b"\n_START_ARTICLE_\nGuillem el Gran\n_START_SECTION_\nHagiografia\n_START_PARAGRAPH_\nAquesta vida (i, a partir d'ella, les tradicions que es van transmetre sobre ella al llarg de l'Edat Mitjana) confon la primera etapa de la vida del sant amb la de Sant Guillem de Gel\xc2\xb7lona, duc d'Aquit\xc3\xa0nia, de qui es deia que havia anat a Roma i on s'havia entrevistat amb Eugeni III, qui l'orden\xc3\xa0 anar en pelegrinatge a Jerusalem en penit\xc3\xa8ncia pels seus pecats. _NEWLINE_Podria ser que Guillem de Malavalle tamb\xc3\xa9 hagu\xc3\xa9s fet un pelegrinatge a Jerusalem, per testimonis conservats en l'ofici de la seva festivitat. S'hi estaria dos anys, no pas nou com diu Teodobald. Cap al 1153 va tornar a It\xc3\xa0lia i es va fer anacoreta en un bosc prop de Pisa, despr\xc3\xa9s a Monte Pruno i, finalment en 1155, al desert de Stabulum Rodis, conegut com a Malevalle, al territori de Siena i al bisbat de Grosseto._NEWLINE_Els llocs on va ser ermit\xc3\xa0 s\xc3\xb3n tots a la Toscana: l'ermita de Santa Maria ad Martyres i Santi Jacopo e Verano alla Costa d'Acqua, en el Monte Pisano (Volterra) i la de Malavalle, a Castiglione della Pescaia._NEWLINE_L'eremita cercava en diverses comunitats cenob\xc3\xadtiques o d'anacoretes un ideal de vida on practicar l'ascesi m\xc3\xa9s r\xc3\xadgida, la solitud i l'a\xc3\xafllament del m\xc3\xb3n. Primer intentava que la comunitat on entrava segu\xc3\xads aquest estil de vida, per\xc3\xb2 en no aconseguir-ho, va abandonar la vida comunit\xc3\xa0ria. Els \xc3\xbaltims anys de la seva vida va passar-los com a anacoreta en preg\xc3\xa0ria, silenci, dej\xc3\xba i penit\xc3\xa8ncia.\n_START_SECTION_\nTradicions llegend\xc3\xa0ries\n_START_PARAGRAPH_\nSegons una tradici\xc3\xb3 toscana, era un cavaller franc\xc3\xa8s de la fam\xc3\xadlia ducal d'Aquit\xc3\xa0nia (segurament, per la confusi\xc3\xb3 amb sant Guillem de Tolosa, duc d'Aquit\xc3\xa0nia) i descendent dels comtes de Poitou. Havia tingut una vida dissoluta i immoral i cap a l'any 1240 fou excomunicat pel papa Eugeni III. El papa no va voler concedir-li el perd\xc3\xb3 quan Guillem el visti\xc3\xa0 a Caravall. Aqu\xc3\xad, Sant Bernat de Claravall hauria convertit Guillem qui, per a aconseguir el perd\xc3\xb3, va emprendre els pelegrinatges a Jerusalem, Roma i Sant Jaume de Compostel\xc2\xb7la. En tornar a la Toscana es va fer ermit\xc3\xa0. _NEWLINE_Una altra tradici\xc3\xb3 diu que era un soldat de Lucca. En una guerra contra Pisa, va perdre la vista i, en recuperar-la miraculosament, va fer-se eremita._NEWLINE_Tamb\xc3\xa9 s'hi barregen elements d'altres llegendes, com la de Sant Jordi: segons la tradici\xc3\xb3, va lluitar contra un drac que aterroritzava els camps de Castiglione della Pescaia.\n_START_SECTION_\nNaixement de l'Orde de Sant Guillem\n_START_PARAGRAPH_\nGuillem el Gran no va fundar cap orde religi\xc3\xb3s ni va escriure cap regla, per\xc3\xb2 des de l'Epifania del 1156 va acollir un deixeble, Albert. Despr\xc3\xa9s de la mort de Guillem, poc menys d'un any despr\xc3\xa9s, Albert va escriure les ensenyances que li havia transm\xc3\xa8s Guillem i va fixar, a partir d'ells, una regla guillemita, basada en la dels cistercencs: les Consuetudines e Regula sancti Guillelmi. En 1211, va ser aprovada pel papa Innocenci III i l'orde comen\xc3\xa7\xc3\xa0 a tenir difusi\xc3\xb3 per It\xc3\xa0lia i altres llocs d'Europa.\n_START_SECTION_\nVeneraci\xc3\xb3\n_START_PARAGRAPH_\nEn morir, el seu sepulcre va ser lloc de pelegrinatge de devots de la Toscana, el Laci i les Marques. El culte va ser aprovat per Alexandre III entre el 1174 i 1181, i Innocenci III el declar\xc3\xa0 sant el 8 de maig de 1202 amb la butlla Ex litteris. _NEWLINE_La festivitat del sant va passar del 10 de febrer al 16 d'octubre en la reforma de 1969, per\xc3\xb2 el canvi no va ser acceptat per totes les esgl\xc3\xa9sies locals: algunes d'elles continuen celebrant-lo en l'aniversari de la seva mort."