b"\n_START_ARTICLE_\nGiuseppe Garibaldi\n_START_SECTION_\nAdolesc\xc3\xa8ncia i joventut\n_START_PARAGRAPH_\nEra el segon fill d'un pescador, d'una fam\xc3\xadlia ori\xc3\xbcnda de Lig\xc3\xbaria; en la seva joventut va treballar com a mariner enrolat en diverses tripulacions. Va estudiar de manera irregular, per\xc3\xb2 sempre es va sentir atret pel m\xc3\xb3n de la mar. Amb 15 anys, es va enrolar com a grumet en un vaixell mercant, \xc3\xa8poca en la qual salvar una noia que havia caigut en una fossa. El seu pare el va enrolar a l'escola mar\xc3\xadtima de G\xc3\xa8nova el 1821. Durant aquests primers viatges va estar envoltat de mariners amb idees fortes, com el comandant del vaixell Constan\xc3\xa7a, Angelo Pesante, que li van marcar la seva personalitat. _NEWLINE_El 1827 va formar part del vaixell Cortese, que va salpar de Ni\xc3\xa7a i va viatjar per la mar Negra i Istanbul, tot vivint avatars com la Guerra turcorussa. El 1832 va ser capit\xc3\xa0 de segona classe en la Clorinda tamb\xc3\xa9 per la mar Negra. Aquesta nau la varen capturar uns pirates otomans, i Garibaldi va estar a punt de ser afusellat, per\xc3\xb2, tot i ferit a la m\xc3\xa0, amb l'ajuda dels altres tripulants i el seu cos\xc3\xad van aconseguir escapar-se dels pirates. Despr\xc3\xa9s de 73 mesos fora, Garibaldi va tornar de nou a Ni\xc3\xa7a. El 1833 torna a partir cap a Istanbul en el vaixell Henri de Saint-Simon, el comandant del qual era Emile Barrault. Aqu\xc3\xad \xc3\xa9s on es va donar a con\xc3\xa8ixer gr\xc3\xa0cies als seus discursos sobre la llibertat.\n_START_SECTION_\nDe mariner a bandit\n_START_PARAGRAPH_\nEl 1834 va formar part del moviment de la Jove It\xc3\xa0lia de Mazzini, lliurant la seva vida a la p\xc3\xa0tria i guanyant-se els galons de capit\xc3\xa0 en la marina del Piemont. Va rebre l'\xc3\xa0lies de Cleombroto, un heroi teb\xc3\xa0. Es va involucrar en la insurrecci\xc3\xb3 del Piemont, i li cost\xc3\xa0 una condemna a mort quan va ser capturat, at\xc3\xa8s que el varen considerar com un dels l\xc3\xadders de la revolta. El prengueren per bandit i hagu\xc3\xa9 de fugir, primer a Ni\xc3\xa7a i despr\xc3\xa9s a Marsella, on s'allotj\xc3\xa0 a casa del seu amic Giusseppe Paris i d'on posteriorment s'embarc\xc3\xa0 cap a la mar Negra altra vegada; el mar\xc3\xa7 de 1835 havia fet cap a Tunis. Posteriorment aconsegueix anar a Sud-am\xc3\xa8rica, partint de Marsella en el Nautonnier amb el nom fictici de Borrel, en homenatge al m\xc3\xa0rtir revolucionari Joseph Borrel, i s'establ\xc3\xad al sud del Brasil.\n_START_SECTION_\nLluites a Am\xc3\xa8rica\n_START_PARAGRAPH_\nA Sud-am\xc3\xa8rica va trobar el que volia: lluitar per la independ\xc3\xa8ncia, encara que no fos per It\xc3\xa0lia. Tan bon punt hi va arribar, va contactar amb altres dissidents italians per a les revoltes de la Jove It\xc3\xa0lia, i va arribar a ser president de la filial d'aquesta organitzaci\xc3\xb3 en el continent americ\xc3\xa0 gr\xc3\xa0cies al seu amic Giuseppe Stefano Grondona. Tamb\xc3\xa9 va formar part de la l\xc3\xb2gia ma\xc3\xa7\xc3\xb2nica d'Asilo di Vertud. _NEWLINE_Va lluitar llavors contra Pere I de Brasil en la revoluci\xc3\xb3 de la Rep\xc3\xbablica Riograndense liderada per Bento Gon\xc3\xa7alves da Silva, que va ser capturat poc