b'\n_START_ARTICLE_\nMeteor (satelliitti)\n_START_PARAGRAPH_\nMeteor-satelliitit olivat Neuvostoliiton s\xc3\xa4\xc3\xa4satelliitteja. Ven\xc3\xa4j\xc3\xa4 k\xc3\xa4ytt\xc3\xa4\xc3\xa4 niiden modernisoituja versioita. Kyseess\xc3\xa4 on naparadan kaukokartoitussatelliitti._NEWLINE_Meteorit tarkkailevat ilmakeh\xc3\xa4\xc3\xa4 (muun muassa kosteus, l\xc3\xa4mp\xc3\xb6tila), meren pintal\xc3\xa4mp\xc3\xb6tilaa, l\xc3\xa4mp\xc3\xb6s\xc3\xa4teily\xc3\xa4, merij\xc3\xa4\xc3\xa4t\xc3\xa4, pilvi\xc3\xa4.\n_START_SECTION_\nMeteor 1\n_START_PARAGRAPH_\nNeuvostoliitto aloitti Meteor-s\xc3\xa4\xc3\xa4satelliittien kehitysty\xc3\xb6n 1960-luvun alkupuoliskolla. Projektin tavoitteena oli laukaista matalalle Maata kiert\xc3\xa4v\xc3\xa4lle (LEO, Low Earth Orbit) polaariradalle, joukko maapallon s\xc3\xa4\xc3\xa4ilmi\xc3\xb6it\xc3\xa4 tarkkailevia satelliitteja. Sarjan ensimm\xc3\xa4inen prototyyppi oli elokuussa 1964 avaruuteen laukaistu Kosmos 44. Ensimm\xc3\xa4inen Meteor-satelliitin laukaisu tehtiin tammikuussa 1969. Laukaisu kuitenkin ep\xc3\xa4onnistui ja ensimm\xc3\xa4inen varsinainen Meteor-satelliitti p\xc3\xa4\xc3\xa4si radalleen kahta kuukautta my\xc3\xb6hemmin maaliskuun 26. p\xc3\xa4iv\xc3\xa4n\xc3\xa4 vuonna 1969._NEWLINE_Ensimm\xc3\xa4isen sukupolven Meteor-satelliitteja laukaistiin radalleen 32 kpl. Satelliitissa oli mukana n\xc3\xa4kyv\xc3\xa4n valon aallonpituudella toimiva TV-kamera ja infrapunakamera, jotka kuvasivat 1000\xc2\xa0km:n levyisen alueen kerrallaan. Kuvien erottelukyky oli parhaimmillaan muutamien kilometrien luokkaa. TV-kameraa k\xc3\xa4ytettiin p\xc3\xa4ivisin ja y\xc3\xb6ll\xc3\xa4 kuvaukset tehtiin infrapunakameralla. Satelliitissa on lis\xc3\xa4ksi maanpinnan l\xc3\xa4mp\xc3\xb6tilaa mittaava laite, joka kykeni havaitsemaan kerrallaan 2500\xc2\xa0km:n levyisen alueen._NEWLINE_Meteor 1-5 -satelliitti, kes\xc3\xa4kuun 23. p\xc3\xa4iv\xc3\xa4n\xc3\xa4 vuonna 1970, laukaistiin normaalia korkeammalle kiertoradalle noin 900\xc2\xa0km:n korkeuteen. Et\xc3\xa4isemm\xc3\xa4n radan ansiosta satelliitti kykeni havaitsemaan laajempia alueita. T\xc3\xa4llaista rataa hy\xc3\xb6dynnettiinkin seuraavissa Meteor-sarjan satelliiteissa._NEWLINE_Meteor 1-10 -satelliitista, joulukuun 29. p\xc3\xa4iv\xc3\xa4n\xc3\xa4 vuonna 1971, tuli ensimm\xc3\xa4inen neuvostoliittolainen s\xc3\xa4\xc3\xa4satelliitti, joka alkoi hy\xc3\xb6dynt\xc3\xa4\xc3\xa4 automaattista signaalinv\xc3\xa4lityst\xc3\xa4 Maahan eli ns. APT-l\xc3\xa4hetett\xc3\xa4 (Automatic Picture Transmission). Kyse oli analogisesta taajuusmoduloidusta signaalista, joka oli helppo vastaanottaa maa-asemilla 137\xc2\xa0MHz:n alueella ja muuntaa kuvaksi._NEWLINE_Viimeinen ensimm\xc3\xa4isen sukupolven Meteor-satelliitti, Meteor 1-31, laukaistiin avaruuteen hein\xc3\xa4kuun 10. p\xc3\xa4iv\xc3\xa4n\xc3\xa4 vuonna 1981. T\xc3\xa4m\xc3\xa4 satelliitti tunnetaan my\xc3\xb6s nimell\xc3\xa4 Meteor-Priroda.