b'\n_START_ARTICLE_\nKolmen kuninkaan marssi\n_START_PARAGRAPH_\nKolmen kuninkaan marssi (ransk. La marche des rois, oksitaaniksi La Marcho di R\xc3\xa8i) on alkujaan provencelainen laulu, joka nykyisin miellet\xc3\xa4\xc3\xa4n yleens\xc3\xa4 joululauluksi, mutta joka alkujaan kuului nimenomaan loppiaiseen. Nykyisin laulun s\xc3\xa4velm\xc3\xa4 tunnetaan my\xc3\xb6s Georges Bizet\'n sovituksena n\xc3\xa4ytt\xc3\xa4m\xc3\xb6\xc2\xadmusiikki\xc2\xadteoksessa Arlesitar (ransk. L\'Arl\xc3\xa9sienne)._NEWLINE_Laulun aiheena on Matteuksen evankeliumissa kerrottu it\xc3\xa4maan tiet\xc3\xa4jien matka Betlehemiin osoittamaan kunnioitusta vastasyntyneelle Jeesus-lapselle. Vaikka Raamatussa ei niin sanotakaan, my\xc3\xb6hemm\xc3\xa4ss\xc3\xa4 kristillisess\xc3\xa4 perinteess\xc3\xa4 tiet\xc3\xa4jien on usein selitetty olleen kuninkaita. L\xc3\xa4ntisess\xc3\xa4 kristikunnassa, sek\xc3\xa4 katolisessa kirkossa ett\xc3\xa4 useissa protestanttisissa kirkkokunnissa, loppiaista vietet\xc3\xa4\xc3\xa4n heid\xc3\xa4n muistokseen. _NEWLINE_Laulun on suomentanut Samppa P. Asunta.\n_START_SECTION_\nHistoria\n_START_PARAGRAPH_\nLaulun alkuper\xc3\xa4iset sanat on kirjoittanut Joseph-Fran\xc3\xa7ois Domergue (1691\xe2\x80\x931729), joka vuosina 1724\xe2\x80\x931728 toimi kirkkoherrana Aramonissa nykyisess\xc3\xa4 Gardin departementissa. H\xc3\xa4nen nimens\xc3\xa4 esiintyy laulun vanhimmassa tunnetussa k\xc3\xa4sikirjoituksessa vuodelta 1742, jota s\xc3\xa4ilytet\xc3\xa4\xc3\xa4n Avignonin kirjastossa. Painettuina laulun sanat julkaistiin ensimm\xc3\xa4isen kerran Recueil de cantiques spirituels proven\xc3\xa7aux et fran\xc3\xa7ois -nimisess\xc3\xa4 kokoelmassa vuodelta 1749. My\xc3\xb6hemmin laulu on julkaistu my\xc3\xb6s useissa 1600-luvulla el\xc3\xa4neen procencelaisen runoilija ja s\xc3\xa4velt\xc3\xa4j\xc3\xa4 Nicolas Sabolyn teosten kokoelmissa, ja toisinaan Sabolya on my\xc3\xb6s virheellisesti pidetty laulun tekij\xc3\xa4n\xc3\xa4. V\xc3\xa4\xc3\xa4rink\xc3\xa4sitys lienee saanut alkunsa siit\xc3\xa4, ett\xc3\xa4 Antoine Offrayn julkaisi vuonna 1790 Kolmen kuninkaan marssin Sabolyn joululaulukokoelman liitteen\xc3\xa4._NEWLINE_S\xc3\xa4velm\xc3\xa4n alkuper\xc3\xa4\xc3\xa4 ei tunneta, mutta ilmeisesti se on per\xc3\xa4isin 1600-luvulta, joskin sit\xc3\xa4 on arveltu my\xc3\xb6s keskiaikaiseksi. Avignonissa tunnetun perim\xc3\xa4tiedon mukaan