b'\n_START_ARTICLE_\nHannes J\xc3\xa4rvim\xc3\xa4ki\n_START_SECTION_\nVarhaiset vuodet ja Suomen sis\xc3\xa4llissota\n_START_PARAGRAPH_\nHelsingiss\xc3\xa4 seitsenlapsiseen kirvesmiehen perheeseen syntynyt J\xc3\xa4rvim\xc3\xa4ki k\xc3\xa4vi kolme vuotta kansakoulua, kunnes aloitti 12-vuotiaana leipurin oppipoikana. T\xc3\xa4m\xc3\xa4n j\xc3\xa4lkeen h\xc3\xa4n opiskeli k\xc3\xa4sity\xc3\xb6l\xc3\xa4iskoulussa ja ty\xc3\xb6skenteli Laatokan Karjalassa Niemiskosken sek\xc3\xa4 L\xc3\xa4skel\xc3\xa4n paperitehtailla. My\xc3\xb6hemmin J\xc3\xa4rvim\xc3\xa4ki teki pelti- ja kuparisep\xc3\xa4n t\xc3\xb6it\xc3\xa4 Helsingiss\xc3\xa4 ja Loviisassa. Sosialidemokraattiseen puolueeseen J\xc3\xa4rvim\xc3\xa4ki liittyi 1907 ja Suomen rauta- ja metallity\xc3\xb6ntekij\xc3\xa4in liittoon 1915._NEWLINE_Ennen vuoden 1917 yleislakkoa J\xc3\xa4rvim\xc3\xa4ki ty\xc3\xb6skenteli Loviisassa peltisepp\xc3\xa4n\xc3\xa4. Lakon aikana h\xc3\xa4n oli perustamassa Loviisan ty\xc3\xb6v\xc3\xa4en j\xc3\xa4rjestyskaartia, jonka esikuntaan h\xc3\xa4net valittiin. Sen p\xc3\xa4\xc3\xa4llikk\xc3\xb6n\xc3\xa4 toimi saksalaisten huhtikuussa 1918 teloittama muurari Kalle Mankonen (s. 1867). Sis\xc3\xa4llissodan sytytty\xc3\xa4 Loviisan j\xc3\xa4rjestyskaarti muutettiin punakaartiksi ja l\xc3\xa4hetettiin helmikuussa 1918 Lahteen, jossa se yhdistettiin Lahden punakaartin I rykmentin 2. pataljoonaan. J\xc3\xa4rvim\xc3\xa4ki valittiin my\xc3\xb6s Lahden punakaartin esikuntaan. _NEWLINE_Heinolan ensimm\xc3\xa4isen taistelun j\xc3\xa4lkeisen\xc3\xa4 p\xc3\xa4iv\xc3\xa4n\xc3\xa4 29. helmikuuta J\xc3\xa4rvim\xc3\xa4ki l\xc3\xa4hetettiin Heinolaan, jossa h\xc3\xa4nest\xc3\xa4 tehtiin rintamap\xc3\xa4\xc3\xa4llikk\xc3\xb6. J\xc3\xa4rvim\xc3\xa4ki johti punaisia Lusissa k\xc3\xa4ydyss\xc3\xa4 taistelussa 13. maaliskuuta sek\xc3\xa4 Heinolan toisessa taistelussa kaksi p\xc3\xa4iv\xc3\xa4\xc3\xa4 my\xc3\xb6hemmin. Punaisten aloitettua vet\xc3\xa4ytymisen Heinolasta 19. huhtikuuta, J\xc3\xa4rvim\xc3\xa4ki osallistui seuraavana p\xc3\xa4iv\xc3\xa4n\xc3\xa4 k\xc3\xa4ytyyn Vierum\xc3\xa4en taisteluun ja huhtikuun lopulla mahdollisesti viel\xc3\xa4 Lahden taisteluihin Uudessakyl\xc3\xa4ss\xc3\xa4 sek\xc3\xa4 It\xc3\xa4-Uudellamaalla saksalaisia vastaan k\xc3\xa4ytyyn Eskilomin taisteluun. My\xc3\xb6s h\xc3\xa4nen is\xc3\xa4ns\xc3\xa4 Heikki J\xc3\xa4rvim\xc3\xa4ki (s. 1860) osallistui sis\xc3\xa4llissotaan Loviisan punakaartin riveiss\xc3\xa4 ja kuoli Suomenlinnan vankileirill\xc3\xa4 elokuussa 1918.