b"\n_START_ARTICLE_\nCinema propagand\xc3\xadstic\n_START_SECTION_\nHist\xc3\xb2ria\n_START_PARAGRAPH_\nPotser en un inici els directors no s'adonaven de la import\xc3\xa0ncia del cinema i de la forta arma ideol\xc3\xb2gica que podia suposar, per\xc3\xb2 amb els anys es vana anar adonant de la seva for\xc3\xa7a i de la seva import\xc3\xa0ncia i vana anar millorant les seves t\xc3\xa8cniques per donar-li encara m\xc3\xa9s for\xc3\xa7a.\n_START_SECTION_\nDavid Wark Griffith\n_START_PARAGRAPH_\nVa ser un director cinematogr\xc3\xa0fic estatunidenc considerat un dels pares del cinema modern i creador del llenguatge cinematogr\xc3\xa0fic. Va ser pioner en la utilitzaci\xc3\xb3 d'algunes t\xc3\xa8cniques com el primer pla o el flashback. Abans de Griffith, les pel\xc2\xb7l\xc3\xadcules eren curtes, anecd\xc3\xb2tiques, en lloc de dram\xc3\xa0tiques, i produ\xc3\xafdes, interpretades i muntades amb pocs mitjans i poca qualitat. Es pot afirmar que va ser ell qui va establir les bases del llenguatge cinematogr\xc3\xa0fic amb uns recursos expressius com els canvis d\xe2\x80\x99escala en els enquadraments dels plans, el fos-encadenat, l\xe2\x80\x99establiment d\xe2\x80\x99eixos entre plans, el flashback i molts altres que seran mundialment coneguts i utilitzats al llarg de tota la hist\xc3\xb2ria del cinema fins als nostres dies._NEWLINE_Les seves pel\xc2\xb7l\xc3\xadcules tenen un clar component propagand\xc3\xadstic i van marcar un precedent i una manera de fer en la hist\xc3\xb2ria del cinema, no nom\xc3\xa9s a nivell t\xc3\xa8cnic, com ja hem esmentat m\xc3\xa9s amunt, sin\xc3\xb3 tamb\xc3\xa9 a nivell narratiu. Argumentalment, les seves pel\xc2\xb7l\xc3\xadcules es fonamenten en idees maniquees, generant una clara distinci\xc3\xb3 entre el b\xc3\xa9 i el mal. Griffith reflecteix la seva opini\xc3\xb3 moral tot etiquetant successos i personatges com a bons i dolents per tal d\xe2\x80\x99establir un esquema dualista basat en parelles ant\xc3\xb2nimes, pobre-ric, negre-blanc, dona-home... que com a rerefons tenen l\xe2\x80\x99\xc3\xbanica divisi\xc3\xb3 existent per a ell: heroi-malvat.\xc2\xa0 Aquesta base moral maniquea, present al llarg de tota la seva obra, s\xe2\x80\x99estabilitza culturalment en gaireb\xc3\xa9 tota la producci\xc3\xb3 cinematogr\xc3\xa0fica de la costa oest dels Estats Units que, en apoderar-se de l\xe2\x80\x99hegemonia cultural del cinema occidental, l\xe2\x80\x99exportar\xc3\xa0 en gran manera a la resta del m\xc3\xb3n._NEWLINE_En alguns dels seus curts, seguint un tema edificant del moment, lluita contra l\xe2\x80\x99alcoholisme com a What Drink Did (Lo que hizo la bebida, 1909)\xc2\xa0 o a The Day After (El dia de despu\xc3\xa9s, 1909). Tamb\xc3\xa9 va dirigir alguns curts on intentava promoure el pensament religi\xc3\xb3s narrant hist\xc3\xb2ries d\xe2\x80\x99homes que havien recuperat la fe perduda, The converts (Los convertidos, 1910),\xc2\xa0 o dones que estan en el mal cam\xc3\xad i son recondu\xc3\xafdes per sacerdots, To save her soul (Para salvar su alma, 1909).  _NEWLINE_A m\xc3\xa9s de tot aix\xc3\xb2, el llargmetratge m\xc3\xa9s estudiat i criticat pel seu component propagand\xc3\xadstic \xc3\xa9s  The Birth of a Nation (El nacimiento de una naci\xc3\xb3n, 1915), on narra els esdeveniments m\xc3\xa9s importants de la hist\xc3\xb2ria dels Estats Units, amb un fort component racista. En aquesta pel\xc2\xb7l\xc3\xadcula, Griffith menysprea la gent de color i arriba a glorificar la creaci\xc3\xb3 del Ku Klux Klan. Tot i aix\xc3\xad, \xc3\xa9s una obra de refer\xc3\xa8ncia hist\xc3\xb2rica, doncs \xc3\xa9s el primer llargmetratge (190 minuts) amb aut\xc3\xa8ntica coher\xc3\xa8ncia argumental. Al 1916, va dirigir una altra pel\xc2\xb7l\xc3\xadcula que tamb\xc3\xa9 ha passat a la hist\xc3\xb2ria pel seu component ideol\xc3\xb2gic, Intolerance (Intolerancia), feta per esborrar les acusacions racistes sobre ell, on es narren diversos relats hist\xc3\xb2rics injustos, simult\xc3\xa0niament. En aquest film es cr\xc3\xadtica el despotisme i les injust\xc3\xadcies de qualsevol tipus.\n_START_SECTION_\nCinema durant la primera guerra mundial\n_START_PARAGRAPH_\nEn el moment en qu\xc3\xa8 va esclatar la Primera Guerra Mundial, el cinema tenia nom\xc3\xa9s uns vint anys d\xe2\x80\x99hist\xc3\xb2ria i estava en proc\xc3\xa9s de canvi i descobriment. Estaven comen\xc3\xa7ant a sorgir les ind\xc3\xbastries nacionals i per primera vegada la guerra, i les seves atrocitats, eren gravades i retransmeses. La guerra va ser enregistrada en films i documentals que van servir com a propaganda, ja que l\xe2\x80\x99audiovisual es va convertir en el mitj\xc3\xa0 de difusi\xc3\xb3 m\xc3\xa9s r\xc3\xa0pid, a m\xc3\xa9s a m\xc3\xa9s no era necessari saber llegir ni ser un gran estudi\xc3\xb3s per entendre\xe2\x80\x99l._NEWLINE_Durant la guerra, el cinema va patir grans canvis. L\xe2\x80\x99hegemonia cinematogr\xc3\xa0fica va passar de Fran\xc3\xa7a als Estats Units, que l\xe2\x80\x99ha conservada fins avui en dia. A causa de la