b'\n_START_ARTICLE_\nMario Scelba\n_START_SECTION_\nNuoruus ja uran alkuvaiheet\n_START_PARAGRAPH_\nMario Scelban syntym\xc3\xa4paikka Granieri on muutaman sadan asukkaan taajama Sisilian Caltagironen kunnassa. Kuuden lapsen perheen is\xc3\xa4, Gaetano Scelba, oli ammatiltaan suurmaanomistajan tilanhoitaja, ja \xc3\xa4iti Maria Gambino ajan tapojen mukaan kotirouva. Gaetano Scelba oli hyvin aktiivinen katolilainen ja h\xc3\xa4nen toimintansa kirkollisissa yhteyksiss\xc3\xa4 johti tuttavuuten henkil\xc3\xb6n kanssa josta tuli t\xc3\xa4rke\xc3\xa4 vaikuttaja Mario Scelban tulevaisuuteen. T\xc3\xa4m\xc3\xa4 henkil\xc3\xb6 oli Catanian maakunnan hallinon kirkollisista asioista vastaava Luigi Sturzo, josta my\xc3\xb6hemmin tuli yksi Italian kristillisdemokraattisen puolueen perustajahahmoista. Scelban lahjakkuuden ja opintohalut merkille pannut Sturzo huolehti siit\xc3\xa4 ett\xc3\xa4 h\xc3\xa4n sai jatkaa lukiossa, koska perheen omat varat eiv\xc3\xa4t olisi siihen riitt\xc3\xa4neet._NEWLINE_Ensimm\xc3\xa4isen maailmansodan viiv\xc3\xa4stytt\xc3\xa4m\xc3\xa4n koulunk\xc3\xa4yntins\xc3\xa4 lopetettuaan Scelba muutti vuonna 1920 Roomaan opiskellakseen lakia Rooman Sapienza-yliopistossa. Opinnot rahoitettiin siten ett\xc3\xa4 Sturzo j\xc3\xa4rjesti Scelballe sihteerin paikan v\xc3\xa4h\xc3\xa4n aikaisemmin perustamansa poliittisen puolueen Partito Popolare Italianon (PPI) kansliassa. Scelba ty\xc3\xb6skenteli siell\xc3\xa4 viel\xc3\xa4 senkin j\xc3\xa4lkeen kun Sturzo j\xc3\xa4tti politiikan v. 1923, fasistien noustua valtaan, ja aina siihen asti kunnes puolueen koko johto joutui l\xc3\xa4htem\xc3\xa4\xc3\xa4n maanpakoon v. 1926. Ennen sit\xc3\xa4 Scelba oli kuitenkin jo menestyksekk\xc3\xa4\xc3\xa4sti vienyt opintonsa p\xc3\xa4\xc3\xa4t\xc3\xb6kseen, loppututkinnolla (\xc2\xablaurea\xc2\xbb) 20. joulukuuta 1924, ja aloittanut asianajajan uran. Sekin ura alkoi onnekkaasti. Scelban ensimm\xc3\xa4isiin ty\xc3\xb6nantajiin kuulunut asianajaja Filippo Del Giudice joutui fasistien ep\xc3\xa4suosioon ja katsoi parhaaksi l\xc3\xa4hte\xc3\xa4 maanpakoon, j\xc3\xa4tt\xc3\xa4en toimistonsa ja asiakkaansa Scelban hoiviin.\n_START_SECTION_\nPoliittisen uran alku ja vuodet sis\xc3\xa4ministerin\xc3\xa4\n_START_PARAGRAPH_\nAsianajajana toimiessaan Scelba yst\xc3\xa4vystyi 1920-luvun loppuvuosina Alcide De Gasperin kanssa. De Gasperi oli laskettu ehdonalaiseen vapauteen hein\xc3\xa4kuussa 1928, vietetty\xc3\xa4\xc3\xa4n 16 kuukautta Regina Coeli-vankilassa fasismin vastaisesta toiminnasta tuomittuna. Scelbasta tuli pian yksi De Gasperin ehdokkaista h\xc3\xa4nen suunnittelemansa uuden kristillisemokraattisen puolueen johtoon.  