b'\n_START_ARTICLE_\nEntisajan suomalainen talonpoikaiskyl\xc3\xa4\n_START_PARAGRAPH_\nEntisajan suomalaisen talonpoikaiskyl\xc3\xa4n olemus vaihteli maan eri osissa luonnonolosuhteiden mukaan tiheist\xc3\xa4 kylist\xc3\xa4 kyliin, joissa talot sijaitsivat hajallaan. Kylien asukasm\xc3\xa4\xc3\xa4r\xc3\xa4n lis\xc3\xa4\xc3\xa4ntyess\xc3\xa4 syntyiv\xc3\xa4t yhteisesti aidatut pellot ja niiden viljely\xc3\xa4 rytmitt\xc3\xa4m\xc3\xa4\xc3\xa4n sarkajako ja vainiopakko. Kyl\xc3\xa4n mets\xc3\xa4t olivat jakokunnan yhteismaata ja niit\xc3\xa4 k\xc3\xa4ytettiin puiden ottoon, el\xc3\xa4inten laitumina ja kaskeamiseen. Talonpoikaiseen kyl\xc3\xa4el\xc3\xa4m\xc3\xa4\xc3\xa4n valtio puuttui vain verotuksen muodossa. Vasta 1700-luvulla kyl\xc3\xa4el\xc3\xa4m\xc3\xa4\xc3\xa4n vaikuttivat viranomaisten antamat pakkom\xc3\xa4\xc3\xa4r\xc3\xa4ykset, kuten isojako ja kyl\xc3\xa4j\xc3\xa4rjestykset._NEWLINE_Talonpoikaiskulttuuri oli s\xc3\xa4\xc3\xa4ty-yhteiskunnan ilmi\xc3\xb6, joka alkoi muuttua 1800-luvun loppupuolella s\xc3\xa4\xc3\xa4ty-yhteiskunnan hajotessa. Merkitt\xc3\xa4v\xc3\xa4 murrosvaihe oli 1860- ja 1870-luvuilla alkanut teollistumiskausi ja siihen liittynyt taloudellinen noususuhdanne. Talonpoikien varallisuutta kasvatti etenkin puutavaran korkea hinta ja hyv\xc3\xa4 menekki. Laaja uudisraivaus kaksinkertaisti peltojen pinta-alan noin 1880\xe2\x80\x931910. Maaseudun ality\xc3\xb6llistetty v\xc3\xa4est\xc3\xb6 alkoi siirty\xc3\xa4 kaupunkeihin, teollisuuteen ja siirtolaisiksi. Maatalouden ty\xc3\xb6v\xc3\xa4lineet ja viljelymenetelm\xc3\xa4t uudistuivat. Viel\xc3\xa4 1880-luvulla rautaiset, tehdasvalmisteiset ty\xc3\xb6v\xc3\xa4lineet olivat harvinaisia, mutta 1910-luvulla niit\xc3\xa4 k\xc3\xa4ytettiin laajalti kotitekoisten puuty\xc3\xb6kalujen sijasta. Samaan aikaan kannattamattomaksi k\xc3\xa4ynyt leip\xc3\xa4viljan viljely korvautui osittain karjataloudella ja rehun viljelyll\xc3\xa4. Vuonna 1880 noin 75 prosenttia suomalaisista sai elantonsa maataloudesta. Teollistumisen l\xc3\xa4pimurrosta alkanut talonpoikaiskulttuurin h\xc3\xa4vi\xc3\xa4misprosessi kesti vuosikymmeni\xc3\xa4. Muutos oli varsin kivuton, sill\xc3\xa4 se ei mullistanut esimerkiksi tapakulttuuria. Todellinen murros tapahtui vasta toisen maailmansodan j\xc3\xa4lkeen.