvuoret, sielulinnut ja \xc3\xa4itijumalattaret n\xc3\xa4ytt\xc3\xa4ytyiv\xc3\xa4t Harvalle yleismaallisesti tunnusomaisiksi ihmisten pyrkimyksiksi etsi\xc3\xa4 luonnosta, erityisesti t\xc3\xa4htitaivaan kiertoliikkeist\xc3\xa4, s\xc3\xa4\xc3\xa4nn\xc3\xb6nmukaisuutta ja lainalaista j\xc3\xa4rjestyst\xc3\xa4. Harva ei pit\xc3\xa4nyt uskonnon varsinaisena subjektina yksil\xc3\xb6\xc3\xa4, vaan kansaa. Harva katsoi, ettei yhteiskuntael\xc3\xa4m\xc3\xa4\xc3\xa4 ja yksil\xc3\xb6iden k\xc3\xa4ytt\xc3\xa4ytymist\xc3\xa4 voida ymm\xc3\xa4rt\xc3\xa4\xc3\xa4, ellei tunneta niit\xc3\xa4 historiallisia kehityslinjoja, jotka ovat antaneet yhteiskuntael\xc3\xa4m\xc3\xa4lle muodon ja sis\xc3\xa4ll\xc3\xb6n. Harva kiinnitettiin Turun yliopiston sosiologian professoriksi vuonna 1926._NEWLINE_Kaarle Krohnin sek\xc3\xa4 Uno Harvan oppilas Martti Haavio (1899\xe2\x80\x931973) loi puolestaan mittavan el\xc3\xa4m\xc3\xa4nty\xc3\xb6n suomalaisen kulttuurin mytologisten rakenteiden tutkijana. H\xc3\xa4nen vaikutuksestaan suomalaiseen folkloristiikkaan ja uskontotieteeseen muodostui historiallisesti orientoitunut koulukunta. Tutkimusalan tavoitteena oli selvitt\xc3\xa4\xc3\xa4 suomalaisen henkisen kulttuurin tunnuspiirteet sek\xc3\xa4 historiallinen rakentuminen, mutta my\xc3\xb6s osoittaa maailman eri kulttuurien keskin\xc3\xa4inen vuorovaikutus. Haavio kehitti motiivihistoriallisen l\xc3\xa4hestymistavan. Sen avulla saattoi j\xc3\xa4ljitt\xc3\xa4\xc3\xa4 suomalaisessa suullisessa kansanperinteess\xc3\xa4 tavattavien aihelmien eli motiivien analogisia vastineita maailman eri kulttuureista. Haavion tavoitteena oli osoittaa, kuinka yhteist\xc3\xa4 on ihmiskunnan kulttuuriperinne._NEWLINE_Martti Haavion henkil\xc3\xb6kohtaiset saavutukset kuten Kansanrunojen maailmanselitys (1955), Karjalan jumalat (1959) ja Kuolemattomien lehto (1962) sek\xc3\xa4 h\xc3\xa4nen oppilaidensa Matti Haon, Asko Vilkunan, Lauri Hongon, Juha Pentik\xc3\xa4isen ja Anna-Leena Siikalan tutkimukset merkitsiv\xc3\xa4t suomalaisen uskontotieteen kypsymist\xc3\xa4 omaehtoiseksi tieteenalaksi. Uskontotieteen ensimm\xc3\xa4inen oppituoli perustettiin Suomessa \xc3\x85bo Akedemin yhteyteen ja sen ensimm\xc3\xa4iseksi professoriksi nimettiin ruotsalainen Helmer Ringgren vuonna 1960. Kahta vuotta my\xc3\xb6hemmin Lauri Honko nimettiin Turun yliopiston humanistisen tiedekunnan vertailevan kansanrunoustutkimuksen ja uskontotieteen professoriksi. Kolmas professuuri perustettiin Helsingin yliopistoon vuonna 1970. Helsingiss\xc3\xa4 professorin virkaa piti hallussaan sen perustamisesta aina vuoteen 2008 Juha Pentik\xc3\xa4inen. T\xc3\xa4ll\xc3\xa4 hetkell\xc3\xa4 Helsingiss\xc3\xa4 uskontotieteen oppituolia pit\xc3\xa4\xc3\xa4 hallussaan professori Tuula Sakaranaho, Turussa professori Veikko Anttonen ja \xc3\x85bo Akademissa Peter Nyn\xc3\xa4s sek\xc3\xa4 Rene Gothoni.\n_START_SECTION_\n2000-luvun haasteet\n_START_PARAGRAPH_\nSuomessa uskontotiede keskittyi pitk\xc3\xa4\xc3\xa4n selke\xc3\xa4sti kansanuskon tutkimiseen, mutta uudella vuosituhannella uskontotiede on kasvanut entist\xc3\xa4 monimuotoisemmaksi ja vastannut ajan tuomiin uusiin haasteisiin. Suomalainen uskontotiede on merkitt\xc3\xa4v\xc3\xa4sti laajentunut niin tutkimusaiheiden kuin teoreettis-metodologisten l\xc3\xa4hestymistapojenkin osalta. Suomalaiseen ja vertailevaan suomalais-ugrilaisia kieli\xc3\xa4 puhuvien kansojen kansanuskoon painottuneet tutkimusteemat ovat j\xc3\xa4\xc3\xa4neet v\xc3\xa4hemm\xc3\xa4lle huomiolle ja tilalle ovat nousseet moderniin yhteiskuntaan kiinnittyneet tutkimusteemat. Muutokset n\xc3\xa4kyv\xc3\xa4t uskontotieteen tutkijakoulutuksessa ja uusien v\xc3\xa4it\xc3\xb6skirja-aiheiden valikoitumisessa.'