\n_START_SECTION_\nMeteor 2\n_START_PARAGRAPH_\nUuden s\xc3\xa4\xc3\xa4satelliittisukupolven kehitysty\xc3\xb6 alkoi jo vuonna 1967, kaksi vuotta ennen ensimm\xc3\xa4isen sukupolven Meteor-satelliitin laukaisua. Tavoitteena oli suunnitella satelliitti, jonka toimintaik\xc3\xa4 olisi vuoden mittainen kuuden kuukauden sijaan ja muutenkin kehitt\xc3\xa4\xc3\xa4 satelliitin mittalaitteistoa tarkemmaksi ja samalla automaattiseksi. Useiden viiv\xc3\xa4stysten j\xc3\xa4lkeen ensimm\xc3\xa4inen toisen sukupolven Meteor-s\xc3\xa4\xc3\xa4satelliitti saatiin radalleen hein\xc3\xa4kuussa 1975._NEWLINE_Meteor 2 -satelliitti kykeni tarkkailemaan maapallon s\xc3\xa4\xc3\xa4ilmi\xc3\xb6it\xc3\xa4 useilla aallonpituuksilla. Sen kartoitusalueen leveys oli 2100\xe2\x80\x932800\xc2\xa0km. Parhaimmillaan kuvien erottelukyky ylsi 1\xc2\xa0km saakka. Lis\xc3\xa4ksi satelliitissa oli mittalaite ilmakeh\xc3\xa4n yl\xc3\xa4osien s\xc3\xa4hk\xc3\xb6kenttien tutkimiseen sek\xc3\xa4 mittalaite ilmakeh\xc3\xa4n l\xc3\xa4mp\xc3\xb6tilajakauman kartoittamiseen. Meteor 2 -satelliitin havaintojen avulla voitiin tehd\xc3\xa4 tarkkoja mittauksia muun muassa kosteudesta, merenpinnan l\xc3\xa4mp\xc3\xb6tiloista ja maapallon napaseutujen j\xc3\xa4\xc3\xa4peitteest\xc3\xa4._NEWLINE_Noin 1300\xc2\xa0kg:n painoinen Meteor 2 -sarjan s\xc3\xa4\xc3\xa4satelliitit laukaistiin noin 850\xc2\xa0km:n korkeuteen radalle, jolta ne ylittiv\xc3\xa4t my\xc3\xb6s maapallon napa-alueet (inklinaatio 81,2 astetta). Kolmen satelliitin avulla kyettiin kartoittamaan sama maapallon alue 6\xe2\x80\x9312 tunnin v\xc3\xa4lein. Jokainen satelliitti kykeni kartoittamaan 30\xc2\xa0000 neli\xc3\xb6kilometrin suuruisen alueen maapallolta._NEWLINE_Meteor 2-8 -satelliitti, maaliskuun 25. p\xc3\xa4iv\xc3\xa4n\xc3\xa4 vuonna 1983, edusti hieman paranneltua versiota edelt\xc3\xa4jist\xc3\xa4\xc3\xa4n. Satelliitti nostettiin hieman korkeammalle radalle (960 x 940\xc2\xa0km) ja ratatasoa muutettiin hieman (inklinaatio 82,5 astetta), jolloin satelliitti kykeni kartoittamaan my\xc3\xb6s p\xc3\xa4iv\xc3\xa4ntasaajan seutuja. Satelliitti varustettiin my\xc3\xb6s mikroaaltotunnistimilla pilvien kosteuden ja maanpinnan j\xc3\xa4\xc3\xa4peitteen tarkkailua varten sek\xc3\xa4 