despr\xc3\xa9s i executat, encara que la lluita va continuar. Garibaldi va entrar en el cos de revolucionaris de La jove Europa. El 1837 va passar a Uruguai, en un moment en qu\xc3\xa8 estava en curs la guerra contra el govern argent\xc3\xad de Juan Manuel de Rosas, empresa per part del general Urquiza, governador d'Entre R\xc3\xados, i que comptava amb el suport del Brasil i del govern de l'Uruguai presidit pel general Fructuoso Rivera, que acabava d'apartar de la presid\xc3\xa8ncia el general Manuel Oribe. _NEWLINE_Declarada al desembre de 1838, la Guerra Gran es va desenvolupar de 1839 a 1843. Montevideo es trobava assetjada per forces de de Rosas, recolzades per les forces lleials a Oribe, que procurava recuperar la presid\xc3\xa8ncia de l'Uruguai, de la qual havia estat apartat per Rivera. En el Riu de la Plata, operava la flota de de Rosas al comandament de l'almirall Guillermo Brown, que mirava de blocar el port de Montevideo i que era combatuda per una flota al comandament de Juan Co\xc3\xa9. _NEWLINE_El 1842 el govern de Montevideo va designar Garibaldi com a substitut de Coe al comandament de la flota, i es va lliurar aleshores, el 16 d'agost de 1842, un combat naval en el riu Paran\xc3\xa0, prop de la localitat de Costa Brava. Les naus comandades per Garibaldi van ser derrotades per les forces de Brown, superiors en vaixells i soldats. Garibaldi va incendiar les seves naus per evitar que caiguessin en mans dels partidaris de de Rosas. M\xc3\xa9s tard, Garibaldi va tornar a dirigir una esquadrilla naval, al capdavant de la qual va impedir que les naus de Brown ocupessin l'illa de Rates, a la badia de Montevideo (que va passar llavors a anomenar-se illa Llibertat), fet que va impedir que la flota de de Rosas pogu\xc3\xa9s establir un blocatge a Montevideo. _NEWLINE_Tornat a Montevideo, el 1843 Garibaldi va organitzar una unitat militar que va ser denominada la legi\xc3\xb3 Italiana, al capdavant de la qual es va posar al servei del govern de Montevideo. Entre les accions militars en qu\xc3\xa8 va participar Garibaldi al capdavant de la seva legi\xc3\xb3 Italiana, es destaca la que va tenir lloc als voltants de les murades de Montevideo, anomenada el Combat de Tres Creus, per haver-se realitzat en el paratge aix\xc3\xad anomenat, el 17 de novembre de 1843. Despr\xc3\xa9s d'aix\xc3\xb2, novament embarcat en la seva flota, i comptant amb el suport de les esquadres de Fran\xc3\xa7a i Anglaterra, va poder ocupar el 1845 la ciutat de Col\xc3\xb2nia a l'abril, l'illa Mart\xc3\xadn Garc\xc3\xada i la ciutat de Gualeguaych\xc3\xba al setembre, i la ciutat de Salto a l'octubre. El 8 de febrer de 1846, en territori de Salto, en les proximitats del rierol San Antonio, afluent del riu Uruguai, Garibaldi i la seva legi\xc3\xb3 Italiana van lliurar el combat de San Antonio contra forces d'Oribe, a les quals van infligir nombroses baixes, aconseguint retirar-se de les seves posicions sense majors conseq\xc3\xbc\xc3\xa8ncies. Despr\xc3\xa9s de diversos avatars en aquest pa\xc3\xads, es cas\xc3\xa0 el 1842 amb Ana Mar\xc3\xada de Jes\xc3\xbas Ribeiro, anomenada despr\xc3\xa9s Anita Garibaldi, a qui havia conegut el 1839 a Laguna, Brasil.