b'\n_START_ARTICLE_\nBo Diddley\n_START_SECTION_\nPrimers anys\n_START_PARAGRAPH_\nVa n\xc3\xa9ixer a una granja cotonera entre McComb i Magnolia (Mississipp\xc3\xad). Amb el nom d\'Ellas Bates, m\xc3\xa9s endavant, al viure amb la seva mare adoptiva, Gussie McDaniel, cosina de la seva mare, passaria a anomenar-se Ellas McDaniel. El nom art\xc3\xadstic de Bo Diddley, ve a significar en argot aix\xc3\xad com "res de res". Altra font diu que el nom vindria d\'un sobrenom de la seva \xc3\xa8poca de boxejador. El nom tamb\xc3\xa9 es lliga al d\'arc de diddley (diddley bow en angl\xc3\xa8s), un instrument de corda usat en els camps del sud, principalment pels m\xc3\xbasics negres._NEWLINE_En 1933 va passar a viure a Chicago on a primerenca edat comen\xc3\xa7aria la seva afici\xc3\xb3 per la m\xc3\xbasica. Sent molt jove, la seva germana li va regalar una guitarra, comen\xc3\xa7ant a rebre lli\xc3\xa7ons d\'aquest instrument i de viol\xc3\xad amb el professor O. W. Frederick. Segons ell mateix reconeix, la seva inspiraci\xc3\xb3 li va venir veient a John Lee Hooker.\n_START_SECTION_\nLa seva m\xc3\xbasica\n_START_PARAGRAPH_\nSi en el rock and roll Elvis Presley \xc3\xa9s el rei i Chuck Berry el seu poeta, Bo Diddley \xc3\xa9s el seu arquitecte. El seu estil personal ha influ\xc3\xaft i segueix influint de tal manera que segons passa el temps la seva figura s\'engrandeix en el panorama de la m\xc3\xbasica rock. D\'altra banda, la seva fama no s\'ha vist premiada en l\'aspecte econ\xc3\xb2mic com cabria haver esperat. La cruesa del seu estil li va tancar les portes a vendes milion\xc3\xa0ries, portes que s\xc3\xad que s\'obririen de bat a bat per a molts m\xc3\xbasics i bandes en els quals va influir.\n_START_SECTION_\nEls seus comen\xc3\xa7aments\n_START_PARAGRAPH_\nEls seus inicis comencen en 1951 tocant en els carrers, els mercats i en el 708, un fam\xc3\xb3s club de l\'\xc3\xa8poca. Els seus temes posaven de manifest les seves influ\xc3\xa8ncies de Nat King Cole, Muddy Waters, Louis Jordan o John Lee Hooker._NEWLINE_La seva oportunitat vindria de mans de la Chess Records de Chicago, una filial de la Checker Records. En 1955 gravaria el seu primer disc amb dos temes: Bo Diddley i I\'m a man. En aquests temes ja destaca amb el seu potent doll de veu i el so psicod\xc3\xa8lic d\'inconfusible de la seva guitarra._NEWLINE_El 20 de novembre de 1955, Bo Diddley era el primer afroameric\xc3\xa0 a apar\xc3\xa8ixer en el programa de televisi\xc3\xb3 The Ed Sullivan Show. Anys m\xc3\xa9s tard, recordant aquest fet diria que l\'experi\xc3\xa8ncia no va fer m\xc3\xa9s que enfurismar-lo. "Vaig interpretar dues can\xc3\xa7ons i va aconseguir enutjar-me... Ed Sullivan va dir que era un d\'aquests prometedors joves de color que sempre li enganyaven. Va dir que no duraria m\xc3\xa9s sis mesos"._NEWLINE_Amb el temps van ser sorgint noves can\xc3\xa7ons en les quals una part important eren els m\xc3\xbasics que li acompanyaven: La seva germanastra, anomenada "La Duquessa", a la segona guitarra; Billy Boy Arnold a l\'harm\xc3\xb2nica; Franz Kirkland o Clifton James en la bateria; Otis Spann al piano; Jerome Green amb les maraques i veu acompanyant.\n_START_SECTION_\nEl seu estil\n_START_PARAGRAPH_\nA causa del seu estil musical, \xc3\xa9s m\xc3\xa9s conegut com a "Bo Diddley beat". El seu estil beat ha estat utilitzat per molts altres importants artistes en diferents can\xc3\xa7ons, com en "Willie and the Hand Jive" de Johnny Otis (m\xc3\xa9s proper al hambone que a l\'estil de Bo Diddley), la versi\xc3\xb3 en viu de "She\'s the One" de Bruce Springsteen, "Desire" de U2 i "Not Fade Away" de Buddy Holly aix\xc3\xad com temes menys coneguts com el "Callin\' All Cows" dels Blues Rockers._NEWLINE_Bo Diddley va utilitzar una gran varietat de