b'\n_START_ARTICLE_\nVen\xc3\xa4l\xc3\xa4inen poliittinen neuvottelukunta\n_START_PARAGRAPH_\nVen\xc3\xa4l\xc3\xa4inen poliittinen neuvottelukunta (ven. \xd0\xa0\xd1\x83\xd1\x81\xd1\x81\xd0\xba\xd0\xbe\xd0\xb5 \xd0\xbf\xd0\xbe\xd0\xbb\xd0\xb8\xd1\x82\xd0\xb8\xd1\x87\xd0\xb5\xd1\x81\xd0\xba\xd0\xbe\xd0\xb5 \xd1\x81\xd0\xbe\xd0\xb2\xd0\xb5\xd1\x89\xd0\xb0\xd0\xbd\xd0\xb8\xd0\xb5, Russkoje politit\xc5\xa1eskoje sove\xc5\xa1t\xc5\xa1anije, ransk. Conf\xc3\xa9rence politique russe) oli vuonna 1919 Pariisissa toiminut ven\xc3\xa4l\xc3\xa4isten valkoisten emigranttien perustama elin, joka pyrki toimimaan Ven\xc3\xa4j\xc3\xa4n sis\xc3\xa4llissodan valkoisten hallitusten yhteisen\xc3\xa4 edustajana suhteessa ulkovaltoihin. Neuvottelukunnan perusti Vasili Maklakov, jonka Ven\xc3\xa4j\xc3\xa4n v\xc3\xa4liaikainen hallitus oli syksyll\xc3\xa4 1917 nimitt\xc3\xa4nyt viimeiseksi Pariisin-l\xc3\xa4hettil\xc3\xa4\xc3\xa4kseen. Neuvottelukunnan muut johtavat j\xc3\xa4senet olivat entinen keisarikunnan aikainen ulkoministeri Sergei Sazonov, entinen v\xc3\xa4liaikaisen hallituksen p\xc3\xa4\xc3\xa4ministeri Georgi Lvov, valkoisten Arkangeliin perustaman \xe2\x80\x9dPohjois-Ven\xc3\xa4j\xc3\xa4n hallituksen\xe2\x80\x9d johtaja Nikolai T\xc5\xa1aikovski ja poliittinen aktivisti Boris Savinkov. Sazonov oli ryhm\xc3\xa4n johtava hahmo. Neuvottelukunta perustettiin eri tietojen mukaan joko vuoden 1918 lopulla tai tammikuussa 1919. Se edusti virallisesti kaikkia Ven\xc3\xa4j\xc3\xa4n valkoisia hallituksia ja piti yhteytt\xc3\xa4 muun muassa kenraali Anton Denikiniin Etel\xc3\xa4-Ven\xc3\xa4j\xc3\xa4ll\xc3\xa4 ja amiraali Aleksandr Kolt\xc5\xa1akiin Siperiassa, mutta toimi kuitenkin itsen\xc3\xa4isesti._NEWLINE_Ven\xc3\xa4l\xc3\xa4isen poliittisen neuvottelukunnan p\xc3\xa4\xc3\xa4tavoitteena oli p\xc3\xa4\xc3\xa4st\xc3\xa4 edustamaan Ven\xc3\xa4j\xc3\xa4\xc3\xa4 Pariisin rauhankonferenssissa, mihin ymp\xc3\xa4rysvallat eiv\xc3\xa4t kuitenkaan sit\xc3\xa4 huolineet. Ven\xc3\xa4l\xc3\xa4inen poliittinen neuvottelukunta pyrki yhteisty\xc3\xb6h\xc3\xb6n my\xc3\xb6s Suomen hallituksen kanssa, mutta kielt\xc3\xa4ytyi tunnustamasta Suomen itsen\xc3\xa4isyytt\xc3\xa4, koska sen mukaan vain perustuslakia s\xc3\xa4\xc3\xa4t\xc3\xa4v\xc3\xa4 kansalliskokous sai p\xc3\xa4\xc3\xa4tt\xc3\xa4\xc3\xa4 valtakunnan jakamisesta. Lokakuussa 1919 neuvottelukunta taipui suosittamaan Suomen itsen\xc3\xa4isyyden tunnustamista, jotta Suomi saataisiin tukemaan kenraali Nikolai Judenit\xc5\xa1in hy\xc3\xb6kk\xc3\xa4yst\xc3\xa4 Pietariin, mutta valkoisten \xe2\x80\x9dkorkeimmaksi johtajaksi\xe2\x80\x9d julistettu amiraali Kolt\xc5\xa1ak pysyi taipumattomana.'