Gran Guerra va sorgir un nou g\xc3\xa8nere cinematogr\xc3\xa0fic, el b\xc3\xa8l\xc2\xb7lic, que ha passat a la hist\xc3\xb2ria com un dels grans g\xc3\xa8neres cinematogr\xc3\xa0fics en el qual es van anar formant grans t\xc3\xb2pics argumentals que han arribat als nostres dies. A m\xc3\xa9s, aquest g\xc3\xa8nere ha estat una gran eina propagand\xc3\xadstica al llarg de tota la hist\xc3\xb2ria del cinema. Els directors han plasmat el seu enuig o la seva aprovaci\xc3\xb3 envers la guerra. Les pel\xc2\xb7l\xc3\xadcules es posicionaven, i es posicionen, en un b\xc3\xa0ndol o un altre i la seva arbitrarietat en la cl\xc3\xa0ssica divisi\xc3\xb3 entre bons i dolents era i \xc3\xa9s evident. Els governs van comen\xc3\xa7ar a utilitzar aquest nou g\xc3\xa8nere per produir pel\xc2\xb7l\xc3\xadcules que fomentessin els seus interessos i les seves i prefer\xc3\xa8ncies envers la guerra. Tamb\xc3\xa9 es van utilitzar films i gravacions fetes durant les batalles per a adoctrinar i motivar els propis soldats._NEWLINE_Molts cineastes van crear cinema cr\xc3\xadtic amb el conflicte b\xc3\xa8l\xc2\xb7lic a trav\xc3\xa9s de la s\xc3\xa0tira, com Charles Chaplin a Shoulder Arms (\xc2\xa1Armas al hombro!, 1918), un film que tracta sobre un soldat que \xc3\xa9s entrenat i enviat al front. All\xc3\xa0 actua de manera heroica i \xc3\xa9s recompensat, finalment \xc3\xa9s tot un somni. Alguns directors van utilitzar el drama per fer cr\xc3\xadtiques, com Abel Gance a J\xe2\x80\x99accuse (Yo acuso, 1919), que tracta sobre dos homes, el marit d\xe2\x80\x99una dona i l\xe2\x80\x99amant d\xe2\x80\x99aquesta, que es reuneixen en el front. Aquesta pel\xc2\xb7l\xc3\xadcula mostra nom\xc3\xa9s un exemple de les destrosses de la guerra, hi ha moltes en l\xe2\x80\x99\xc3\xa8poca que ho fan. Tamb\xc3\xa9 va haver moltes produccions posteriors reflectint les atrocitats i conseq\xc3\xbc\xc3\xa8ncies de la guerra i les seves conseq\xc3\xbc\xc3\xa8ncies com The Big Parade (La gran desfilada, 1925) de King Vidor, o Paths of Glory (Senderos de gloria, 1957) de Stanley Kubrick, un dels films m\xc3\xa9s famosos sobre el conflicte on el director narra, a trav\xc3\xa9s d\xe2\x80\x99un film antib\xc3\xa8l\xc2\xb7lic, com l\xe2\x80\x99ex\xc3\xa8rcit franc\xc3\xa8s \xc3\xa9s derrotat estrepitosament en intentar aconseguir una zona estrat\xc3\xa8gica i el general, un dels responsables de la missi\xc3\xb3, juntament amb un consell de guerra decideix agafar tres soldats a l\xe2\x80\x99atzar, acusar-los de covards i condemnar-los a mort. Aquesta pel\xc2\xb7l\xc3\xadcula \xc3\xa9s una clara cr\xc3\xadtica als conflictes armats i, des del meu punt de vista, \xc3\xa9s tamb\xc3\xa9 una clara cr\xc3\xadtica a l\xe2\x80\x99organitzaci\xc3\xb3 jer\xc3\xa0rquica i absolutista dels ex\xc3\xa8rcits._NEWLINE_D\xe2\x80\x99altra banda, es van comen\xc3\xa7ar a popularitzar els documentals b\xc3\xa8l\xc2\xb7lics, que es van fer servir com a informatius per a les fam\xc3\xadlies que tenien membres en el front o ciutadans interessats en el conflicte. Aquests documentals tamb\xc3\xa9 van servir per a qu\xc3\xa8 els b\xc3\xa0ndols es fessin propaganda per tal d\xe2\x80\x99augmentar la moral de les tropes i per a manipular el pensament i l\xe2\x80\x99opini\xc3\xb3 envers el conflicte.\n_START_SECTION_\nExpressionisme alemany\n_START_PARAGRAPH_\nA l\xe2\x80\x99inici de la Primera Guerra Mundial, el cinema alemany va decaure, per\xc3\xb2 la situaci\xc3\xb3 es va estabilitzar bastant r\xc3\xa0pid. El pa\xc3\xads comen\xc3\xa7\xc3\xa0 a fer produccions cinematogr\xc3\xa0fiques, no nom\xc3\xa9s amb una finalitat l\xc3\xbadica, sin\xc3\xb3 tamb\xc3\xa9 informativa. A l\xe2\x80\x99inici, els militars alemanys no volien que es film\xc3\xa9s gaire al front i hi havia molta censura d\xe2\x80\x99imatges i de pel\xc2\xb7l\xc3\xadcules b\xc3\xa8l\xc2\xb7liques, per\xc3\xb2 al 1917, despr\xc3\xa9s de veure l\xe2\x80\x99\xc3\xa8xit de les produccions propagand\xc3\xadstiques dels aliats, funden la Bufa per a fer cine de campanya i propagand\xc3\xadstic. A mesura que l\xe2\x80\x99\xc3\xa8xit d\xe2\x80\x99aquest cinema creix, hi ha m\xc3\xa9s pressupost per a millorar el prestigi del sector i la poblaci\xc3\xb3 es comen\xc3\xa7a a evadir de la guerra amb cinema de ficci\xc3\xb3 fet per elevar la moral.\xc2\xa0 L\xe2\x80\x99expressionisme va ser un moviment cultural sorgit a Alemanya a principis de segle plasmat en moltes arts. Va ser un moviment for\xc3\xa7a heterogeni, basat en la defensa d\xe2\x80\x99un art m\xc3\xa9s personal i intu\xc3\xaftiu on predominava la visi\xc3\xb3 interior de l\xe2\x80\x99artista front la plasmaci\xc3\xb3 de la realitat. En el cinema, aquest moviment no va arribar fins a la fi de la Primera Guerra Mundial i es caracteritz\xc3\xa0 per utilitzar molts contrastos i clarobscurs, provocant una est\xc3\xa8tica t\xc3\xa8trica. Tamb\xc3\xa9 hi destaca la utilitzaci\xc3\xb3 de grans decorats en lloc de paratges m\xc3\xa9s reals. A trav\xc3\xa9s d\xe2\x80\x99aquestes t\xc3\xa8cniques i moltes altres, intenten expressar sentiments i emocions per sobre de la realitat. Utilitzaven aquestes t\xc3\xa8cniques d\xe2\x80\x99il\xc2\xb7luminaci\xc3\xb3, aquest decorats extrems i l\xe2\x80\x99actuaci\xc3\xb3 sobrepassada dels actors per a suscitar en l\xe2\x80\x99espectador un sentiment de por, misteri i suspens.