b"\n_START_ARTICLE_\nArtur I de Bretanya\n_START_SECTION_\nJoventut\n_START_PARAGRAPH_\nEl seu nom \xc3\xa9s rar per a l'\xc3\xa8poca per\xc3\xb2 testimonia la popularitat creixent del mite del rei Artur entre els Plantagenet._NEWLINE_D'infant Artur fou criat al ducat de Bretanya sota la guarda de la seva mare Const\xc3\xa0ncia i amb l'acord dels sobirans Enric II d'Anglaterra, el seu avi, i despr\xc3\xa9s de Ricard Cor de Lle\xc3\xb3 el seu oncle. Durant l'hivern 1190, aquest \xc3\xbaltim, sense fills, va fer saber que considerava Artur com el seu hereu leg\xc3\xadtim al tron._NEWLINE_Despr\xc3\xa9s de la seva tornada de la croada, el rei sembla que va voler agafar a Artur sota la seva protecci\xc3\xb3._NEWLINE_El 1196, Const\xc3\xa0ncia va fer recon\xc3\xa8ixer al seu fill Artur, de nom\xc3\xa9s vuit anys, com a duc, per una assemblea general de l'aristocr\xc3\xa0cia. En reacci\xc3\xb3 a aquest esdeveniment, que contrarestava els seus prop\xc3\xb2sits, Ricard Cor de Lle\xc3\xb3 la va fer segrestar pel seu propi marit Ranulph de Blondeville, comte de Chester, vescomte d'Avranches i va estar empresonada a Pontorson o a Teillay. Ricard va envair breument el ducat. Aquests dos esdeveniments serien mesures de repres\xc3\xa0lies enfront del rebuig dels bretons de confiar el jove Artur al seu reial oncle. Reunits a Saint-Malo-de-Beignon, els principals arist\xc3\xb2crates bretons reaccionaren fent jurament de fidelitat a Artur._NEWLINE_Probablement poc despr\xc3\xa9s, es va sostreure a la guarda dels bretons per ser criat a la cort de Felip August de Fran\xc3\xa7a, quedant protegit de les ambicions de Ricard Cor de Lle\xc3\xb3. Abans 1199, quan tenia uns 12 anys, va retornar a Bretanya. La seva mare el va associar al govern del ducat.\n_START_SECTION_\nLa competici\xc3\xb3 amb Joan sense Terra\n_START_PARAGRAPH_\nLa mort Inesperada de Ricard Cor de Lle\xc3\xb3 a Ch\xc3\xa2lus (Chaslu\xc3\xa7), al Llemos\xc3\xad, al Ducat d'Aquit\xc3\xa0nia, el 6 d'abril de 1199 va accelerar els esdeveniments. Artur, sent l'\xc3\xbanic fill de Jofr\xc3\xa9 o Geoffroy Plantagenet, germ\xc3\xa0 petit de Ricard Cor de Lle\xc3\xb3, reivindica l'heretatge de tots els dominis del Plantagenet, \xc3\xa9s a dir Anglaterra, Normandia, Anjou, Maine, Poitou i Aquit\xc3\xa0nia. Tanmateix, l'altre germ\xc3\xa0 dels difunts Joan sense Terra pretenia tamb\xc3\xa9 la successi\xc3\xb3. Immediatament, l'hereu del ducat de Bretanya va entrar a l'Anjou, confiat en el suport dels arist\xc3\xb2crates angevins. El maig va trobar a Felip August al que va fer homenatge pels comtat d'Anjou, del Maine i de Tours o Turena. Artur tenia al darrere el suport de la seva mare Const\xc3\xa0ncia, dels bisbes de Vannes i de Nantes, de l'abat de Saint-Melaine de Rennes i d'importants barons bretons dels quals els principals eren Geoffroy III de Chateaubriant, Guillem II de la Guerche, Geoffroy II d'Ancenis, Conan I de L\xc3\xa9on i Andreu III de Vitr\xc3\xa9. Aquests personatges, aix\xc3\xad com alguns senyors francesos, van rebre diverses terres angevines. Artur va anomenar senescal d'Anjou i de Maine a Guillaume des Roches. Joan sense Terra fou tanmateix el gran guanyador de la competici\xc3\xb3, ja que es va proclamar rei d'Anglaterra i duc de Normandia. Guillaume des Roches va aconseguir molt breument reconciliar Artur amb el seu oncle. Per\xc3\xb2 des de la fi setembre de l'any 1199, l'infant es va posar novament sota la protecci\xc3\xb3 del rei de