b'\n_START_ARTICLE_\nLeningradin suomalainen teatteri\n_START_PARAGRAPH_\nLeningradin suomalainen teatteri oli Leningradissa vuosina 1932\xe2\x80\x931937 toiminut suomenkielinen ammattiteatteri._NEWLINE_Pietarin ensimm\xc3\xa4iset suomenkieliset teatteriesitykset j\xc3\xa4rjestettiin Pietarin suomalaisessa k\xc3\xa4sity\xc3\xb6l\xc3\xa4isseurassa 1870-luvun vaihteessa. Vilkasta harrastajateatteritoimintaa harjoittivat my\xc3\xb6s Pietarin suomalainen hyv\xc3\xa4ntekev\xc3\xa4isyysseura, Suomalainen n\xc3\xa4ytelm\xc3\xa4seura, Rautatiel\xc3\xa4isten n\xc3\xa4ytelm\xc3\xa4seura ja raittiusseura Alku._NEWLINE_Ven\xc3\xa4j\xc3\xa4n vallankumouksen j\xc3\xa4lkeen teatteritoiminta jatkui Pietarin ty\xc3\xb6l\xc3\xa4isklubeissa. Kamennostrovski-prospektin suomalaisen klubin yhteyteen perustettiin vuonna 1921 Heikki V\xc3\xa4lisalmen johtama Suomalainen valtiollinen draamateatteri. Se suljettiin talousvaikeuksien takia jo vuonna 1922 NEP-politiikkaan siirrytt\xc3\xa4ess\xc3\xa4. Teatteriharrastus jatkui kuitenkin vilkkaana, ja seuraavana vuonna Pietarin kuvernementissa laskettiin olleen 17 suomalaista teatteriseuruetta. Leningradissa Elokuun kommunaardien klubilla esiintyi puoliammattilainen teatteriryhm\xc3\xa4, jonka toimintaa jatkoi vuonna 1925 perustetun Leningradin suomalaisen valistustalon harrastajateatteri._NEWLINE_Suomalaisen valistustalon teatteriryhm\xc3\xa4 muutettiin marraskuussa 1930 valtiolliseksi kiert\xc3\xa4v\xc3\xa4ksi agitaatioteatteriksi ja kev\xc3\xa4\xc3\xa4ll\xc3\xa4 1932 se sai valtiollisen kolhoositeatterin statuksen. Leningradin alueen teatterihallinnon alaisuudessa toimineesta laitoksesta k\xc3\xa4ytettiin nimityksi\xc3\xa4 Valtiollinen suomalainen teatteri, Suomalainen kansallinen kolhoositeatteri tai yksinkertaisesti Suomalainen teatteri._NEWLINE_Leningradin suomalainen teatteri oli kiertueteatteri, joka vietti suurimman osan ajasta esiintymismatkoilla Leningradin alueella, siihen tuolloin kuuluneessa Murmanskin piirikunnassa ja Karjalan autonomisessa neuvostotasavallassa. Sen kotin\xc3\xa4ytt\xc3\xa4m\xc3\xb6n\xc3\xa4 toimi Leningradin suomalainen valistustalo, joka muutti useita kertoja paikasta toiseen. Voinovin- eli \xc5\xa0palernajakadulta siirryttiin kes\xc3\xa4kuussa 1932 virolaisen valistustalon tiloihin Krasnaja- eli Galernajakadulle, tammikuussa 1934 muutettiin Suomen aseman rautatiel\xc3\xa4isklubille ja maaliskuussa 1934 kahdeksan muun kansallisen valistustalon kanssa Nekrasovinkatu kymmeneen. Vuonna 1933 teatteri antoi 160 n\xc3\xa4yt\xc3\xa4nt\xc3\xb6\xc3\xa4, joissa kerrottiin olleen per\xc3\xa4ti 44\xc2\xa0000 katsojaa. Vuonna 1935 esityksi\xc3\xa4 oli 216, joista vain 27 pidettiin Leningradissa._NEWLINE_Teatterin johtajana toimi vuoteen 1936 saakka Teodor Kettunen ja h\xc3\xa4nen j\xc3\xa4lkeens\xc3\xa4 