\n_START_SECTION_\nKylien olemus\n_START_PARAGRAPH_\nTalonpoikaiskylien piirteet riippuivat kyl\xc3\xa4n sijainnista. Varsinais-Suomessa, Satakunnassa, Uudellamaalla, H\xc3\xa4meess\xc3\xa4 ja Etel\xc3\xa4-Pohjanmaalla talot muodostivat tiheit\xc3\xa4 kyli\xc3\xa4. Keski- ja Pohjois-Pohjanmaalla talot sijaitsivat nauhamaisesti, mutta harvakseltaan jokivarsilla. Savossa ja Karjalassa talot olivat hajallaan. Niit\xc3\xa4 erotti pieni v\xc3\xa4limatka silloinkin, kun samalla vaaralla tai harjanteella oli monta taloa l\xc3\xa4hekk\xc3\xa4in. L\xc3\xa4nsisuomalaisessa kyl\xc3\xa4ss\xc3\xa4 n\xc3\xa4kyi vain v\xc3\xa4h\xc3\xa4n el\xc3\xa4inten kulkuesteen\xc3\xa4 olevia aitoja, koska kyl\xc3\xa4n pellot olivat yhteisess\xc3\xa4 aitauksessa. It\xc3\xa4-Suomessa sen sijaan jokaisen talon jokainen peltolohko oli erikseen aidattu. Ennen 1700-luvun puoliv\xc3\xa4liss\xc3\xa4 aloitettua isojakoa lounaissuomalaiset pellot muodostivat yhdenmukaisia, suorakaiteen muotoisia sarkoja, kun taas etel\xc3\xa4pohjalaisten, karjalaisten ja savolaisten talojen viljavainiot n\xc3\xa4yttiv\xc3\xa4t ep\xc3\xa4s\xc3\xa4\xc3\xa4nn\xc3\xb6llisen muotoisilta m\xc3\xb6hk\xc3\xa4leilt\xc3\xa4._NEWLINE_Maastosuhteet selitt\xc3\xa4v\xc3\xa4t osan kylien eroista. Lounaisen Suomen laajat savimaat mahdollistivat kylien kasvamisen suuriksi. Sen sijaan r\xc3\xa4meiden saartamissa pohjalaisissa jokilaaksoissa viljelyskelpoinen maa oli kapeana kaistaleena, jolloin asutuksestakin tuli nauhamainen. It\xc3\xa4-Suomessa viljelyskelpoinen maa oli pienin\xc3\xa4 palasina, jolloin talojen sijoittaminen hajalleen oli k\xc3\xa4yt\xc3\xa4nn\xc3\xb6llisint\xc3\xa4. Toinen selitt\xc3\xa4v\xc3\xa4 tekij\xc3\xa4 on maatalouden historia. Karjalaan ja Savoon levisi my\xc3\xb6h\xc3\xa4iskeskiajalla uusi kaskeamistekniikka. Jykevi\xc3\xa4 havumetsi\xc3\xa4 alettiin yleisesti k\xc3\xa4ytt\xc3\xa4\xc3\xa4 polttoviljelyyn. Pohjois-Karjalassakin oli keskiajan lopulla suuria ryhm\xc3\xa4kyli\xc3\xa4, joissa asui kalastajia ja er\xc3\xa4nk\xc3\xa4vij\xc3\xb6it\xc3\xa4. Kun maanviljelyst\xc3\xa4 tuli p\xc3\xa4\xc3\xa4elinkeino, asutus hajautui ja alkoi liikkua, sill\xc3\xa4 hyvien kaskimaiden toivossa kannatti hyl\xc3\xa4t\xc3\xa4 v\xc3\xa4h\xc3\xa4iset raiviot. It\xc3\xa4-Suomessa kaskenpoltto s\xc3\xa4ilytti asemansa 1800-luvun alkupuolelle asti.