b'\n_START_ARTICLE_\nKohokirjoitin\n_START_PARAGRAPH_\nKohokirjoitin on k\xc3\xa4sik\xc3\xa4ytt\xc3\xb6inen laite, jolla tehd\xc3\xa4\xc3\xa4n koholla olevista kirjaimista muodostuvia etikettej\xc3\xa4 tarrataustaiselle muovinauhalle. Tunnetuin kohokirjoittimien tuotemerkki on Dymo. Laite perustuu korkopuristukseen ja kaksi v\xc3\xa4rikerrosta sis\xc3\xa4lt\xc3\xa4v\xc3\xa4\xc3\xa4n muovinauhaan: kirjainkuvion puristaminen tuo nauhan p\xc3\xa4\xc3\xa4llimm\xc3\xa4isen v\xc3\xa4rikerroksen alta esiin toisen v\xc3\xa4rin kirjainten kohdalle, jolloin tekstist\xc3\xa4 tulee helposti luettavaa._NEWLINE_Kohokirjoittimen keksi 1950-luvun lopulla yhdysvaltalainen Rudolph Hurwich (1921\xe2\x80\x932014), joka perusti keksint\xc3\xb6ns\xc3\xa4 pohjalle Dymo-nimisen p\xc3\xb6rssiyhti\xc3\xb6n. Dymon sai vuonna 1978 omistukseensa ruotsalainen Esselte, joka myi sen amerikkalaiselle Newell Rubbermaid -yhti\xc3\xb6lle vuonna 2005._NEWLINE_Kohokirjoittimet ovat 1990-luvulta alkaen korvautuneet s\xc3\xa4hk\xc3\xb6isesti toimivilla tarrakirjoittimilla. Kohokirjoittimella tehty etiketti saattaa kuitenkin s\xc3\xa4ilytt\xc3\xa4\xc3\xa4 luettavuutensa tarrakirjoitinetiketti\xc3\xa4 paremmin: jos v\xc3\xa4rit haalistuvat tai etiketin pinta likaantuu, kohokuvio voi silti olla luettavissa. K\xc3\xa4sik\xc3\xa4ytt\xc3\xb6inen kohokirjoitin ei my\xc3\xb6sk\xc3\xa4\xc3\xa4n ole riippuvainen paristoista tai verkkovirrasta tarrakirjoitinten tapaan.\n_START_SECTION_\nKirjoittimen toimintaperiaate\n_START_PARAGRAPH_\nKohokirjoitin on muodoltaan pistoolia muistuttava k\xc3\xa4sity\xc3\xb6kalu, jonka n\xc3\xa4kyvin osa on kahdesta p\xc3\xa4\xc3\xa4llekk\xc3\xa4isest\xc3\xa4 levyst\xc3\xa4 muodostuva kirjasinkiekko. Kiekon yl\xc3\xa4levyn sis\xc3\xa4pinnassa on kirjoitusmerkkien muotoisia painaumia ja alalevyn sis\xc3\xa4pinnassa vastaavia kohoumia. Muovinauha kulkee kiekon levyjen v\xc3\xa4litse, ja k\xc3\xa4densijasta puristamalla kiekon yl\xc3\xa4- ja alalevy puristuvat yhteen ja taivuttavat muovinauhaan kirjainmerkin muotoisen kuvion. Taivutus tuo muovinauhasta esiin alemman v\xc3\xa4rikerroksen kirjainten kohdalta, jolloin tekstiin saadaan eri v\xc3\xa4ri kuin etikettinauhan pohjav\xc3\xa4ri. Kirjoitusmerkit ovat kiekossa aakkos- ja numeroj\xc3\xa4rjestyksess\xc3\xa4, ja kulloinkin tarvittava merkki valitaan kiekkoa k\xc3\xa4sin py\xc3\xb6ritt\xc3\xa4m\xc3\xa4ll\xc3\xa4. Kohokirjoittimilla kirjoittaminen on n\xc3\xa4in paljon hitaampaa kuin ne syrj\xc3\xa4ytt\xc3\xa4neill\xc3\xa4 tarrakirjoittimilla, joissa yleens\xc3\xa4 on QWERTY-n\xc3\xa4pp\xc3\xa4imist\xc3\xb6\xc3\xa4 muistuttava tai aakkosj\xc3\xa4rjestyksess\xc3\xa4 oleva n\xc3\xa4pp\xc3\xa4imist\xc3\xb6.\n_START_SECTION_\nKohokirjoitinteksti populaarikulttuurissa\n_START_PARAGRAPH_\nKohokirjoitinten kulmikkaat ja karkeat suuraakkoset ja niille selke\xc3\xa4n kehyksen muodostava teippipinta olivat suosittu typografinen tyylikeino erityisesti 1980- ja 1990-luvulla suositussa grunge-tyylin graafisessa suunnittelussa. Kirjainten pohjalta suunniteltiin muun muassa kirjaintyypit nimelt\xc3\xa4 Punch-label ja Plastique.'