b'\n_START_ARTICLE_\nJuan de J\xc3\xa1uregui y Aguilar\n_START_SECTION_\nPares\n_START_PARAGRAPH_\nEls seus pares van ser el rioj\xc3\xa0 Miguel Mart\xc3\xadnez de J\xc3\xa1uregui, caballero veinticuatro de Sevilla, i Isabel Hurtado de la Sal. El pare era d\'origen hidalgo i d\'ascend\xc3\xa8ncia basca (fill de Mart\xc3\xadn Mart\xc3\xadnez de J\xc3\xa1uregui, natural de Bergara) i la mare pertanyia a l\'oligarquia comercial sevillana. Alguns anys despr\xc3\xa9s del naixement de Juan de J\xc3\xa1uregui, el seu pare, acabalat carregador a \xc3\x8dndies, va adquirir el senyoriu de Gandul i Marchenilla.\n_START_SECTION_\nNom\n_START_PARAGRAPH_\n\xc3\x89s com\xc3\xba trobar en fonts biogr\xc3\xa0fiques actuals a Juan de J\xc3\xa1uregui citat amb els cognoms Mart\xc3\xadnez de J\xc3\xa1uregui y Hurtado de la Sal quan ni ell ni cap font de l\'\xc3\xa8poca va utilitzar aquests cognoms. El seu cognom patern s\xc3\xad que era efectivament Mart\xc3\xadnez de J\xc3\xa1uregui, per\xc3\xb2 ell va utilitzar la forma abreujada J\xc3\xa1uregui; aix\xc3\xad apareix en les portades dels seus llibres. El cognom de la seva mare era de la Sal (era en efecte filla de Lucas de la Sal) per\xc3\xb2 va anteposar l\'Hurtado perqu\xc3\xa8 havia heretat un important patrimoni d\'un oncle seu que tenia aquest cognom. Juan de J\xc3\xa1uregui va prendre com a segon cognom l\'Aguilar d\'una de les seves \xc3\xa0vies. Aix\xc3\xb2 era alguna cosa normal en una \xc3\xa8poca en la qual no estava regulat l\'\xc3\xbas i transmissi\xc3\xb3 dels cognoms, per la qual cosa fins i tot \xc3\xa9s relativament freq\xc3\xbcent trobar en documents anteriors al segle XIX fills leg\xc3\xadtims dels mateixos pares que amb cognoms diferents. En el cas de Juan de J\xc3\xa1uregui y Aguilar, el fet de no usar els cognoms de la seva mare tamb\xc3\xa9 es pot explicar per les sospites d\'ascendents conversos en la fam\xc3\xadlia d\'aquesta, com es despr\xc3\xa8n de les recerques efectuades en les proves d\'ingr\xc3\xa9s en l\'Orde de Calatrava de diversos membres de la fam\xc3\xadlia J\xc3\xa1uregui. Per tant, \xc3\xa9s totalment incorrecte nomenar el personatge com a Juan Mart\xc3\xadnez de J\xc3\xa1uregui y Hurtado de la Sal.\n_START_SECTION_\nVida\n_START_PARAGRAPH_\nFou el cinqu\xc3\xa8 de deu germans, entre els quals el gran, Mart\xc3\xadn de J\xc3\xa1uregui, va heretar el senyoriu de Gandul i Marchenilla i igual que el seu pare tamb\xc3\xa9 va ser regidor de Sevilla. Nom\xc3\xa9s se saben coses de la seva joventut per les al\xc2\xb7lusions que cont\xc3\xa9 el seu discurs Art de la pintura, segons el qual va fer diversos viatges a It\xc3\xa0lia i va estar a Roma, molt probablement per formar-se com a pintor. Enemic de Francisco de Quevedo (cap a 1632, perqu\xc3\xa8 Quevedo va atacar al sevill\xc3\xa0 amb menyspreu en La Perinola) i de Luis de G\xc3\xb3ngora, va mantenir no obstant aix\xc3\xb2 amistat amb Miguel de Cervantes, el retrat del qual va pintar._NEWLINE_Es va casar for\xc3\xa7adament el 27 de febrer de 1612 amb Mariana de Loaysa despr\xc3\xa9s de v\xc3\xa8ncer algunes dificultats per les quals fins i tot va estar pres el 1611 (aguell any va compar\xc3\xa8ixer davant notari per haver estat denunciat al vicari general de Madrid per incompliment de promesa de matrimoni per les querellants donya Mariana de Loaysa i la seva mare, Aldonza de Vargas); per fi es va celebrar la cerim\xc3\xb2nia religiosa el 18 de gener de 1614. _NEWLINE_Va participar en diverses justes po\xc3\xa8tiques, el 1616, i ja a Madrid, el 1620, amb motiu de la beatificaci\xc3\xb3 de Sant Isidre, o en la convocada per la Companyia de Jes\xc3\xbas el 1622 per commemorar la canonitzaci\xc3\xb3 de Sant Francesc Xavier, i en la majoria va obtenir premi. Va ser nomenat caballerizo de la reina donya Isabel de Borb\xc3\xb3 el 1626, i el 1639 va obtenir l\'h\xc3\xa0bit de l\'Orde de Calatrava. _NEWLINE_Va morir el gener de 1641, deixant en impremta la seva traducci\xc3\xb3, bastant lliure, de la Farsalia de Luc\xc3\xa0o, que nom\xc3\xa9s veuria la llum el 1684. Va ser enterrat a la capella de La nostra Senyora de la Bona Ventura, al Convent de San Basilio de Sevilla.