\xc2\xa0_NEWLINE_A trav\xc3\xa9s dels films expressionistes els autors van plasmar el reflex moral del desequilibri social i pol\xc3\xadtic del moment, ja que en l\xe2\x80\x99\xc3\xa8poca de postguerra, Alemanya estava sumida en una forta crisis i hi havia molts canvis sociopol\xc3\xadtics. Van utilitzar el cinema per fer una clara cr\xc3\xadtica a la situaci\xc3\xb3 de desequilibri i desconcert del moment. Molts autors van fer una reflexi\xc3\xb3 sobre l\xe2\x80\x99estat i el seu funcionament. Tamb\xc3\xa9 era molt freq\xc3\xbcent mostrar la naturalesa dual de l\xe2\x80\x99home i presentar a grans malvats, com poden ser dictadors, monstres o inorg\xc3\xa0nics que cobren vida com a Metropolis (Metr\xc3\xb2polis, 1927) de Fritz Lang. En el cinema expressionista era quasi imprescindible la utilitzaci\xc3\xb3 de s\xc3\xadmbols per a traduir la mentalitat dels personatges, el seu estat d\xe2\x80\x99\xc3\xa0nim o les seves intencions. A trav\xc3\xa9s de la simbologia, els directors tamb\xc3\xa9  suscitaven reaccions ps\xc3\xadquiques de l\xe2\x80\x99espectador que l\xe2\x80\x99orientaven cap a uns ideals._NEWLINE_Comen\xc3\xa7ant per la primera pel\xc2\xb7l\xc3\xadcula expressionista, Das Kabinett des Dr. Caligari (El gabinete del Doctor Cali\xc2\xbagari, 1920) de Robert Wiene, on ja es pot veure una forta cr\xc3\xadtica a l\xe2\x80\x99estat. El director critica l\xe2\x80\x99actuaci\xc3\xb3 del govern a la guerra a trav\xc3\xa9s d\xe2\x80\x99una met\xc3\xa0fora on el Dr. Caligari, representant l\xe2\x80\x99estat, indueix un somn\xc3\xa0mbul, el poble, a cometre assassinats, la guerra. Al llargmetratge de Metr\xc3\xb2polis tamb\xc3\xa9 hi ha una cr\xc3\xadtica social forta. A l\xe2\x80\x99inici de la pel\xc2\xb7l\xc3\xadcula hi ha una cr\xc3\xadtica a l\xe2\x80\x99explotaci\xc3\xb3 del proletariat per part d\xe2\x80\x99uns pocs rics, per\xc3\xb2 a mesura que avan\xc3\xa7a el film tamb\xc3\xa9 cr\xc3\xadtica l\xe2\x80\x99acte revolucionari dels treballadors explotats per guanyar drets laborals. En conclusi\xc3\xb3, podem dir que Metropolis no \xc3\xa9s exactament una cr\xc3\xadtica a l\xe2\x80\x99estat, s\xc3\xad defensa les reformes socials de la prole, per\xc3\xb2 sempre a trav\xc3\xa9s d\xe2\x80\x99un pacte entre un representant d\xe2\x80\x99aquesta i el ric m\xc3\xa9s poder\xc3\xb3s. Un pacte que \xc3\xa9s possible gr\xc3\xa0cies a un intermediari, un ric que ha vist l\xe2\x80\x99explotaci\xc3\xb3 i empatitza amb el poble, \xe2\x80\x9cel mediador entre el cerebro y las manos debe ser el coraz\xc3\xb3n\xe2\x80\x9d (frase clau de la pel\xc2\xb7l\xc3\xadcula).\n_START_SECTION_\nCinema Sovi\xc3\xa8tic\n_START_PARAGRAPH_\na R\xc3\xbassia el cinema ja era prou conegut abans de la revoluci\xc3\xb3 comunista. Durant el per\xc3\xadode tsarista va n\xc3\xa9ixer aquest nou art a R\xc3\xbassia. Al 1908 van produir el seu primer curtmetratge Stenka Razin de Vlad\xc3\xadmir Rom\xc3\xa0ixkov i a partir de 1910, quan es va produir la primera pel\xc2\xb7l\xc3\xadcula d\xe2\x80\x99animaci\xc3\xb3 russa: Lucanus Cervus de Vladislav Star\xc3\xa8vitx,\xc2\xa0 va comen\xc3\xa7ar una rica tradici\xc3\xb3 per tota Europa de l\xe2\x80\x99Est. \xc2\xa0 _NEWLINE_Despr\xc3\xa9s de 1917, amb la revoluci\xc3\xb3 bolxevic, el cinema de la zona va canviar radicalment. Tot i que abans de 1917 hi va haver cinema propagand\xc3\xadstic i ideol\xc3\xb2gic a molts llocs d\xe2\x80\x99occident, es pot dir que la R\xc3\xbassia comunista va ser la primera en adonar-se\xe2\x80\x99n veritablement de la import\xc3\xa0ncia d\xe2\x80\x99aquest medi. Lenin va dir \xe2\x80\x9cDe totes les arts, el cinema \xc3\xa9s per nosaltres la m\xc3\xa9s important\xe2\x80\x9d. Tenint en compte que en la R\xc3\xbassia de l\xe2\x80\x99\xc3\xa8poca hi havia molt\xc3\xadssim analfabetisme, el cinema, juntament amb la r\xc3\xa0dio, era el mitj\xc3\xa0 art\xc3\xadstic m\xc3\xa9s senzill per arribar a tothom. L\xe2\x80\x99URSS va decidir utilitzar el cinema com a mitj\xc3\xa0 revolucionari, investigant les seves capacitats pedag\xc3\xb2giques. A trav\xc3\xa9s de films i documentals intentaven estendre els ideals comunistes, no nom\xc3\xa9s per R\xc3\xbassia, sin\xc3\xb3 tamb\xc3\xa9 arreu del m\xc3\xb3n. El cinema estava al servei de la revoluci\xc3\xb3._NEWLINE_Del 1917 al 1921, mentre durava la Guerra Civil, va haver un estancament cinematogr\xc3\xa0fic, per\xc3\xb2 va servir de pr\xc3\xa0ctica per als directors, ja que a la fi de la guerra, quan el comunisme va prendre el poder, el nou govern va invertir molts recursos en aquest mitj\xc3\xa0 de difusi\xc3\xb3. Volien mostrar el triomf de la revoluci\xc3\xb3 i no nom\xc3\xa9s mostrant el que passava sin\xc3\xb3 fent-ho de manera