b'\n_START_ARTICLE_\nLouis-Michel Lepeletier de Saint-Fargeau\n_START_PARAGRAPH_\nLouis-Michel Lepeletier de Saint-Fargeau (29. toukokuuta 1760 Pariisi \xe2\x80\x93 20. tammikuuta 1793 Pariisi) oli ranskalainen vallankumousmies ja kansalliskonventin j\xc3\xa4sen Ranskan suuren vallankumouksen aikana. Lepeletier kohosi vallankumouksen marttyyriksi, kun er\xc3\xa4s rojalisti murhasi h\xc3\xa4net kostona kuningas Ludvig XVI:n kuolemantuomiosta.\n_START_SECTION_\nEl\xc3\xa4m\xc3\xa4 ja kuolema\n_START_PARAGRAPH_\nLepeletier de Saint-Fargeau oli tunnettua aatelissukua. H\xc3\xa4nen isoisois\xc3\xa4ns\xc3\xa4 oli Ludvig XV:n valtiovarainministerin\xc3\xa4 toiminut Michel Le Peletier des Forts, jonka set\xc3\xa4 Claude Le Peletier oli hoitanut samaa teht\xc3\xa4v\xc3\xa4\xc3\xa4 Ludvig XIV:n aikana. Lepeletier de Saint-Fargeau valittiin aateliss\xc3\xa4\xc3\xa4dyn edustajana vuoden 1789 s\xc3\xa4\xc3\xa4tyjen yleiskokoukseen, jossa h\xc3\xa4n ep\xc3\xa4r\xc3\xb6innin j\xc3\xa4lkeen ryhtyi vallankumouksen kannattajaksi ja liittyi hein\xc3\xa4kuussa kolmannen s\xc3\xa4\xc3\xa4dyn muodostamaan perustuslakia s\xc3\xa4\xc3\xa4t\xc3\xa4v\xc3\xa4\xc3\xa4n kansalliskokoukseen. H\xc3\xa4n oli kes\xc3\xa4\xe2\x80\x93hein\xc3\xa4kuussa 1790 pari viikkoa kansalliskokouksen puhemiehen\xc3\xa4. H\xc3\xa4nt\xc3\xa4 ei valittu vuoden 1791 lakias\xc3\xa4\xc3\xa4t\xc3\xa4v\xc3\xa4\xc3\xa4n kansalliskokoukseen, mutta h\xc3\xa4n tuli syksyll\xc3\xa4 1792 valituksi uuteen kansalliskonventtiin Yonnen edustajana._NEWLINE_Lepeletier oli yksi sadoista kansalliskonventin edustajista, jotka \xc3\xa4\xc3\xa4nestiv\xc3\xa4t istunnon 19.\xe2\x80\x9320. tammikuuta 1793 ratkaisevassa \xc3\xa4\xc3\xa4nestyksess\xc3\xa4 Ludvig XVI:n kuolemantuomion puolesta. Kun h\xc3\xa4n oli 20. tammikuuta sy\xc3\xb6m\xc3\xa4ss\xc3\xa4 illallista ravintolassa Pariisin Palais-Royalissa, entinen kuninkaan henkivartija Philippe de P\xc3\xa2ris hy\xc3\xb6kk\xc3\xa4si h\xc3\xa4nen kimppuunsa ja survaisi h\xc3\xa4nt\xc3\xa4 miekallaan kuolettavasti. H\xc3\xa4n kuoli kotonaan seuraavana y\xc3\xb6n\xc3\xa4, muutamaa tuntia ennen Ludvig XVI:n teloitusta. Lepeletier valikoitui uhriksi, koska de P\xc3\xa2ris ei p\xc3\xa4\xc3\xa4ssyt k\xc3\xa4siksi Orl\xc3\xa9ansin herttuaan, jota piti inhottavimpana kuolemantuomion puolesta \xc3\xa4\xc3\xa4nest\xc3\xa4jist\xc3\xa4. De P\xc3\xa2ris teki my\xc3\xb6hemmin itsemurhan pid\xc3\xa4tyksen yhteydess\xc3\xa4.\n_START_SECTION_\nMuistaminen\n_START_PARAGRAPH_\nKuoltuaan Lepeletier julistettiin vallankumouksen marttyyriksi. Taidemaalari Jacques-Louis David suunnitteli h\xc3\xa4nelle juhlavat hautajaiset ja  h\xc3\xa4net haudattiin Pariisin Panth\xc3\xa9oniin. Lepeletierist\xc3\xa4 tuli ensimm\xc3\xa4inen kolmesta Ranskan vallankumouksen marttyyrista, joihin kohdistettiin henkil\xc3\xb6npalvontaa terrorin aikana; kaksi muuta olivat my\xc3\xb6hemmin samana vuonna murhattu Jean-Paul Marat ja vastavallankumouksellisten teloittama Marie-Joseph Chalier. Lepeletierin kuvia pystytettiin kaikkialle ja h\xc3\xa4nen tytt\xc3\xa4rens\xc3\xa4 adoptoitiin \xe2\x80\x9dRanskan kansan nimiss\xc3\xa4\xe2\x80\x9d. Vallankumoustuomioistuinta koristivat Lepeletierin, Marat\xe2\x80\x99n ja Brutuksen rintakuvat. David maalasi Lepeletierin kuolemaa esitt\xc3\xa4neen, sittemmin tuhoutuneen maalauksen, joka sijoitettiin kansalliskonventin istuntosaliin. Lepeletieriin kohdistettu henkil\xc3\xb6npalvonta lopetettiin terrorin ajan p\xc3\xa4\xc3\xa4tytty\xc3\xa4 vuonna 1794._NEWLINE_Lepeletier peri vuonna 1779 isoisoisois\xc3\xa4ns\xc3\xa4 Michel Le Peletier de Souzyn sata vuotta aiemmin Pariisiin rakennuttaman kaupunkitalon, joka tunnetaan h\xc3\xa4nen mukaansa nimell\xc3\xa4 H\xc3\xb4tel Le Peletier de Saint-Fargeau. Talo on nyky\xc3\xa4\xc3\xa4n osa Pariisin kaupunginmuseon Mus\xc3\xa9e Carnavalet\xe2\x80\x99n n\xc3\xa4yttelytiloja.'