se olisi per\xc3\xa4isin Napolin kuningas Ren\xc3\xa9lt\xc3\xa4. Vuodelta 1742 per\xc3\xa4isin olevien tietojen mukaan s\xc3\xa4velm\xc3\xa4 olisi lainattu er\xc3\xa4\xc3\xa4st\xc3\xa4 marsalkka Henri Turennen voittojen kunniaksi s\xc3\xa4velletyst\xc3\xa4 marssilaulusta, jonka tekij\xc3\xa4ksi on my\xc3\xb6hemmin arveltu Jean-Baptiste Lully\xc3\xa4, joskaan mik\xc3\xa4\xc3\xa4n aikalaisl\xc3\xa4hde ei t\xc3\xa4t\xc3\xa4 tietoa vahvista. Tiedet\xc3\xa4\xc3\xa4n kuitenkin, ett\xc3\xa4 tuohon aikaan joululaulujen kirjoittajilla oli tapana sovittaa tekstins\xc3\xa4 jo muista yhteyksist\xc3\xa4 tunnettuihin ja painettuina levinneisiin s\xc3\xa4velmiin._NEWLINE_St\xc3\xa9phen d\'Avren 1800-luvun lopulla tekemien tutkimusten mukaan laulun ainoa tunnettu partituuri on per\xc3\xa4isin vasta Aix-en-Provencen kaniikki ja urkuri \xc3\x89tienne-Paul Charbonnier\'lta (1793\xe2\x80\x931872), joka sovitti Sabolyn joululaulut uruille. Ranskan konservatorioiden inspehtori Henri Mar\xc3\xa9chal, joka tutkiaa asiaa Fr\xc3\xa9d\xc3\xa9ric Mistralin pyynn\xc3\xb6st\xc3\xa4, puolestaan v\xc3\xa4itti, ett\xc3\xa4 La Marcha dei R\xc3\xa8is:n olisi s\xc3\xa4velt\xc3\xa4nyt apotti Domergue.\n_START_SECTION_\nLoppiaisen vietto\n_START_PARAGRAPH_\nVuosittain loppiaista, tiet\xc3\xa4jien juhlaa, vietet\xc3\xa4\xc3\xa4n  er\xc3\xa4iss\xc3\xa4 Provencen kyliss\xc3\xa4 ja kaupungeissa kansanomaisin juhlakulkuein, "kuninkaiden marssein", joissa juhlallisesti tiet\xc3\xa4j\xc3\xa4kuninkaisksi pukeutuneet paikkakuntalaiset marssivat paikalliselle kirkolle Kolmen kuninkaan marssin ja muiden perinteisten s\xc3\xa4velmien tahdissa muihin kansanomaisiin pukuihin sonnustautuneiden henkil\xc3\xb6iden saattamina. Varsinkin Aix-en-Provencessa juhlallisuudet ovat 1800-luvun alusta l\xc3\xa4htien olleet n\xc3\xa4ytt\xc3\xa4v\xc3\xa4t:, provencelaisiin kansanomaisiin asuihin pukeutuneet henkil\xc3\xb6t saattavat tiet\xc3\xa4j\xc3\xa4\xc2\xadkuninkaita Pyh\xc3\xa4n Vapahtajan kirkkoon, jossa urkuri rumpalien s\xc3\xa4est\xc3\xa4m\xc3\xa4n\xc3\xa4 soittaa Kuninkaiden marssia kulkueen saapuessa niin, ett\xc3\xa4 \xc3\xa4\xc3\xa4ni v\xc3\xa4hitellen voimistuu pianissimosta fortissimoksi kuvastaen heid\xc3\xa4n l\xc3\xa4hestymist\xc3\xa4\xc3\xa4n. Kirkon alttarin ylle sytytet\xc3\xa4\xc3\xa4n t\xc3\xa4ll\xc3\xb6in t\xc3\xa4htim\xc3\xa4inen valaisin, joka symboloi tiet\xc3\xa4ji\xc3\xa4 