revolucion\xc3\xa0ria, per intentar inculcar-lo i fer propaganda ideol\xc3\xb2gica. El govern exigia un cinema de qualitat i bona producci\xc3\xb3. Aquesta creen\xc3\xa7a i fe en la capacitat difusora del mitj\xc3\xa0 va provocar que els directors posessin en pr\xc3\xa0ctica molt\xc3\xadssimes innovacions t\xc3\xa8cniques i est\xc3\xa8tiques. A part del gran comprom\xc3\xads del cinema amb la revoluci\xc3\xb3, aquest tamb\xc3\xa9 es va caracteritzar per tenir un gran inter\xc3\xa8s en el muntatge i la fotografia. Els cineastes jugaven amb l\xe2\x80\x99espai i el temps, mitjan\xc3\xa7ant trucs de muntatge aconseguien crear emocions, sentiments i idees en l\xe2\x80\x99espectador. Hi va haver innovacions tan importants com l\xe2\x80\x99efecte Kuleixov, que mostra com el significat d\xe2\x80\x99un pla est\xc3\xa0 subordinat al context visual dels plans anteriors i posteriors, evidenciant que una seq\xc3\xbc\xc3\xa8ncia \xc3\xa9s un conjunt d\xe2\x80\x99imatges que construeixen un significat. En les pel\xc2\xb7l\xc3\xadcules sovi\xc3\xa8tiques, no nom\xc3\xa9s el contingut argumental era revolucionari sin\xc3\xb3 que la manera de narrar ja ho era. \xc3\x89s a dir, amb les mides i angulacions dels plans, el muntatge i l\xe2\x80\x99est\xc3\xa8tica ja indu\xc3\xafen a unes idees comunistes, aix\xc3\xb2 ho feien, per exemple, a trav\xc3\xa9s d\xe2\x80\x99un muntatge intel\xc2\xb7lectual d\xe2\x80\x99atraccions._NEWLINE_Alguns dels cineastes m\xc3\xa9s importants durant els anys 20 van ser Serguei Mikh\xc3\xa0ilovitx Eisenstein, que potser \xc3\xa9s considerat el m\xc3\xa0xim representant del cinema sovi\xc3\xa8tic, Dziga V\xc3\xa8rtov que va revolucionar el m\xc3\xb3n del documental amb Chelovek s kino-apparatom (El hombre de la c\xc3\xa1mara, 1929), Lev Kuleixov que, a banda de les seves grans innovacions t\xc3\xa8cniques, tamb\xc3\xa9 va ser un gran director amb films com Neobychainye priklyucheniya mistera Vesta v strane bolshevikov (Las extraordinarias aventuras de Mr.West en el pa\xc3\xads de los bolcheviques, 1924). Una de les pel\xc2\xb7l\xc3\xadcules m\xc3\xa9s importants dels inicis del cinema sovi\xc3\xa8tic \xc3\xa9s Bronenosets Potyomkin (El acorazado Potemkin, 1925) d\xe2\x80\x99Eisenstein, que tracta sobre la revolta d\xe2\x80\x99uns mariners contra els seus oficials pel mal tracte que reben i est\xc3\xa0 basada en fets reals ocorreguts en la frustrada revoluci\xc3\xb3 de 1905. En realitat, la pel\xc2\xb7l\xc3\xadcula \xc3\xa9s un met\xc3\xa0fora de la revoluci\xc3\xb3 russa, els oficials representen l\xe2\x80\x99imperi tsarista i els mariners representen el poble. A trav\xc3\xa9s de la simbologia i la manera de narrar, hi ha una clara component propagand\xc3\xadstica que exalta el moviment revolucionari, per exemple, l\xe2\x80\x99abs\xc3\xa8ncia d\xe2\x80\x99un protagonista concret exalta els moviments col\xc2\xb7lectius i els protagonismes corals posant en relleu la import\xc3\xa0ncia de la uni\xc3\xb3 del poble en front dels poders burgesos. Aquesta pel\xc2\xb7l\xc3\xadcula \xc3\xa9s un clar exemple de la comuni\xc3\xb3 entre el fons i la forma per a enviar un missatge revolucionari a l\xe2\x80\x99espectador._NEWLINE_Durant els anys 30, a causa de La Gran Purga, el cinema sovi\xc3\xa8tic encara es va tornar m\xc3\xa9s propagand\xc3\xadstic, per\xc3\xb2 a causa de la forta censura aplicada pel nou l\xc3\xadder, Stalin, la producci\xc3\xb3 va disminuir. Amb l\xe2\x80\x99aparici\xc3\xb3 del cinema sonor, els directors ja consagrats com Eisenstein o Kuleixov van anar perdent protagonisme, a m\xc3\xa9s, a causa del rigor\xc3\xb3s control de Stalin sobre la producci\xc3\xb3 cinematogr\xc3\xa0fica, alguns films no van arribar a veure la llum. Es van fer molt famosos altres directors com Grigori Alexandrov, gr\xc3\xa0cies a les seves com\xc3\xa8dies com Vesyolye rebyata (Los alegres muchachos, 1934). Tamb\xc3\xa9 es va comen\xc3\xa7ar a popularitzar el cinema biogr\xc3\xa0fic de persones importants i van crear una mitologia ideol\xc3\xb2gica sobre la Gran Revoluci\xc3\xb3.\xc2\xa0 El cineasta Mija\xc3\xadl Romm, amb pel\xc2\xb7l\xc3\xadcules com Lenin v oktyabre (Lenin en Octubre, 1937) o Lenin v 1918 godu (Lenin en l\xe2\x80\x99any 1918, 1939), va iniciar una llarga tradici\xc3\xb3 Cartell de Lenin v oktyabre. de films sobre el l\xc3\xadder de la revoluci\xc3\xb3. \xc2\xa0_NEWLINE_Durant la Segona Guerra Mundial, la producci\xc3\xb3 sovi\xc3\xa8tica es va dedicar a fer films propagand\xc3\xadstics per mostrat l\xe2\x80\x99heroisme del poble rus. Van arribar a fer pel\xc2\xb7l\xc3\xadcules molt famoses arreu del m\xc3\xb3n en contra els nazis com Razgrom nemetskikh voysk pod Moskvoy (Moscu contraataca, 1942) de Leonid Varl\xc3\xa1mov i Ili\xc3\xa1 Kopalin (guanyadora d\xe2\x80\x99un Oscar) que tracta sobre la batalla de Moscou, o Raduga (Arco iris, 1944) de Mark Donskoy, un drama que tracta sobre una guerrillera apressada pels nazis que no traeix les seves companyes malgrat el mal que li fan passar. A part de les pel\xc2\xb7l\xc3\xadcules reivindicatives anti-nazis i propagand\xc3\xadstiques de l\xe2\x80\x99ex\xc3\xa8rcit rus, tamb\xc3\xa9 van fer v\xc3\xa0ries produccions de com\xc3\xa8dies m\xc3\xa9s lleugeres per distreure la gent. Eisenstein va fer el seu darrer gran \xc3\xa8xit, Ivan Groznyy (Iv\xc3\xa1n el Terrible, 1944), film sobre el tsar Rus del segle XVI, del que la segona part va ser censurada per Stalin.