\n_START_SECTION_\nMaanomistusolojen alkuvaiheita\n_START_PARAGRAPH_\nIlmeisesti my\xc3\xb6s L\xc3\xa4nsi-Suomen ensimm\xc3\xa4iset pellot olivat samanlaisia pieni\xc3\xa4, yksitt\xc3\xa4in aidattuja raivioita kuin Savon ja Karjalan my\xc3\xb6hemm\xc3\xa4t peltolohkot. Erillisten maapalstojen kaupoista on tietoja keskiajan asiakirjoissa, joten ne vahvistavat oletusta. My\xc3\xb6s isojakokartoissa on kylien syrj\xc3\xa4isiss\xc3\xa4 osissa yksitt\xc3\xa4isten talojen omistamia peltotilkkuja, joita ei ole liitetty kyl\xc3\xa4n yhteisaitaukseen. N\xc3\xa4m\xc3\xa4 tilkut ovat eitt\xc3\xa4m\xc3\xa4tt\xc3\xa4 vanhoja viljelyksi\xc3\xa4. Oletettavasti lounaistenkin maakuntien eri talojen raiviot sijaitsivat sekaisin samaan tapaan kuin my\xc3\xb6hemm\xc3\xa4t it\xc3\xa4suomalaisten ja etel\xc3\xa4pohjalaisten kylien kartat osoittavat. Mahdollista on sekin, ett\xc3\xa4 talotkin alun perin sijaitsivat hajallaan, ja muuttivat vasta my\xc3\xb6hemmin samalle tonttialueelle._NEWLINE_Kyl\xc3\xa4n asukasm\xc3\xa4\xc3\xa4r\xc3\xa4n lis\xc3\xa4\xc3\xa4ntyess\xc3\xa4 raivattiin lis\xc3\xa4\xc3\xa4 maata viljelyksi\xc3\xa4 varten. Eri omistajien pellot olivat yh\xc3\xa4 useammin rajanaapureita. T\xc3\xa4ll\xc3\xb6in oli k\xc3\xa4yt\xc3\xa4nn\xc3\xb6llist\xc3\xa4 aidata monta raiviota yhteiseksi aitaukseksi sen sijaan, ett\xc3\xa4 jokainen olisi ymp\xc3\xa4r\xc3\xb6inyt oman maapalansa omalla aidalla. Yhden aitauksen tekeminen riitti niin kauan kuin viljeltiin ohraa. Mutta kun 1200-luvulla alettiin viljell\xc3\xa4 my\xc3\xb6s ruista tarvittiin kaksi aitausta, sill\xc3\xa4 syysruis kylvettiin syksyll\xc3\xa4 kes\xc3\xa4ll\xc3\xa4 muokattuun kesantopeltoon. Talot lienev\xc3\xa4t t\xc3\xa4ss\xc3\xa4 vaiheessa vaihtaneet peltoja kesken\xc3\xa4\xc3\xa4n, jotta taloilla olisi peltoa molemmissa aitauksissa. Yhteisaitaukset ja maanvaihdot olivat ilmentymi\xc3\xa4 kyl\xc3\xa4yhteis\xc3\xb6n synnyst\xc3\xa4._NEWLINE_Kirkko alkoi verottaa maanviljelij\xc3\xb6it\xc3\xa4 1200-luvulla ja my\xc3\xb6hemmin my\xc3\xb6s valtio alkoi ottaa osansa maan tuotosta. Verotuksen perusteet pysyiv\xc3\xa4t vuodesta toiseen samoina. Kullakin talolla oli oma verolukunsa, joksi keskiajan lopulla vakiintui manttaali. Verotuksen kiristyess\xc3\xa4 sek\xc3\xa4 verottaja ett\xc3\xa4 veronmaksaja halusivat, ett\xc3\xa4 talojen veroluku vastasi talon tilusten laajuutta. Mutta ep\xc3\xa4s\xc3\xa4\xc3\xa4nn\xc3\xb6llisten muotoisten peltojen tarkkaa pinta-alaa ei osattu mitata eik\xc3\xa4 laskea, koska ei ollut