b'\n_START_ARTICLE_\nEmperador rom\xc3\xa0\n_START_SECTION_\nLictors\n_START_PARAGRAPH_\nDisposaven els emperadors de diversos serveis. El servei m\xc3\xa9s antic era el dels lictores o agutzils que podien precedir-lo o escortar-lo, portant les ins\xc3\xadgnies imperials i les fasces. Per\xc3\xb2 el cos que m\xc3\xa9s import\xc3\xa0ncia va cobrar fou el de la gu\xc3\xa0rdia pretoriana.\n_START_SECTION_\nPretorians\n_START_PARAGRAPH_\nEls pretorians, sorgits de les unitats al servei en els quarters generals (praetorium) dels comandants republicans, i que Tiberi havia reunit en un quarter general prop de Roma, tenien la finalitat de protegir a l\'emperador, cuidant de la protecci\xc3\xb3 de la resid\xc3\xa8ncia imperial i altres activitats militars. Es componien de deu cohorts al comandament cadascuna d\'un trib\xc3\xba. El servei d\'escorta estava encomanat als Equite singulars Augusti, reclutats principalment entre germ\xc3\xa0nics. Hi havia tamb\xc3\xa9 un campament a Roma per als Frumentarii, amb determinades obligacions especials, principalment servei de missatgeria, policia i espionatge. Finalment un \xc3\xbaltim cos, de gu\xc3\xa0rdies privats, que s\'havia iniciat amb August i continu\xc3\xa0 amb els seg\xc3\xbcents emperadors fins a Galba desapareixent despr\xc3\xa9s per reapar\xc3\xa8ixer sota Caracal\xc2\xb7la, formant-lo majorit\xc3\xa0riament germ\xc3\xa0nics i escites.\n_START_SECTION_\nFuncionaris imperials\n_START_PARAGRAPH_\nLa resta dels funcionaris imperials eren empleats (lliberts) o esclaus de l\'emperador. Els esclaus i lliberts imperials havien de ser milers, car havien de cuidar de les nombroses resid\xc3\xa8ncies assignades als emperadors (diverses viles a Roma amb els seus jardins, resid\xc3\xa8ncies a Camp\xc3\xa0nia, T\xc3\xadvoli, l\'illa de Capri, i altres a It\xc3\xa0lia i prov\xc3\xadncies). Els esclaus realitzaven les tasques dom\xc3\xa8stiques de les resid\xc3\xa8ncies, des de la cuina, els manteniments (vidriers, fusters, paletes, pintors, picapedrers, etc.), la cura dels jardins, i altres. Els esclaus vivien amb certa dignitat, i els lliberts fins i tot gaudien de beneficis i honors a les comunitats locals. Alguns esclaus arribaven a posseir subesclavos (vicarii), aix\xc3\xad com diversos servidors (secretaris, cuiners, lacais, valets, metges, etc.)._NEWLINE_Naturalment alguns d\'aquests esclaus o lliberts estaven m\xc3\xa9s pr\xc3\xb2xims a l\'emperador que altres i arribaven a majors responsabilitats. Aix\xc3\xad per exemple se sap que un esclau anomenat Teoprepes, encarregat de la cristalleria de palau, va ascendir a encarregat de les f\xc3\xadbules o agulles de l\'emperador (Fibulae), despr\xc3\xa9s a encarregat d\'un menjador, i m\xc3\xa9s tard a altres c\xc3\xa0rrecs directius, fins a secretari de l\'emperador, i sota Alexandre Sever se li va encomanar la direcci\xc3\xb3 de les tintoreries imperials a Gr\xc3\xa8cia, Tess\xc3\xa0lia i Epir. Aquest exemple d\xc3\xb3na idea dels c\xc3\xa0rrecs dom\xc3\xa8stics que exercien els esclaus o lliberts.\n_START_SECTION_\nAltres c\xc3\xa0rrecs\n_START_PARAGRAPH_\nAltres c\xc3\xa0rrecs destacats eren els encarregats de les llistes dels beneficia (favors imperials), el cubicularius (camarlenc), l\'encarregat de les promocions, el de les audi\xc3\xa8ncies (a cognitionibus) el de les cartes o correspond\xc3\xa8ncia (ab epistulis), l\'encarregat de la comptabilitat (a rationibus), i el de les demandes (a libellis). Aquests tres \xc3\xbaltims c\xc3\xa0rrecs havien passat progressivament a equites (el que indicaria que es consideraven c\xc3\xa0rrecs