\n_START_SECTION_\nPako Ven\xc3\xa4j\xc3\xa4lle\n_START_PARAGRAPH_\nJ\xc3\xa4rvim\xc3\xa4ki onnistui pakenemaan Suomesta 4. toukokuuta, jolloin h\xc3\xa4n l\xc3\xa4hti Kotkan punaisia evakuoineen h\xc3\xb6yrylaiva Halla XVII:n mukana Kronstadtin kautta Pietariin. Matkan aikana h\xc3\xa4n tutustui Ruskealasta kotoisin olleeseen r\xc3\xa4\xc3\xa4t\xc3\xa4liin Albin Sutiseen (s. 1893) sek\xc3\xa4 my\xc3\xb6hemmin Neuvostoliitossa maineikkaan lent\xc3\xa4j\xc3\xa4n uran luoneeseen Otto Kalvitsaan, joiden kanssa h\xc3\xa4n puolentoista viikon kuluttua matkusti Moskovan koillispuolella sijainneelle Buin pakolaisleirille. Buissa heid\xc3\xa4n joukkoonsa liittyi loviisalainen ty\xc3\xb6mies Karl Heidemann, jonka kanssa miehet palasivat Pietariin hein\xc3\xa4kuun lopussa. Kaupungissa he saivat Evert Elorannalta ja Eino Rahjalta toimeksiannon l\xc3\xa4hte\xc3\xa4 vakoojiksi Suomeen, teht\xc3\xa4v\xc3\xa4n\xc3\xa4\xc3\xa4n selvitt\xc3\xa4\xc3\xa4 maan tilannetta vallankumouksellisen toiminnan jatkamista silm\xc3\xa4ll\xc3\xa4pit\xc3\xa4en._NEWLINE_Aseistetut miehet siirtyiv\xc3\xa4t rajan yli, mutta j\xc3\xa4iv\xc3\xa4t kiinni jo Antreassa 2. elokuuta. Sutinen sai surmansa pid\xc3\xa4tyksen yhteydess\xc3\xa4 ammuttuaan sit\xc3\xa4 ennen pistoolillaan h\xc3\xa4nt\xc3\xa4 kiinniottaneita suojeluskuntalaisia. Kuulusteluissa J\xc3\xa4rvim\xc3\xa4ki k\xc3\xa4ytti aluksi nime\xc3\xa4 Frans Kalenius, joka oli h\xc3\xa4nen puolisonsa sukunimi, mutta lopulta h\xc3\xa4nen oikea henkil\xc3\xb6llisyytens\xc3\xa4 paljastui. J\xc3\xa4rvim\xc3\xa4ki tuomittiin 12 vuoden vankeuteen, mutta onnistui pakemaan Suomenlinnan vankileirilt\xc3\xa4 jo helmikuussa 1919. H\xc3\xa4n matkusti salaa Ruotsiin, josta palasi Hanna Malmin avustuksella takaisin Suomeen marraskuussa, tarkoituksenaan organisoida aseellisen vastarinnan jatkamista yhdess\xc3\xa4 Otto Wille Kuusisen kanssa. J\xc3\xa4rvim\xc3\xa4ki paljastui kuitenkin viranomaisille tammikuussa 1920 ja sai saman vuoden joulukuussa 11 vuoden vankeustuomion. T\xc3\xa4ll\xc3\xa4 kertaa h\xc3\xa4n pakeni Tammisaaren vankileirilt\xc3\xa4 hein\xc3\xa4kuussa 1921 ja onnistui siirtym\xc3\xa4\xc3\xa4n rajan yli Neuvosto-Ven\xc3\xa4j\xc3\xa4lle. J\xc3\xa4rvim\xc3\xa4ki asettui aluksi Petroskoihin ja ty\xc3\xb6skenteli Edvard Gyllingin henkil\xc3\xb6kohtaisena sihteerin\xc3\xa4._NEWLINE_It\xc3\xa4karjalaisten kansannousun puhjettua lokakuussa 1921 Kemin kihlakunta julistettiin sotatilaan, ja sen ylimm\xc3\xa4ksi elimeksi perustettiin Karjalan ja Muurmannin alueen sotilaallinen vallankumouskomitea, jonka