b'\n_START_ARTICLE_\nMike Hailwood\n_START_SECTION_\nMoottoripy\xc3\xb6r\xc3\xa4ura\n_START_PARAGRAPH_\nHailwood debytoi moottoripy\xc3\xb6r\xc3\xa4kilpailuissa jo 17-vuotiaana, vuonna 1957. H\xc3\xa4n l\xc3\xa4hti samana talvena Etel\xc3\xa4-Afrikkaan harjoittelemaan ja kehitt\xc3\xa4m\xc3\xa4\xc3\xa4n kykyj\xc3\xa4\xc3\xa4n. Seuraavana vuonna h\xc3\xa4n taisteli kaikkien ratamoottoripy\xc3\xb6r\xc3\xa4ilyn senhetkisten luokkien (500-, 350-, 250- ja 125-kuutioisten) Britannian-mestaruuksista ja voitti niist\xc3\xa4 per\xc3\xa4ti kolme. Samana vuonna h\xc3\xa4net palkittiin Pinhard Prize -palkinnolla saavutuksistaan sarjassa alle 21-vuotiaana. H\xc3\xa4n osallistui my\xc3\xb6s ensimm\xc3\xa4iseen maailmanmestaruustason kilpailuunsa, Mansaaren TT-ajojen 250-kuutioisten luokkaan. Vuotta my\xc3\xb6hemmin h\xc3\xa4n sai alleen paremman py\xc3\xb6r\xc3\xa4n, jolla h\xc3\xa4n voitti kaikki nelj\xc3\xa4 luokkaa Britannian mestaruussarjassa._NEWLINE_Vuonna 1961 Hailwood kilpaili p\xc3\xa4\xc3\xa4asiassa yksityisell\xc3\xa4 Hondallaan. Saman vuoden Mansaaren TT-ajoihin h\xc3\xa4n l\xc3\xa4hti tavoitteenaan voittaa 500-, 350-, 250- ja 125-luokkien kilpailut. H\xc3\xa4n voitti niist\xc3\xa4 kolme, mutta joutui keskeytt\xc3\xa4m\xc3\xa4\xc3\xa4n 350-kuutioisissa, joissa Phil Read otti ensimm\xc3\xa4isen MM-voittonsa. Kauden j\xc3\xa4lkeen Hailwood voitti 250-kuutioisten maailmanmestaruuden, hopeaa 500-kuutioisissa ja oli 125-kuutioisissa kuudes. Kauden j\xc3\xa4lkeen h\xc3\xa4n siirtyi MV Agustan tehdastiimiin._NEWLINE_Kaudella 1962 Hailwood ajoi j\xc3\xa4lleen nelj\xc3\xa4ss\xc3\xa4 suurimmassa luokassa (50cc oli tullut mukaan MM-sarjaan). Maailmanmestaruus tuli t\xc3\xa4ll\xc3\xa4 kertaa 500-kuutioisissa ja pronssia 350-kuutioisissa, jotka molemmat h\xc3\xa4n ajoi tehtaan Agustalla. Kahden muun luokan sijoitukset j\xc3\xa4iv\xc3\xa4t heikommiksi \xe2\x80\x93 h\xc3\xa4n ajoi ne yksityispy\xc3\xb6rill\xc3\xa4. 250-kuutioisten 11. tila tuli MZ:ll\xc3\xa4 ja 125-kuutioisten viides tila EMC:ll\xc3\xa4._NEWLINE_Seuraavalla kaudella h\xc3\xa4n uusi mestaruutensa 500-kuutioisissa. T\xc3\xa4ll\xc3\xa4 kertaa 350-kuutioisissa tuli hopeaa. 250-kuutioisissa h\xc3\xa4n tuli kahdeksanneksi. 1964 Hailwood voitti 500-kuutioisten mestaruuden kolmannen kerran per\xc3\xa4kk\xc3\xa4in. 350-kuutioisissa tuli nelj\xc3\xa4s sija. _NEWLINE_Kaudeksi 1965, Hailwood sai tallikaverikseen nuoren ja nopean italialaisen Giacomo Agostinin. \xe2\x80\x9dAgo\xe2\x80\x9d ajoi hopealle sek\xc3\xa4 500- ett\xc3\xa4 350-kuutioisissa. Hailwood voitti 500-kuutioisten mestaruuden nelj\xc3\xa4nnen kerran, ja otti pronssia 350-kuutioisissa. Kauden j\xc3\xa4lkeen