Sodan p\xc3\xa4\xc3\xa4tytty\xc3\xa4 Scelba valittiin posti- ja televiestinn\xc3\xa4st\xc3\xa4 vastaavaksi ministeriksi Ferruccio Parrin 21. kes\xc3\xa4kuuta 1945 muodostettuun hallitukseen ja sen j\xc3\xa4lkeen 10. joulukuuta samana vuonna De Gasperin ensimm\xc3\xa4iseen hallitukseen joka oli samalla Italian kuningaskunnan viimeinen._NEWLINE_Scelba piti saman ministerinsalkun my\xc3\xb6s De Gasperin toisessa hallituksessa, mutta kolmannessa De Gasperi antoi Scelballe paljon t\xc3\xa4rke\xc3\xa4mm\xc3\xa4n paikan, sis\xc3\xa4ministerin. T\xc3\xa4t\xc3\xa4 salkkua Scelba sitten piti hallussaan my\xc3\xb6s De Gasperin nelj\xc3\xa4ss\xc3\xa4 seuraavassa hallituksessa, yhteens\xc3\xa4 kuusi vuotta, paitsi hein\xc3\xa4kuusta syyskuuhun 1952, jolloin h\xc3\xa4n oli sairaana, ja viransijaisena toimi Giuseppe Spataro._NEWLINE_Sis\xc3\xa4ministerin\xc3\xa4 Scelballa oli koko Italian sodanj\xc3\xa4lkeinen sekasorto selvitett\xc3\xa4v\xc3\xa4n\xc3\xa4\xc3\xa4n, samalla kun kylm\xc3\xa4 sota nousi uutena uhkana maalle, jossa oli eritt\xc3\xa4in vahva kommunistinen liike. Uusfasistit, kommunistit ja mafia olivat Scelban p\xc3\xa4\xc3\xa4asialliset ongelmat. T\xc3\xa4rke\xc3\xa4 ratkaisun avain oli h\xc3\xa4nen mielest\xc3\xa4\xc3\xa4n poliisiorganisaatioiden uudistukset. Poliisien lukum\xc3\xa4\xc3\xa4r\xc3\xa4 oli Scelban tulessa virkaan 30\xc2\xa0000, h\xc3\xa4nen l\xc3\xa4htiess\xc3\xa4\xc3\xa4n sis\xc3\xa4ministeri\xc3\xb6st\xc3\xa4 kuusi vuotta my\xc3\xb6hemmin heit\xc3\xa4 oli 70\xc2\xa0000. Samanaikaisesti 8\xc2\xa0000 poliiseina ollutta entist\xc3\xa4 partisaania oli pantu viralta. Sodanaikaisia aseita alettiin etsi\xc3\xa4 ja takavarikoida systemaattisesti. Maan hallitusta sen eri osissa edustavat, poliittisesti valitut prefektit, jotka olivat sis\xc3\xa4ministeri\xc3\xb6n alaisia, pyrittiin korvaamaan p\xc3\xa4tevill\xc3\xa4 virkamiehill\xc3\xa4. S\xc3\xa4\xc3\xa4dettiin laki (legge Scelba) joka kielsi kaikki yritykset (my\xc3\xb6s kehotukset) yritt\xc3\xa4\xc3\xa4 her\xc3\xa4tt\xc3\xa4\xc3\xa4 henkiin lakkautettu fasistipuolue._NEWLINE_N\xc3\xa4m\xc3\xa4 uudistukset tulkittiin tietyiss\xc3\xa4 piireiss\xc3\xa4 jopa vainoamiseksi. Scelbaa on nimitelty kovakouraiseksi "poliisiministeriksi", ja erilaisia kansalaisten oikeuksia rajoittavia ennaltaehk\xc3\xa4isevi\xc3\xa4 toimenpiteit\xc3\xa4 yleisen j\xc3\xa4rjestyksen yll\xc3\xa4pit\xc3\xa4miseksi on j\xc3\xa4lkeenp\xc3\xa4in kutsuttu "scelbismiksi" ("scelbismo"). Muistelmissaan Scelba perusteli kovaotteisia toimenpiteit\xc3\xa4\xc3\xa4n sill\xc3\xa4, ett\xc3\xa4 fasistien valtaan tulo vuonna 1922 johtui p\xc3\xa4\xc3\xa4asiassa siit\xc3\xa4, ett\xc3\xa4 hallitus oli liian heikko ja taipui fasistien v\xc3\xa4kivaltaisuuden edess\xc3\xa4. T\xc3\xa4m\xc3\xa4 ei saanut toistua, ja siksi demokraattinen hallitus ei saanut osoittaa heikkoutta tai ep\xc3\xa4varmuutta kohdatessaan uhkauksia ja provokaatioita.\n_START_SECTION_\nScelba p\xc3\xa4\xc3\xa4ministerin\xc3\xa4\n_START_PARAGRAPH_\nDe Gasperin valtakausi p\xc3\xa4\xc3\xa4ttyi kun h\xc3\xa4nen kahdeksas hallituksensa 21. hein\xc3\xa4kuuta 1953 h\xc3\xa4visi parlamentin luottamus\xc3\xa4\xc3\xa4nestyksen, vain viisi p\xc3\xa4iv\xc3\xa4\xc3\xa4 muodostamisensa j\xc3\xa4lkeen. Scelba ei ollut t\xc3\xa4ss\xc3\xa4 hallituksessa mukana, eik\xc3\xa4 my\xc3\xb6sk\xc3\xa4\xc3\xa4n seuraavassa, Giuseppe Pellan muodostamassa v\xc3\xa4hemmist\xc3\xb6hallituksessa. Pellan hallitus kesti 155 p\xc3\xa4iv\xc3\xa4\xc3\xa4. Kun sit\xc3\xa4 seurannut Amintore Fanfanin ensimm\xc3\xa4inen hallitus vain 22 p\xc3\xa4iv\xc3\xa4\xc3\xa4 virassa oltuaan k\xc3\xa4rsi saman kohtalon kuin De Gasperin kahdeksas, presidentti Luigi Einaudi antoi Scelballe teht\xc3\xa4v\xc3\xa4ksi hallituksen muodostamisen. Scelba muodosti kolmen puolueen hallituksen, johon kristillisdemokraattien lis\xc3\xa4ksi kuuluivat PSDI ja PLI. Scelban hallitusta tuki my\xc3\xb6s sen ulkopuolelle j\xc3\xa4tt\xc3\xa4ytynyt PRI _NEWLINE_P\xc3\xa4\xc3\xa4ministerin\xc3\xa4 Scelban ensimm\xc3\xa4inen p\xc3\xa4\xc3\xa4t\xc3\xb6s oli ett\xc3\xa4 h\xc3\xa4n my\xc3\xb6s hoitaa sis\xc3\xa4ministerin teht\xc3\xa4v\xc3\xa4t voidakseen helpommin valvoa ja edelleen kehitt\xc3\xa4\xc3\xa4 siin\xc3\xa4 virassa aikaisemmin aloittamiaan uudistuksia. Kansainv\xc3\xa4lisell\xc3\xa4 tasolla h\xc3\xa4n ajoi p\xc3\xa4\xc3\xa4tt\xc3\xa4v\xc3\xa4isesti De Gasperilta perim\xc3\xa4ns\xc3\xa4 Triesten ongelman ratkaisemista, p\xc3\xa4\xc3\xa4m\xc3\xa4r\xc3\xa4n\xc3\xa4 Triesten kaupungin palauttaminen Italian alaisuuteen. T\xc3\xa4st\xc3\xa4 allekirjoitettiin nelj\xc3\xa4n valtion sopimus Lontoossa 5. lokakuuta 1954, jonka mukaan ns. vy\xc3\xb6hyke