maanmittareita. Verolukuja m\xc3\xa4\xc3\xa4r\xc3\xa4tt\xc3\xa4ess\xc3\xa4 ei k\xc3\xa4ytetty my\xc3\xb6sk\xc3\xa4\xc3\xa4n jyvityst\xc3\xa4 eli maan laadusta riippuvaa kerrointa. N\xc3\xa4in maan viljelykelpoisuutta ei otettu huomioon veron suuruutta m\xc3\xa4\xc3\xa4r\xc3\xa4tt\xc3\xa4ess\xc3\xa4. Ainoana k\xc3\xa4ytt\xc3\xb6kelpoisena keinona saada verotus ja omistusoikeus oikeaan ja oikeudenmukaiseen suhteeseen pidettiin sarkajakoa.\n_START_SECTION_\nKansanoikeudesta kyl\xc3\xa4j\xc3\xa4rjestyksiin\n_START_PARAGRAPH_\nKyl\xc3\xa4t kehittyiv\xc3\xa4t vuosisatoja talonpoikaisen ajattelun pohjalta. Kruunu puuttui el\xc3\xa4m\xc3\xa4\xc3\xa4n p\xc3\xa4\xc3\xa4asiassa verotuksen muodossa. Sarkajakoakin k\xc3\xa4ytettiin l\xc3\xa4hinn\xc3\xa4 verotuksen oikeudenmukaisuuden nimess\xc3\xa4, mutta siin\xc3\xa4kin jaon suorittivat talonpoikaiset mittamiehet kansanomaista mittaustapaa k\xc3\xa4ytt\xc3\xa4en. Suomessa ei ollut feodaaliherroja m\xc3\xa4\xc3\xa4r\xc3\xa4\xc3\xa4m\xc3\xa4ss\xc3\xa4 kylien pelloista ja niityist\xc3\xa4. Maanlait perustuivat ruotsalaisiin maakuntalakeihin ja loppujen lopuksi kansan oikeustajuun.Vainiopakonkaan noudattamisen valvontaan ei tarvittu k\xc3\xa4r\xc3\xa4j\xc3\xa4tuomioita, vaan siihen riitti kansantapa._NEWLINE_Vasta 1700-luvulla valtio alkoi k\xc3\xa4ytt\xc3\xa4\xc3\xa4 valtaansa lujemmin talonpoikaiskylien el\xc3\xa4m\xc3\xa4\xc3\xa4n. Valtakunnan verollepano- ja kartoitust\xc3\xb6it\xc3\xa4 varten koulutetut maanmittarit saivat 1725 yksinoikeuden tangotuksen suorittamiseen. Tosin jo 1633 maanmittari Olof Gangius sai teht\xc3\xa4v\xc3\xa4kseen mitata Suomen kylien maat. Ruotsin historiassa vapauden ajan (1719\xe2\x80\x931772) j\xc3\xa4lkipuoliskoa kutsutaan hy\xc3\xb6dyn aikakaudeksi. Sen tavoitteena oli muun muassa maatalouden tehostaminen. T\xc3\xa4m\xc3\xa4 voitiin saavuttaa joko peltoalaa suurentamalla tai nostamalla olemassa olevien peltojen tuotantokyky\xc3\xa4. J\xc3\xa4lkimm\xc3\xa4inen oli saavutettavissa tehostamalla vainiopakon noudattamista ja samalla yritt\xc3\xa4m\xc3\xa4ll\xc3\xa4 saada kyl\xc3\xa4kunnat omaksumaan uusia tuotantomenetelmi\xc3\xa4 tai jakamalla pellot uudella tavalla. Pyrkim\xc3\xa4ll\xc3\xa4 eroon yhteisesti aidatuista pelloista ja antamalla kullekin talolle oman peltolohkon valtio takasi, ett\xc3\xa4 maanviljelij\xc3\xa4t saattoivat kehitt\xc3\xa4\xc3\xa4 