b"\n_START_ARTICLE_\nBisbat d'Urgell\n_START_SECTION_\nDescripci\xc3\xb3 del territori\n_START_PARAGRAPH_\nLimita amb els bisbats de Vic, Solsona, Lleida, Barbastre-Monts\xc3\xb3, Tolosa, P\xc3\xa0mies i Perpiny\xc3\xa0. Ha estat fonamentalment vinculat, des dels temps m\xc3\xa9s llunyans, a les comarques que durant l'edat mitjana constitu\xc3\xafren els comtats d'Urgell, Pallars i Cerdanya, amb els quals s'identifica i forma una unitat hist\xc3\xb2rica i geogr\xc3\xa0fica mantinguda fins als nostres dies. Ocupa, totalment o parcial, el Ripoll\xc3\xa8s, la Cerdanya, l'Alt Urgell, la Segarra, l'Urgell, el Pla d'Urgell, la Noguera, el Pallars Juss\xc3\xa0, el Pallars Sobir\xc3\xa0, l'Alta Ribagor\xc3\xa7a i Andorra. Tamb\xc3\xa9 inclou la Vall d'Aran._NEWLINE_La jurisdicci\xc3\xb3 del bisbat s'est\xc3\xa9n a 408 parr\xc3\xb2quies, b\xc3\xa9 que algunes tenen avui una poblaci\xc3\xb3 molt redu\xc3\xafda. Gaireb\xc3\xa9 totes arrenquen d'\xc3\xa8poques llunyanes, com ho denoten els mateixos sants titulars de les seves esgl\xc3\xa9sies, car els m\xc3\xa9s repetits s\xc3\xb3n Santa Maria (en 90 esgl\xc3\xa9sies parroquials, a m\xc3\xa9s a m\xc3\xa9s de la catedral), Sant Pere (35), Sant Mart\xc3\xad (29), Sant Serni (24), Sant Esteve (23), Sant Miquel (19), Sant Andreu (17), Sant Juli\xc3\xa0 (12), Santa Eul\xc3\xa0lia (11), Sant Vicen\xc3\xa7 i Sant F\xc3\xa8lix (10)... Moltes esgl\xc3\xa9sies del bisbat -parroquials o no-, conserven, totalment o parcial, elements d'un gran inter\xc3\xa8s arquitect\xc3\xb2nic, i s\xc3\xb3n trenta-sis les que tenen la consideraci\xc3\xb3 de B\xc3\xa9ns Culturals d'Inter\xc3\xa8s Nacional._NEWLINE_El bisbat ha estat, entre els altres de Catalunya, el que, per motius predominantment pol\xc3\xadtics, ha experimentat m\xc3\xa9s canvis fronterers al llarg de la seva exist\xc3\xa8ncia: La p\xc3\xa8rdua de la Ribagor\xc3\xa7a (segle IX), en benefici de la seu de Roda, i la cessi\xc3\xb3 de 144 parr\xc3\xb2quies del Bergued\xc3\xa0, el Solson\xc3\xa8s i una part de la Segarra, en benefici de la nova di\xc3\xb2cesi de Solsona (1593-1623); m\xc3\xa9s tard, s'hagu\xc3\xa9 d'adequar el territori als l\xc3\xadmits entre Estats, i aix\xc3\xad, l'any 1803, les vint-i-quatre parr\xc3\xb2quies de l'alta Cerdanya, que des del tractat dels Pirineus (1659) havien estat cedides a Fran\xc3\xa7a, passaren tamb\xc3\xa9 eclesi\xc3\xa0sticament a aquest darrer pa\xc3\xads; i en 1804, les vint-i-vuit de la Vall d'Aran, circumscripci\xc3\xb3 unida plenament a les terres catalano-aragoneses almenys des del segle XII, s'annexionaren al bisbat d'Urgell, provinents de l'extingida di\xc3\xb2cesi gascona de Sant Bertran de Comenge. En 1874 tamb\xc3\xa9 s'annexaren a la di\xc3\xb2cesi la seixantena de pobles que integraven les jurisdiccions fins llavors exemptes de Gerri, Mur, Montod\xc3\xb3-Bonrep\xc3\xb2s, orde de Sant Joan de Jerusalem i Mei\xc3\xa0. Finalment, l'any 1956, el bisbat guanyava les setze parr\xc3\xb2quies de l'enclavament d'Artesa de Segre i deixava, per a Lleida i Barbastre, les dinou de la Franja de Ponent, agrupades en tres enclavaments.