\xc2\xa0\n_START_SECTION_\nCinema nazi\n_START_PARAGRAPH_\nDurant la Segona Guerra Mundial, el cinema es va convertir en una de les armes propagand\xc3\xadstiques m\xc3\xa9s fortes. Tant un b\xc3\xa0ndol com l\xe2\x80\x99altre van utilitzar el cinema massivament per adoctrinar, implantar idees, fer publicitat i per menysprear l\xe2\x80\x99enemic. Durant els anys trenta, la consolidaci\xc3\xb3 del cinema sonor i els nous g\xc3\xa8neres, van provocar que gaireb\xc3\xa9 tothom an\xc3\xa9s al cinema molt sovint. Abans d\xe2\x80\x99iniciar una pel\xc2\xb7l\xc3\xadcula, hi havia un noticiari, que es va utilitzar molt per intentar reclutar gent. La producci\xc3\xb3 cinematogr\xc3\xa0fica va ser molt extensa i en aquest apartat la tractar\xc3\xa9 dividint-la en els dos b\xc3\xa0ndols, els aliats i els nazis, parlant de manera bastant general. Tamb\xc3\xa9 s\xe2\x80\x99ha de tenir en compte que durant la guerra no nom\xc3\xa9s es va utilitzar el cinema de ficci\xc3\xb3 com a propaganda, sin\xc3\xb3 que tamb\xc3\xa9 es van utilitzar molts altres recursos, com els documentals, els cartells o els anuncis. Utilitzaven qualsevol tipus de pel\xc2\xb7l\xc3\xadcula per adoctrinar, drames, com\xc3\xa8dies, musicals... i sobretot cinema b\xc3\xa8l\xc2\xb7lic, que va agafar un gran impuls i va anar consolidant-se m\xc3\xa9s com a un gran g\xc3\xa8nere cinematogr\xc3\xa0fic. No nom\xc3\xa9s el g\xc3\xa8nere b\xc3\xa8l\xc2\xb7lic va patir una gran evoluci\xc3\xb3 amb la guerra, sin\xc3\xb3 que, a l\xe2\x80\x99igual que moltes altres ind\xc3\xbastries, el conflicte va suposar una gran transformaci\xc3\xb3 i desenvolupament en el cinema en general._NEWLINE_El nazisme va elaborar un gran i poder\xc3\xb3s sistema de propaganda, va ser la seva arma m\xc3\xa9s potent per atraure les masses i aconseguir m\xc3\xa9s aliats. Entre Adolf Hitler i Joseph Goebbels (el ministre de propaganda) van convertir el cinema en el millor recurs de reclutament i ja van comen\xc3\xa7ar a utilitzar-lo molt abans de l\xe2\x80\x99inici de la guerra. Van utilitzar molts recursos per intentar implantar en la gent el pensament nazi i que aquesta el vei\xc3\xa9s com una ideologia moral i correcta, a trav\xc3\xa9s de la forta censura, l\xe2\x80\x99apropiaci\xc3\xb3 de tots els mitjans a Alemanya, la prohibici\xc3\xb3 de la cr\xc3\xadtica cinematogr\xc3\xa0fica i la instauraci\xc3\xb3 d\xe2\x80\x99un premi al cinema nacional. D\xe2\x80\x99aquesta manera, van aconseguir, en bona part de la poblaci\xc3\xb3, implantar un pensament i una ideologia nazis.\xc2\xa0 _NEWLINE_No tenien cap tipus d\xe2\x80\x99escr\xc3\xbapol en utilitzar la propaganda cinematogr\xc3\xa0fica de la m\xc3\xa9s cruel i persuasiva, veient el cinema com un mitj\xc3\xa0 per arribar a una fi, l\xe2\x80\x99adoctrinament total de la societat, i el m\xc3\xa0xim suport popular possible. A trav\xc3\xa9s dels seus films, van enviar, sobretot, missatges antidemocr\xc3\xa0tics, anticomunistes i antisemites. _NEWLINE_El personatge m\xc3\xa9s important en el desenvolupament del cinema nazi va ser Joseph Goebbles. Va innovar molt\xc3\xadssim en t\xc3\xa8cniques cinematogr\xc3\xa0fiques i en tot tipus de t\xc3\xa8cniques publicit\xc3\xa0ries i de campanya. Goebbels va inventar nous recursos cinematogr\xc3\xa0fics per adoctrinar. Centrava l\xe2\x80\x99atenci\xc3\xb3 en els errors dels enemics i en les virtuts dels amics, unificava l\xe2\x80\x99enemic i el plantejava com un \xc3\xbanic adversari, fent creure a la gent que tothom pensava d\xe2\x80\x99una manera determinada etc. Moltes d\xe2\x80\x99aquestes t\xc3\xa8cniques eren tan eficaces que encara s\xe2\x80\x99utilitzen avui en dia.\xc2\xa0 \xc2\xa0 \xc2\xa0 _NEWLINE_SA-Mann Brand (1933) de Franz Seitz portava a la pantalla el patiment alemany anterior al r\xc3\xa8gim nazi, que va ser un dels primers temes en utilitzar-se. Tractava d\xe2\x80\x99un home que en veure el que pateix el seu pa\xc3\xads decideix unir-se al partit nazi i \xc3\xa9s acusat pel seu pare de ser un somiador socialista que creu en la democr\xc3\xa0cia de la rep\xc3\xbablica. Clarament, amb aquest film s\xe2\x80\x99intenta vendre la imatge de qu\xc3\xa8 el parit nazi era el futur per a una Alemanya democr\xc3\xa0tica i justa, imatge que es va mostrar en molts altres films. \xc2\xa0\xc2\xa0 _NEWLINE_La pel\xc2\xb7l\xc3\xadcula Der Grosse K\xc3\xb6nig (El gran rey, 1942) de Veit Harlan explica la vida de Frederic II el Gran de Pr\xc3\xbassia, perfecte exemple del model de l\xc3\xadder prussi\xc3\xa0. En aquest film el director no realitza un vincle directe entre Frederic i Hitler, per\xc3\xb2 deixa que el p\xc3\xbablic