ritmes, no obstant aix\xc3\xb2, amb el back beat faria esclatar l\'estil de la belada, a l\'introduir el so freq\xc3\xbcent de les maracas de Jerome Green. Tamb\xc3\xa9 va ser un guitarrista que va introduir multitud de nous efectes especials i innovacions en la forma de tocar. Com violinista pot oirse en el tema "The Clock Strikes Twelve"._NEWLINE_El ritme \xc3\xa9s tan important en la m\xc3\xbasica de Bo Diddley que l\'harmonia est\xc3\xa0 redu\xc3\xafda sovint a una simplicitat nua. Amb freq\xc3\xbc\xc3\xa8ncia, les seves can\xc3\xa7ons (com per exemple "Hey Bo Diddley" i "Who Do You Love?") no tenen cap canvi d\'acord; \xc3\xa9s a dir, els m\xc3\xbasics toquen el mateix acord durant tot el tema, de manera que l\'entusiasme \xc3\xa9s creat pel mateix ritme, m\xc3\xa9s que per l\'harmonia.\n_START_SECTION_\nLes seves can\xc3\xa7ons\n_START_PARAGRAPH_\nEncara que Bo Diddley va ser un artista que va obrir fronteres interculturals al treballar amb audi\xc3\xa8ncies de p\xc3\xbablic blanc, apareixent per exemple en concerts de Alan Freed, les seves composicions rarament van tractar problemes relacionats amb l\'adolesc\xc3\xa8ncia. L\'excepci\xc3\xb3 m\xc3\xa9s notable \xc3\xa9s probablement el seu \xc3\xa0lbum "Surfin\' With Bo Diddley", on va oferir el tema "Surfer\'s Love Call" seguint l\'estil musical imperant en els anys 60 en Calif\xc3\xb2rnia, i encara que Bo mai va poder arribar a una gran ona que ho dugu\xc3\xa9s a l\'\xc3\xa8xit de l\'estil surf, s\xc3\xad que va aconseguir influir en els seus guitarristes._NEWLINE_Les lletres de les seves composicions s\xc3\xb3n sovint enginyoses i humor\xc3\xadstiques adaptacions de temes de la m\xc3\xbasica tradicional. El seu primer \xc3\xa8xit, "Bo Diddley" estava basat en la nana "Hush Little Baby". De la mateixa manera, "Hey Bo Diddley" es basa en la can\xc3\xa7\xc3\xb3 popular "Old Macdonald"._NEWLINE_Entre les seves can\xc3\xa7ons podem destacar a m\xc3\xa9s de les ja esmentades Diddley Daddy, Pretty Thing (1955); Who Do You Love, Before You Accuse Me (1956); Hey Bo Diddley (1957); Say Man (1958); Road Runner (1959); Cadillac (1960); I Can Tell, You Can\'t Judge A Book By The Cover (1961)._NEWLINE_A m\xc3\xa9s de les moltes can\xc3\xa7ons que va compondre per a si mateix, va escriure "Love Is Strange" para Mickey i Sylvia sota pseud\xc3\xb2nim, una can\xc3\xa7\xc3\xb3 considerada com pionera de la m\xc3\xbasica pop._NEWLINE_Cap esmentar la seva amistat amb Chuck Berry amb el qual ha col\xc2\xb7laborat en m\xc3\xa9s d\'una ocasi\xc3\xb3 a m\xc3\xa9s d\'haver compartit cartell en algun concert. Li va acompanyar a la guitarra en les can\xc3\xa7ons Memphis i Sweet Little Rock and Roller i van gravar junts l\'\xc3\xa0lbum Two Great Guitars.\n_START_SECTION_\nLes seves guitarres\n_START_PARAGRAPH_\nEl seu instrument, amb marca registrada, \xc3\xa9s la guitarra square-bodied que ell mateix va desenvolupar i amb la qual ha tocat en milers de concerts anuals; des de suosos clubs de Chicago a gires amb velles gl\xc3\xb2ries del rock and roll passant per actuacions com teloner per a The Clash o d\'artista convidat pels m\xc3\xadtics Rolling Stones. El seu entusiasme per aquest instrument ha fet que posseeixi una espectacular col\xc2\xb7lecci\xc3\xb3 de guitarres.