A eli Triesten maakunta liitettiin pysyv\xc3\xa4sti Italiaan 26. lokakuuta. Toinen Scelban p\xc3\xa4\xc3\xa4ministerikauden t\xc3\xa4rke\xc3\xa4 linja oli se joka oli jo Ranskan ulkoministerin Robert Schumanin aloitteesta 1951 luonut Euroopan hiili- ja ter\xc3\xa4syhteis\xc3\xb6n, johon my\xc3\xb6s Italia oli liittynyt ja joka aloitti toimintansa 1953. Italia is\xc3\xa4nn\xc3\xb6i Messinan kokousta 1955, johon osallistuivat yhteis\xc3\xb6n kuusi j\xc3\xa4senmaata. Messinassa p\xc3\xa4\xc3\xa4stiin yhteisymm\xc3\xa4rrykseen siit\xc3\xa4 miten toimintaa jatkettaisiin ja laajennettaisiin. Kun ratkaiseva askel otettiin, allekirjoittamalla Rooman sopimus 1957, Scelban aika p\xc3\xa4\xc3\xa4ministerin\xc3\xa4 oli kuitenkin jo p\xc3\xa4\xc3\xa4ttynyt, ja se p\xc3\xa4\xc3\xa4ttyi aika odottamattomalla tavalla._NEWLINE_Puoluejohtaja De Gasperin kuolema elokuussa 1954, avasi kent\xc3\xa4n kristillisdemokraattisen puolueen sis\xc3\xa4iselle valtataistelulle. Vuoden 1955 suuri tapahtuma Italian sis\xc3\xa4politiikassa oli uuden presidentin valinta. Kristillisdemokraattien puoluejohdon ehdokas, senaatin puhemies Cesare Merzagora kohtasi suurta puolueen sis\xc3\xa4ist\xc3\xa4 vastustusta, ja presidentiksi valittiin lopulta 67-vuotias Giovanni Gronchi, politiikan veteraani joka oli ollut paikalla jo Sturzon perustaessa PPI-puolueen 1919. H\xc3\xa4nt\xc3\xa4 tukivat my\xc3\xb6s sosialistit ja kommunistit. T\xc3\xa4m\xc3\xa4 vasemmalta tullut tuki johtui siit\xc3\xa4 ett\xc3\xa4 Gronchi oli avoin laajennetulle yhteisty\xc3\xb6lle siihen suuntaan. Politiikan keskikent\xc3\xa4lle itsens\xc3\xa4 vankasti asettanut p\xc3\xa4\xc3\xa4ministeri Scelba joutui vaikeaan tilanteeseen. Protokollan mukaan uuden presidentin astuessa virkaan, p\xc3\xa4\xc3\xa4ministeri j\xc3\xa4tt\xc3\xa4\xc3\xa4 h\xc3\xa4nelle hallituksensa muodollisen eronpyynn\xc3\xb6n, jonka presidentti yht\xc3\xa4 muodollisesti hylk\xc3\xa4\xc3\xa4, jos ei ole ilmiselv\xc3\xa4\xc3\xa4 ett\xc3\xa4 hallituksella ei ole enemmist\xc3\xb6n tukea parlamentissa. Scelba toimi odotusten mukaisesti, mutta presidentilt\xc3\xa4 ei kuitenkaan tullut odotettua vastausta, itse asiassa ei tullut mit\xc3\xa4\xc3\xa4n vastausta, mik\xc3\xa4 laukaisi todellisen hallituskriisin. Scelban yritys avata t\xc3\xa4ysin lukkiutunut tilanne uusimalla hallitusta ep\xc3\xa4onnistui, mihin vaikutti ratkaisevasti h\xc3\xa4nen oman puoluejohtonsa ehdoton vaatimus ett\xc3\xa4 