b'\n_START_ARTICLE_\nMihail Taube\n_START_PARAGRAPH_\nParoni Mihail Aleksandrovitsh Taube (ven.  \xd0\x9c\xd0\xb8\xd1\x85\xd0\xb0\xd0\xb8\xd0\xbb \xd0\x90\xd0\xbb\xd0\xb5\xd0\xba\xd1\x81\xd0\xb0\xd0\xbd\xd0\xb4\xd1\x80\xd0\xbe\xd0\xb2\xd0\xb8\xd1\x87 \xd0\xa2\xd0\xb0\xd1\x83\xd0\xb1\xd0\xb5; 15. toukokuuta (J: 3. toukokuuta) 1869 Pauluskoi, Ven\xc3\xa4j\xc3\xa4n keisarikunta \xe2\x80\x93 29. marraskuuta (J: 16. marraskuuta) 1961 Pariisi, Ranska) oli ven\xc3\xa4l\xc3\xa4inen kansainv\xc3\xa4lisen oikeuden oikeustieteilij\xc3\xa4, historoitsija ja poliitikko. Taube oli Friedrich Martensin opiskelija Pietarin yliopistossa, josta h\xc3\xa4n valmistui kansainv\xc3\xa4lisen oikeuden tohtoriksi vuonna 1899. My\xc3\xb6hemmin h\xc3\xa4n opetti Harkovan yliopistossa. Vuosiksi 1903\xe2\x80\x931911 h\xc3\xa4n siirtyi Martensin seuraajaksi Pietarin yliopiston kansainv\xc3\xa4lisen oikeuden professuuriin. Yliopistotoimiensa lis\xc3\xa4ksi Taube ty\xc3\xb6skenteli Ven\xc3\xa4j\xc3\xa4n keisarikunnan palveluksessa ulkoasianministeri\xc3\xb6ss\xc3\xa4 ja opetusministerin\xc3\xa4._NEWLINE_Ven\xc3\xa4j\xc3\xa4n keisarivallan kukistuttua Taube pakeni maasta Suomeen, jossa h\xc3\xa4n toimi Aleksandr Trepovin johtamassa ven\xc3\xa4l\xc3\xa4isten emigranttien komiteassa. My\xc3\xb6hemmin Taube asui Ruotsissa, jossa h\xc3\xa4n opetti Uppsalan yliopistossa ja edelleen Alankomaissa, jossa h\xc3\xa4n luennoi Haagin kansainv\xc3\xa4lisen oikeuden akatemiassa. Maanpaossa ollessaan Taube kirjoitti kansainv\xc3\xa4lisen oikeuden historiaa k\xc3\xa4sitelleit\xc3\xa4 teoksia erityisesti Ven\xc3\xa4j\xc3\xa4\xc3\xa4 ja Bysanttia koskien. Taube asettui lopulta Ranskaan vuonna 1928 ja kuoli Pariisissa vuonna 1961.'