b'\n_START_ARTICLE_\nPoitevin (koira)\n_START_SECTION_\nUlkon\xc3\xa4k\xc3\xb6\n_START_PARAGRAPH_\nPoitevin on ulkon\xc3\xa4\xc3\xb6llisilt\xc3\xa4 piirteilt\xc3\xa4\xc3\xa4n erityisen hienostunut, ja se on yht\xc3\xa4 aikaa sek\xc3\xa4 tyylik\xc3\xa4s, voimakas ett\xc3\xa4 keve\xc3\xa4sti liikehtiv\xc3\xa4. P\xc3\xa4\xc3\xa4 on pitk\xc3\xa4 ja kapea. Kallo on melko litte\xc3\xa4, otsapenger eritt\xc3\xa4in v\xc3\xa4h\xc3\xa4inen. Silm\xc3\xa4t ovat suuret ja v\xc3\xa4rilt\xc3\xa4\xc3\xa4n ruskeat. Korvat ovat riippuvat, keskikokoiset ja ohuet. Kuono on pitk\xc3\xa4 ja hieman ky\xc3\xb6my, kirsu suuri ja leve\xc3\xa4. Kaula on pitk\xc3\xa4 ja jalomuotoinen. Rintakeh\xc3\xa4 on pitk\xc3\xa4 ja eritt\xc3\xa4in syv\xc3\xa4, selk\xc3\xa4 tiivis ja hyvin lihaksikas. Alalinja on hieman kohoava. H\xc3\xa4nt\xc3\xa4 on ohut, keskipitk\xc3\xa4 ja hieman kaartuva. Karvapeite on lyhyt ja kiilt\xc3\xa4v\xc3\xa4. V\xc3\xa4reist\xc3\xa4 yleisempi on kolmiv\xc3\xa4rinen (tricolor), joka esiintyy joko mustalla satulalla tai suurin mustin laikuin. Toinen sallittu v\xc3\xa4ritys on huomattavasti harvinaisempi valko-oranssi. Urosten s\xc3\xa4k\xc3\xa4korkeus vaihtelee 62\xe2\x80\x9372 cm ja narttujen 60\xe2\x80\x9370 cm v\xc3\xa4lill\xc3\xa4.\n_START_SECTION_\nLuonne ja k\xc3\xa4ytt\xc3\xa4ytyminen\n_START_PARAGRAPH_\nPoitevin ty\xc3\xb6skentelee yleens\xc3\xa4 ajueissa. Se tunnetaan "itkev\xc3\xa4st\xc3\xa4" haukustaan, jota kutsutaan ranskaksi termill\xc3\xa4 hurleur. Sit\xc3\xa4 k\xc3\xa4ytet\xc3\xa4\xc3\xa4n suurriistan, etup\xc3\xa4\xc3\xa4ss\xc3\xa4 villisian ja kauriin, mets\xc3\xa4stykseen.\n_START_SECTION_\nAlkuper\xc3\xa4\n_START_PARAGRAPH_\nPoitevin merkitsee "poitoulaista" tai "Poitousta per\xc3\xa4isin olevaa". 1600-luvun lopulla tai 1700-luvun alussa markiisi Fran\xc3\xa7ois de Larrye risteytti Ranskan kruununprinssin omistamien ajokoirien j\xc3\xa4lkel\xc3\xa4isi\xc3\xa4 englantilaisten staghound-ajokoirien kanssa. Lopputuloksena oli koira, joka soveltui suden mets\xc3\xa4stykseen. Alun perin jalostuslinjoja oli kolme: Larrye, Montemboeuf ja C\xc3\xa9ris. Kaksi j\xc3\xa4lkimm\xc3\xa4ist\xc3\xa4 olivat yleens\xc3\xa4 v\xc3\xa4rilt\xc3\xa4\xc3\xa4n valko-oransseja. Larrye-linja osoittautui mets\xc3\xa4stysominaisuuksiltaan kahta muuta paremmaksi. Koska jalostukseen oli k\xc3\xa4ytetty sek\xc3\xa4 ranskalaisia ett\xc3\xa4 englantilaisia ajokoiria, alkoivat ranskalaiset kutsua rotua "bastardiksi" (b\xc3\xa2tard). Kun de Larrye mestattiin giljotiinilla vuonna 1793, kuoli poitevin l\xc3\xa4hes sukupuuttoon._NEWLINE_1800-luvun alussa de la Besge de Montmorillonin veljekset jatkoivat jalostusta muutaman j\xc3\xa4ljelle j\xc3\xa4\xc3\xa4neen yksil\xc3\xb6n avulla. Vuonna 1842 rabies kuitenkin tappoi valtaosan heid\xc3\xa4n koiristaan, mink\xc3\xa4 vuoksi he toivat kettukoiria Englannista rodun elvytyst\xc3\xa4 varten. 1800-luvun aikana jalostukseen k\xc3\xa4ytettiin erityisen paljon urosta nimelt\xc3\xa4 Traveller, ja sen sanotaan olevan l\xc3\xa4hes kaikkien poitevinien esi-is\xc3\xa4. Maailmansotien aikaan rotu oli j\xc3\xa4lleen kuolla sukupuuttoon ja my\xc3\xb6s t\xc3\xa4ll\xc3\xa4 kertaa tilanne korjattiin risteytyksill\xc3\xa4 englanninkettukoirien kanssa. _NEWLINE_FCI tunnusti rodun vuonna 1963. Vuonna 2015 T\xc5\xa1ekist\xc3\xa4 tuotiin Suomeen ensimm\xc3\xa4inen rodunedustaja.'