b'\n_START_ARTICLE_\nOrkesterisarjat (Bach)\n_START_SECTION_\nTeoksien rakenne\n_START_PARAGRAPH_\nOrkesterisarjat alkavat kaikki "|: A1\xc2\xa0:||: B- A2\xc2\xa0:|"- rakenteisella alkusoitolla. Alkusoitot noudattavat ranskalaisen alkusoiton mallia niin tarkasti, ettei Bach ole katsonut tarpeelliseksi antaa nuoteissa edes tempomerkint\xc3\xb6j\xc3\xa4. Ensimm\xc3\xa4inen osa on majesteetillinen ja sis\xc3\xa4lt\xc3\xa4\xc3\xa4 kohotahtiasteikkoja ja pisteellisi\xc3\xa4 rytmej\xc3\xa4. Nopean B-osan muodostaa fuugaa ja ritornelloa yhdist\xc3\xa4v\xc3\xa4 italialaiss\xc3\xa4vytteinen konsertto-osa. Muut sarjojen osat, lukuun ottamatta 2. sarjan rondeauta, ovat normaaleja parillisia tansseja.\n_START_SECTION_\nOrkesterisarja nro. 1, C-duuri, BWV 1066\n_START_PARAGRAPH_\nEnsimm\xc3\xa4inen sarja on kirjoitettu oboelle, fagotille, jousille ja basso continuolle. Se muistuttaa kantaattia Preise, Jerusalem, den Herrn (BWV 119), jonka Bach s\xc3\xa4velsi 30. elokuuta 1723 pidettyj\xc3\xa4 Leipzigin kaupunginvaltuuston vaaleja varten. Molemmissa teoksissa ranskalaiset alkusoitot sis\xc3\xa4lt\xc3\xa4v\xc3\xa4t sotilasmusiikkityylisi\xc3\xa4 motiiveja. Vaikka kuuluisat Badinerie ja Air osat ovat tehneet 2. ja 3. sarjasta suosituimmat, on ensimm\xc3\xa4inen kaikista sarjoista monella tapaa mielenkiintoisin. Siihen kuuluu ainoa Bachin kirjoittama pohjoisitalialainen tanssi forlana. Sarjan seitsem\xc3\xa4st\xc3\xa4 osasta per\xc3\xa4ti nelj\xc3\xa4 on esitett\xc3\xa4v\xc3\xa4 alternativement, eli kahden tanssin parista ensimm\xc3\xa4inen kerrataan toisen esitt\xc3\xa4misen j\xc3\xa4lkeen.\n_START_SECTION_\nOrkesterisarja nro. 2, h-molli, BWV 1067\n_START_PARAGRAPH_\nSarja on s\xc3\xa4velletty poikkihuilulle, jousille ja basso continuolle. Sarjassa on paljon piirteit\xc3\xa4 soolokonsertosta, erityisesti viimeisess\xc3\xa4 virtuoosimaisessa huilulle s\xc3\xa4velletyss\xc3\xa4 Badinerie (suom. "rupattelu") osassa, joka on yksi Bachin tunnetuimmista teoksista. Alkusoiton j\xc3\xa4lkeen seuraava Rondeau on tempoltaan ja tyylilt\xc3\xa4\xc3\xa4n gavotin kaltainen. Sarabanden (joka on sarjan ainoa tyypilliseen barokkisarjaan kuuluva osa) ja kahden bourr\xc3\xa9en j\xc3\xa4lkeen seuraa poloneesi ja sen variaatio double. Bachin aikalainen Johann Mattheson arvosti erityisesti t\xc3\xa4t\xc3\xa4 tanssia sen "avosyd\xc3\xa4misyyden ja ilmaisunvapauden" takia. Sarjan p\xc3\xa4\xc3\xa4tt\xc3\xa4\xc3\xa4 jo aikaisemmin mainittu badinerie-osa.\n_START_SECTION_\nOrkesterisarja nro. 3, D-duuri, BWV 1068\n_START_PARAGRAPH_\nSarja on s\xc3\xa4velletty huilulle, oboelle, rummuille, jousille ja basso continuolle. T\xc3\xa4m\xc3\xa4 on orkesterisarjoista suosituin, todenn\xc3\xa4k\xc3\xb6isesti kuuluisan Air-osan vuoksi (joka on saanut harhaanjohtavan lis\xc3\xa4nimen "Air g-kielelle"). My\xc3\xb6s t\xc3\xa4ss\xc3\xa4 sarjassa on soolokonserttomaisia piirteit\xc3\xa4 ja 2. sarjan huilun sijaan soolosoittimen virkaa toimittaa viulu erityisesti alkusoitossa, jossa se vuorottelee tutti-osien kanssa nopeassa, fuugamaisessa osiossa. Alkusoiton j\xc3\xa4lkeinen Air on s\xc3\xa4velletty vain jousisoittimille ja toimii rauhallisena vastapainona alkusoiton ja sit\xc3\xa4 seuraavien tanssiosien rytmikkyydelle.'