\n_START_SECTION_\nOrigen\n_START_PARAGRAPH_\nEl bisbat, sense excloure la possibilitat d'un origen m\xc3\xa9s remot, era ja constitu\xc3\xaft al comen\xc3\xa7ament del segle VI. El primer bisbe conegut, Sant Just, figura entre els participants al concili de Toledo (531) i als de Lleida i Val\xc3\xa8ncia (546). Els seus successors tamb\xc3\xa9 prengueren part regularment en els concilis de Toledo celebrats al llarg del segle\xc2\xa0vii. La successi\xc3\xb3 episcopal, malgrat la incertesa de noms i de cronologia, no fou interrompuda, segons sembla, per la invasi\xc3\xb3 sarra\xc3\xafna del 714. _NEWLINE_El monaquisme degu\xc3\xa9 \xc3\xa9sser introdu\xc3\xaft al bisbat durant l'\xc3\xa8poca visig\xc3\xb2tica. Els monestirs de Tav\xc3\xa8rnoles, Gerri, Codinet, Tresponts... s\xc3\xb3n probablement anteriors a la invasi\xc3\xb3 sarra\xc3\xafna. Aquestes fundacions i les posteriors -la Vedella, Elins, Sant Lloren\xc3\xa7 prop Bag\xc3\xa0, Serrateix, la Portella, les Maleses, Villanega, Obeix, Bellera, el Burgal, Lavaix, Ala\xc3\xb3, Escales, Ovarra, Taverna, Gualter, etc.-, a partir del segle IX, i seguint l'exemple de la majoria dels cenobis aleshores existents a la Marca Hisp\xc3\xa0nica, sovint varen adoptar l'observan\xc3\xa7a benedictina, la qual va imposar-se com a norma \xc3\xbanica de vida mon\xc3\xa0stica al segle seg\xc3\xbcent. Aquests monestirs, al costat de l'organitzaci\xc3\xb3 parroquial i de les can\xc3\xb2niques (la Seu d'Urgell, Solsona, Cardona, Organy\xc3\xa0, Ponts, \xc3\x80ger, Mur, Tremp), tindrien una gran influ\xc3\xa8ncia en la cristianitzaci\xc3\xb3 del pa\xc3\xads i en el seu desenvolupament hum\xc3\xa0, cultural i econ\xc3\xb2mic. Les can\xc3\xb2niques derivaren en col\xc2\xb7legiates arran de la seva secularitzaci\xc3\xb3 (1592) i, a causa de llur decad\xc3\xa8ncia, el concordat de 1851 les abol\xc3\xad, juntament amb les altres preexistents (Castellb\xc3\xb2, Guissona, Balaguer...). Mur i \xc3\x80ger foren sens dubte les col\xc2\xb7legiates canonicals, exemptes de jurisdicci\xc3\xb3 episcopal, m\xc3\xa9s famoses de tot Catalunya.\n_START_SECTION_\nAlta edat mitjana\n_START_PARAGRAPH_\nDurant el pontificat del bisbe F\xc3\xa8lix o Feliu (781-799), acusat d'adopcionisme pels te\xc3\xb2legs carolingis i, per aquest motiu, deposat i confinat a Li\xc3\xb3, la ciutat d'Urgell i la seva esgl\xc3\xa9sia foren completament destru\xc3\xafdes pels \xc3\xa0rabs, entorn de l'any 793. Amb l'establiment de la Marca Hisp\xc3\xa0nica, el bisbat, talment els altres recentment restaurats, form\xc3\xa0 part de la prov\xc3\xadncia eclesi\xc3\xa0stica de Narbona fins a produir-se el restabliment de la seu metropolitana de Tarragona (1091). Els reis francs intervingueren efica\xc3\xa7ment en la reconstituci\xc3\xb3 del pa\xc3\xads, impulsant-ne la reconquesta i posant