p\xc3\xbablics, i amb rellev\xc3\xa0ncia social). Un altre grup de tasques (metges, lletrats, tutors, oradors, escriptors, fil\xc3\xb2sofs i altres) s\'assignaven a grecs. Els cubicularis i els eunucs encarregats de diverses tasques, c\xc3\xa0rrecs reservats a esclaus, tenien gran influ\xc3\xa8ncia en la cort. Sovint els cubicularis havien de ser convertits en lliberts._NEWLINE_Per\xc3\xb2 a partir d\'aproximadament el 238 la influ\xc3\xa8ncia de tots aquests c\xc3\xa0rrecs sembla haver travessat una profunda crisi. Els emperadors entre el 235 i el 284, gaireb\xc3\xa9 sempre ef\xc3\xadmers, a vegades mai van residir a Roma o en resid\xc3\xa8ncies imperials, i van passar la major part del temps del seu regnat amb l\'ex\xc3\xa8rcit. Solament alguns c\xc3\xa0rrecs van conservar la possibilitat de contacte amb l\'emperador, per tractar-se d\'un servei personal: el cubiculari o camarlenc acompanyava a l\'emperador en les seves campanyes, li servia els \xc3\xa0pats, el banyava i ficava al llit i atenia els seus desitjos. Alguns eunucs acompanyaven tamb\xc3\xa9 als Emperadors._NEWLINE_L\'emperador recomanava a determinats senadors per a l\'exercici de magistratures o prefectures, designava als curadors i a les curatories dels governs, i als cavallers i lliberts que quedaven al servei imperial. Alguns dels nomenats no eren coneguts personalment de l\'emperador, qui l\xc3\xb2gicament havia d\'estar molt influ\xc3\xaft pels m\xc3\xa9s pr\xc3\xb2xims a la seva persona i per amics i parents, que al seu torn li efectuarien recomanacions._NEWLINE_Per al personal de grau inferior s\'elaboraven informes sobre les seves activitats, que en un determinat moment podien servir per decidir un ascens. Els nomenaments eren dictats per l\'emperador en un codicil, o escrits de pr\xc3\xb2pia m\xc3\xa0 (a l\'antiguitat les cartes no es firmaven)._NEWLINE_La correspond\xc3\xa8ncia era llegida per l\'emperador, i contestada generalment a l\'acte. Ocasionalment l\'emperador delegava la lectura de les cartes i la seva resposta en persones de la seva confian\xc3\xa7a (aix\xc3\xad ho va fer Caracal\xc2\xb7la en la seva mare Julia Domna i anteriorment ho havien fet altres Emperadors).\n_START_SECTION_\nRelacions amb la ciutadania\n_START_PARAGRAPH_\nL\'emperador es relacionava tamb\xc3\xa9 amb les ciutats o les prov\xc3\xadncies per mitj\xc3\xa0 de delegacions. Quan aquestes tenien una finalitat diplom\xc3\xa0tica o demanaven favors que no tenien oposici\xc3\xb3 eren portades a pres\xc3\xa8ncia de l\'Emperador i u dels seus membres realitzava un discurs, sovint encomanat a un orador pagat, despr\xc3\xa9s de la qual cosa la comunicaci\xc3\xb3 (o decret) que portava la delegaci\xc3\xb3, era llegida a l\'acte. Si la delegaci\xc3\xb3 acudia per presentar acusacions o per discutir amb una altra delegaci\xc3\xb3, la recepci\xc3\xb3 prenia l\'aire d\'una audi\xc3\xa8ncia judicial. Les ambaixades acudien a vegades al governador provincial qui remetia les seves peticions a l\'emperador, el qual contestava per carta. L\'\xc3\xbaltima carta coneguda, contestant a una ambaixada d\'Antioquia a Filad\xc3\xa8lfia, correspon a Valeri\xc3\xa0 I i Gali\xc3\xa8 l\'any 255._NEWLINE_Els particulars tamb\xc3\xa9 podien dirigir-se a l\'emperador. Els que ho feien presentaven els Libelli (escrits) amb les seves peticions o den\xc3\xbancies. L\'antic costum de presentar els escrits en les audi\xc3\xa8ncies imperials (salutationes) havia desaparegut. Al segle III els escrits arribaven per carta i eren contestats per mitj\xc3\xa0 d\'un rescripte, \xc3\xa9s a dir una nota escrita sota (subscriptio)._NEWLINE_L\'emperador podia concedir a t\xc3\xadtol de gr\xc3\xa0cia qualsevol petici\xc3\xb3. Aix\xc3\xad se sap de concessions de c\xc3\xa0rrecs, de ciutadania romana, exempcions fiscals, reparacions de greuges, diners, aixecaments de condemnes, condicions, etc.