b'\n_START_ARTICLE_\nAristoteleen etiikka\n_START_PARAGRAPH_\nAristoteleen etiikan perusajatus on se, ett\xc3\xa4 yksil\xc3\xb6n tulee k\xc3\xa4ytt\xc3\xa4yty\xc3\xa4 jatkuvasti hyveellisesti ja kehitt\xc3\xa4\xc3\xa4 hyveit\xc3\xa4, sen sijaan ett\xc3\xa4 h\xc3\xa4n tekisi vain yksitt\xc3\xa4isi\xc3\xa4 hyvi\xc3\xa4 tekoja. Aristoteleelle eettinen tieto ei ollut teoreettista tietoa, joten ihminen ei voinut vain tutkia, mit\xc3\xa4 hyve on tullakseen hyveelliseksi, niin kuin Sokrates oli opettanut, vaan hyve vaati hyveellist\xc3\xa4 toimintaa. Aristoteles oli sit\xc3\xa4 mielt\xc3\xa4 ett\xc3\xa4 onnellisuus on el\xc3\xa4m\xc3\xa4n p\xc3\xa4\xc3\xa4m\xc3\xa4\xc3\xa4r\xc3\xa4, ja niin kauan kuin yksil\xc3\xb6 pyrkii hyvyyteen, hyv\xc3\xa4t teot seuraavat automaattisesti t\xc3\xa4st\xc3\xa4 kamppailusta, tehden yksil\xc3\xb6st\xc3\xa4 hyveellisen ja siten onnellisen.\n_START_SECTION_\nKolme eettist\xc3\xa4 tutkielmaa\n_START_PARAGRAPH_\nAristoteleelt\xc3\xa4 on s\xc3\xa4ilynyt kolme etiikan alan teosta: Nikomakhoksen etiikka (Ethica Nicomachea), Eudemoksen etiikka (Ethica Eudemia) ja Suuri moraalioppi (Magna moralia). Kaikki koostuvat itse asiassa Aristoteleen luentomuistiinpanoista, ja ne ovat yleens\xc3\xa4 my\xc3\xb6s kokoelmia erillisist\xc3\xa4 luentosarjoista, jonka seurauksena ne ovat monesti hajanaisia ja vaikealukuisia. On ajateltu, ett\xc3\xa4 Eudemoksen etiikka edustaa Aristoteleen varhaista eettist\xc3\xa4 teoriaa, ja Nikomakhoksen etiikka on kirjoitettu my\xc3\xb6hemmin sen pariksi. Vaikka Eudemoksen etiikkaa pidet\xc3\xa4\xc3\xa4n yleens\xc3\xa4 varhaisempana ja "v\xc3\xa4hemm\xc3\xa4n kyps\xc3\xa4n\xc3\xa4", on my\xc3\xb6s kriitikkoja jotka pit\xc3\xa4v\xc3\xa4t Eudemoksen etiikkaa kypsemp\xc3\xa4n\xc3\xa4 ja my\xc3\xb6h\xc3\xa4isemp\xc3\xa4n\xc3\xa4. Joka tapauksessa kolme sen kirjoista (IV-VI) muodostavat my\xc3\xb6s Nikomakhoksen etiikan kirjat V-VII. On my\xc3\xb6s kyseenalaistettu, onko Suuri moraalioppi todellakin Aristoteleen tuotantoa. T\xc3\xa4t\xc3\xa4 pidet\xc3\xa4\xc3\xa4n kuitenkin yleisesti hyv\xc3\xa4ksyttyn\xc3\xa4._NEWLINE_Tutkijat olettavat, ett\xc3\xa4 Nikomakhoksen etiikka oli omistettu tai sit\xc3\xa4 oli muokannut Aristoteleen oma poika ja oppilas Nikomakhos, ja Eudemoksen etiikka vastaavasti h\xc3\xa4nen oppilaansa Eudemos. N\xc3\xa4m\xc3\xa4 ovat kuitenkin vain oletuksia, sill\xc3\xa4 kyseiset nimet eiv\xc3\xa4t edes esiinny itse teoksissa._NEWLINE_Nelj\xc3\xa4s tutkielma, jota monesti pidet\xc3\xa4\xc3\xa4n my\xc3\xb6s jatko-osana etiikan alan teoksille, on Aristoteleen Politiikka. T\xc3\xa4m\xc3\xa4 ei ole yll\xc3\xa4tt\xc3\xa4v\xc3\xa4\xc3\xa4, koska Aristoteles itsekin toteaa, ett\xc3\xa4 yksil\xc3\xb6n hyv\xc3\xa4 on alisteinen poliksen eli kaupunkivaltion hyv\xc3\xa4lle.