els fonaments del seu govern. I lliure ja el territori, en bona part, del poder de la morisma, promogueren, ben assistits pels primers comtes, l'obra d'una nova catedral, aixecada en la segona meitat del segle IX, a la qual s'assignaren 289 pobles o llocs, tota l'\xc3\xa0rea nord-occidental del Pirineu._NEWLINE_Contempor\xc3\xa0niament, l'Esgl\xc3\xa9sia urgellenca, regida durant m\xc3\xa9s de dos segles (914-1122) per membres de les fam\xc3\xadlies comtals, entr\xc3\xa0 de ple en el joc del sistema feudal, que li permet\xc3\xa9 de formar-se un extens patrimoni senyorial, el qual, entre altres poblacions i territoris, inclo\xc3\xafa la ciutat d'Urgell, les Valls d'Andorra, la Vall de la Llosa, la Vall d'Arques i la Ribera Salada, les viles de Sana\xc3\xbcja, Guissona i, des de 1257, la de Tremp. Aix\xc3\xb2, per\xc3\xb2, l'oblig\xc3\xa0 a una certa depend\xc3\xa8ncia del poder superior dels comtes. Tanmateix, la reforma gregoriana, introdu\xc3\xafda al comtat d'Urgell durant els darrers anys del segle XI, precedida del canvi de la lit\xc3\xbargia visig\xc3\xb2tica per la romana, redu\xc3\xafa aquelles intervencions dels laics en els afers eclesi\xc3\xa0stics i aconseguia la plena llibertat de l'Esgl\xc3\xa9sia en els dominis espiritual i temporal. Altrament, el manteniment d'aquelles possessions origin\xc3\xa0 una tibantor constant i unes incessants lluites, al llarg de tota l'edat mitjana, amb els vescomtes de Castellb\xc3\xb2 i els seus hereus, els comtes de Foix._NEWLINE_Entretant, dos grans bisbes, que abans de gaire d'haver mort mereixerien l'honor dels altars, varen regir la seu urgellenca: Ermengol (1010-1035), veritable Pater Patriae atque Patronus, que sab\xc3\xa9 condu\xc3\xad el seu poble al grau m\xc3\xa9s alt de civilitzaci\xc3\xb3 i de progr\xc3\xa9s d'aquell temps, i Ot (1095-1122), provident animador de l'obra de l'actual catedral, que venia a \xc3\xa9sser una mena de vot general d'acci\xc3\xb3 de gr\xc3\xa0cies per l'alliberament total de la di\xc3\xb2cesi del jou musulm\xc3\xa0, puix que, amb la conquesta de Balaguer l'any 1106, pr\xc3\xa0cticament s'havien arrodonit les seves antiqu\xc3\xadssimes fronteres._NEWLINE_La Can\xc3\xb2nica o vida en com\xc3\xba dels servidors de la catedral existia ja al segle IX, per\xc3\xb2 fou l'any 1010 quan fou restaurada i redotada convenientment. Aquesta comunitat, durant la baixa edat mitjana, tenia entre altres atribucions la d'elegir el bisbe. A finals del segle XIII, la Can\xc3\xb2nica fou rellevada pel Cap\xc3\xadtol que, en l'\xc3\xa0mbit civil, exerciria un ferm senyoriu territorial que li donava dret a tenir representaci\xc3\xb3 a les Corts catalanes. Aix\xc3\xb2 explica que Pau Claris i altres quatre canonges de la Seu d'Urgell haguessin assolit la presid\xc3\xa8ncia de la Generalitat de Catalunya. Ultra aix\xc3\xb2, val a dir que, sota l'est\xc3\xadmul i la direcci\xc3\xb3 del Cap\xc3\xadtol, varen n\xc3\xa9ixer i cr\xc3\xa9ixer una gran diversitat d'institucions educatives, ben\xc3\xa8fiques i pietoses; igualment que, fins al concordat de 1851, aquesta corporaci\xc3\xb3, per mitj\xc3\xa0 del canonge curat, atengu\xc3\xa9 el servei pastoral de la poblaci\xc3\xb3.