b'\n_START_ARTICLE_\nHautajaisvaakuna\n_START_PARAGRAPH_\nHautajaisvaakuna (my\xc3\xb6s hautaus- tai hautavaakuna; ruots. begravningsvapen) on aateliin kuuluneiden miesten hautajaismenoissa l\xc3\xa4hinn\xc3\xa4 Ruotsin suurvalta-aikana k\xc3\xa4ytetty vaakuna. Vaakunat ja vaakunasarjat olivat hautajaiskulkueessa n\xc3\xa4kyv\xc3\xa4sti esill\xc3\xa4, ja n\xc3\xa4kyvyyden varmistamiseksi ne olivat usein pitkien tankojen p\xc3\xa4\xc3\xa4ss\xc3\xa4. Vainajan omaa vaakunaa (ns. p\xc3\xa4\xc3\xa4vaakuna) kannettiin surulipun kanssa arkun edess\xc3\xa4, h\xc3\xa4nen esi-isiens\xc3\xa4 vaakunoita (ns. esipolvivaakunat) puolestaan arkun molemmilla puolilla._NEWLINE_Mik\xc3\xa4li haudattavana oli aatelissuvun viimeinen miespuolinen j\xc3\xa4sen, hautajaisiin tehtiin usein my\xc3\xb6s erityinen vaakuna, joka murrettiin suvun sammumisen merkiksi. Murrettavaan vaakunaan sahattiin syvi\xc3\xa4 uurteita, jotta se olisi helpompi murtaa. Murtaminen oli erillinen seremonia, jonka suoritti papin sijaan korkeampi upseeri tai virkamies. Murretun vaakunan kappaleet saatettiin my\xc3\xb6s sirotella hautamultiin ja peitt\xc3\xa4\xc3\xa4 hautaan.\n_START_SECTION_\nHistoria\n_START_PARAGRAPH_\nHautajaisvaakunaperinne sai alkunsa taisteluissa k\xc3\xa4ytetyist\xc3\xa4 kilvist\xc3\xa4, joita vaikutusvaltaiset henkil\xc3\xb6t lahjoittivat kirkoille keskiajalla. Sotataidon kehittymisen my\xc3\xb6t\xc3\xa4 kilven merkitys taisteluaseena v\xc3\xa4heni, ja sit\xc3\xa4 ryhdyttiin k\xc3\xa4ytt\xc3\xa4m\xc3\xa4\xc3\xa4n vaakunana. 1500-luvulla kirkoille lahjoitettiin yh\xc3\xa4 enemm\xc3\xa4n kilpi\xc3\xa4, joita ei ollut tarkoitettu lainkaan sotimiseen. Vanhimmat ruotsalaiset hautajaisissa kannetut kilvet ovat 1500-luvun lopulta. Hautajaisten j\xc3\xa4lkeen ne ripustettiin hautakirkon sein\xc3\xa4lle. Aluksi t\xc3\xa4llaiset vaakunat oli maalattu puiselle tai joskus my\xc3\xb6s peltiselle levylle. My\xc3\xb6hemmin aluslevyt alettiin sahata kilven tai koko vaakunan muotoiseksi, ja levyn p\xc3\xa4\xc3\xa4lle kiinnitettiin reliefim\xc3\xa4inen kilpi ja kolmiulotteinen kyp\xc3\xa4r\xc3\xa4 ja kyp\xc3\xa4r\xc3\xa4nkoriste. Vaakunoissa saatettiin my\xc3\xb6s yhdistell\xc3\xa4 puuta ja pelti\xc3\xa4. Saksankielisilt\xc3\xa4 alueilta per\xc3\xa4isin olleiden kuvanveist\xc3\xa4jien vaikutuksesta kilvist\xc3\xa4 ja muista veistetyist\xc3\xa4 osista tuli yh\xc3\xa4 plastisempia ja taidokkaampia._NEWLINE_Kun Ruotsista tuli suurvalta, omien esipolvien tuntemisesta tuli t\xc3\xa4rke\xc3\xa4mp\xc3\xa4\xc3\xa4. Niinp\xc3\xa4 hautajaissaattueissakin alettiin kantaa p\xc3\xa4\xc3\xa4vaakunan lis\xc3\xa4ksi esipolvivaakunoita. Erillisten kulkueessa kannettavien vaakunoiden sijasta esipolvivaakunat saatettiin my\xc3\xb6s liitt\xc3\xa4\xc3\xa4 pienikokoisina p\xc3\xa4\xc3\xa4vaakunan ymp\xc3\xa4rille. Kaukaisimpien esipolvivaakunoiden tekemist\xc3\xa4 hankaloitti mallikuvien etsint\xc3\xa4 niit\xc3\xa4 varten, sill\xc3\xa4 ensimm\xc3\xa4inen painettu ruotsinkielinen vaakunakirja ilmestyi vasta vuonna 1650, ja sekin oli harvinainen._NEWLINE_Hautajaisvaakunoiden k\xc3\xa4ytt\xc3\xb6 v\xc3\xa4heni 1700-luvun alussa Pohjan sodan ja ruton my\xc3\xb6t\xc3\xa4. Kun viel\xc3\xa4 vuonna 1713 toteutettiin omaisuusverouudistus, jonka my\xc3\xb6t\xc3\xa4 aatelin taloudellinen asema heikkeni huomattavasti, loistokkaat heraldiset hautajaiset v\xc3\xa4heniv\xc3\xa4t. Vaakunoiden k\xc3\xa4ytt\xc3\xb6 ei loppunut kuitenkaan kokonaan, ja esimerkiksi Porvoon tuomiokirkossa on p\xc3\xa4\xc3\xa4vaakuna vuodelta 1752. Vaakunan murtamisperinne jatkui hajanaisena 1800- ja 1900-luvuilla. Viimeinen tunnettu maininta siit\xc3\xa4 on vuodelta 1932.'