ho faci deixant entreveure que Hitler estava disposat a sacrificar-se per Alemanya. _NEWLINE_A part d\xe2\x80\x99honorar als seus, el cinema nazi tamb\xc3\xa9 volia estendre l\xe2\x80\x99odi cap als enemics i per aix\xc3\xb2 va haver un gran nombre de films amb aquesta intenci\xc3\xb3. A Bismarck (1940) de Wolfgang Liebeneiner, mostren als comunistes com borratxos addictes als plaers carnals. A Ohm Kr\xc3\xbcger (El presidente Kr\xc3\xbcger, 1941) de Hans Steinhoff, Karl Anton i Herbert Maisch, es narra l\xe2\x80\x99enfrontament entre b\xc3\xb2ers i brit\xc3\xa0nics des del punt de vista d\xe2\x80\x99Oom Paul i Paulus Kruger, presidents de Transvaal a Sud-\xc3\xa0frica i l\xc3\xadder dels b\xc3\xb2ers durant la guerra contra els brit\xc3\xa0nics, que malgrat perdre, van aconseguir grans alabances per la seva valentia. Aquest \xc3\xa9s un film fet per atacar als brit\xc3\xa0nics. Una de les pel\xc2\xb7l\xc3\xadcules que tocava un dels punts principals de la ideologia nazi, l\xe2\x80\x99antisemitisme, era Jud S\xc3\xbc\xc3\x9f (El jud\xc3\xado S\xc3\xbc\xc3\x9f, 1940) de Veit Harlan on s\xe2\x80\x99explica la hist\xc3\xb2ria d\xe2\x80\x99un jueu egoista que promou la immigraci\xc3\xb3 i el contraban de jueus a la ciutat de W\xc3\xbcrttemburg. Segurament, l\xe2\x80\x99antisemitisme va ser un dels temes m\xc3\xa9s tractats pels nazis per\xc3\xb2 tamb\xc3\xa9 promovien l\xe2\x80\x99odi cap a molts altres grups com els musulmans, els republicans, els homosexuals i molts d\xe2\x80\x99altres que tamb\xc3\xa9 estan plasmats en molts dels seus films.\xc2\xa0\n_START_SECTION_\nCinema dels aliats\n_START_PARAGRAPH_\nEls aliats tamb\xc3\xa9 van produir molt cinema anit-nazi i de motivaci\xc3\xb3 per als soldats i als ciutadans. Tamb\xc3\xa9 hi va haver una bona part del cinema i la propaganda destinada a encoratjar les dones a fer treballs \xe2\x80\x9cd\xe2\x80\x99homes\xe2\x80\x9d mentre ells estaven a la guerra i ajudar i cuidar als soldats. La major part del cinema dels aliats provenia dels grans estudis de Hollywood. Malgrat els Estats Units no van entrar en la guerra fins al 1942, _NEWLINE_van estar produint cinema al respecte des de bastants anys abans. Directors com Fran Capra, William Wyler, John Huston, John Ford o George Stevens van arribar a renunciar a les comoditats que tenien, les seves carreres i les seves fam\xc3\xadlies per anar a la guerra i enregistrar-la. Van despla\xc3\xa7ar-se a camps de batalla per gravar el conflicte, per\xc3\xb2 tamb\xc3\xa9 van produir pel\xc2\xb7l\xc3\xadcules de ficci\xc3\xb3 com Mrs.Miniver (La senyora Miniver, 1942) de William Wayler, on s\xe2\x80\x99explica la hist\xc3\xb2ria d\xe2\x80\x99una fam\xc3\xadlia nord-americana d\xe2\x80\x99un poble que sobreviu als bombardejos alemanys i l\xe2\x80\x99experi\xc3\xa8ncia de la dona que t\xc3\xa9 el marit i el fill a la guerra.\xc2\xa0 _NEWLINE_Quan Estats Units va unir-se a la guerra, el govern es va comen\xc3\xa7ar a adonar de l\xe2\x80\x99ajuda que proporcionava el cinema per\xc2\xa0 vendre-la i per reclutar ciutadans i va comen\xc3\xa7ar a fixar-se molt en les pel\xc2\xb7l\xc3\xadcules que produ\xc3\xafa Hollywood. Aix\xc3\xb2 va tenir la seva part bona, per\xc3\xb2 tamb\xc3\xa9 va tenir una part no tan bona. Fran Capra i William Wayler van voler fer una pel\xc2\xb7l\xc3\xadcula per ensenyar que tots els soldats eren iguals, independentment de la ra\xc3\xa7a, per\xc3\xb2 quan van comen\xc3\xa7ar a investigar, es van adonar de qu\xc3\xa8 en les bases militars hi havia molt racisme. El govern va demanar a Wayler (el director) que ocult\xc3\xa9s els soldats negres i ignor\xc3\xa9s el racisme. En aquest punt, Wayler va deixar el projecte, per\xc3\xb2 un temps despr\xc3\xa9s Capra el va continuar, amb un altre director i un guionista afroameric\xc3\xa0, i van fer el documental The Negro Soldier (El soldado negro, 1944) de Stuart Heisler, on van intentar animar als soldats negres i motivar-los per a la guerra. Un altre dels problemes que va tenir aquesta forta implicaci\xc3\xb3 governamental va ser una lluita cinematogr\xc3\xa0fica interna amb Gran Bretanya, on molts cineastes van ser obligats a falsejar escenes de guerra i fer-les passar per reals. A m\xc3\xa9s a m\xc3\xa9s, tamb\xc3\xa9 \xc3\xa9s important mencionar que una gran manera d\xe2\x80\x99entretenir els soldats i animar la poblaci\xc3\xb3 era a trav\xc3\xa9s dels dibuixos animats, molts cops de Disney. Algunes d\xe2\x80\x99aquestes animacions nom\xc3\xa9s podien ser vistes pels soldats, altres no. En aquests dibuixos animats es feia una gran distinci\xc3\xb3 racista de l\xe2\x80\x99enemic. Als alemanys els retrataven com un enemic hum\xc3\xa0 i el verdader dolent era Hitler, en canvi als Japonesos els retrataven com essers inferiors, tots iguals, miops i amb unes dents molt grans, quasi no eren humans. \xc2\xa0 \xc2\xa0 \xc2\xa0 _NEWLINE_A Gran Bretanya, el Ministry of Information (MOI), un departament governamental fundat en acabar la Primera Guerra Mundial, va ser l\xe2\x80\x99encarregat