PRI olisi otettava mukaan uuteen hallitukseen. PRI:n vaatimuksena kuitenkin oli jokin t\xc3\xa4rkeimmist\xc3\xa4 ministerin salkuista, mihin Scelba ei n\xc3\xa4hnyt mit\xc3\xa4\xc3\xa4n mahdollisuutta suostua. PRI:n t\xc3\xa4st\xc3\xa4 syyst\xc3\xa4 ilmoitettua ett\xc3\xa4 puolue aikoi j\xc3\xa4\xc3\xa4d\xc3\xa4 uuden hallituksen ulkopuolelle, Scelba luovutti pelin ja erosi 6. hein\xc3\xa4kuuta 1955, oltuaan p\xc3\xa4\xc3\xa4ministerin\xc3\xa4 l\xc3\xa4hes 17 kuukautta.\n_START_SECTION_\nScelba j\xc3\xa4lleen sis\xc3\xa4ministerin\xc3\xa4\n_START_PARAGRAPH_\nMovimento Sociale Italiano (MSI) sai kev\xc3\xa4\xc3\xa4ll\xc3\xa4 1960 tukemaltaan Fernando Tambronin v\xc3\xa4hemmist\xc3\xb6hallitukselta luvan j\xc3\xa4rjest\xc3\xa4\xc3\xa4 kuudennen puoluekokouksensa Genovassa, huolimatta siit\xc3\xa4 ett\xc3\xa4 Genova oli kaupunki, jossa sodan aikana kommunistinen partisaaniliike oli ollut vahva, ja vasemmisto oli edelleen hyvin aktiivinen. Oli odotettavissa ett\xc3\xa4 t\xc3\xa4st\xc3\xa4 MSI:n provokaatiosta seuraisi vastatoimenpiteit\xc3\xa4, ja niin my\xc3\xb6s tapahtui. Vasemmisto mobilisoi suuria v\xc3\xa4kijoukkoja MSI:n vastaisiin mielenosoituksiin, jotka levisiv\xc3\xa4t eri puolille maata ja muttuivat pian v\xc3\xa4kivaltaisiksi mellakoiksi joista vietiin sairaalahoitoon kymmenitt\xc3\xa4in mielenosoittajia ja poliiseja. Mielenosoittajien ja poliisien yhteenotossa 7. hein\xc3\xa4kuuta viisi mielenosoittajaa sai surmansa poliisin ja karabinieerien avattua tulen. Tilanne oli l\xc3\xa4hell\xc3\xa4 riist\xc3\xa4yty\xc3\xa4 viranomaisten hallinasta. Kovan paineen alle joutunut Tambroni j\xc3\xa4tti 19. hein\xc3\xa4kuuta hallituksensa eronpyynn\xc3\xb6n, ja Amintore Fanfani ryhtyi kokoamaan kolmatta hallitustaan, johon Scelba pyydettiin j\xc3\xa4lleen sis\xc3\xa4ministeriksi. Scelban mukaantulo Fanfanin hallitukseen olisi normaalitilanteessa ollut aika vaikeasti ymm\xc3\xa4rrett\xc3\xa4viss\xc3\xa4 koska Scelban n\xc3\xa4k\xc3\xb6kantaa puolueen sis\xc3\xa4isiss\xc3\xa4 keskusteluissa pidettiin Fanfanin linjan vastakohtana. Vallitsevassa tilanteessa maassa tarvittiin kuitenkin monien mielest\xc3\xa4 iso annos \xc2\xabscelbismi\xc3\xa4\xc2\xbb levottomuuksien rauhoittamiseksi. Ei ollut yll\xc3\xa4tys ett\xc3\xa4 tilanteen rauhoituttua Scelballe ei l\xc3\xb6ytynyt paikkaa Fanfanin nelj\xc3\xa4nness\xc3\xa4 hallituksessa, jonka sis\xc3\xa4ministeriksi valittiin Paolo Emilio Taviani.