b'\n_START_ARTICLE_\nMustekalat\n_START_SECTION_\nMustekalojen anatomiaa\n_START_PARAGRAPH_\nMustekalojen koko vaihtelee suuresti. Niihin kuuluvat suurimmat nyky\xc3\xa4\xc3\xa4n el\xc3\xa4v\xc3\xa4t selk\xc3\xa4rangattomat el\xc3\xa4imet, j\xc3\xa4ttil\xc3\xa4is- ja kolossikalmarit, jotka ovat enimmill\xc3\xa4\xc3\xa4n yli 13 metri\xc3\xa4 pitki\xc3\xa4 ja 500 kg:n painoisia. Pienimm\xc3\xa4t lajit ovat senttimetrin kokoluokkaa._NEWLINE_Mustekalan p\xc3\xa4\xc3\xa4osia ovat p\xc3\xa4\xc3\xa4, siihen suoraan liittyv\xc3\xa4t lihaksikkaat lonkerot sek\xc3\xa4 lihaksikkaan vaipan muodostama p\xc3\xa4\xc3\xa4n takana oleva vaippaontelo. Lonkeroita on joko 8 tai 10 ja niiss\xc3\xa4 on vaihteleva m\xc3\xa4\xc3\xa4r\xc3\xa4 imukuppeja. Lonkeroita k\xc3\xa4ytet\xc3\xa4\xc3\xa4n sek\xc3\xa4 saalistukseen ett\xc3\xa4 liikkumiseen. Lonkeroita yhdist\xc3\xa4\xc3\xa4 toisiinsa tyvikalvo, jonka leveys vaihtelee eri mustekalaryhmiss\xc3\xa4. Lonkeroiden keskell\xc3\xa4 olevassa suussa on kaksi papukaijannokkaa muistuttavaa vahvaa kitiinileukaa sek\xc3\xa4 raastinkieli (radula)._NEWLINE_Pussimaisen vaippaontelon sis\xc3\xa4ll\xc3\xa4 mustekaloilla on kaksi kidusta. Vaippaontelosta johtaa ulos kartiomainen lihaksikas suppilo (sifoni), joka anatomisesti vastannee muiden nilvi\xc3\xa4isten jalkaa. Mustekalat voivat liikkua reaktiovoimalla, so. puristamalla vaippaonteloon otetun veden suppilon kautta ulos eteenp\xc3\xa4in niin ett\xc3\xa4 vesisuihku ty\xc3\xb6nt\xc3\xa4\xc3\xa4 el\xc3\xa4int\xc3\xa4 taaksep\xc3\xa4in. T\xc3\xa4m\xc3\xa4 liikkumistapa on energeettisesti varsin raskas, ja monet lajit voivat my\xc3\xb6s uida ev\xc3\xa4reunuksen avulla tai k\xc3\xa4ytt\xc3\xa4\xc3\xa4 lonkeroitaan liikkumiseen._NEWLINE_Mustekalat kuuluvat kaikkein pisimm\xc3\xa4lle kehittyneisiin selk\xc3\xa4rangattomiin varsinkin hermostonsa puolesta. Vaipan hermosolut ovat poikkeuksellisen paksuja ja rustokuoren suojaamat aivot ovat suhteellisesti suuremmat kuin muilla nilvi\xc3\xa4isill\xc3\xa4; oppimiskyky\xc3\xa4 mittaavien kokeiden perusteella tursaiden \xc3\xa4lykkyytt\xc3\xa4 on verrattu matelijoihin. _NEWLINE_Mustekalojen silm\xc3\xa4t ovat suuret ja poikkeuksellisen monimutkaiset. Niiden rakenne muistuttaa paljon selk\xc3\xa4rankaisten kamerasilm\xc3\xa4\xc3\xa4, vaikka on t\xc3\xa4ysin riippumattomasti kehittynyt (konvergentti evoluutio). Mustekalan silm\xc3\xa4n linssin polttopiste kuitenkin s\xc3\xa4\xc3\xa4tyy kameran tapaan muuttamalla linssin ja verkkokalvon et\xc3\xa4isyytt\xc3\xa4 eik\xc3\xa4 linssin muotoa, ja verkkokalvon solut ovat suuntautuneet valonl\xc3\xa4hteeseen p\xc3\xa4in, toisin kuin esimerkiksi ihmisell\xc3\xa4. Koska hermotus on verkkokalvon ulkopuolella, ei silm\xc3\xa4ss\xc3\xa4 my\xc3\xb6sk\xc3\xa4\xc3\xa4n ole nk. sokeaa pistett\xc3\xa4. Useimmilla mustekaloilla ei ilmeisesti ole v\xc3\xa4rin\xc3\xa4k\xc3\xb6\xc3\xa4, mutta ne pystyv\xc3\xa4t aistimaan