b'\n_START_ARTICLE_\nMatti Oravisto\n_START_PARAGRAPH_\nMatti Kustavi Oravisto (23. lokakuuta 1921 Helsinki \xe2\x80\x93 15. marraskuuta 2001 Helsinki) oli suomalainen n\xc3\xa4yttelij\xc3\xa4 ja ohjaaja, joka esiintyi teatterissa, elokuvissa ja televisiossa. H\xc3\xa4n ohjasi kolme elokuvaa._NEWLINE_Oraviston vanhemmat olivat professori Lauri Johannes Ollonqvist ja sairaanhoitaja Anna Wilhelmiina Soini. Oraviston vuonna 1955 syntynyt tyt\xc3\xa4r Jaana Oravisto avioliitosta Teija Sopasen kanssa on n\xc3\xa4yttelij\xc3\xa4. Heill\xc3\xa4 on my\xc3\xb6s vuonna 1956 syntynyt poika Janne Oravisto.\n_START_SECTION_\n1940-luku\n_START_PARAGRAPH_\nOravisto p\xc3\xa4\xc3\xa4si Suomen Kansallisteatterin n\xc3\xa4yttelij\xc3\xa4ksi heti valmistuttuaan teatterikoulusta 1947. Samoihin aikoihin h\xc3\xa4n aloitti n\xc3\xa4yttelemisen my\xc3\xb6s elokuvissa pieniss\xc3\xa4 rooleissa suurten ohjaajien, kuten Ilmari Unhon (Min\xc3\xa4 el\xc3\xa4n, 1947), Teuvo Tulion (Intohimon vallassa, 1947) ja Edvin Laineen (Pikku-Matti maailmalla, 1947) elokuvissa. Varsinaisen l\xc3\xa4pimurtonsa elokuvan\xc3\xa4yttelij\xc3\xa4n\xc3\xa4 h\xc3\xa4n teki Valentin Vaalan palkitussa Sillanp\xc3\xa4\xc3\xa4-filmatisoinnissa Ihmiset suviy\xc3\xb6ss\xc3\xa4 (1948).\n_START_SECTION_\nElokuvan\xc3\xa4yttelij\xc3\xa4\n_START_PARAGRAPH_\n1950-luvulla Oravisto j\xc3\xa4tti Kansallisteatterin ja siirtyi kokop\xc3\xa4iv\xc3\xa4iseksi elokuvan\xc3\xa4yttelij\xc3\xa4ksi. Lakeuksien lukko (1951) oli ep\xc3\xa4tasainen elokuva, mutta siit\xc3\xa4 alkoi h\xc3\xa4nen yhteisty\xc3\xb6ns\xc3\xa4 ohjaaja Matti Kassilan kanssa. Vuonna 1953 valmistui Kassilan j\xc3\xa4nnitysdraama Varsovan laulu, jossa Oravisto n\xc3\xa4ytteli salakuljettajalaivan alkoholisoitunutta per\xc3\xa4miest\xc3\xa4. Seuraavana vuonna valmistuneessa Sinisess\xc3\xa4 viikossa (1954) h\xc3\xa4n esitti nuorta miest\xc3\xa4, joka rakastuu naimisissa olevaan naiseen. Vuonna 1959 h\xc3\xa4n esiintyi my\xc3\xb6s pieness\xc3\xa4 mutta merkitt\xc3\xa4v\xc3\xa4ss\xc3\xa4 papin roolissa Ilmari Kianto -filmatisoinnissa Punainen viiva. Yhteisty\xc3\xb6 Kassilan kanssa jatkui viel\xc3\xa4 1960-luvulla kahdessa Komisario Palmu -elokuvassa (Komisario Palmun erehdys, 1960, Vodkaa, komisario Palmu, 1969) sek\xc3\xa4 Kassilan suomalaisessa film noir -elokuvassa Tulipunainen kyyhkynen (1961), jossa Oravisto esitti j\xc3\xa4lleen salaista rakastajaa. Koko 1950-luvun h\xc3\xa4n n\xc3\xa4ytteli my\xc3\xb6s monien muiden suomalaisten merkkiohjaajien, kuten Edvin Laineen (Yhden y\xc3\xb6n hinta, 1952, Sven Tuuva, 1958) Roland af H\xc3\xa4llstr\xc3\xb6min (Lain mukaan, 1956) ja Aarne Tarkaksen (Villi Pohjola, 1955, Vihdoinkin h\xc3\xa4\xc3\xa4y\xc3\xb6..., 1957) elokuvissa.