\n_START_SECTION_\nTornada a It\xc3\xa0lia\n_START_PARAGRAPH_\nDespr\xc3\xa9s de tornar a It\xc3\xa0lia el 1848, durant la Primera Guerra de la independ\xc3\xa8ncia italiana, va emprendre nombroses batalles a favor de la independ\xc3\xa8ncia dels regnes i territoris italians, ocupats per \xc3\x80ustria i Fran\xc3\xa7a a les ordres de l'ex\xc3\xa8rcit del Regne de Savoia. Es va convertir en un aut\xc3\xa8ntic heroi per al poble itali\xc3\xa0, \xc3\xa0vid de llibertat. Amb suport franc\xc3\xa8s, va intervenir en la guerra contra \xc3\x80ustria, si b\xc3\xa9 el canvi d'atitud de Napole\xc3\xb3 III, qui va advocar sobtadament per la negociaci\xc3\xb3, va truncar temporalment els objectius de Garibaldi, qui va deixar l'ex\xc3\xa8rcit el 1859. _NEWLINE_En les negociacions de pau, V\xc3\xadctor Manuel II va aconseguir d'\xc3\x80ustria l'annexi\xc3\xb3 de Llombardia, despr\xc3\xa9s de la qual vindrien les de Parma, M\xc3\xb2dena, Toscana i Romanya, en sol\xc2\xb7licitar els seus governs provisionals la uni\xc3\xb3 al Piemont. El seg\xc3\xbcent objectiu de Garibaldi fou d'assolir l'alliberament del Regne de les Dues Sic\xc3\xadlies, en el qual Francesc II de N\xc3\xa0pols exercia una monarquia absoluta. Les revoltes constants foren una preparaci\xc3\xb3 per a l'expedici\xc3\xb3 dels Mil Camises Vermelles, afavorida per Cavour. Al capdavant de la seva tropa de voluntaris, Garibaldi va arribar a Palerm (despr\xc3\xa9s d'haver salpat de G\xc3\xa8nova), on va ser rebut amb entusiasme pels rebels, alguns dels quals, fins i tot, se'ls varen unir. _NEWLINE_Va participar llavors en la supressi\xc3\xb3 de la resist\xc3\xa8ncia, dirigint m\xc3\xa9s tard les seves tropes cap a N\xc3\xa0pols, cosa que va implicar que Francesc II de les Dues Sic\xc3\xadlies es refugi\xc3\xa9s a Gaeta, on fou assetjat fins que finalment fug\xc3\xad per refugiar-se als Estats Pontificis, i instaur\xc3\xa0 a N\xc3\xa0pols una rep\xc3\xbablica regida per un govern provisional. Ambicionant una It\xc3\xa0lia unida sota un sol govern radicat a Roma, va concebre la idea de marxar sobre els Estats Pontificis, defensats per tropes franceses. No obstant aix\xc3\xb2, V\xc3\xadctor Manuel i Cavour, temorosos de perdre tot el que havien assolit per causa d'una hipot\xc3\xa8tica radicalitzaci\xc3\xb3 del conflicte, van evitar l'avan\xc3\xa7 de Garibaldi. L'incident no va suposar un enfrontament entre el rei del Piemont i Garibaldi; al contrari, el revolucionari va recon\xc3\xa8ixer V\xc3\xadctor Manuel com a rei d'It\xc3\xa0lia el 26 d'octubre de 1860. Garibaldi va prosseguir incansablement les seves activitats militars a la recerca de la unitat d'It\xc3\xa0lia, emprenent accions sense \xc3\xa8xit el 1863 i 1867 per a ocupar els Estats Pontificis, que regirien bona part del territori de la pen\xc3\xadnsula italiana. Igualment, va lluitar en la Guerra de Fran\xc3\xa7a contra Pr\xc3\xbassia el 1871, intervenint a la batalla de la ciutat de Dijon. _NEWLINE_Finalment, assolida la unitat italiana el 1870, Garibaldi va ser diputat electe al Parlament, c\xc3\xa0rrec al qual posteriorment va renunciar en no concretar-se en els fets les idees republicanes per les quals va lluitar. En els seus \xc3\xbaltims anys es va retirar a l'illa de Caprera, on va morir. Per les seves lluites a It\xc3\xa0lia i Sud-am\xc3\xa8rica, se l'ha anomenat l'heroi de dos mons, d'Europa i d'Am\xc3\xa8rica."