tuotantoaan naapureistaan riippumatta._NEWLINE_Vaikka vainiopakon tehostaminen ja isojako olivat toisilleen vastakkaisia menetelmi\xc3\xa4, ei isojakojen aloittaminen v\xc3\xa4hent\xc3\xa4nyt vainiopakon tiukentamista. Kumpikin menetelm\xc3\xa4 merkitsi viranomaisten antamia pakkom\xc3\xa4\xc3\xa4r\xc3\xa4yksi\xc3\xa4, vaikka toimien sanottiin olevan tarkoitettu talonpoikien parhaaksi. Valtiovalta tyrkytti heille my\xc3\xb6s kyl\xc3\xa4j\xc3\xa4rjestyksi\xc3\xa4. Ruotsin hallitus julkaisi 1742 kyl\xc3\xa4j\xc3\xa4rjestysohjeet, josta sai yksityiskohdissa poiketa, jotta kyl\xc3\xa4j\xc3\xa4rjestys sopisi paremmin paikkakunnan oloihin. Asetuksella laillistettiin ne kyl\xc3\xa4j\xc3\xa4rjestykset, joista talonpojat olivat vapaaehtoisesti sopineet. Niin pitk\xc3\xa4lle hallitus ei asiassa mennyt, ett\xc3\xa4 olisi m\xc3\xa4\xc3\xa4r\xc3\xa4nnyt jokaiseen valtakunnan kyl\xc3\xa4\xc3\xa4n kyl\xc3\xa4j\xc3\xa4rjestyksen. Suomen talonpojat innostuivat asiasta etenkin Etel\xc3\xa4-Pohjanmaalla. Siell\xc3\xa4 kyl\xc3\xa4j\xc3\xa4rjestykset laadittiin koko pit\xc3\xa4j\xc3\xa4\xc3\xa4 koskeviksi ja ne hyv\xc3\xa4ksyttiin pit\xc3\xa4j\xc3\xa4nkokouksissa pit\xc3\xa4j\xc3\xa4nlaeiksi._NEWLINE_Kirkon j\xc3\xa4rjest\xc3\xa4m\xc3\xa4\xc3\xa4n kinkerikuntaan kuului yleens\xc3\xa4 useita l\xc3\xa4hekk\xc3\xa4isi\xc3\xa4 kyli\xc3\xa4, mutta joskus sen saattoi muodostaa yksikin suuri kyl\xc3\xa4. Seurakunta oli jaettu kinkerikuntiin kinkerien pitoa varten. Kinkerikunnan toimihenkil\xc3\xb6it\xc3\xa4 olivat kuudennusmiehet. He osallistuivat kinkerikunnan neuvottelukokouksiin, joissa p\xc3\xa4\xc3\xa4tettiin sen huolehdittaviksi tulevien rasitusten ja maksujen suoritustavasta. Siell\xc3\xa4 p\xc3\xa4\xc3\xa4tettiin my\xc3\xb6s pit\xc3\xa4j\xc3\xa4nkokouksen antamien m\xc3\xa4\xc3\xa4r\xc3\xa4ysten toimeenpanosta ja joskus siell\xc3\xa4 jaettiin rangaistuksia siveellisi\xc3\xa4 arvoja loukkaavista rikkomuksista. My\xc3\xb6hemmin kirkko antoi siveellisyyden valvontateht\xc3\xa4v\xc3\xa4n kinkereill\xc3\xa4 valitulle kyl\xc3\xa4nvanhimmalle. My\xc3\xb6s maaherrat kannustivat 1700-luvulla valitsemaan kyliin valvojia, joita kutsuttiin ruotumestareiksi, kyl\xc3\xa4nvanhimmiksi tai oltermanneiksi. Heill\xc3\xa4 oli sama teht\xc3\xa4v\xc3\xa4 kuin kuudennusmiehill\xc3\xa4 eli ilmoittaa kyl\xc3\xa4l\xc3\xa4isten rikkomukset kruununpalvelijoille ja papeille.'