\n_START_SECTION_\nElokuvasta televisioon\n_START_PARAGRAPH_\n1950-luvun lopulla Oravisto palasi Kansallisteatteriin, mutta jatkoi elokuvissa, joskin harvemmin kuin aikaisemmin. Vuonna 1963 valmistuneessa Mikko Niskasen Sissit-elokuvassa h\xc3\xa4n n\xc3\xa4ytteli sissiluutnanttia joutuen rooliaan varten k\xc3\xa4ym\xc3\xa4\xc3\xa4n l\xc3\xa4vitse omia, kipeit\xc3\xa4 sotamuistojaan. H\xc3\xa4n itse piti elokuvaa henkil\xc3\xb6kohtaisimpanaan. 1960-luvulta l\xc3\xa4htien Oravisto n\xc3\xa4ytteli my\xc3\xb6s lukuisissa televisioelokuvissa ja tv-sarjoissa, erityisesti Timo Bergholmin (Oppenheimerin tapaus, 1967, Tuhannen ja yhden y\xc3\xb6n tarinat, 1970) ja Hannu Kahakorven_NEWLINE_(Onnellinen mies, 1979, Kolmetoista mehil\xc3\xa4ist\xc3\xa4, 1982, Tuntemattomalle jumalalle, 1993) ohjauksessa. H\xc3\xa4n esiintyi my\xc3\xb6s pitk\xc3\xa4\xc3\xa4n Kotikadussa Sakari Oraksen roolissa.\n_START_SECTION_\nMoniulotteinen n\xc3\xa4yttelij\xc3\xa4\n_START_PARAGRAPH_\nOravisto oli my\xc3\xb6s kielellisesti lahjakas n\xc3\xa4yttelij\xc3\xa4. T\xc3\xa4st\xc3\xa4 todistavat muun muassa Varsovan laulu ja J\xc3\xb6rn Donnerin ohjaama T\xc3\xa4\xc3\xa4ll\xc3\xa4 alkaa seikkailu (1965). Edellisess\xc3\xa4 h\xc3\xa4n puhui suomen lis\xc3\xa4ksi sujuvaa englantia kautta elokuvan ja j\xc3\xa4lkimm\xc3\xa4isess\xc3\xa4 h\xc3\xa4n n\xc3\xa4ytteli suomalaista arkkitehtia puhuen ruotsia vastan\xc3\xa4yttelij\xc3\xa4ns\xc3\xa4 Harriet Anderssonin kanssa. H\xc3\xa4nen vahva \xc3\xa4\xc3\xa4nens\xc3\xa4 sopi my\xc3\xb6s kertojan osiin sellaisissa elokuvissa kuin Jack Witikan Aila, Pohjolan tyt\xc3\xa4r (1951) ja Erkko Kivikosken Laukaus tehtaalla (1973) tai Teuvo Tulion Sensuela (1973). 1980-luvulla Oravisto teki viel\xc3\xa4 merkitt\xc3\xa4v\xc3\xa4t sivuosat Pirjo Honkasalon ja Pekka Lehdon Tulip\xc3\xa4\xc3\xa4ss\xc3\xa4 (1980), Anssi M\xc3\xa4ntt\xc3\xa4rin Yl\xc3\xb6snousemuksessa (1985) ja Eija-Elina Bergholmin Angelan sodassa (1984), jossa my\xc3\xb6s esitti roolinsa ruotsiksi. _NEWLINE_Taru M\xc3\xa4kel\xc3\xa4n Pikkusisar (1999) j\xc3\xa4i Oraviston viimeiseksi elokuvaksi. H\xc3\xa4n kuoli vaikeaan sairauteen marraskuussa 2001.'