\n_START_SECTION_\nRescriptes\n_START_PARAGRAPH_\nLa possibilitat individual de dirigir-se a l\'emperador, qui contestava mitjan\xc3\xa7ant rescriptes, va desapar\xc3\xa8ixer a mitjans del Segle III. Els emperadors, sobrecarregats de treball, absents, o a vegades indolents, indiferents o mandrosos, van deixar d\'atendre les consultes dels s\xc3\xbabdits. _NEWLINE_Es coneixen bastants rescriptes imperials (posteriors a Adri\xc3\xa0) ben classificats en el Codex Iustinianus; per\xc3\xb2 disminu\xc3\xafren progressivament, passant-se dels 369 dels anys 220 a 230, als 67 dels anys 250-260, a 26 en els anys 260-270, i a nom\xc3\xa9s 9 en els anys 270-280. Fins i tot l\'any 283 l\'emperador Car determinava en un rescripte que una transmissi\xc3\xb3 de propietat efectuada era il\xc2\xb7legal per contravenir una disposici\xc3\xb3 senatorial.\n_START_SECTION_\nIngressos imperials\n_START_PARAGRAPH_\nEls ingressos de l\'emperador eren administrats pel fiscus. Els seus ingressos no eren fixos i consistien en les seves rendes personals, les rendes de les propietats imperials (palaus, viles, terres), les her\xc3\xa8ncies i llegats dels ciutadans, els botins de guerra (manubiae), les corones d\'or ofertes per ciutats o prov\xc3\xadncies, els bono caduca (b\xc3\xa9ns d\'aquells que morien sense hereus, o que quedaven lliures per mort del seu titular), els b\xc3\xa9ns confiscats als condemnats, i les multes, penes i impostos extraordinaris. La resta dels ingressos corresponia al Aerarium o Tresor P\xc3\xbablic.\n_START_SECTION_\nEmperadors i d\xc3\xa9us\n_START_PARAGRAPH_\nEls soldats prestaven jurament de servir a l\'emperador havent desaparegut el jurament de servir el Senat i el poble de Roma. Les llic\xc3\xa8ncies eren garantides per l\'emperador. La imatge d\'aquest apareixia en les monedes, i ja en vida els que ocupaven el tron es convertien en d\xc3\xa9us, i s\'erigien nombroses est\xc3\xa0tues en el seu honor. La imatge de l\'emperador, transportada pels legionaris, era col\xc2\xb7locada als tribunals de just\xc3\xadcia dels governadors provincials. L\'arribada de les imatges imperials, considerades probablement sagrades, era celebrada cap al 240 amb festes o representacions que probablement van desapar\xc3\xa8ixer posteriorment. Abra\xc3\xa7ar l\'est\xc3\xa0tua d\'un emperador suposava per a un perseguit aconseguir asil.\n_START_SECTION_\nJust\xc3\xadcia\n_START_PARAGRAPH_\nL\'emperador, a m\xc3\xa9s del seu paper arbitral en els grans temes, podia administrar just\xc3\xadcia. Els judicis pol\xc3\xadtics eren portats en secret al palau imperial, i s\'usaven sovint contra les classes superiors i els possibles rivals. Els judicis ordinaris se celebraven al F\xc3\xb2rum, acudint l\'Emperador amb els seus amics. Tamb\xc3\xa9 podien celebrar-se judicis en un auditorium permanent del palau, o a les viles d\'It\xc3\xa0lia, i fins i tot en els campaments militars durant les campanyes. Sembla que l\'administraci\xc3\xb3 de just\xc3\xadcia civil (consilium) per l\'emperador no era una cosa excepcional (fins i tot es coneix una queixa per abusar d\'aix\xc3\xb2), per\xc3\xb2 va desapar\xc3\xa8ixer probablement en els anys que els emperadors "militars" van haver de dedicar totes les seves energies a combatre (cap a 235- 285). De tota manera corresponia a l\'emperador decidir entre els plets que li eren plantejats aquells que volia jutjar.