b'\n_START_ARTICLE_\nPikkusinisiipi\n_START_SECTION_\nKoko ja ulkon\xc3\xa4k\xc3\xb6\n_START_PARAGRAPH_\nPikkusinisiiven etusiiven pituus on yleens\xc3\xa4 9\xe2\x80\x9313 mm ja siipien k\xc3\xa4rkiv\xc3\xa4li 18\xe2\x80\x9325 mm. Siipien yl\xc3\xa4pinnan pohjav\xc3\xa4ri on tummanruskea. Koiraalla on yl\xc3\xa4puolella hajallaan hopeansinisi\xc3\xa4 suomuja, mutta muuten sukupuolet ovat samann\xc3\xa4k\xc3\xb6isi\xc3\xa4. Koiraiden sinisten suomujen m\xc3\xa4\xc3\xa4r\xc3\xa4 kasvaa siirrytt\xc3\xa4ess\xc3\xa4 pohjoista kohti. Siipien alapinnat ovat vaaleanruskeat ja sek\xc3\xa4 etu- ett\xc3\xa4 takasiiven poikki kulkee mustien, valkoreunaisten t\xc3\xa4plien rivi. T\xc3\xa4pl\xc3\xa4t ovat suurempia kuin niittysinisiivell\xc3\xa4 (Plebeius semiargus). Siipien alapinnoilla ei ole lainkaan oranssia v\xc3\xa4ri\xc3\xa4.\n_START_SECTION_\nLevinneisyys ja lentoaika\n_START_PARAGRAPH_\nPikkusinisiipi esiintyy Espanjasta Euroopan l\xc3\xa4pi Turkkiin, Kaukasukselle ja Aasiassa Mongoliaan ja Amurin seudulle saakka. Laji puuttuu Euroopassa muun muassa Pyreneiden niemimaan etel\xc3\xa4osista, Britteinsaarien pohjoisosista ja suurimmasta osasta Fennoskandiaa. Suomessa pikkusinisiipi esiintyy nykyisin vain paikoittain Salpaussel\xc3\xa4ll\xc3\xa4 ja Pohjois-Karjalassa. Kanta on rajusti taantunut. Laji on aiemmin esiintynyt my\xc3\xb6s Varsinais-Suomessa ja Ahvenanmaalla, mutta on nyky\xc3\xa4\xc3\xa4n h\xc3\xa4vinnyt. Pikkusinisiipi on l\xc3\xb6ydetty my\xc3\xb6s Kilpisj\xc3\xa4rvelt\xc3\xa4, jonne se on ilmeisesti harhautunut Norjasta, jossa laji esiintyy pohjoisempana kuin Suomessa._NEWLINE_Lentoaika on levinneisyysalueen etel\xc3\xa4osissa huhtikuusta syyskuuhun, pohjoisosissa toukokuusta hein\xc3\xa4kuuhun. Suomessa lentoaika on toukokuun puoliv\xc3\xa4list\xc3\xa4 kes\xc3\xa4kuun lopulle.\n_START_SECTION_\nElinymp\xc3\xa4rist\xc3\xb6 ja elintavat\n_START_PARAGRAPH_\nPikkusinisiiven elinymp\xc3\xa4rist\xc3\xb6\xc3\xa4 ovat kuivat niityt ja ruohoiset rinteet merenpinnan tasolta 2\xc2\xa0700 metrin korkeudelle saakka. Usein esiintymispaikka on pinta-alaltaan varsin pieni. Tyypillist\xc3\xa4 elinymp\xc3\xa4rist\xc3\xb6\xc3\xa4 Suomessa ovat sis\xc3\xa4maan harjualueet ja m\xc3\xa4kimaastot eik\xc3\xa4 Suomesta tunneta kovinkaan montaa esiintymispaikkaa. My\xc3\xb6s Ruotsissa esiintym\xc3\xa4t ovat eritt\xc3\xa4in paikallisia ja et\xc3\xa4isyydet populaatioiden v\xc3\xa4lill\xc3\xa4 ovat suuria. Sopivalla paikalla perhoslaji voi kuitenkin olla runsaslukuinen. Syyn\xc3\xa4 paikallisuuteen ovat pitk\xc3\xa4lti toukan ravintokasvit, jotka ovat suosivat kalkkipitoista maaper\xc3\xa4\xc3\xa4. Laji on paikkauskollinen eiv\xc3\xa4tk\xc3\xa4 etenk\xc3\xa4\xc3\xa4n koiraat lenn\xc3\xa4 kauaksi reviirilt\xc3\xa4\xc3\xa4n. Naaraat liikkunevat laajemmalla alueella._NEWLINE_Muna munitaan ravintokasvin kukkiin. Toukka el\xc3\xa4\xc3\xa4 p\xc3\xa4\xc3\xa4asiassa ravintokasvin kukinnoissa ja hedelmiss\xc3\xa4. Toukkakehitys kest\xc3\xa4\xc3\xa4 3\xe2\x80\x934 viikkoa ja toukka talvehtii t\xc3\xa4ysikasvuisena ravintokasvin kuihtuneissa kukinnoissa. Laji koteloituu maahan ja kotelovaihe kest\xc3\xa4\xc3\xa4 noin kaksi viikkoa. Toukka on myrmekofiili ja sit\xc3\xa4 tavataan joskus muurahaispesist\xc3\xa4 muurahaisvieraana.\n_START_SECTION_\nRavintokasvi\n_START_PARAGRAPH_\nToukan ravintokasveja ovat etel\xc3\xa4ss\xc3\xa4 masmalo (Anthyllis vulneraria), keulank\xc3\xa4rki (Oxytropis campestris) sek\xc3\xa4 maitteet (Lotus), kuten keltamaite (Lotus corniculatus) ja pohjoisessa ilmeisesti tunturikurjenherne (Astragalus alpinus).'