b'\n_START_ARTICLE_\nBell P-39 Airacobra\n_START_SECTION_\nAlkuper\xc3\xa4 ja suunnittelun taustaa\n_START_PARAGRAPH_\nBell-yhti\xc3\xb6n p\xc3\xa4\xc3\xa4suunnittelija Robert J. Woods ja h\xc3\xa4nen avustajansa Harland M. Poyer n\xc3\xa4kiv\xc3\xa4t 37\xc2\xa0mm:n Oldsmobile T-9 -tykin esittelyn vuonna 1935. He p\xc3\xa4\xc3\xa4ttiv\xc3\xa4t suunnitella uuden h\xc3\xa4vitt\xc3\xa4j\xc3\xa4n, joka olisi aseistettu t\xc3\xa4ll\xc3\xa4 tykill\xc3\xa4. Woods my\xc3\xb6s ymm\xc3\xa4rsi voimakkaan aseen rekyylin ongelmat ja katsoi sen synkronoinnin ampumaan potkurikeh\xc3\xa4n l\xc3\xa4pi liian vaaralliseksi. H\xc3\xa4n p\xc3\xa4\xc3\xa4tyi sijoittamaan tykin koneen nokalle ampumaan potkurin navan l\xc3\xa4pi, mik\xc3\xa4 puolestaan johti moottorin sijoittamiseen rungon keskiosaan. Samalla laskutelineeksi valittiin nokkapy\xc3\xb6r\xc3\xa4teline tuohon aikaan tavallisen kannuspy\xc3\xb6r\xc3\xa4n sijaan. Moottorista voima siirrettiin potkurille akselilla ja nokkaan sijoitetulla kierrosluvun alennusvaihteella, jonka l\xc3\xa4pi tykin putki kulki._NEWLINE_Bellin prototyyppi Model 4 lensi Wright Fieldin kent\xc3\xa4ll\xc3\xa4 Ohiossa 1938. Nimeksi vaihdettiin XP-39. Kone oli samalla yksi valmistajien ehdottamista moderneista h\xc3\xa4vitt\xc3\xa4jist\xc3\xa4 Yhdysvaltojen armeijan ilmavoimille. Ilmavoimat eiv\xc3\xa4t t\xc3\xa4ll\xc3\xb6in viel\xc3\xa4 olleet oma puolustushaaransa. Muita olivat YP-38 eli tuleva Lockheed P-38 Lightning sek\xc3\xa4 YP-39 eli Republic Lancer, joka oli Thunderbolt-tyypin edelt\xc3\xa4j\xc3\xa4. Curtiss P-40 oli jo tuotannossa. XP-39:n moottori oli turboahdettu Allison V-1710-17. Teho oli rajoitettu 1\xc2\xa0150:een hevosvoimaan. Prototyypiss\xc3\xa4 ei ollut aseistusta eik\xc3\xa4 panssarointia. Suorituskyky oli hyv\xc3\xa4 nopeuden ollessa 624\xc2\xa0km/h 6\xc2\xa0000 metrin korkeudessa ja nousuaika 6\xc2\xa0000 metriin viisi minuuttia.\n_START_SECTION_\nMuutoksia\n_START_PARAGRAPH_\nKokeet paljastivat moottorin ylikuumenemisen. Ratkaisuksi kokeiltiin ahtimen ja j\xc3\xa4\xc3\xa4hdytyksen ilmanoton ja -poiston parantamista. Ratkaisu oli \xc3\xb6ljyn kierron parantaminen. Tuulitunnelikokeissa parannuksia olivat uusi ohjaamon kuomu, \xc3\xb6ljynj\xc3\xa4\xc3\xa4hdytyksen ilmanottojen sijoitus siipien tyveen ja moottorin ilmanoton sijoittaminen rungon yl\xc3\xa4puolelle ohjaamon taakse. Siipien k\xc3\xa4rkiv\xc3\xa4li\xc3\xa4 lyhennettiin 55\xc2\xa0cm ja runkoa pidennettiin 33\xc2\xa0cm._NEWLINE_Koneen rooliin h\xc3\xa4vitt\xc3\xa4j\xc3\xa4n\xc3\xa4 vaikutti puolustusajattelu, jossa arveltiin, ettei Yhdysvaltojen tarvitsisi pel\xc3\xa4t\xc3\xa4 pommituksia sijaintinsa vuoksi. N\xc3\xa4in Bell-h\xc3\xa4vitt\xc3\xa4j\xc3\xa4n rooliksi m\xc3\xa4\xc3\xa4riteltiin maavoimien