Fran\xc3\xa7a. Va estar a Par\xc3\xads dos anys._NEWLINE_Joan sense Terra va rematar el seu triomf el maig de 1200 al Tractat de Goulet: Felip Augist el va recon\xc3\xa8ixer com l'hereu de la totalitat dels dominis Plantagenet. Abandonats pel rei capet, Artur i la seva mare no van tenir altra opci\xc3\xb3 que fer homenatge al sobir\xc3\xa0 angl\xc3\xa8s per la Bretanya. El setembre de 1201 va morir la duquessa Const\xc3\xa0ncia. Artur va pujar llavors formalment al tron de Bretanya. No sembla haver heretat en canvi el comtat de Richmond que la seva mare posse\xc3\xafa a Anglaterra, i probablement Joan l'hauria confiscat i l'hauria concedit com a recompensa a un fidel._NEWLINE_L'abril 1202, Felip August va trencar la pau feta amb Joan sense Terra i per tant va passar a afavorir de nou a Artur. El jove pr\xc3\xadncep participa en el camp del rei de Fran\xc3\xa7a a Normandia. Despr\xc3\xa9s de la presa de Gournay-en-Bray, fou armat cavaller pel rei de Fran\xc3\xa7a. Felip Auguist a m\xc3\xa9s li va donar la m\xc3\xa0 de la seva filla Maria de Fran\xc3\xa7a. Fou proclamat duc de Bretanya, comte d'Anjou, de Maine, de Turena i de Poitou amb l'enc\xc3\xa0rrec d'apoderar-se d'aquestos territoris. Amb 15 anys, Artur va poder jugar un paper m\xc3\xa9s actiu. Tanmateix el seu impuls fou aviat aturat: a l'agost del 1202, mentre que l'adolescent assetjava la ciutat de Mirebeau (prop de Loudun on es refugiava la seva \xc3\xa0via Elionor d'Aquit\xc3\xa0nia, principal suport de Joan sense Terra contra Felip August, Guillem de Briouze el va capturar i el va mantenir sota la seva vigil\xc3\xa0ncia a Falaise i despr\xc3\xa9s a Rouen.\n_START_SECTION_\nConseq\xc3\xbc\xc3\xa8ncies de la mort d'Arthur\n_START_PARAGRAPH_\nEl vencedor de Joan, el rei de Fran\xc3\xa7a Felip August, es va apoderar de Bretanya, ja que la germanastre d'Artur, Alix de Bretanya, era menor. Guy de Thouars, pare d'Alix i governador (batlle) del ducat, no es va oposar al rei i el 1213, Felip Augist va casar a Alix amb el seu cos\xc3\xad capet Pere de Dreux, tot i que ja estava promesa amb Enric II d'Avaugour. Aix\xc3\xad la dinastia cornuallesa va donar pas a la dinastia capeta. Els ducs capets seran en conjunt fidels als reis de Fran\xc3\xa7a; caldr\xc3\xa0 esperar la guerra de Successi\xc3\xb3 Bretona i l'adveniment de la dinastia dels Montfort perqu\xc3\xa8 els ducs s'alliberin de nou de la tutela francesa.\n_START_SECTION_\nEn la literatura\n_START_PARAGRAPH_\nEntre els esdeveniments hist\xc3\xb2rics evocats en l'obra teatral la Vida i La Mort del Rei Joan escrita per William Shakespeare entre 1593 i 1596, el tractament infligit al jove Artur pren un lloc important, sense tanmateix donar una real unitat a la pe\xc3\xa7a. En l'acte IV, Hubert de Burgh, el carceller d'Artur, es prepara a sacrificar al jove cremant-li els ulls amb un ferro vermell, sota les ordres del rei Joan. La innoc\xc3\xa8ncia del jove pr\xc3\xadncep el va dissuadir. Llavors els nobles aconsegueixen conv\xc3\xa8ncer Joan que valia m\xc3\xa9s alliberar Artur qu\xc3\xa8 matar-lo, ja que el poble murmurava. Quan Hubert es presenta al rei tots interpreten el seu silenci com la confessi\xc3\xb3 d'una missi\xc3\xb3 consumada i els nobles, indignats, abandonen la cort. Joan s'assabenta que els francesos envaeixen Anglaterra, i que l'anunci de la mort d'Artur ha sublevat al poble. Artur mor accidentalment, intentant evadir-se. Els nobles juren venjar la seva mort i es passen a l'enemic."