de controlar la publicitat i la propaganda. I en altres pa\xc3\xafsos aliats tamb\xc3\xa9 va haver hi bastanta producci\xc3\xb3 en contra del nazisme per\xc3\xb2 la que va tenir m\xc3\xa9s renom va ser la d\xe2\x80\x99Estats Unit, ja que no van entrar en la guerra fins bastant tard, cosa que va produir que la seva economia no surtis tan perjudicada. _NEWLINE_Alguns dels films m\xc3\xa9s famosos d\xe2\x80\x99aquella \xc3\xa8poca que han arribat als nostres dies com a grans cl\xc3\xa0ssics podrien ser: Casablanca (1942) de Michael Curtiz dels EUA, on es mostra la ciutat de Casablanca, lloc de pas de molts ciutadans que escapaven dels nazis, i com un gran fugitiu de l\xe2\x80\x99 ex\xc3\xa8rcit alemany necessita l\xe2\x80\x99ajuda de Rick Blaine per anar-se\xe2\x80\x99n, per\xc3\xb2 resulta que la dona del fugitiu \xc3\xa9s l\xe2\x80\x99ex parella d\xe2\x80\x99en Rick. Tamb\xc3\xa9 la com\xc3\xa8dia de The Great Dictator (El gran dictador, 1940) de Charles Chaplin va ser un gran \xc3\xa8xit del moment i actualment \xc3\xa9s considerada un cl\xc3\xa0ssic. La pel\xc2\xb7l\xc3\xadcula explica la hist\xc3\xb2ria d\xe2\x80\x99un jueu que escapa dels nazis i \xc3\xa9s id\xc3\xa8ntic a Hitler, cosa que provoca que el confonguin amb el dictador i es vegi obligat a fer un discurs. En aquest discurs, el jueu fa un crit a la pau i la igualtat, que acaba amb la Segona Guerra Mundial. Una de les escenes m\xc3\xa9s famoses d\xe2\x80\x99aquesta pel\xc2\xb7l\xc3\xadcula \xc3\xa9s la d\xe2\x80\x99Adolf Hitler ballant amb una bola del m\xc3\xb3n gegant i com aquesta li explota de tant jugar-hi._NEWLINE_Un altre punt remarcable sobre la Segona Guerra Mundial \xc3\xa9s que ha sigut la inspiraci\xc3\xb3 de molt\xc3\xadssimes pel\xc2\xb7l\xc3\xadcules de diversos pa\xc3\xafsos i g\xc3\xa8neres. Algunes de les m\xc3\xa9s famoses s\xc3\xb3n American History X (Hist\xc3\xb2ria Americana X, 1998, sobre l\xe2\x80\x99arrelament del nazisme als Estats Units) de Tony Kaye, La vita \xc3\xa8 bella (La vida es bella, 1997) de Roberto Benigni, Schindler's List (La lista de Schindler, 1993) de Steven Spielberg o The Pianist (El pianista, 2002) de Roman Polanski i un m\xc3\xa9s que llarg etc\xc3\xa8tera.\n_START_SECTION_\nCinema durant la guerra freda als EUA\n_START_PARAGRAPH_\nLa Guerra Freda va ser un enfrontament t\xc3\xa0ctic, un enfrontament no declarat, sense ofensives militars, entre el corrent capitalista i el comunista\xc2\xa0 dels quals els m\xc3\xa0xims representants eren els EUA i l\xe2\x80\x99URSS respectivament. Va tenir lloc despr\xc3\xa9s de la Segona Guerra Mundial, 1947, fins al 1991, quan va caure l\xe2\x80\x99URSS i el comunisme. B\xc3\xa0sicament va ser una \xc3\xa8poca de molta tensi\xc3\xb3 pol\xc3\xadtica entre aquestes dues pot\xc3\xa8ncies que va afectar a tot el m\xc3\xb3n. Durant aquest per\xc3\xadode van tenir lloc molts conflictes indirectes com la guerra de Corea, del Vietnam o la crisis dels m\xc3\xadssils de Cuba. _NEWLINE_Per descomptat, el cinema va tenir el seu paper fonamental per fer propaganda ideol\xc3\xb2gica i va passar a formar part dels mitjans de difusi\xc3\xb3 oficials. Els Estats Units feia produccions anomenades \xe2\x80\x9cd\xe2\x80\x99higiene\xe2\x80\x9d on advertien la poblaci\xc3\xb3 dels \xe2\x80\x9cperills dels rojos\xe2\x80\x9d. Els sovi\xc3\xa8tic intentaven vendre els seus ideals del comunisme i crear una poblaci\xc3\xb3 cr\xc3\xadtica.\xc2\xa0 _NEWLINE_El cinema en el bloc capitalista se centrava en Hollywood, que ja era un s\xc3\xb2lid sector econ\xc3\xb2mic. Durant els llargs anys que va durar la Guerra Freda el negoci de la producci\xc3\xb3 va passar per diverses etapes. Abans de la Guerra Freda, entre els anys 20 i 30 ja es va comen\xc3\xa7ar a instaurar, en part gr\xc3\xa0cies a l\xe2\x80\x99aparici\xc3\xb3 del cinema sonor al 1927 amb The Jazz Singer (El cantante de Jazz) d\xe2\x80\x99Alan Crosland, el Star System, que consistia centrar l\xe2\x80\x99\xc3\xa8xit d\xe2\x80\x99una pel\xc2\xb7l\xc3\xadcula en els seus actors que esdevenien molt famosos i eren vistos en moltes pel\xc2\xb7l\xc3\xadcules diferents. Els actors es van convertir en icones per a la poblaci\xc3\xb3 i no nom\xc3\xa9s dins la pantalla gran sin\xc3\xb3 que la gent tamb\xc3\xa9 seguia la seva vida privada. Las estrelles posse\xc3\xafen qualitats f\xc3\xadsiques i representaven el model de bellesa de l\xe2\x80\x99 \xc3\xa8poca. Molts cops, la gent els veia com a objectes er\xc3\xb2tics, tant als actors com a les actrius. El m\xc3\xa8tode del Star System \xc3\xa9s important perqu\xc3\xa8 ha estat vigent durant tota la hist\xc3\xb2ria del cinema de Hollywood i actualment encara \xc3\xa9s utilitzat. _NEWLINE_Dels anys 30 als 60, m\xc3\xa9s o menys, el cinema de Hollywood va passar per la coneguda com a \xe2\x80\x9cedat d\xe2\x80\x99or\xe2\x80\x9d, on les pel\xc2\xb7l\xc3\xadcules es produ\xc3\xafen com si fos en cadena. Durant aquesta \xc3\xa8poca, es basaven en els principis de la continu\xc3\xaftat o l\xe2\x80\x99edici\xc3\xb3 \xe2\x80\x9cinvisible\xe2\x80\x9d, on la c\xc3\xa0mera i la gravaci\xc3\xb3 de so no havien de cridar l\xe2\x80\x99atenci\xc3\xb3 sobre si mateixes, nom\xc3\xa9s eren un recurs per explicar una trama. Cada productora tenia les seves coses caracter\xc3\xadstiques i els actors acostumaven a treballar quasi sempre per les mateixes productores. La majoria de de pel\xc2\xb7l\xc3\xadcules seguien patrons de g\xc3\xa8neres molt marcats, western, com\xc3\xa8dia, cine negre, musicals, cinema d\xe2\x80\x99animaci\xc3\xb3, biogr\xc3\xa0fic... Com que el cinema era purament un negoci, el que interessava era produir tant com fos possible i obtenir el m\xc3\xa0xim benefici i per aix\xc3\xb2 nom\xc3\xa9s buscaven fer el que li agradava a l\xe2\x80\x99espectador, sense preocupar-se gaire per la q\xc3\xbcesti\xc3\xb3 m\xc3\xa9s art\xc3\xadstica i original, amb excepcions. Hi va haver directors que es barallaven molt amb els estudis per imposar la seva visi\xc3\xb3 art\xc3\xadstica, com Howard Hawks o Fran Capra. Durant els anys 40 van apar\xc3\xa8ixer noves t\xc3\xa8cniques de filmaci\xc3\xb3 gr\xc3\xa0cies principalment a Citizen Kane (Ciudadano Kane, 1941) d\xe2\x80\x99Orson Welles, una pel\xc2\xb7l\xc3\xadcula de pressupost mitj\xc3\xa0 amb un bon gui\xc3\xb3 i actors desconeguts pel gran p\xc3\xbablic que van decidir arriscar-se, ja que no seguia el patr\xc3\xb3 de producci\xc3\xb3 de l\xe2\x80\x99edat d\xe2\x80\x99or. Tamb\xc3\xa9 durant els anys 40 i 50 van agafar molta fama els westerns, amb films com Rio Bravo (1959) de Howard Hawks o My Darling Clementine (Pasi\xc3\xb3n de los Fuertes, 1946) de John Ford._NEWLINE_Durant els anys 50, a Hollywood va comen\xc3\xa7ar el que \xc3\xa9s conegut com la ca\xc3\xa7a de bruixes o el maccarthisme, un moviment pol\xc3\xadtic que va consistir en la persecuci\xc3\xb3 del comunisme als Estats Units i en el que es van arribar fer judicis amb proves falses. El cinema va sortir molt perjudicat, ja que es va fer una llista negra amb el nom de molt\xc3\xadssims cineastes famosos que van ser processats i molts empresonats. \xe2\x80\x9cEls deu de Hollywood\xe2\x80\x9d van ser una s\xc3\xa8rie de guionistes, directors, actors i productors acusats de comunistes i enviats a la ru\xc3\xafna professional. Alguns dels noms m\xc3\xa9s destacats d\xe2\x80\x99aquests deu de Hollywood s\xc3\xb3n: Dalton Trumbo, guionista de pel\xc2\xb7l\xc3\xadcules com Thirty Seconds over Tokyo (Trece segundos sobre Tokio, 1944) de Mervyn LeRoy, John Garfield gran actor recordat per The Postman Always Rings Twice (El cartero siempre llama dos veces, 1946) de Tay Garnett o Abraham Polonsky, escriptor, guionista i director de pel\xc2\xb7l\xc3\xadcules com Tell Them Willie Boy is Here (El valle del fugitivo, 1969).\xc2\xa0 \xc2\xa0\xc2\xa0 _NEWLINE_Als anys 60, principalment a causa de la fama de la televisi\xc3\xb3, va comen\xc3\xa7ar un cert declivi dels grans estudis cinematogr\xc3\xa0fics i del cinema en general. Despr\xc3\xa9s de la caiguda del sistema de producci\xc3\xb3 de l\xe2\x80\x99edat d\xe2\x80\x99or, el cinema americ\xc3\xa0 va comen\xc3\xa7ar a experimentar grans canvis argumentals, de producci\xc3\xb3 i d\xe2\x80\x99edici\xc3\xb3. Les pel\xc2\xb7l\xc3\xadcules s\xe2\x80\x99acostumaven a aproximar m\xc3\xa9s al drama i utilitzaven recursos com creuar la cronologia,\xc2\xa0 fer finals inesperats i difuminar la l\xc3\xadnia que separa protagonista i antagonista per implicar m\xc3\xa9s l\xe2\x80\x99espectador. Als anys 70, Hollywood es va recuperar._NEWLINE_Durant aquesta \xc3\xa8poca hi va haver films amb una clara propaganda anticomunista com One, Two, Three (Uno, dos, tres, 1961) de Billy Wilder, per\xc3\xb2 la majoria d\xe2\x80\x99aquest anticomunisme estava camuflat en les pel\xc2\xb7l\xc3\xadcules que aparentment no es posicionaven ideol\xc3\xb2gicament ni pol\xc3\xadtica. A trav\xc3\xa9s de petits comentaris criticant el r\xc3\xa8gim comunista o mostrant la bellesa i les coses bones del capitalista fomentaven la idea de qu\xc3\xa8 el comunisme era dolent i que la verdadera felicitat es trobava en el capitalisme. A m\xc3\xa9s com Hollywood tenia l\xe2\x80\x99hegemonia cinematogr\xc3\xa0fica, les seves pel\xc2\xb7l\xc3\xadcules amb petites pulles anticomunistes es distribu\xc3\xafen per tots els pa\xc3\xafsos capitalistes, i encara que molts d\xe2\x80\x99aquests no tinguessin censura i per tant els ciutadans tamb\xc3\xa9 poguessin veure cinema comunista aquest no tenia bon fama i era vist com a cinema enemic._NEWLINE_Encara que no ens ho pugui semblar, avui en dia, tot i que l\xe2\x80\x99URSS ja no existeix, hi ha alguns pa\xc3\xafsos comunistes i el cinema capitalista encara critica el comunisme introduint comentaris anticomunistes com a Watchmen (2009) de Zack Snyder, que est\xc3\xa0 ambientada durant la Guerra Freda i en algun moment fan comentaris de l\xe2\x80\x99estil \xe2\x80\x9cmejor votar a Nixon que a los comunistas\xe2\x80\x9d quan gr\xc3\xa0cies a Nixon els parlants estaven sent perseguits i assassinats.\xc2\xa0"