\n_START_SECTION_\nInflu\xc3\xa8ncies\n_START_PARAGRAPH_\nLa influ\xc3\xa8ncia d\'aquest franc\xc3\xa8s negre, com a ell mateix li agrada definir-se, en la m\xc3\xbasica contempor\xc3\xa0nia d\'Europa i Am\xc3\xa8rica ha estat m\xc3\xa9s que notable. Tant m\xc3\xbasics com grups han realitzat amb freq\xc3\xbc\xc3\xa8ncia versions de les seves pr\xc3\xb2pies can\xc3\xa7ons. Caben destacar The Animals, que van gravar "The Story of Bo Diddley", The Who i The Yardbirds que van gravar "I\'m a Man" i The Woolies i George Thorogood que arribarien a un \xc3\xa8xit amb "Who Do You Love", tema que tamb\xc3\xa9 seria utilitzat per la banda Quicksilver Messenger Service i que era un dels favorits en els concerts de The Doors._NEWLINE_"Road Runner" de Bo Diddley tamb\xc3\xa9 va ser gravat amb freq\xc3\xbc\xc3\xa8ncia, incloent a The Who en un dels seus concerts. El tema "Mannish Boy" de Muddy Waters era una adaptaci\xc3\xb3 del tema Diddley "I\'m a Man". El grup The Jesus and Mary Chain tamb\xc3\xa9 va realitzar un enregistrament titulat "Bo Diddley is Jesus" ("Bo Diddley \xc3\xa9s Jes\xc3\xbas") en homenatge a la seva persona. Ronnie Hawkins va interpretar "Hey Bo Diddley", "Bo Diddley" i "Who Do You Love" durant moltes de les seves sessions d\'enregistrament, incloses les realitzades amb la seva banda, The Hawks, m\xc3\xa9s tard coneguda com The Band._NEWLINE_En el seu \xc3\xbaltim disc, Per la boca viu el peix, Fito i Fitipaldis li fa un petit homenatge dedicant-li una can\xc3\xa7\xc3\xb3 en la qual parla sobre ell, "Jo no s\xc3\xb3c Bo Diddley".\n_START_SECTION_\nReconeixements\n_START_PARAGRAPH_\nEn els \xc3\xbaltims anys, Bo Diddley ha rebut nombrosos reconeixements al seu paper com un dels pares fundadors del Rock and Roll. Al 1986 el van incluir a la Washington Area Music Association. A l\'any seg\xc3\xbcent l\'inclourien en el Rock and Roll Hall of Fame. La seva contribuci\xc3\xb3 pionera al g\xc3\xa8nere ha estat reconeguda tamb\xc3\xa9 pel Rockabilly Hall of Fame. En 1996, la Rhythm and Blues Foundation li va concedir el m\xc3\xa8rit d\'una vida consagrada al ritme. En 1998, la Recording Academy li premia amb un Lifetime Achievement Award en la cerim\xc3\xb2nia dels premis Grammy per la seva can\xc3\xa7\xc3\xb3 "Bo Diddley" gravada en 1955._NEWLINE_El comen\xc3\xa7ament del nou mil\xc2\xb7lenni va introduir a Bo Diddley en el Mississippi Musicians Hall of Fame i en els famosos de la North Florida Music Association. En 2002, va rebre sengles premis de la National Association of Black Owned Broadcasters i de la Broadcast Music Incorporated en reconeixement a les seves m\xc3\xbaltiples contribucions a la m\xc3\xbasica contempor\xc3\xa0nia._NEWLINE_En 2003, en la Cambra de representants dels Estats Units, Hon. John Conyers, Jr. de Michigan, retia homenatge a Bo Diddley descrivint-lo com a "un dels veritables pioners del rock and roll, que ha influenciat a generacions"._NEWLINE_En 2004, l\'enregistrament de 1956 que van realitzar Mickey Baker i Sylvia Vanderpool de la seva can\xc3\xa7\xc3\xb3 "Love Is Strange" (L\'amor \xc3\xa9s estrany) va ser inclosa en el "Grammy Hall of Fame" com un dels enregistraments amb significaci\xc3\xb3 hist\xc3\xb2rica. La revista Rolling Stone el va nomenar com un dels seus temes immortals en l\'article The 50 Greatest Artists of All Time (Els 50 artistes m\xc3\xa9s grans del tot el temps)._NEWLINE_En 2005, Bo Diddley va celebrar el seu cinquant\xc3\xa8 aniversari en el m\xc3\xb3n de la m\xc3\xbasica amb reeixides gires per Austr\xc3\xa0lia, Europa i de costa a costa per tota Am\xc3\xa8rica del Nord. En el vint\xc3\xa8 aniversari de la creaci\xc3\xb3 del Rock and Roll Hall of Fame va interpretar la seva can\xc3\xa7\xc3\xb3 "Bo Diddley" amb Eric Clapton i Robbie Robertson. En el Regne Unit, la revista Uncut va incloure el seu \xc3\xa0lbum de 1958 en la llista 100 Music, Movie & TV Moments That Have Changed The World (Les 100 can\xc3\xa7ons, pel\xc2\xb7l\xc3\xadcules i programes de televisi\xc3\xb3 que han canviat el m\xc3\xb3n)._NEWLINE_En 2006, En el disc del grup espanyol Fito & Fitipaldis "Per la boca viu el peix", se li va fer el seu personal ressenya amb la seva can\xc3\xa7\xc3\xb3 No S\xc3\xb3c Bo Diddley._NEWLINE_Diddley va morir el 2 de juny de 2008 a la ciutat estatunidenca d\'Archer a l\'edat de 79 anys.'