tukiteht\xc3\xa4v\xc3\xa4t sek\xc3\xa4 t\xc3\xa4rkeimm\xc3\xa4ksi periaatteeksi hyv\xc3\xa4 suorituskyky matalalla. Moottoriksi vaihdettiin mekaanisella yksivaihteisella ja -vaiheisella ahtimella varustettu Allison V-1710-39, teholtaan 1090\xc2\xa0hv. Kokeilukone XP-39:n suorituskyky laski. Huippunopeus oli 600\xc2\xa0km/h 4\xc2\xa0500 metrin korkeudessa ja nousuaika 6\xc2\xa0000 metriin 7 minuuttia 30 sekuntia. Koneen ketteryys kuitenkin parani ja suorituskyky matalalla oli l\xc3\xa4hes yht\xc3\xa4 hyv\xc3\xa4 kuin alkuper\xc3\xa4isell\xc3\xa4 prototyypill\xc3\xa4. Huhtikuussa 1939 USAAC (Us Army Aircorps) tilasi 13 konetta ahtamattomilla moottoreilla nimell\xc3\xa4 YP-39.\n_START_SECTION_\nTuotanto\n_START_PARAGRAPH_\nKokeilutuotannon koneisiin tuli aseistukseksi 37\xc2\xa0mm:n tykki sek\xc3\xa4 kaksi 12,7\xc2\xa0mm:n ja kaksi 7,62\xc2\xa0mm:n tahditettua konekiv\xc3\xa4\xc3\xa4ri\xc3\xa4 rungossa. Tyyppinimeksi piti tulla uusi P-45, mutta poliittisista syist\xc3\xa4 kone nimettiin \xe2\x80\x9dvanhaksi\xe2\x80\x9d P-39-tyypiksi. Ensimm\xc3\xa4ist\xc3\xa4 alatyyppi\xc3\xa4 P-39 C valmistettiin 20 kappaletta. Koneeseen vaadittiin muutoksia ajateltuja tukiteht\xc3\xa4vi\xc3\xa4 varten. Muutosten tuloksena oli alatyyppi P-39 D, joka oli ensimm\xc3\xa4inen varsinainen massatuotantomalli._NEWLINE_Natsi-Saksan uhan kasvaessa Iso-Britannia ja Ranska tarvitsivat nopeasti moderneja h\xc3\xa4vitt\xc3\xa4ji\xc3\xa4. Bell toimitti prototyypin tiedot Britannian hankintakomissiolle, joka tilasi heti 675 konetta. Britannia my\xc3\xb6s otti Ranskan tilaukset maan antauduttua._NEWLINE_Muunnos oli nimelt\xc3\xa4\xc3\xa4n P-400. T-9-tykin tilalle oli vaihdettu 20\xc2\xa0mm:n Hispano-Suiza-tykki. Konekiv\xc3\xa4\xc3\xa4reiksi vaihdettiin 7,7\xc2\xa0mm Browning-aseet jollaiset olivat muun muassa Supermarine Spitfire -h\xc3\xa4vitt\xc3\xa4j\xc3\xa4ss\xc3\xa4. Britanniassa koneesta k\xc3\xa4ytettiin nimityst\xc3\xa4 Airacobra I._NEWLINE_Moottorin tehottomuus korkealla tuli nopeasti ilmi eik\xc3\xa4 P 400 -konetta otettu laajemmin k\xc3\xa4ytt\xc3\xb6\xc3\xb6n. Osa koneista siirrettiin Guadalcanalille ja tyyppinimeksi tuli P-39-D1. 212 konetta vietiin Neuvostoliittoon; siirron aikana niist\xc3\xa4 menetettiin 54._NEWLINE_Alatyypiss\xc3\xa4 D-2 oli 1325-hevosvoimainen V-1710-63-moottori ja uudelleen 37\xc2\xa0mm:n tykki. D-3 ja D-4 olivat maatukiteht\xc3\xa4viin erityisesti muunnettuja versioita, joiden j\xc3\xa4\xc3\xa4hdyttimet oli panssaroitu ja varustukseen kuuluivat takarunkoon sijoitetut kamerat. D-sarjan koneet olivat ensimm\xc3\xa4isi\xc3\xa4, joilla k\xc3\xa4ytiin taisteluja._NEWLINE_F-sarjasta eteenp\xc3\xa4in erilaisia muutoksia ja parannuksia tehtiin varusteluun, polttoaines\xc3\xa4ili\xc3\xb6ihin, potkureihin, j\xc3\xa4rjestelmiin