\n_START_SECTION_\nBaixa edat mitjana\n_START_PARAGRAPH_\nLes parr\xc3\xb2quies, cap al final del segle IX, apareixen encara agrupades per valls i contrades (pagus), sense precisi\xc3\xb3 dels lligams que les unien. Sobre aquesta distribuci\xc3\xb3, per\xc3\xb2, es constitu\xc3\xafren els ardiaconats, transformats en deganats a la segona meitat del segle XIII (Urgellet, Cerdanya, Bergued\xc3\xa0, Vall de Lord, Urgell, Tremp i Montenartr\xc3\xb3) i, despr\xc3\xa9s, en oficialats (Major, Cerdanya, Berga, Solsona, Cardona, Oliana, Ponts, Sana\xc3\xbcja, Guissona, Agramunt, Balaguer, Tremp, Sort, T\xc3\xadrvia i Card\xc3\xb3s). Aquesta ordenaci\xc3\xb3 territorial, mudada en arxiprestats en l'\xc3\xa8poca moderna, \xc3\xa9s merament convencional i ha experimentat diversos canvis en el decurs del temps. Actualment, s\xc3\xb3n 16 els arxiprestats, acoblats en cinc zones pastorals._NEWLINE_Els S\xc3\xadnodes, institu\xc3\xafts al segle XIII i celebrats al bisbat, com arreu, amb periodicitat diversa, han estat uns trenta, el darrer dels quals correspon a l'any 1828. En l'\xc3\xa8poca moderna, sobretot des del concili II del Vatic\xc3\xa0, arreu s'ha tendit a substituir-los per nous organismes, de govern i de pastoral, m\xc3\xa9s \xc3\xa0gils, com s\xc3\xb3n els consells (episcopal, presbiteral, pastoral i assumptes econ\xc3\xb2mics), les delegacions diocesanes i les comissions, i tamb\xc3\xa9 les assemblees._NEWLINE_La crisi albigesa, (segles XII i XIII) afect\xc3\xa0 notablement la zona m\xc3\xa9s septentrional del bisbat, at\xc3\xa8s que els centres principals del catarisme s'ubicaven en territoris fronterers, al migdia de Fran\xc3\xa7a (Tolosa, Foix, Carcassona...). La seva activitat result\xc3\xa0 especialment violenta a la Cerdanya, on foren espoliades i destru\xc3\xafdes moltes esgl\xc3\xa9sies, i a la Seu d'Urgell, amb el saqueig de la ciutat i de la catedral (1195). Tot aix\xc3\xb2, malgrat el zel desplegat pels frares dominicans, introdu\xc3\xafts a la Seu (1266) i a Puigcerd\xc3\xa0 (1291), i que port\xc3\xa0 al martiri els beats Pere de Cadireta, Bernat de Travesseres i Pon\xc3\xa7 de Plan\xc3\xa8s._NEWLINE_Durant els segles XIV i XV els bisbes foren nomenats directament per la Santa Seu, b\xc3\xa9 que alguns d'ells pr\xc3\xa0cticament no residiren a la di\xc3\xb2cesi. A la fi del segle XIII les rendes del bisbat eren valorades en uns 200.000 sous barcelonesos i, a mitjan segle XV, en 4.000 ducats, el 60% dels quals corresponia als centres comunitaris (monestirs de monjos, can\xc3\xb2niques, ordes mendicants i cases dels ordes militars). Al segle XVII, la renda ascendia a 8.000 escuts i la taxa que s'havia de satisfer a la col\xc2\xb7lectoria apost\xc3\xb2lica era de 2.000 florins.