kehittyneemmill\xc3\xa4 infrapunamittalaitteilla._NEWLINE_Satelliittien v\xc3\xa4litt\xc3\xa4m\xc3\xa4t tiedot k\xc3\xa4siteltiin Neuvostoliiton ilmatieteen laitoksissa Moskovassa, Novosibirskiss\xc3\xa4 ja Khabarovskissa. Neuvostoliitossa oli tuolloin 50 maa-asemaa satelliittien signaalin vastaanottoon. Kuvien v\xc3\xa4lityksess\xc3\xa4 k\xc3\xa4ytettiin APT-l\xc3\xa4hetett\xc3\xa4 137,300\xc2\xa0MHz, 137,400\xc2\xa0MHz ja 137,850\xc2\xa0MHz radiotaajuuksilla, jossa kaistaleveys oli 50\xc2\xa0kHz._NEWLINE_Viimeinen Meteor 2 -sukupolven s\xc3\xa4\xc3\xa4satelliitti Meteor 2-21 laukaistiin radalleen elokuun 31. p\xc3\xa4iv\xc3\xa4n\xc3\xa4 vuonna 1993. N\xc3\xa4in Meteor 2 -sukupolveen kuului 21 satelliittia.\n_START_SECTION_\nMeteor 3\n_START_PARAGRAPH_\nKolmannen sukupolven Meteor-s\xc3\xa4\xc3\xa4satelliittien suunnitteluty\xc3\xb6 alkoi jo vuonna 1972. Varsinaisen rahoituksen hanke sai vasta kes\xc3\xa4kuussa 1983. Uuden satelliittisukupolven prototyyppi Kosmos 1612 laukaistiin Plesetskin avaruuskeskuksesta 27. marraskuuta vuonna 1984. Laukaisu kuitenkin ep\xc3\xa4onnistui ja satelliitti j\xc3\xa4i osittain k\xc3\xa4ytt\xc3\xb6kelvottomaksi. Ensimm\xc3\xa4inen kolmannen sukupolven Meteor-satelliitti, Meteor 3-1, laukaistiin radalleen lokakuun 24. p\xc3\xa4iv\xc3\xa4n\xc3\xa4 vuonna 1985._NEWLINE_Meteor 3 -sukupolven satelliitit laukaistiin 250\xc2\xa0km korkeammalle. Satelliitit kiersiv\xc3\xa4t Maata noin 1200\xc2\xa0km:n korkeudessa (1251 x 1227\xc2\xa0km) radoilla, joiden inklinaatio oli 82,5 astetta. Satelliitin kiertoaika oli maapallon ymp\xc3\xa4ri noin 110 minuuttia. Uudentyyppisen radan ansiosta satelliitti kykeni edelt\xc3\xa4ji\xc3\xa4\xc3\xa4n paremmin tarkkailemaan p\xc3\xa4iv\xc3\xa4ntasaajan alueita ja kartoittamaan maantieteellist\xc3\xa4 sijaintia kahdesti p\xc3\xa4iv\xc3\xa4ss\xc3\xa4._NEWLINE_Elokuun 15. p\xc3\xa4iv\xc3\xa4n\xc3\xa4 vuonna 1991 laukaistu Meteor 3-5 oli varustettu maapallon otsonikerrosta tutkivalla amerikkalaisella TOMS-spektrometrill\xc3\xa4 (Total Ozone Mapping Spectrometer). Mittalaite oli toiminnassa aina vuoden 1994 lopulle, kunnes se vioittui._NEWLINE_Tammikuun 25. p\xc3\xa4iv\xc3\xa4n\xc3\xa4 vuonna 1994 laukaistu Meteor 3-6 oli varustettu ranskalaisella SCARAB-radiometrill\xc3\xa4 (Scanner for Radiation Budget) ja saksalaisella PRARE-mittalaitteella (Precision Range and Range Rate Experiment). SCARAB-mittalaitteella tutkittiin maapallon s\xc3\xa4teilytasapainoa ja sen kautta muun muassa kasvihuoneilmi\xc3\xb6t\xc3\xa4. Meteor 3-6 oli viimeinen kolmannen sukupolven perinteinen satelliitti.'