\n_START_SECTION_\nYksil\xc3\xb6keskeinen etiikka\n_START_PARAGRAPH_\nAristoteleen etiikka kutsutaan usein teleologiseksi tai p\xc3\xa4\xc3\xa4m\xc3\xa4\xc3\xa4r\xc3\xa4suuntautuneeksi etiikaksi. Aristoteleen mukaan kaikilla asioilla on tarkoituksensa. Esimerkiksi veitsi on tarkoitettu asioiden leikkaamiseen. Hyv\xc3\xa4 veitsi on hyv\xc3\xa4 leikkaamaan asioita, ja siksi veitsien tulisi olla ter\xc3\xa4vi\xc3\xa4. Vastaavasti ihmisill\xc3\xa4 on tarkoituksensa. Ihmisten tulisi tehd\xc3\xa4 asioita, jotka auttavat heit\xc3\xa4 saavuttamaan t\xc3\xa4m\xc3\xa4n tarkoituksen eli p\xc3\xa4\xc3\xa4m\xc3\xa4\xc3\xa4r\xc3\xa4n \xe2\x80\x94 eli asioita, jotka ovat hyvi\xc3\xa4. Ihmiset, jotka tekev\xc3\xa4t johdonmukaisesti niin, ovat hyvi\xc3\xa4 ihmisi\xc3\xa4. Mik\xc3\xa4\xc3\xa4n teko ei ole erillinen (niin kuin monesti muissa eettisiss\xc3\xa4 j\xc3\xa4rjestelmiss\xc3\xa4), vaan suhteessa p\xc3\xa4\xc3\xa4m\xc3\xa4\xc3\xa4r\xc3\xa4\xc3\xa4ns\xc3\xa4. T\xc3\xa4t\xc3\xa4 asennetta etiikkaa kohtaan voidaan pit\xc3\xa4\xc3\xa4 my\xc3\xb6s yksil\xc3\xb6keskeisen\xc3\xa4 \xe2\x80\x94 kunkin ihmisen tekojen tulisi tehd\xc3\xa4 h\xc3\xa4nest\xc3\xa4 parempi yksil\xc3\xb6n\xc3\xa4._NEWLINE_T\xc3\xa4st\xc3\xa4 seuraa tietysti t\xc3\xa4rke\xc3\xa4 kysymys siit\xc3\xa4, mik\xc3\xa4 ihmisen el\xc3\xa4m\xc3\xa4n p\xc3\xa4\xc3\xa4m\xc3\xa4\xc3\xa4r\xc3\xa4 todellisuudessa on.\n_START_SECTION_\nIhmisen teht\xc3\xa4v\xc3\xa4 ja tarkoitus\n_START_PARAGRAPH_\nAristoteles m\xc3\xa4\xc3\xa4ritteli ihmisen\xc3\xa4 olemisen tarkoituksen kirjoittaessaan:_NEWLINE_\xc2\xbbEdell\xc3\xa4 oletimme ihmisen teht\xc3\xa4v\xc3\xa4n olevan m\xc3\xa4\xc3\xa4r\xc3\xa4tyn tyyppisen el\xc3\xa4m\xc3\xa4n eli sielun toimimisen j\xc3\xa4rjen mukaan ja j\xc3\xa4rkev\xc3\xa4n k\xc3\xa4ytt\xc3\xa4ytymisen. Silloin hyv\xc3\xa4n ihmisen teht\xc3\xa4v\xc3\xa4ksi osoittautuu t\xc3\xa4m\xc3\xa4n suorittaminen hyvin ja jalosti, sill\xc3\xa4 kunkin teht\xc3\xa4v\xc3\xa4n hyv\xc3\xa4 suorittaminen on sen toteuttamista sille ominaisen hyveen mukaisesti. Ja jos n\xc3\xa4in on, niin inhimillinen hyv\xc3\xa4 n\xc3\xa4ytt\xc3\xa4\xc3\xa4 olevan sielun toimintaa hyveen mukaan, ja jos hyveit\xc3\xa4 on useita, parhaimman ja t\xc3\xa4ydellisimm\xc3\xa4n hyveen mukaan.