yms. Koneet nimettiin alatyypeiksi G, H, jne. M-versiossa moottori oli 1\xc2\xa0200 hevosvoiman V-1710-63, jonka suorituskyky korkealla oli parempi. T\xc3\xa4m\xc3\xa4n vaiheen viimeinen alatyyppi oli P-39 N, jota valmistettiin 2\xc2\xa0095 kappaletta kolmena versiona._NEWLINE_P-39 Q oli viimeinen massatuotantoversio. T\xc3\xa4h\xc3\xa4n aikaan alaversiot nimettiin erillisell\xc3\xa4  kasvavalla numerolla Q-1, Q-2 viimeisen ollessa Q-30. T\xc3\xa4rkeimm\xc3\xa4t muutokset olivat 7,62\xc2\xa0mm:n siipikonekiv\xc3\xa4\xc3\xa4rien vaihto 12,7\xc2\xa0mm:n aseisiin ja lis\xc3\xa4tty polttoainem\xc3\xa4\xc3\xa4r\xc3\xa4. Suurin osa vietiin Neuvostoliittoon. Tuotanto p\xc3\xa4\xc3\xa4ttyi syyskuussa 1944. Yhdysvallat k\xc3\xa4ytti tyyppi\xc3\xa4 vain Italiassa kahden kuukauden ajan ja sen korvasi P-47 Thunderbolt.\n_START_SECTION_\nOminaispiirteit\xc3\xa4\n_START_PARAGRAPH_\nOhjaamoa pidettiin tilavana ja yleisesti hyvin j\xc3\xa4rjestettyn\xc3\xa4 aseiden viritinkahvoja lukuun ottamatta._NEWLINE_Neuvostoliiton lent\xc3\xa4j\xc3\xa4t pitiv\xc3\xa4t sit\xc3\xa4 l\xc3\xa4mpim\xc3\xa4n\xc3\xa4. Nokkateline tuotti hyv\xc3\xa4n n\xc3\xa4kyvyyden my\xc3\xb6s maassa ja kuomun materiaali oli korkealuokkaista. Tehokas radio edesauttoi my\xc3\xb6s yhteisty\xc3\xb6n ja taktiikan parantamista sotakokemuksen kertyess\xc3\xa4._NEWLINE_Konekiv\xc3\xa4\xc3\xa4rit ja tykki viritettiin k\xc3\xa4sikahvoilla, mik\xc3\xa4 oli raskasta. Tykki juuttui helposti jo parin laukauksen j\xc3\xa4lkeen. Useiden yksik\xc3\xb6iden asemestarit pyrkiv\xc3\xa4t korvaamaan 37\xc2\xa0mm:n aseen 20\xc2\xa0mm:n Hispano-tykill\xc3\xa4, joka oli luotettava. Potkurin alennusvaihde oli herkk\xc3\xa4 vuotamaan \xc3\xb6ljy\xc3\xa4, joka likasi ohjaamon kuomun._NEWLINE_Sis\xc3\xa4\xc3\xa4nk\xc3\xa4ynti ohjaamoon tapahtui sivuovesta eik\xc3\xa4 perinteisen siirtyv\xc3\xa4n ohjaamon kuvun kautta. Toisaalta t\xc3\xa4m\xc3\xa4 \xe2\x80\x9dautonovi\xe2\x80\x9d-malli oli vaarallinen, mik\xc3\xa4li lent\xc3\xa4j\xc3\xa4 yritti hyp\xc3\xa4t\xc3\xa4 koneesta; useat P-39:n lent\xc3\xa4j\xc3\xa4t osuivat hyp\xc3\xa4tess\xc3\xa4\xc3\xa4n koneen korkeusvakaajaan, jopa saaden surmansa. Neuvostoliitossa lent\xc3\xa4jille annettiin kehotus aina jos mahdollista tekem\xc3\xa4\xc3\xa4n koneella mahalasku._NEWLINE_Massan jakauma oli syyn\xc3\xa4 koneen taipumukseen joutua vaaralliseen lattakierteeseen, varsinkin silloin, kun tykin ammukset olivat lopussa. Lattakierretaipumus esiintyi silloin, kun koneen nokassa ei ollut ammuksia. T\xc3\xa4ll\xc3\xb6in koneen painopiste siirtyi vaarallisen taakse, kohti nostovoimakeski\xc3\xb6t\xc3\xa4. Koneella kiellettiinkin lent\xc3\xa4m\xc3\xa4st\xc3\xa4 \xe2\x80\x9dsile\xc3\xa4n\xc3\xa4\xe2\x80\x9d