b"\n_START_ARTICLE_\nGlottaalifrikatiivi\n_START_PARAGRAPH_\nGlottaalifrikatiivi eli Glottaalinen frikatiivi, on hankaus\xc3\xa4\xc3\xa4nne, jota puhekieless\xc3\xa4 nimitet\xc3\xa4\xc3\xa4n h-\xc3\xa4\xc3\xa4nteeksi. Kansainv\xc3\xa4lisess\xc3\xa4 foneettisessa aakkostossa erotellaan \xc3\xa4\xc3\xa4nteen soinniton [h]  ja soinnillinen [\xc9\xa6] variantti. Suomessa molemmat \xc3\xa4\xc3\xa4nteet esiintyv\xc3\xa4t saman foneemin allofoneina, jota merkit\xc3\xa4\xc3\xa4n kirjaimella H._NEWLINE_Suomessa foneemi /h/ esiintyy sek\xc3\xa4 sanan alussa ett\xc3\xa4 sen sis\xc3\xa4ll\xc3\xa4, sis\xc3\xa4ll\xc3\xa4 sek\xc3\xa4 tavun alussa ett\xc3\xa4 lopussa (h-foneemin tavunloppuinen asema on suomelle ominaista ja muissa kieliss\xc3\xa4 hyvin harvinaista), mutta ei en\xc3\xa4\xc3\xa4 sanan lopussa paitsi rajageminaatiotapauksissa, joissa rajageminaatiollista sanaa seuraa h-alkuinen sana. Suomen aiemmat sananloppuiset h:t ovat korvautuneet rajageminaatiolla. _NEWLINE_Suomessa 'h' on yleens\xc3\xa4 tavallinen soinniton [h]. Vokaalien 'a', 'i' ja 'u' kanssa vokaalia vastaavassa paikassa aiheutetaan kuitenkin hankaush\xc3\xa4ly\xc3\xa4, jotta konsonantti erottuisi: sanassa paha on glottaalinen, sanassa pihi on palataalinen ja sanassa puhu on py\xc3\xb6re\xc3\xa4 bilabiaalinen heikko frikatiivi. Lis\xc3\xa4ksi, jos 'h' esiintyy tavussa viimeisen\xc3\xa4, kuten sanassa pihti, on siin\xc3\xa4 alussa soinnillinen osa. Sanan alkuinen 'h' on usein my\xc3\xb6s heikko soinniton faryngaalifrikatiivi, etenkin kun seuraava vokaali on 'a'; esimerkiksi haapa._NEWLINE_Termi glottaalifikatiivi on harhaanjohtava, koska hankaush\xc3\xa4ly ei synny kurkussa. Soinniton [h] on oikeastaan soinniton vokaali, joka ei artikulaatioltaan eroa ymp\xc3\xa4r\xc3\xb6ivist\xc3\xa4 vokaaleista, mutta kurkunp\xc3\xa4\xc3\xa4 ei v\xc3\xa4rise. Glottaalifrikatiivin m\xc3\xa4\xc3\xa4rittely on tuottanut foneetikoille p\xc3\xa4\xc3\xa4nvaivaa. Sill\xc3\xa4 ei ole prototyyppi\xc3\xa4, vaan sen artikulaatioprofiilikuva esitt\xc3\xa4\xc3\xa4 aina jotakin varianttia. Ensimm\xc3\xa4isiss\xc3\xa4 kuvauksissa se sijoitettiin alukkeiden joukkoon, sill\xc3\xa4 joissakin kieliss\xc3\xa4 se esiintyy ainoastaan sanan alussa. Saksan kieless\xc3\xa4 h esiintyy kirjaimena muuallakin, mutta se \xc3\xa4\xc3\xa4ntyy h:na vain sanan alussa ja muulloin ilmaisee, ett\xc3\xa4 sen edell\xc3\xa4 oleva vokaali on pitk\xc3\xa4. Esimerkiksi sana, joka \xc3\xa4\xc3\xa4nnet\xc3\xa4\xc3\xa4n [ha\xcb\x90n] (suomeksi \xe2\x80\x9dkukko\xe2\x80\x9d), kirjoitetaan Hahn._NEWLINE_Japanissa on vain soinnillinen [\xc9\xa6]; esimerkiksi japanin haha \xe2\x80\x9d\xc3\xa4iti\xe2\x80\x9d \xc3\xa4\xc3\xa4nnet\xc3\xa4\xc3\xa4n [\xc9\xa6\xc9\x91\xc9\xa6\xc9\x91]. Romaanisista kielist\xc3\xa4 glottaalifrikatiivi puuttuu l\xc3\xa4hes kokonaan, vaikka se on edelleen mukana oikeinkirjoituksessa.. Poikkeuksena t\xc3\xa4st\xc3\xa4 on romanian kieli, mink\xc3\xa4 lis\xc3\xa4ksi joissain espanjan murteissa velaarifrikatiivi [x] on muuttunut [h]-\xc3\xa4\xc3\xa4nteeksi."