Fjodor Tarssina. Taiteellinen johtaja oli Hannes Tammi ja h\xc3\xa4nen apulaisensa Einari Sinisalo. Hallintovirkailijana ty\xc3\xb6skenteli David R\xc3\xa4nn\xc3\xa4li. N\xc3\xa4yttelij\xc3\xb6it\xc3\xa4 oli 16\xe2\x80\x9320 henke\xc3\xa4. Esiintymismatkoja varten heid\xc3\xa4t oli jaettu aluksi kahdeksi ja my\xc3\xb6hemmin kolmeksi ty\xc3\xb6ryhm\xc3\xa4ksi. Suuri osa n\xc3\xa4yttelij\xc3\xb6ist\xc3\xa4 oli muuttanut Neuvostoliittoon Suomesta tai Pohjois-Amerikasta, mutta heid\xc3\xa4n joukossaan oli my\xc3\xb6s nuoria inkerinsuomalaisia kuten Liisa Tomberg ja Valter Suni. N\xc3\xa4yttelij\xc3\xa4koulutusta ei ollut kenell\xc3\xa4k\xc3\xa4\xc3\xa4n, mutta ammattitaitoa kehitettiin Karjalan draamateknikumin ja Leningradin taiteen ty\xc3\xb6ntekij\xc3\xb6iden t\xc3\xa4ydennyskoulutusinstituutin kursseilla._NEWLINE_Teatterin ohjelmisto koostui etup\xc3\xa4\xc3\xa4ss\xc3\xa4 ven\xc3\xa4j\xc3\xa4n kielest\xc3\xa4 k\xc3\xa4\xc3\xa4nnetyist\xc3\xa4 neuvoston\xc3\xa4ytelmist\xc3\xa4. Lis\xc3\xa4ksi esitettiin k\xc3\xa4\xc3\xa4nnettyj\xc3\xa4 huvin\xc3\xa4ytelmi\xc3\xa4 sek\xc3\xa4 suomalaisia klassikoita kuten Aleksis Kiven Kihlaus, Nummisuutarit ja Seitsem\xc3\xa4n veljest\xc3\xa4, Maiju Lassilan Tulitikkuja lainaamassa ja Kuolleista her\xc3\xa4nnyt ja Minna Canthin Roinilan talossa. Ongelmaksi koettiin alkuper\xc3\xa4isten suomenkielisten neuvoston\xc3\xa4ytelmien puuttuminen, jota yritettiin turhaan paikata muun muassa kirjoituskilpailujen avulla. Harvoja poikkeuksia ohjelmistossa olivat Ragnar Ruskon Opettaja ja inkeril\xc3\xa4isen Tommi Hirvosen Miirun valtiaat._NEWLINE_Leningradin muiden kansallisten teatterien tavoin suomalaisen teatterin toiminta oli tappiollista ja sen rahoitus jatkuvasti riitt\xc3\xa4m\xc3\xa4t\xc3\xb6nt\xc3\xa4. Teatterilla oli my\xc3\xb6s muita ongelmia: sen suomalainen repertuaari oli ideologisesti ep\xc3\xa4ilytt\xc3\xa4v\xc3\xa4\xc3\xa4, se toimi Neuvostoliittoon vihamielisesti suhtautuvan valtion kielell\xc3\xa4 ja monet sen ty\xc3\xb6ntekij\xc3\xb6ist\xc3\xa4 olivat ulkomaalaisia tai heill\xc3\xa4 oli yhteyksi\xc3\xa4 ulkomaille. Esiintymismatkat rajavy\xc3\xb6hykkeelle her\xc3\xa4ttiv\xc3\xa4t ep\xc3\xa4ilyksi\xc3\xa4 ja lopulta my\xc3\xb6s suoranaisia syyt\xc3\xb6ksi\xc3\xa4 vakoilusta. Stalinin vainojen yhteydess\xc3\xa4 vuonna 1937 pid\xc3\xa4tettiin teatterin johtajat Kettunen ja Tammi sek\xc3\xa4 kolmetoista yhteens\xc3\xa4 kahdeksastatoista n\xc3\xa4yttelij\xc3\xa4st\xc3\xa4. Viimeiseksi esitykseksi j\xc3\xa4i Moli\xc3\xa8ren Tartuffe Leningradin suomalaisessa keskikoulussa 23. lokakuuta 1937. Leningradin suomalainen teatteri lakkautettiin kaupungin muun kansallisen kulttuuritoiminnan tavoin vuodenvaihteessa 1938. Sen ty\xc3\xb6ntekij\xc3\xb6ist\xc3\xa4 teloitettiin yhteens\xc3\xa4 12 henkil\xc3\xb6\xc3\xa4.'