b'\n_START_ARTICLE_\nDr. John\n_START_SECTION_\nUra\n_START_PARAGRAPH_\nDr. John aloitti musiikkiuransa sessiomuusikkona 1950-luvulla New Orleansissa. H\xc3\xa4n oli alun perin kitaristi, mutta siirtyi muihin soittimiin menetetty\xc3\xa4\xc3\xa4n vasemman k\xc3\xa4den nimett\xc3\xb6m\xc3\xa4n sormensa ampumav\xc3\xa4likohtauksessa. H\xc3\xa4n soitti aluksi bassoa ennen kuin pianosta tuli h\xc3\xa4nen p\xc3\xa4\xc3\xa4soittimensa. Pianisti Professor Longhair oli Dr. Johnin merkitt\xc3\xa4v\xc3\xa4 esikuva._NEWLINE_Dr. John nousi tunnetuksi 1960-luvun lopussa ja 1970-luvun alussa musiikilla, joka yhdisti New Orleans -tyylist\xc3\xa4 rhythm and bluesia ja psykedeelist\xc3\xa4 rokkia lavashowhun, joka otti vaikutteensa voodoo-uskonnosta pukuineen ja peruukkeineen. Tuohon aikaan h\xc3\xa4n esiintyi nimell\xc3\xa4 "Doctor John, The Night Tripper". Taiteilijanimens\xc3\xa4 h\xc3\xa4n oli ottanut kuuluisalta 1800-luvun alun louisianalaiselta voodoon harjoittajalta. Dr. Johnin vuoden 1968 debyyttialbumi Gris-Gris on Rolling Stone -lehden kaikkien aikojen 500 parasta albumia -listalla sijalla 143._NEWLINE_1970-luvun puoleen v\xc3\xa4liin menness\xc3\xa4 Dr. John oli poistanut suuren osan esiintymistens\xc3\xa4 psykedeelisest\xc3\xa4 teatraalisuudesta ja soittaen musiikkia, jonka vaikutteet olivat bluesissa, New Orleansin R&B:ss\xc3\xa4 ja Tin Pan Alley -klassikoissa. Vuonna 1973 ilmestyi Dr. Johnin kenties tunnetuin hitti: "Right Place, Wrong Time", joka nousi Billboardin single-listalla sijalle yhdeks\xc3\xa4n. H\xc3\xa4n toimi my\xc3\xb6s sessiopianistina monilla hiteill\xc3\xa4 kuten Rolling Stonesin vuoden 1972 "Let It Loosella" ja Carly Simon-James Taylor -duetolla "Mockingbird" vuonna 1974. Van Morrisonin vuoden 1978 albumilla A Period of Transition Dr. John oli mukana tuottajana, kosketinsoittajana ja kitaristina._NEWLINE_Dr. John on mukana Martin Scorsesen dokumentissa The Band in Concert - The Last Waltz, jossa h\xc3\xa4n esitt\xc3\xa4\xc3\xa4 yhdess\xc3\xa4 The Bandin kanssa kappaleen "Such a Night". H\xc3\xa4n oli my\xc3\xb6s vuoden 1978 The Beatles-musikaalissa "Sgt. Pepper\'s Lonely Hearts Club Band" ja elokuvassa Blues Brothers 2000. Blues Brothers 2000:ssa Dr. John esitt\xc3\xa4\xc3\xa4 yhdess\xc3\xa4 kuvitteellisen The Louisiana Gator Boys -yhtyeen kanssa kappaleet "How Blue Can You Get" ja "New Orleans". H\xc3\xa4nen versionsa Donovanin "Season of the Witchist\xc3\xa4" on my\xc3\xb6s elokuvassa ja sen soundtrack-levyll\xc3\xa4._NEWLINE_Vuonna 1997 Dr. John oli mukana Lou Reedin hyv\xc3\xa4ntekev\xc3\xa4isyyssinglell\xc3\xa4 "Perfect Day". Vuonna 2005 Dr. Johnin kotikaupunkia kohdanneen hurrikaani Katrinan uhreille j\xc3\xa4rjestetyss\xc3\xa4 Shelter from the Storm: A Concert for the Gulf Coast -konsertissa h\xc3\xa4n oli p\xc3\xa4\xc3\xa4t\xc3\xb6sesiintyj\xc3\xa4 Fats Dominon kappaleella "Walkin\' to New Orleans". Seuraavana vuonna h\xc3\xa4n oli mukana Aaron Nevillen, Aretha Franklinin ja 150-henkisen kuoron kanssa esitt\xc3\xa4m\xc3\xa4ss\xc3\xa4 kansallislaulua ennen Super Bowl XL -ottelua. Vuonna 2007 h\xc3\xa4n teki tunnusmusiikin television draamasarjaan K-Ville._NEWLINE_Tammikuussa 2008 Mac Rebennack, Dr. John, valittiin The Louisiana Music Hall Of Fameen.'