johtoon tuli Gylling ja sihteeriksi J\xc3\xa4rvim\xc3\xa4ki. Tammikuussa 1921 h\xc3\xa4n oli mukana Toivo Antikaisen johtamalla legendaarisella Kiimasj\xc3\xa4rven retkell\xc3\xa4 ja helmikuussa 1922 J\xc3\xa4rvim\xc3\xa4ki osallistui niin sanottuun l\xc3\xa4skikapinaan Suomen puolella It\xc3\xa4-Lapissa. H\xc3\xa4n suoritti my\xc3\xb6s punaupseerikurssin Pietarin kansainv\xc3\xa4lisess\xc3\xa4 punaupseerikoulussa, josta J\xc3\xa4rvim\xc3\xa4ki valmistui syksyll\xc3\xa4 1922.\n_START_SECTION_\nViimeiset vuodet\n_START_PARAGRAPH_\nVen\xc3\xa4j\xc3\xa4n sis\xc3\xa4llisodan loputtua J\xc3\xa4rvim\xc3\xa4ki ty\xc3\xb6skenteli tehtaanjohtajana Leningradissa, kunnes h\xc3\xa4net vuonna 1928 valittiin suomalaisten johdolla rakennetun Kontupohjan paperitehtaan ty\xc3\xb6maap\xc3\xa4\xc3\xa4llik\xc3\xb6ksi. Tehtaan valmistumisen j\xc3\xa4lkeen J\xc3\xa4rvim\xc3\xa4ki toimi sen ensimm\xc3\xa4isen\xc3\xa4 johtajana vuosina 1929\xe2\x80\x931937. Vuonna 1936 h\xc3\xa4n k\xc3\xa4vi viel\xc3\xa4 Suomessa, jolloin J\xc3\xa4rvim\xc3\xa4ki oli todistajana kansainv\xc3\xa4list\xc3\xa4kin huomiota her\xc3\xa4tt\xc3\xa4neess\xc3\xa4 Toivo Antikaisen oikeudenk\xc3\xa4ynniss\xc3\xa4._NEWLINE_Stalinin vainojen alettua vuonna 1935 J\xc3\xa4rvim\xc3\xa4ke\xc3\xa4 syytettiin \xe2\x80\x9dnationalismista\xe2\x80\x9d, koska h\xc3\xa4n oli perustanut Kontupohjan paperitehtaalle kansallisia ty\xc3\xb6prikaateja. Syyt\xc3\xb6sten taustalla oli Karjalan NKVD:n p\xc3\xa4\xc3\xa4llikk\xc3\xb6n\xc3\xa4 toiminut latvialainen Karl Tenison. Marraskuussa 1936 NKP:n Karjalan aluekomitean sihteeri Peter Irklis l\xc3\xa4hetti puolueen keskuskomitealle ja Leningradin aluekomitealle kirjelm\xc3\xa4n, jossa h\xc3\xa4n hy\xc3\xb6kk\xc3\xa4si ankarasti KArjalan johtavia suomalaisia kommunisteja vastaan. Hein\xc3\xa4kuussa 1937 J\xc3\xa4rvim\xc3\xa4ki vangittiin ja julistettiin kansanvihollisiksi yhdess\xc3\xa4 tehtaan hallinto-osaston johtajana ty\xc3\xb6skennelleen pietarinsuomalaisen Eemil Kalskeen kanssa. H\xc3\xa4nt\xc3\xa4 v\xc3\xa4itettiin vastavallankumouksellisen vakoiluryhm\xc3\xa4n johtajaksi ja tuomittiin kuolemaan tammikuussa 1938. J\xc3\xa4rvim\xc3\xa4ki teloitettiin Petroskoin l\xc3\xa4hist\xc3\xb6ll\xc3\xa4 Sandarmohissa kaksi kuukautta my\xc3\xb6hemmin ja haudattiin teloituspaikalle joukkohautaan. H\xc3\xa4net rehalibitoitiin Stalinin kuoleman j\xc3\xa4lkeen vuonna 1956.\n_START_SECTION_\nPerhe\n_START_PARAGRAPH_\nJ\xc3\xa4rvim\xc3\xa4en puoliso oli Jenny Kalenius, jonka kanssa h\xc3\xa4n sai kaksi lasta.'