\n_START_SECTION_\nEl retrat de Cervantes\n_START_PARAGRAPH_\nAl pr\xc3\xb2leg a les seves Novelas ejemplares Cervantes diu clarament que J\xc3\xa1uregui el va pintar: "...pues le diera mi retrato el famoso don Juan de J\xc3\xa1urigui" (sic). Aquesta pintura est\xc3\xa0 perduda. Hi ha hagut una infinitat d\'intents d\'identificar el retrat perdut amb algun que encara existeix, i ha tingut m\xc3\xa9s \xc3\xa8xit el que apareix en aquest article, per\xc3\xb2 ni els historiadors de l\'art ni els cervantistes accepten aquest o un altre com a aut\xc3\xa8ntic o documentat.\n_START_SECTION_\nObra liter\xc3\xa0ria\n_START_PARAGRAPH_\nEs va distingir en les seves obres de preceptiva sobre el culteranisme de G\xc3\xb3ngora, contra qui va publicar l\'Ant\xc3\xaddot contra les Solituds i el Discurso po\xc3\xa9tico contra el hablar culto y estilo obscuro (Madrid, 1624). Es tracta d\'un discurs impersonal i abstracte, molt educat i doctrinal, enfront del ver\xc3\xad que posseeixen altres assajos contra el gongorisme. Malgrat tot, els defensors de G\xc3\xb3ngora el van atacar amb un  Examen del ant\xc3\xaddoto o Apolog\xc3\xada de las Soledades, escrit tal vegada per Angulo y Pulgar; no obstant aix\xc3\xb2, J\xc3\xa1uregui era tan moderat en les seves cr\xc3\xadtiques que fins i tot va arribar a escriure una defensa del gongorisme quan va defensar un dels seus seguidors, el molt rebuscat i culte predicador Fra Hortensio Paravicino, retratat pel Greco, en el seu opuscle Apolog\xc3\xada por la verdad (1625); el fam\xc3\xb3s predicador i poeta havia estat objecte d\'una an\xc3\xb2nima i dur\xc3\xadssima censura per un Paneg\xc3\xadric en qu\xc3\xa8 elogiava el difunt Felip III._NEWLINE_En una primera \xc3\xa8poca J\xc3\xa1uregui es mostra com a poeta italianitzant (al cap i a la fi va estar-se a Roma) seguint la tradici\xc3\xb3 petrarquista tal com l\'havia estatu\xc3\xaft el seu contemporani i coterrani Fernando de Herrera, per\xc3\xb2 acaba sent un poeta culter\xc3\xa0 i aix\xc3\xad es mostra en el seu poema Orfeu (1624), que va suscitar alguns comentaris de Lope de Vega i la publicaci\xc3\xb3 d\'un Orfeu en llengua castellana el mateix any per Juan P\xc3\xa9rez de Montalb\xc3\xa1n. Aquest culteranisme subsisteix en la seva traducci\xc3\xb3 de la Farsalia de Luc\xc3\xa0 en octaves reials. Va traduir tamb\xc3\xa9 en vers blanc la Aminta de Torquato Tasso el 1607, versi\xc3\xb3 de la qual va dir Cervantes que era tan perfecta, que no se sabia quin era la traducci\xc3\xb3 i quin l\'original. En les seves Rimes inclou tamb\xc3\xa9 algunes traduccions d\'Horaci, Marcial i Ausoni._NEWLINE_La principal compilaci\xc3\xb3 de les seves obres po\xc3\xa8tiques es va publicar amb el t\xc3\xadtol de Rimes a Sevilla, 1618; cont\xc3\xa9 traduccions i poemes profans i sacres escrits amb una gran eleg\xc3\xa0ncia i selecci\xc3\xb3 formal. De nou va ser reimpresa per l\'il\xc2\xb7lustrat Pedro Estala en la seva col\xc2\xb7lecci\xc3\xb3 de cl\xc3\xa0ssics espanyols a finals del segle XVIII, amb un pr\xc3\xb2leg cr\xc3\xadtic. Va escriure a m\xc3\xa9s una s\xc3\xa0tira dram\xc3\xa0tica no representable, El retret (1635).'