b'\n_START_ARTICLE_\nHelicoprion\n_START_SECTION_\nUlkon\xc3\xa4k\xc3\xb6 ja koko\n_START_PARAGRAPH_\nHelicoprion oli luultavasti tukevarakenteinen peto, jolla oli aggressiiviset el\xc3\xa4m\xc3\xa4ntavat. El\xc3\xa4m\xc3\xa4ntapojensa takia sill\xc3\xa4 oli luultavasti viisi kidusaukkoa kuten hailla, eik\xc3\xa4 yksi kuten sillikuningaskaloilla. Sen kallo oli lyhyempi kuin sillikuningaskaloilla, ja sen leuan lopussa n\xc3\xa4kyi hammaskiehkura. Suurin l\xc3\xb6ydetty hammaskiehkura oli l\xc3\xa4pimitaltaan 60-senttinen, ja sen perusteella on arvioitu kalan kokonaispituudeksi jopa 12 metri\xc3\xa4.\n_START_SECTION_\nL\xc3\xb6yt\xc3\xa4minen ja tutkimus\n_START_PARAGRAPH_\nHelicoprionin leukojen fossiileja on l\xc3\xb6ydetty Kanadasta, Yhdysvalloista, Meksikosta, Huippuvuorilta, Ven\xc3\xa4j\xc3\xa4lt\xc3\xa4, Kazakstanista, Kiinasta, Laosista, Japanista ja Australiasta. Ensimm\xc3\xa4isen l\xc3\xb6yd\xc3\xb6n l\xc3\xa4pimitta on noin 26 sentti\xc3\xa4. Aluksi sen arveltiin kuuluvan jollekin erikoiselle ammoniitille, mutta tarkemmissa tutkimuksissa selvisi, ett\xc3\xa4 se kuului jonkinlaiselle rustokalalle, ja suku nimettiin Helicoprioniksi._NEWLINE_Ven\xc3\xa4l\xc3\xa4inen Aleksandr Petrovit\xc5\xa1 Karpinski k\xc3\xa4ytti useita vuosia el\xc3\xa4m\xc3\xa4st\xc3\xa4\xc3\xa4n yritt\xc3\xa4ess\xc3\xa4\xc3\xa4n tutkia, mihin kohtaan kalaa \xe2\x80\x9dkiehkura\xe2\x80\x9d voisi kuulua. H\xc3\xa4n kokeli sijoittaa sen muun muassa selk\xc3\xa4ev\xc3\xa4\xc3\xa4n, pyrst\xc3\xb6\xc3\xb6n ja yl\xc3\xa4leukaan. My\xc3\xb6hemmin se osattiin sijoittaa alaleukaan, mutta kiehkuran tarkka sijainti paljastui vasta 2010-luvulla, kun tutkittiin Idahosta fosforikerrostumasta l\xc3\xb6ytynytt\xc3\xa4 fossiilia IMNH 36701 tietokonetomografialla. Se k\xc3\xa4ytti t\xc3\xa4t\xc3\xa4 kiehkuraa murtaakseen joidenkin p\xc3\xa4\xc3\xa4jalkaisten kuten ammoniittien, helmiveneiden ja kalmarien kuoria.'