ilman lis\xc3\xa4painoa nokassa, mik\xc3\xa4li koneessa ei ollut ammuksia._NEWLINE_Allison V-1710 -moottorissa oli yksinopeuksinen, yksivaiheinen mekaaninen ahdin, joka oli tehottomampi kuin prototyypin turboahdin. Potkurin alennusvaihde oli herkk\xc3\xa4 \xc3\xb6ljyvuodoille. Osuma nestej\xc3\xa4\xc3\xa4hdytykseen saattoi tuhota muutoin lentokuntoisen koneen. Useat lent\xc3\xa4j\xc3\xa4t Tyynell\xc3\xa4merell\xc3\xa4 totesivat, ett\xc3\xa4 varustettuna tehokkaalla ahtimella kone olisi ollut parempi kuin Mitsubishi A6M Reisen (Zero) -h\xc3\xa4vitt\xc3\xa4j\xc3\xa4._NEWLINE_Guadalcanalilla Britannialle tarkoitettujen mallien lent\xc3\xa4j\xc3\xa4n happij\xc3\xa4rjestelm\xc3\xa4 ei sopinut yhteen Yhdysvaltain k\xc3\xa4ytt\xc3\xa4m\xc3\xa4n kanssa. T\xc3\xa4m\xc3\xa4 rajoitti edelleen koneen k\xc3\xa4ytt\xc3\xb6\xc3\xa4 korkealla.\n_START_SECTION_\nYhdysvaltain asevoimien k\xc3\xa4ytt\xc3\xb6\n_START_PARAGRAPH_\nP-39 Airacobran yhdysvaltalaisen version suorituskyky oli merkitt\xc3\xa4v\xc3\xa4sti huonompi kuin vastaavien eurooppalaisten tyyppien. T\xc3\xa4m\xc3\xa4 johtui version suuremmasta painosta ja Allison-moottorin huonommasta suorituskyvyst\xc3\xa4, joka heikkeni jyrk\xc3\xa4sti yli 5\xc2\xa0000 metrin korkeuksissa. T\xc3\xa4m\xc3\xa4 rajoitti sen toimintamahdollisuuksia L\xc3\xa4nsi-Euroopassa ja my\xc3\xb6s Tyynell\xc3\xa4merell\xc3\xa4, jossa japanilaisten pommittajat saattoivat lent\xc3\xa4\xc3\xa4 P-39:n saavuttamattomissa. Aloitteen siirtyess\xc3\xa4 Tyynell\xc3\xa4merell\xc3\xa4 Japanilta liittoutuneille koneen lyhyt toimintas\xc3\xa4de vaikeutti aloitteellista taistelua vihollisen ilmavoimia vastaan etsim\xc3\xa4ll\xc3\xa4 niit\xc3\xa4 ja tyyppi siirtyi kuljetusten saattoteht\xc3\xa4viin ym. tukiteht\xc3\xa4viin. USAAF:n ensimm\xc3\xa4iset Euroopassa toimivat yksik\xc3\xb6t varustettiinkin Spitfire-h\xc3\xa4vitt\xc3\xa4j\xc3\xa4koneilla. V\xc3\xa4limerell\xc3\xa4 kone palveli saattuepartionnisaa ja aseistetuissa tiedusteluteht\xc3\xa4viss\xc3\xa4. Italiassa konetta k\xc3\xa4ytettiin vuoteen 1944 saakka. Muualla P-39 palveli Yhdysvaltain Aleuttien saarilla sek\xc3\xa4 Panaman kanavan alueella.\n_START_SECTION_\nNeuvostoliiton asevoimien k\xc3\xa4ytt\xc3\xb6\n_START_PARAGRAPH_\nIt\xc3\xa4rintamalla Airacobra kuitenkin suojasi pommittajia yl\xc3\xa4puolelta. Taktinen tilanne ei vaatinut toimintaa korkealla. Suurin osa Neuvostoliiton k\xc3\xa4ytt\xc3\xa4mist\xc3\xa4 Airacobrista lennettiin siirtokuljetuksina Siperian yli. Airacobraa k\xc3\xa4ytettiin sodan lopulla pohjoisrintamalla, muun muassa viimeisess\xc3\xa4 suuressa J\xc3\xa4\xc3\xa4meren ilmataistelussa 9. lokakuuta 1944._NEWLINE_Yhdysvaltojen Lend-Lease-sopimuksen eli vuokraus- ja lainalain perusteella luovutettiin Neuvostoliitolle