\n_START_SECTION_\nUran loppuvaiheet\n_START_PARAGRAPH_\nSen j\xc3\xa4lkeen kun Scelban viimeinen kausi sis\xc3\xa4ministerin\xc3\xa4 p\xc3\xa4\xc3\xa4ttyi, helmikuussa 1962, h\xc3\xa4nt\xc3\xa4 ei en\xc3\xa4\xc3\xa4 otettu mukaan Italian hallituksiin. T\xc3\xa4rkein syy t\xc3\xa4h\xc3\xa4n lienee ollut h\xc3\xa4nen vastustuksensa kristillisdemokraattien asteittain lis\xc3\xa4\xc3\xa4ntyv\xc3\xa4\xc3\xa4n yhteisty\xc3\xb6h\xc3\xb6n vasemmistopuolueiden kanssa. T\xc3\xa4t\xc3\xa4 yhteisty\xc3\xb6linjaa puolueessa edustavan ryhm\xc3\xa4n (ns. dorot\xc3\xa8i) vastapainoksi Scelba perusti oman keskustalaisen ryhm\xc3\xa4n, Centrismo popolare, joka vuosina 1962\xe2\x80\x931966 julkaisi viikottain ilmestyv\xc3\xa4\xc3\xa4 poliittista aikakauslehte\xc3\xa4 nimelt\xc3\xa4 Il Centro. T\xc3\xa4m\xc3\xa4 ryhm\xc3\xa4 edusti puolueessa perinteellist\xc3\xa4 Sturzon ja De Gasperin linjaa, ja ilmoitti joulukuussa 1963 ett\xc3\xa4 siihen kuuluvat puolueen j\xc3\xa4senet eiv\xc3\xa4t aikoneet \xc3\xa4\xc3\xa4nest\xc3\xa4\xc3\xa4 Aldo Moron ensimm\xc3\xa4isen hallituksen luottamuksesta parlamentissa. Ensimm\xc3\xa4isen kerran puolueen historiassa osa siit\xc3\xa4 ei julkisesti tukenut omaa p\xc3\xa4\xc3\xa4ministeriehdokastaan, ja kaikki t\xc3\xa4m\xc3\xa4n ryhm\xc3\xa4n j\xc3\xa4senet j\xc3\xa4tettiin my\xc3\xb6s muodollisella p\xc3\xa4\xc3\xa4t\xc3\xb6ksell\xc3\xa4 hallituksen ulkopuolelle. Scelballa ei n\xc3\xa4in ollen ollut mit\xc3\xa4\xc3\xa4n mahdollisuutta saada ministerin salkkua, eik\xc3\xa4 h\xc3\xa4n saanut puolueessa mit\xc3\xa4\xc3\xa4n muutakaan uutta teht\xc3\xa4v\xc3\xa4\xc3\xa4 ennen kuin keskustalainen oppositioryhm\xc3\xa4 vuonna 1966 lopetti sis\xc3\xa4isen vastarinnan puolueen p\xc3\xa4\xc3\xa4linjaa vastaan. T\xc3\xa4m\xc3\xa4 p\xc3\xa4\xc3\xa4t\xc3\xb6s mahdollisti Scelban valitsemisen Euroopan parlamentin puhemieheksi vuonna 1969. Istuttuaan kaksi vuosikymment\xc3\xa4 Italian parlamentissa Scelba asettui vuoden 1968 vaaleissa ehdokkaaksi senaattiin, mihin h\xc3\xa4net my\xc3\xb6s valittiin Sisilian Acirealen vaalipiirin edustajana, samoin kuin 1972 ja 1976. Viimeisen kautensa senaattorina 1979-1983 h\xc3\xa4n edusti syntym\xc3\xa4kuntansa Caltagironen vaalipiiri\xc3\xa4. H\xc3\xa4n ilmoitti kirjeitse huhtikuussa 1983 puolueen p\xc3\xa4\xc3\xa4sihteeri Ciriaco De Mitalle ett\xc3\xa4 ei en\xc3\xa4\xc3\xa4 asettuisi ehdokkaaksi saman vuoden hein\xc3\xa4kuussa pidetyiss\xc3\xa4 vaaleissa.'