opastanutta Betlehemin t\xc3\xa4hte\xc3\xa4. Kirkonmenojen j\xc3\xa4lkeen s\xc3\xa4velm\xc3\xa4\xc3\xa4 soitetetaan v\xc3\xa4hitellen vaimeten (descrescendo) kuninkaiden poistuessa kirkosta._NEWLINE_Joseph d\'Ortigue kirjoitti vuonna 1837:_NEWLINE_\xc2\xbbKun loppiaisp\xc3\xa4iv\xc3\xa4 saapui, olisitte kuulleet t\xc3\xa4m\xc3\xa4n kauniin kuninkaiden marssin joka on Etel\xc3\xa4-Ranskassa niin tunnettu. Se oli aluksi ep\xc3\xa4selv\xc3\xa4\xc3\xa4 mutinaa, vaikeasti tunnistettava rytmi, joka alkaa \xc3\xa4\xc3\xa4rimm\xc3\xa4isest\xc3\xa4 pianissimosta, mutta tuli v\xc3\xa4hitellen yh\xc3\xa4 kuuluvammaksi ja merkitsi kolmen tiet\xc3\xa4j\xc3\xa4kuninkaan pyhiinvaellusta, heid\xc3\xa4n, jotka ovat saapuneet kaukaisesta maasta kumartuakseen jumalallisen lapsen edess\xc3\xa4; pian riemumarssin virittiv\xc3\xa4t suurenmoisesti loistavimmat soittajat. Se aloitettiin uudestaan, mink\xc3\xa4 j\xc3\xa4lkeen se hiljalleen et\xc3\xa4\xc3\xa4ntyi, kunnes s\xc3\xa4velet ja rytmi katosivat kaukaisuuteen.\xc2\xbb\n_START_SECTION_\nSovituksia\n_START_PARAGRAPH_\nKolmen kuninkaan marssi on yksi avausnumeroista Georges Bizet\'n vuonna 1872 Alphonse Daudet\'n n\xc3\xa4ytelm\xc3\xa4\xc3\xa4n Arlesilainen s\xc3\xa4velt\xc3\xa4m\xc3\xa4ss\xc3\xa4 n\xc3\xa4ytt\xc3\xa4m\xc3\xb6musiikissa. Musikologi Joseph Clamonin mukaan Bizet on saattanut l\xc3\xb6yt\xc3\xa4\xc3\xa4 t\xc3\xa4m\xc3\xa4n melodian er\xc3\xa4\xc3\xa4st\xc3\xa4 vuonna 1864 julkaistusta kirjasta. Siin\xc3\xa4 melodia on merkitty b-molliin. My\xc3\xb6hemmin Bizet sovitti musiikin orkesterisarjaksi, josta tuli v\xc3\xa4litt\xc3\xb6m\xc3\xa4sti suuri menestys. Vuonna 1879, nelj\xc3\xa4 vuotta Bizet\'n kuoleman j\xc3\xa4lkeen, h\xc3\xa4nen yst\xc3\xa4v\xc3\xa4ns\xc3\xa4 Ernest Guiraud laati siit\xc3\xa4 toisen orkesterisarjan, jonka viimeisess\xc3\xa4 osassa Kolmen kuninkaan marssi esiintyy kaanoniksi sovitettuna. Osa siit\xc3\xa4 esiintyy my\xc3\xb6s Edmond Audranin operetissa Gillette de Narbonne vuodelta 1882._NEWLINE_Kolmen kuninkaan marssi kuuluu ranskankielisiss\xc3\xa4 maissa kuorojen vakio-ohjelmistoon. Sen ovat esitt\xc3\xa4neet muun muassa Tino Rossi, Les Quatre Barbus, Marie Mich\xc3\xa8le Desrosiers sek\xc3\xa4 my\xc3\xb6s englanniksi Robert Merrill.\n_START_SECTION_\nS\xc3\xa4velm\xc3\xa4\n_START_PARAGRAPH_\nT\xc3\xa4ss\xc3\xa4 nuotit noudattavat Bizet\'n partituuria.'