b'\n_START_ARTICLE_\n4\xe2\x80\xb233\xe2\x80\xb3\n_START_PARAGRAPH_\n4\xe2\x80\xb233\xe2\x80\xb3 on avantgarde-s\xc3\xa4velt\xc3\xa4j\xc3\xa4 John Cagen teos. Usein sit\xc3\xa4 kuvataan hieman virheellisesti "nelj\xc3\xa4ksi ja puoleksi minuutiksi t\xc3\xa4ydellist\xc3\xa4 hiljaisuutta". Teoksessa on kolme osaa. Kunkin nuottien kohdalle on merkitty vain \xe2\x80\x9dtacet\xe2\x80\x9d (tyhj\xc3\xa4). T\xc3\xa4ten teoksen pituuttakaan ei ole m\xc3\xa4\xc3\xa4ritelty tarkkaan, mutta kesto perustuu osien kestojen merkint\xc3\xb6ihin. Kappaleen nimess\xc3\xa4 mainittu pituus valittiin satunnaisesti (sattumaa on my\xc3\xb6s se, ett\xc3\xa4 4\xe2\x80\xb233\xe2\x80\xb3 = 273 sekuntia, ja absoluuttinen nollapiste on \xe2\x88\x92273,15\xc2\xa0\xc2\xb0C). Alun perin kappale s\xc3\xa4vellettiin pianolle, mutta soittimen valinta on k\xc3\xa4yt\xc3\xa4nn\xc3\xb6ss\xc3\xa4 vapaa._NEWLINE_Cage sai ajatuksen vuonna 1951 k\xc3\xa4ydess\xc3\xa4\xc3\xa4n kaiuttomassa huoneessa Harvardin yliopistossa. H\xc3\xa4n kuvitteli astuvansa t\xc3\xa4ysin \xc3\xa4\xc3\xa4nett\xc3\xb6m\xc3\xa4\xc3\xa4n huoneeseen, mutta kuuli kuitenkin kaksi \xc3\xa4\xc3\xa4nt\xc3\xa4, korkean ja matalan. T\xc3\xa4st\xc3\xa4 h\xc3\xa4n p\xc3\xa4\xc3\xa4tteli, ett\xc3\xa4 kaikkialla on aina \xc3\xa4\xc3\xa4nt\xc3\xa4, ja t\xc3\xa4m\xc3\xa4 innoitti h\xc3\xa4nt\xc3\xa4 luomaan teoksen 4\xe2\x80\xb233\xe2\x80\xb3. H\xc3\xa4n oli itse asiassa jo vuonna 1948 suunnitellut tekev\xc3\xa4ns\xc3\xa4 hiljaisen kappaleen Muzak-yhti\xc3\xb6lle._NEWLINE_Ensimm\xc3\xa4isen kerran teos esitettiin 29. elokuuta 1952 Woodstockissa New Yorkissa osana konserttia, jossa kuultiin modernia pianomusiikkia. Esitt\xc3\xa4j\xc3\xa4n\xc3\xa4 oli pianisti David Tudor, joka tunnettiin kokeellisen musiikin esitt\xc3\xa4j\xc3\xa4n\xc3\xa4. Tudor istui pianon \xc3\xa4\xc3\xa4reen ja avasi koskettimiston kannen. Jonkin ajan j\xc3\xa4lkeen h\xc3\xa4n sulki sen, soittamatta ensimm\xc3\xa4ist\xc3\xa4k\xc3\xa4\xc3\xa4n nuottia. Jonkin ajan j\xc3\xa4lkeen h\xc3\xa4n taas avasi kannen, ja hieman sen j\xc3\xa4lkeen sulki sen ja nousi. Esityksen idea oli nimenomaan kuunnella ymp\xc3\xa4rist\xc3\xb6n \xc3\xa4\xc3\xa4ni\xc3\xa4: sali oli hyvin eristetty, joten ulkoa ei tullut h\xc3\xa4ly\xc3\xa4\xc3\xa4ni\xc3\xa4, joten ainoana \xc3\xa4\xc3\xa4nil\xc3\xa4htein\xc3\xa4 olivat yleis\xc3\xb6 ja soittaja. Siit\xc3\xa4 huolimatta, ett\xc3\xa4 soittaja ei soittanut instrumenttia, tarkkaavainen kuuntelija voi kuulla ymp\xc3\xa4rist\xc3\xb6n \xc3\xa4\xc3\xa4net._NEWLINE_Suomessa teos esitettiin ns. Lastenkamarikonsertissa 2. joulukuuta 1962.'