b'\n_START_ARTICLE_\nPaul D\xc3\xa9roul\xc3\xa8de\n_START_PARAGRAPH_\nPaul D\xc3\xa9roul\xc3\xa8de (2. syyskuuta 1846 Pariisi \xe2\x80\x93 30. tammikuuta 1914 Nizza) oli ranskalainen runoilija ja jyrk\xc3\xa4n kansallismielinen poliitikko. H\xc3\xa4n perusti \xc3\xa4\xc3\xa4rioikeistolaisen Ligue des Patriotes -j\xc3\xa4rjest\xc3\xb6n ja yritti helmikuussa 1899 johtaa ep\xc3\xa4onnistunutta sotilasvallankaappausta._NEWLINE_D\xc3\xa9roul\xc3\xa8de opiskeli lakitiedett\xc3\xa4 ja osallistui vapaaehtoisena Ranskan\xe2\x80\x93Saksan sotaan 1870\xe2\x80\x931871. H\xc3\xa4n j\xc3\xa4i vangiksi Sedanissa, mutta pakeni sotavankeudesta Breslaussa ja liittyi viel\xc3\xa4 sodan loppuvaiheessa kenraali Bourbakin armeijaan. H\xc3\xa4n teki debyyttins\xc3\xa4 runoilijana Revue Nationale -lehdess\xc3\xa4 salanimell\xc3\xa4 Jean Rebel. D\xc3\xa9roul\xc3\xa8den julkaisemat is\xc3\xa4nmaalliset ja saksalaisvastaiset runoelmat Chants du soldat (1872) ja Nouveaux chants du soldat (1875) muodostuivat hyvin suosituiksi. H\xc3\xa4n julkaisi my\xc3\xb6s useita historiallisia n\xc3\xa4ytelmi\xc3\xa4. Vuonna 1882 h\xc3\xa4n perusti Ligue des Patriotes (\xe2\x80\x9dPatrioottien liiga\xe2\x80\x9d) -nimisen poliittisen j\xc3\xa4rjest\xc3\xb6n, jonka puheenjohtajaksi h\xc3\xa4n tuli. Puoluerajat ylitt\xc3\xa4v\xc3\xa4n\xc3\xa4 liittona esitt\xc3\xa4ytynyt j\xc3\xa4rjest\xc3\xb6 oli omistautunut revansismille ja vaati Ranskan liittoutumista Ven\xc3\xa4j\xc3\xa4n kanssa sek\xc3\xa4 Ranskan perustuslain uusimista. D\xc3\xa9roul\xc3\xa8de julkaisi my\xc3\xb6s j\xc3\xa4rjest\xc3\xb6n lehte\xc3\xa4 Le Drapeauta._NEWLINE_D\xc3\xa9roul\xc3\xa8de liittoutui 1880-luvun lopulla politiikkaan siirtyneen kenraali Georges Boulangerin kanssa. Suhtautuminen boulangismiin jakoi Ligue des Patriotesin, ja D\xc3\xa9roul\xc3\xa8de joutui luopumaan j\xc3\xa4rjest\xc3\xb6ns\xc3\xa4 johdosta. Viranomaiset lakkauttivat j\xc3\xa4rjest\xc3\xb6n vuonna 1889 sen harjoittaman v\xc3\xa4kivaltaisen kiihotuksen vuoksi. D\xc3\xa9roul\xc3\xa8de oli kuitenkin samana vuonna valittu Angoul\xc3\xaamen edustajana Ranskan edustajainkamariin, jossa h\xc3\xa4n esiintyi parlamentaarista tasavaltaa vastustaneen boulangistien edustajaryhm\xc3\xa4n johtajana. Vuonna 1892 D\xc3\xa9roul\xc3\xa8de syytti radikaalien johtajaa Georges Clemenceauta sekaantumisesta Panama-skandaaliin. Clemenceau haastoi h\xc3\xa4net kaksintaisteluun, jossa kumpikaan ei loukkaantunut._NEWLINE_Dreyfus-oikeudenk\xc3\xa4ynnin nostattaman kuohunnan aikana D\xc3\xa9roul\xc3\xa8de vastusti jyrk\xc3\xa4sti Alfred Dreyfusin tuomion kumoamista. Presidentti F\xc3\xa9lix Fauren hautajaisten aikana 23. helmikuuta 1899 D\xc3\xa9roul\xc3\xa8de yritti saada kenraali Gaud\xc3\xa9rique Roget\xe2\x80\x99n joukot suorittamaan sotilasvallankaappauksen kolmannen tasavallan kumoamiseksi, mutta yritys ep\xc3\xa4onnistui. Ensimm\xc3\xa4isess\xc3\xa4 valtiopetosoikeudenk\xc3\xa4ynniss\xc3\xa4 D\xc3\xa9roul\xc3\xa8de vapautettiin, mutta h\xc3\xa4net vangittiin uudelleen elokuussa 1899 yhdess\xc3\xa4 Andr\xc3\xa9 Buffet\xe2\x80\x99n, Jules Gu\xc3\xa9rinin ja er\xc3\xa4iden muiden nationalistijohtajien kanssa. T\xc3\xa4ll\xc3\xa4 kertaa h\xc3\xa4net tuomittiin karkotettavaksi maasta kymmeneksi vuodeksi. D\xc3\xa9roul\xc3\xa8de vietti karkotusvuotensa San Sebasti\xc3\xa1nissa Espanjassa. Joulukuussa 1905 s\xc3\xa4\xc3\xa4detty yleinen armahduslaki kumosi h\xc3\xa4nen tuomionsa ja h\xc3\xa4n p\xc3\xa4\xc3\xa4si palaamaan Ranskaan.'