huomattavan suuri m\xc3\xa4\xc3\xa4r\xc3\xa4 t\xc3\xa4m\xc3\xa4n konetyypin yksil\xc3\xb6it\xc3\xa4, per\xc3\xa4ti 4\xc2\xa0773 konetta. N\xc3\xa4m\xc3\xa4 korvasivat paljolti Saksan aloittamassa yll\xc3\xa4tyshy\xc3\xb6kk\xc3\xa4yksess\xc3\xa4 menetettyj\xc3\xa4 h\xc3\xa4vitt\xc3\xa4j\xc3\xa4koneita, joista monet olivat jo vuonna 1942 lis\xc3\xa4ksi ehtineet vanhentuneiksi._NEWLINE_Suomen ilmavoimat joutuivat vastakkain Airacobrien kanssa. Konetyyppi p\xc3\xa4rj\xc3\xa4si melko hyvin kun vastassa oli jo vanhentuneita suomalaish\xc3\xa4vitt\xc3\xa4ji\xc3\xa4, kuten Moraneita, mutta Brewstereita ja Messerschmittej\xc3\xa4 vastaan Airacobra j\xc3\xa4i melko nopeasti tappiolle. Osaava_NEWLINE_lent\xc3\xa4j\xc3\xa4 pystyi keskikorkeuksissa ja niiden alapuolella tasav\xc3\xa4kiseen taisteluun Saksan parhaita h\xc3\xa4vitt\xc3\xa4ji\xc3\xa4 vastaan._NEWLINE_Vuoden 1944 puoliv\xc3\xa4liss\xc3\xa4 tehtiin Neuvostoliiton k\xc3\xa4yt\xc3\xb6ss\xc3\xa4 oleviin Airacobriin parannuksia. Q-versioiden, aina Q21:n saakka, takarungon kiertyminen ja verhouksen v\xc3\xa4\xc3\xa4ntyminen estettiin lis\xc3\xa4\xc3\xa4m\xc3\xa4ll\xc3\xa4 radio-osaston kohdalle vahvikepelti, vahvistamalla runkosalkoja, lis\xc3\xa4\xc3\xa4m\xc3\xa4ll\xc3\xa4 kaksi tukea pyrst\xc3\xb6n etumaisiin kiinnityspisteisiin ja lis\xc3\xa4\xc3\xa4m\xc3\xa4ll\xc3\xa4 kaksi vahvikelevy\xc3\xa4 rungon vasemmanpuoleiseen tukisalkoon. Q-sarjan koneisiin tehtiin my\xc3\xb6s pyrst\xc3\xb6\xc3\xb6n muutoksia, jotka k\xc3\xa4sittiv\xc3\xa4t johtoreunojen vahvistamisen, kolmannen pyrst\xc3\xb6n ja per\xc3\xa4rungon kiinnityspisteen lis\xc3\xa4\xc3\xa4misen, paneeleiden vahvistamisen ja lis\xc3\xa4levyjen asentamisen saranan keskelle. Koneisiin lis\xc3\xa4ttiin my\xc3\xb6s painoja, jotta painopiste muuttuisi per\xc3\xa4painoisesta keskemm\xc3\xa4lle konetta._NEWLINE_Korjaukset tehtiin Neuvostoliiton Lentotutkimusinstituutin sek\xc3\xa4 Ilmailun ja Hydrodynamiikan Keskusinstituutin mittavien kokeiden j\xc3\xa4lkeen._NEWLINE_Airacobran ongelmien korjaamiseksi Bell kehitti koneesta edelleen P-63 Kingcobra -koneen. T\xc3\xa4m\xc3\xa4 konetyyppi ei tullut lainkaan Yhdysvaltain k\xc3\xa4ytt\xc3\xb6\xc3\xb6n, mutta sit\xc3\xa4 toimitettiin 2\xc2\xa0400 Neuvostoliitolle.\n_START_SECTION_\nMuseokoneita Suomessa\n_START_PARAGRAPH_\nHyryl\xc3\xa4n ilmatorjuntamuseossa on yksi sotasaaliiksi saatu Airacobra, jonka entis\xc3\xb6inniss\xc3\xa4 kului vuosia. Inkeroisiin 17. kes\xc3\xa4kuuta 1944 laskeutuneen AAF 44-3255 -koneen siivet ja Aunuksen Yl\xc3\xa4-Uuksusta l\xc3\xb6ydetyn AAF 44-2664:n runko entis\xc3\xb6itiin Keski-Suomen Ilmailumuseolla vuosina 1995\xe2\x80\x932000. Koneen sivuvakain ja -per\xc3\xa4sin ovat Norjan tuntureilla tuhoutuneista koneista.'