b'\n_START_ARTICLE_\nNeurohypofyysi\n_START_PARAGRAPH_\nNeurohypofyysi eli aivolis\xc3\xa4kkeen takalohko (lat. neurohypophysis, lobus posterior hypophyseos) on aivojen pohjasta ulkoneva hermokudosrakenne, joka eritt\xc3\xa4\xc3\xa4 kahta t\xc3\xa4rke\xc3\xa4\xc3\xa4 hormonia: antidiureettista hormonia, joka vaikuttaa elimist\xc3\xb6n nestetasapainon s\xc3\xa4\xc3\xa4telyyn sek\xc3\xa4 oksitosiinia, jolla on muun muassa lis\xc3\xa4\xc3\xa4ntymiseen ja synnytykseen liittyvi\xc3\xa4 vaikutuksia. Neurohypofyysi muodostaa yhdess\xc3\xa4 adenohypofyysin kanssa aivolis\xc3\xa4kkeen, joka kuuluu umpieritysj\xc3\xa4rjestelm\xc3\xa4\xc3\xa4n. Neurohypofyysi ei varsinaisesti ole umpirauhanen, koska siin\xc3\xa4 ei itsess\xc3\xa4\xc3\xa4n ole tavallisia hormoneja tuottavia soluja: neurohypofyysi koostuu merkitt\xc3\xa4vilt\xc3\xa4 osin hermosolujen haarakkeista, joista hormonit vapautuvat verenkiertoon. N\xc3\xa4iden hermosolujen soomaosat sijaitsevat hypotalamuksessa, jossa hormonit my\xc3\xb6skin tuotetaan ennen kuljetusta haarakkeisiin. Ennen vapautumistaan verenkiertoon hormonit varastoidaan niin kutsuttuihin Herringin kappaleisiin, jotka ovat pullistumia haarakkeissa. Haarakkeiden lis\xc3\xa4ksi neurohypofyysiss\xc3\xa4 on verisuonia sek\xc3\xa4 pituisyyttej\xc3\xa4, jotka ovat astrosyyttien kaltaisia gliasoluja. _NEWLINE_Neurohypofyysiss\xc3\xa4 tapahtuvan, esimerkiksi iskusta johtuvan soluvaurion my\xc3\xb6t\xc3\xa4 antidiureettisen hormonin eritys voi v\xc3\xa4henty\xc3\xa4. T\xc3\xa4st\xc3\xa4 voi seurata diabetes insipidus, nestetasapainon h\xc3\xa4iri\xc3\xb6, jossa munuaisten kyky tiivist\xc3\xa4\xc3\xa4 virtsaa on heikentynyt, mik\xc3\xa4 johtaa polyuriaan eli lis\xc3\xa4\xc3\xa4ntyneeseen virtsantuotantoon sek\xc3\xa4 polydipsiaan eli lis\xc3\xa4\xc3\xa4ntyneeseen veden juonnin tarpeeseen.'