\n_START_SECTION_\nEdat moderna\n_START_PARAGRAPH_\nLa reforma tridentina trob\xc3\xa0 en el bisbe Capella (1588-1609), secundat per Josep de Calassan\xc3\xa7, un decidit promotor, que mald\xc3\xa0 tamb\xc3\xa9 per impedir la penetraci\xc3\xb3 dels hugonots, erig\xc3\xad el Seminari conciliar (1592) -cronol\xc3\xb2gicament, el tercer entre els de Catalunya, darrere dels de Tarragona i Girona-, i fund\xc3\xa0 a la Seu el col\xc2\xb7legi de Sant Andreu (1601-1767), que confi\xc3\xa0 a la Companyia de Jes\xc3\xbas.\n_START_SECTION_\nEdat contempor\xc3\xa0nia\n_START_PARAGRAPH_\nA partir d'aquesta \xc3\xa8poca (segle XVII) augmentaren els nomenaments de bisbes de presentaci\xc3\xb3 reial, procedents d'altres regions de l'estat espanyol -la totalitat en el per\xc3\xadode compr\xc3\xa8s entre els anys 1695-1827-, amb la conseg\xc3\xbcent castellanitzaci\xc3\xb3 dels documents emanats de l'autoritat episcopal i dels administratius en general. Aix\xc3\xb2, per\xc3\xb2, no afect\xc3\xa0 a la predicaci\xc3\xb3 de car\xc3\xa0cter popular, a l'ensenyament de la doctrina cristiana i a l'administraci\xc3\xb3 dels sagraments: Entre les classes populars i a les comarques de pag\xc3\xa8s -majorit\xc3\xa0ries al bisbat-, la fidelitat a la pr\xc3\xb2pia llengua subsist\xc3\xad plenament, i no pas obeint a una actitud reivindicativa sin\xc3\xb3, m\xc3\xa9s aviat, al manteniment d'un h\xc3\xa0bit tradicional._NEWLINE_Amb l'abolici\xc3\xb3 del feudalisme (1811-37) l'Esgl\xc3\xa9sia d'Urgell perd\xc3\xa9 la jurisdicci\xc3\xb3 i els drets senyorials exercits en diversos indrets i poblacions del bisbat, llevat de les Valls d'Andorra, d'on els bisbes de la Seu urgellesa s\xc3\xb3n pr\xc3\xadnceps o caps d'estat, t\xc3\xadtol i atribucions que comparteixen amb el president de la Rep\xc3\xbablica francesa. La constituci\xc3\xb3 de 1993, de la qual el copr\xc3\xadncep episcopal ha estat pioner i un impulsor constant, ha proclamat Andorra Estat independent, de dret, democr\xc3\xa0tic i social._NEWLINE_Durant el pontificat del bisbe Guardiola (1827-1851), adherit a la causa carlina i exiliat per aquest motiu (1835-48), el govern espanyol havia maldat per la supressi\xc3\xb3 del bisbat, descartada poc despr\xc3\xa9s pel concordat de 1851; alhora, s'inger\xc3\xad descaradament en els afers del principat d'Andorra. Corresponen tamb\xc3\xa9 a aquesta \xc3\xa8poca (1835) les primeres lleis d'exclaustraci\xc3\xb3, que esdev\xc3\xa9 general i desamortitzadora a partir de 1837 i que motiv\xc3\xa0 el tancament, entre altres, de les cases religioses seg\xc3\xbcents: benets de Gerri, premostratencs de Bellpuig de les Avellanes, trinitaris de Balaguer i Bellv\xc3\xads, frares menors conventuals de Balaguer, dominicans de la Seu, Puigcerd\xc3\xa0, Balaguer i Tremp, mercedaris d'Agramunt, agustinians de Sana\xc3\xbcja, carmelites de Balaguer i Salgar, caputxins de Tremp... El bisbe successor, Caixal (1853-1879), tot i l'exist\xc3\xa8ncia d'un concordat que, entre altres