\xc2\xbb_NEWLINE_T\xc3\xa4m\xc3\xa4 ei tarkoita, ett\xc3\xa4 jokaisen ihmisen tulisi pyrki\xc3\xa4 olemaan "suuri", vaan ett\xc3\xa4 jokaisen ihmisen tulisi pyrki\xc3\xa4 el\xc3\xa4m\xc3\xa4\xc3\xa4n hyvin t\xc3\xa4ll\xc3\xa4 tavoin._NEWLINE_Ihminen voi ylitt\xc3\xa4\xc3\xa4 itsens\xc3\xa4 ainoastaan tunnistamalla kykyns\xc3\xa4 ja rajoituksensa. Ihmisen mittana eiv\xc3\xa4t ole h\xc3\xa4nen kykyns\xc3\xa4, jotka ovat hy\xc3\xb6dyllisi\xc3\xa4 h\xc3\xa4nen l\xc3\xa4heisilleen ja yhteiskunnalle \xe2\x80\x94 sen sijaan h\xc3\xa4n voi olla hyv\xc3\xa4 ainoastaan toimiessaan oikein sis\xc3\xa4isesti. Aristoteelista hyvett\xc3\xa4 ei voi saavuttaa tapojen ansiosta; ihminen ei voi olla hyveellinen vain yhden p\xc3\xa4iv\xc3\xa4n ajan, koska se merkitsisi sis\xc3\xa4ist\xc3\xa4 ristiriitaa luonnollisten ajatusten ja ulkoisten paineiden v\xc3\xa4lill\xc3\xa4._NEWLINE_Yleens\xc3\xa4 ihmiset pyrkiv\xc3\xa4t saavuttamaan onnellisuuden kolmella tavalla: nautinnoilla, kunnialla ja osoittamalla j\xc3\xa4rkevyytt\xc3\xa4. Nelj\xc3\xa4nten\xc3\xa4 voidaan pit\xc3\xa4\xc3\xa4 rahantekoa, mutta se saa alkunsa enemm\xc3\xa4nkin v\xc3\xa4ltt\xc3\xa4m\xc3\xa4tt\xc3\xb6myydest\xc3\xa4 kuin yrityksest\xc3\xa4 saavuttaa onnellisuus itsess\xc3\xa4\xc3\xa4n; jotta ihminen voisi olla onnellinen, h\xc3\xa4nen perustavanlaatuiset materiaaliset tarpeensa tulee olla tyydytettyj\xc3\xa4. Ollakseen onnellinen ihmisen tulee aina saavuttaa tasapaino kahden \xc3\xa4\xc3\xa4rip\xc3\xa4\xc3\xa4n v\xc3\xa4lill\xc3\xa4 \xe2\x80\x94 esimerkiksi rohkeus on tasapainoilua raukkamaisuuden ja tyhm\xc3\xa4nrohkeuden v\xc3\xa4lill\xc3\xa4._NEWLINE_\xc2\xbbLiiallinen ja puuttellinen on ominaista paheelle, hyveelle taas keskiv\xc3\xa4li.\xc2\xbb_NEWLINE_Ihmisen olennaisin osa on ihminen itse, kun taas h\xc3\xa4neen liittyv\xc3\xa4t yksitt\xc3\xa4iset substanssit tulevat ja menev\xc3\xa4t. Ihminen ik\xc3\xa4\xc3\xa4ntyy, mutta olemukseltaan h\xc3\xa4n on silti sama ihminen. H\xc3\xa4nest\xc3\xa4 voi tulla musikaalinen, mutta musikaalisuus ei ole itse ihminen. Yksitt\xc3\xa4iset substanssit tulevat ihmiseen ja j\xc3\xa4tt\xc3\xa4v\xc3\xa4t h\xc3\xa4net, mutta h\xc3\xa4n on silti sama ihminen ennen ja j\xc3\xa4lkeen.'