Hailwood kuitenkin j\xc3\xa4tti MV Agustan ja siirtyi Hondan tehdastalliin._NEWLINE_Hailwoodin vuodet Hondalla alkoivat hyvin. H\xc3\xa4n voitti 350- ja 250-kuutioisten maailmanmestaruudet ja otti hopeaa 500-kuutioisissa, jonka mestaruuden vei ex-tallikaveri Agostini. Kauden aikana Hailwood voitti kaikki luokat mukaan lukien yhteens\xc3\xa4 19 MM-osakilpailua, mik\xc3\xa4 on, ja pysyy lajin enn\xc3\xa4tyksen\xc3\xa4 kenties ikuisesti. Seuraava kausi oli kuin uusinta edelliskaudesta \xe2\x80\x93 mestaruus 350- ja 250-kuutioisissa ja hopeaa 500-kuutioisissa. Kun Honda kauden j\xc3\xa4lkeen vet\xc3\xa4ytyi tehdastallina MM-sarjasta, Hailwood p\xc3\xa4\xc3\xa4tti lopettaa uransa. Honda kuitenkin lupasi Hailwoodille 50 000 punnan rahoituksen, jottei t\xc3\xa4m\xc3\xa4 kilpailisi muissa talleissa. _NEWLINE_Lopetettuaan 10 vuotta kest\xc3\xa4neen moottoripy\xc3\xb6r\xc3\xa4uransa vasta 27-vuotiaana, Hailwood oli kaikkien aikojen menestynein ratamoottoripy\xc3\xb6r\xc3\xa4ilij\xc3\xa4. H\xc3\xa4nell\xc3\xa4 oli yhdeks\xc3\xa4n maailmanmestarutta, 76 MM-osakilpailuvoittoa ja 14 ykk\xc3\xb6ssijaa  Mansaaren TT-ajoissa, sek\xc3\xa4 useita Britannian mestaruuksia. Hailwoodin lopetettua uransa, h\xc3\xa4nen entinen tallitoverinsa Agostini nousi lajin yksinvaltiaaksi ja nousi muutamaa vuotta my\xc3\xb6hemmin kaikkien aikojen menestyneimm\xc3\xa4ksi ratamoottoripy\xc3\xb6r\xc3\xa4ilij\xc3\xa4ksi.\n_START_SECTION_\nMuut sarjat\n_START_PARAGRAPH_\nHailwood ajoi Le Mansin 24 tunnin ajoja vuosina 1969-1970 sek\xc3\xa4 1973-74, joissa sijoittui parhaimmillaan toiseksi vuonna 1969. H\xc3\xa4n oli kolmen parhaan joukossa Britannian Formula 5000 -sarjassa vuosina 1969 ja 1971 sek\xc3\xa4 Tasman -sarjassa vuonna 1972. H\xc3\xa4n palasi kilpailemaan moottoripy\xc3\xb6r\xc3\xa4kisoihin 38-vuotiaana vuonna 1978 ja lopetti muutamaa vuotta my\xc3\xb6hemmin. H\xc3\xa4n voitti Isle of Man -kisan kumpanakin vuonna.\n_START_SECTION_\nKuolema\n_START_PARAGRAPH_\nHailwood menehtyi vuonna 1981 ajaessaan ravintolaillallisen j\xc3\xa4lkeen kotiin, kun edess\xc3\xa4 ajanut kuorma-auto teki \xc3\xa4kkik\xc3\xa4\xc3\xa4nn\xc3\xb6ksen ja Hailwoodin auto osui siihen. My\xc3\xb6s Hailwoodin 9-vuotias tyt\xc3\xa4r menehtyi onnettomuudessa. Tuhansia ihmisi\xc3\xa4 ker\xc3\xa4\xc3\xa4ntyi h\xc3\xa4nelle j\xc3\xa4rjestettyihin hautajaisiin ja h\xc3\xa4nt\xc3\xa4 kuvailtiin seuraavan ilmauksen mukaisesti: "H\xc3\xa4n oli vaatimaton ja ujo persoona, jolla oli ymm\xc3\xa4rryst\xc3\xa4 hauskanpidosta. H\xc3\xa4n vihasi h\xc3\xa4lin\xc3\xa4\xc3\xa4 ja ansaitsematonta huomiota, mutta tuhannet fanit ymp\xc3\xa4ri maailmaa kunnioittivat h\xc3\xa4nt\xc3\xa4 sankarina."'