coses, intentava regularitzar la vida religiosa, es trob\xc3\xa0 amb l'execuci\xc3\xb3 del reial decret de desamortitzaci\xc3\xb3 general dels antics b\xc3\xa9ns de l'Esgl\xc3\xa9sia (1855-56) que, en un bisbat b\xc3\xa0sicament rural i agr\xc3\xadcola com el d'Urgell, tan durament hauria d'afectar el finan\xc3\xa7ament de la seva acci\xc3\xb3 pastoral. Malgrat aix\xc3\xb2 i els reiterats bandejaments que hagu\xc3\xa9 de suportar, agosarat i sense cap altra col\xc2\xb7laboraci\xc3\xb3 que la dels seus diocesans, emprengu\xc3\xa9 el bastiment d'un nou i modern seminari (1860), que s'estrenaria en 1886. L'any 1853 havia creat el Butllet\xc3\xad oficial eclesi\xc3\xa0stic, quan nom\xc3\xa9s nou bisbats d'Espanya en tenien._NEWLINE_Tres instituts religiosos han tingut el bressol al bisbat: les Germanes de la Sagrada Fam\xc3\xadlia d'Urgell (la Seu d'Urgell 1859), els Fills de la Sagrada Fam\xc3\xadlia (Tremp 1864) i les Germanes del Sant \xc3\x80ngel Custodi (Puigcerd\xc3\xa0 1887). Com a fam\xc3\xadlia religiosa m\xc3\xa9s antiga, encara present al bisbat, cal citar les monges Clarisses de Balaguer, segle XIV. A partir de mitjan segle XIX hi augment\xc3\xa0, a la di\xc3\xb2cesi, la pres\xc3\xa8ncia de congregacions amb tasques educatives i assistencials.\n_START_SECTION_\nEl segle XX\n_START_PARAGRAPH_\nLa persecuci\xc3\xb3 religiosa de 1936 cost\xc3\xa0 la vida a 107 membres del presbiteri dioces\xc3\xa0 i a un bon nombre de religiosos i altres fidels, i comport\xc3\xa0 la destrossa d'una part molt important del patrimoni religioso-cultural del bisbat. Algunes d'aquelles persones han estat beatificades per l'Esgl\xc3\xa9sia i, d'altres, se n'ha iniciat el proc\xc3\xa9s can\xc3\xb2nic corresponent. El germ\xc3\xa0 de La Salle, Jaume Hilari, fill d'Enviny, ha estat, en l'\xc3\xa0mbit de tot l'Estat, el primer m\xc3\xa0rtir canonitzat (1999) dels que reberen la palma martirial en aquella conflagraci\xc3\xb3._NEWLINE_El museu dioces\xc3\xa0 d'Urgell, creat en 1957 i notablement millorat en 1988 constitueix una antologia d'objectes religiosos de tots els estils, des del segle X al XVIII. Altrament, el fons documental i bibliogr\xc3\xa0fic de la catedral (uns 6000 pergamins, 152 c\xc3\xb2dexs, 105 incunables...) i del bisbat, conjuntament amb el m\xc3\xa9s antic de les parr\xc3\xb2quies, est\xc3\xa0 aplegat a la Casa del bisbat (1977).\n_START_SECTION_\nPublicacions\n_START_PARAGRAPH_\nL'anuari Urgellia, \xc3\xb2rgan d'expressi\xc3\xb3 de la Societat Cultural Urgel\xc2\xb7litana (1977), t\xc3\xa9 cura de l'edici\xc3\xb3 del fons documental de l'arxiu capitular i de la publicaci\xc3\xb3 d'articles especialitzats sobre la hist\xc3\xb2ria del bisbat; i la revista Esgl\xc3\xa9sia d'Urgell (1972) ofereix orientacions, documentaci\xc3\xb3, estudis i informaci\xc3\xb3 d'inter\xc3\xa8s dioces\xc3\xa0, amb el clar objectiu de mantenir en nivell alt els sentiments de pertinen\xc3\xa7a diocesana de les persones i de les comunitats."