valon polarisaatiotason._NEWLINE_Mustekaloilla on kaksi erikoista piiloutumiseen liittyv\xc3\xa4\xc3\xa4 mekanismia. Toinen on niiden musterauhanen, josta ne voivat ruiskuttaa eteens\xc3\xa4 vihollista harhauttavan v\xc3\xa4ripilven. Toinen on mustekalojen erityisiin v\xc3\xa4risoluihin (kromatoforit) ja niiden kokoa s\xc3\xa4\xc3\xa4televiin lihaksiin perustuva kyky muuntaa v\xc3\xa4rityst\xc3\xa4\xc3\xa4n eritt\xc3\xa4in nopeasti._NEWLINE_Mustekalojen verenkierto on suljettu, toisin kuin muilla nilvi\xc3\xa4isill\xc3\xa4, ja niill\xc3\xa4 on p\xc3\xa4\xc3\xa4syd\xc3\xa4men lis\xc3\xa4ksi kaksi kidussyd\xc3\xa4nt\xc3\xa4, jotka pumppaavat verta kiduksiin._NEWLINE_Lis\xc3\xa4\xc3\xa4ntyminen on aina suvullista ja sukupuolet ovat erilliset. Hedelm\xc3\xb6itys on sis\xc3\xa4inen, koiras siirt\xc3\xa4\xc3\xa4 siitti\xc3\xb6pakkauksen naaraan vaippaonteloon yhdell\xc3\xa4 t\xc3\xa4h\xc3\xa4n teht\xc3\xa4v\xc3\xa4\xc3\xa4n erikoistuneella parittelulonkerolla (heterokotylus). Munat ovat suurikokoisia, ja useimmiten ne asetetaan merenpohjaan kehittym\xc3\xa4\xc3\xa4n erityisess\xc3\xa4 munakotelossa, jossa on yksi tai useampia munia. Seepianaaraat kuolevat munat laskettuaan.\n_START_SECTION_\nMonimuotoisuus ja systematiikka\n_START_PARAGRAPH_\nMustekaloihin kuuluu noin 99\xc2\xa0% nykyisin el\xc3\xa4vist\xc3\xa4 p\xc3\xa4\xc3\xa4jalkaisista. Mustekalojen kehityslinja on eronnut varhaisista helmiveneist\xc3\xa4 jo noin 400 miljoonaa vuotta sitten. Nykymustekalojen linja (Neocoleoidea) taas polveutuu varhaisempien mustekalojen sukupuuttoon kuolleesta belemniittien (Belemnoidea) ryhm\xc3\xa4st\xc3\xa4._NEWLINE_Nykymustekalat jaetaan kahteen yl\xc3\xa4lahkoon, kahdeksanlonkeroisiin ja kymmenlonkeroisiin. Ne k\xc3\xa4sitt\xc3\xa4v\xc3\xa4t yhteens\xc3\xa4 noin 46 heimoa ja yli 700 lajia.\n_START_SECTION_\nKahdeksanlonkeroiset\n_START_PARAGRAPH_\nT\xc3\xa4h\xc3\xa4n yl\xc3\xa4lahkoon kuuluvat tursaat, jotka ovat s\xc3\xa4kkim\xc3\xa4isi\xc3\xa4 pohjael\xc3\xa4imi\xc3\xa4, joiden kahdeksassa symmetrisess\xc3\xa4 lonkerossa on kaksi imukuppirivi\xc3\xa4. Samaan ryhm\xc3\xa4\xc3\xa4n kuuluvat my\xc3\xb6s pelagiset paperiveneet ja vampyyritursaat. Kahdeksanlonkeroisilla ei ole sis\xc3\xa4ist\xc3\xa4 tukirankaa.\n_START_SECTION_\nKymmenlonkeroiset\n_START_PARAGRAPH_\nKymmenlonkeroisilla mustekaloilla on kahdeksan peruslonkeron lis\xc3\xa4ksi kaksi muita lonkeroita pidemp\xc3\xa4\xc3\xa4 pyyntilonkeroa, joissa on pitk\xc3\xa4 ja sile\xc3\xa4 varsi ja levym\xc3\xa4inen tai nuijamainen imukupein varustettu p\xc3\xa4\xc3\xa4. Kymmenlonkeroisiin kuuluvat sulavalinjaiset pelagiset kalmarit, suuret j\xc3\xa4ttil\xc3\xa4iskalmarit sek\xc3\xa4 seepiat, pikkuseepiat ja postitorvi. N\xc3\xa4ill\xc3\xa4 ryhmill\xc3\xa4 on nilvi\xc3\xa4isen kuoresta j\xc3\xa4\xc3\xa4nteen\xc3\xa4 sis\xc3\xa4inen kalkki- tai sarveiskuori, joka seepioilla ja postitorvella toimii my\xc3\xb6s kellukkeena.'