\n_START_SECTION_\nSuccessi\xc3\xb3\n_START_PARAGRAPH_\nUn aspecte mai solucionat de la figura imperial, va ser el de la successi\xc3\xb3. Inicialment s\'adopt\xc3\xa0 el principi din\xc3\xa0stic, sense majors problemes, per\xc3\xb2 m\xc3\xa9s tard es va passar al sistema d\'adopci\xc3\xb3. Per\xc3\xb2 a partir del 235 \xc3\xa9s la proclamaci\xc3\xb3 per l\'ex\xc3\xa8rcit qui confereix el c\xc3\xa0rrec. La monarquia esdev\xc3\xa9 doncs electiva de fet, amb l\'elecci\xc3\xb3 reservada als militars, encara que amb diversos intents de fundar dinasties i sense perdre\'s totalment el sistema d\'adopci\xc3\xb3. La confirmaci\xc3\xb3 del Senat \xc3\xa9s una mera formalitat, que obtenia aquell que tenia la for\xc3\xa7a del seu costat, i habitualment el que la tenia m\xc3\xa9s prop de Roma. Fins a Diocleci\xc3\xa0 no s\'establ\xc3\xad un nou sistema._NEWLINE_Els emperadors ja no sorgiren del rang senatorial, ni tan sols dels cavallers: provenien generalment de l\'ex\xc3\xa8rcit, i entre ells es barrejaren gent del poble, pirates i aventurers. El Senat va intentar repetidament donar suport a candidats senatorials (aix\xc3\xad veiem el primer intent amb Gordi\xc3\xa0, que va portar al govern de Gordi\xc3\xa0 III).\n_START_SECTION_\nValeri\xc3\xa0 i els Trenta tirans\n_START_PARAGRAPH_\nUn fet extraordinari va fer fallida la confian\xc3\xa7a de la societat en l\'Imperi: el 260 l\'emperador Valeri\xc3\xa0 va ser derrotat i capturat durant la seva campanya en P\xc3\xa8rsia contra Sapor (Shapur), i va desapar\xc3\xa8ixer. Les cr\xc3\xb2niques perses diuen que va ser capturat i deportat a P\xc3\xa8rsia al costat del prefecte, senadors i oficials de l\'ex\xc3\xa8rcit. Sabem per unes representacions trobades en Naqsh-i-Rustam que Valeri\xc3\xa0 es va haver d\'agenollar davant Sapor, qui es creu que el va carregar de cadenes i el va sotmetre a tota classe d\'humiliacions, utilitzant-lo fins i tot com cadira per muntar, i \xc3\xa9s probable que la not\xc3\xadcia es difongu\xc3\xa9s en l\'Imperi i que el prestigi de Roma a tot el m\xc3\xb3n sort\xc3\xads seriosament danyat. El fet va commocionar a la societat romana, fins al punt que cada prov\xc3\xadncia va tendir a fer-se aut\xc3\xb2noma i es va desvincular de la sort comuna de l\'Imperi._NEWLINE_La multiplicaci\xc3\xb3 d\'emperadors va portar el poder imperial sota m\xc3\xadnims. Les prov\xc3\xadncies amb ex\xc3\xa8rcits m\xc3\xa9s nombrosos proclamaven els seus caps com a Emperadors, mentre que altres prov\xc3\xadncies o unitats designaven el seu candidat, i d\'altres es recolzaven en una comunitat d\'interessos regional. L\'\xc3\xa8poca anomenada dels Trenta Tirans ([248]- 284, amb l\'apogeu entre 258 i 272, en qu\xc3\xa8 es compten 22 pretendents enfront dels 5 del per\xc3\xadode 248- 251, 2 del 280 i 1 el 284), caracteritzada per ef\xc3\xadmers "emperadors" el poder dels quals no transcendia de la prov\xc3\xadncia o regi\xc3\xb3 que el proclamava o acceptava, va marcar el punt m\xc3\xa9s baix de l\'Imperi fins a les invasions del segle V.\n_START_SECTION_\nL\'emperador i el Senat\n_START_PARAGRAPH_\nL\'acc\xc3\xa9s a l\'ordre senatorial es feia per her\xc3\xa8ncia o per patronatge imperial; era el censor qui designava als membres del Senat si b\xc3\xa9 aquestes funcions censorials les tenien reservades els Emperadors; a l\'ordre senatorial podien accedir tots els ciutadans romans, incloent els de prov\xc3\xadncies. _NEWLINE_El Senat intervenia en gran nombre d\'assumptes legislatius i administratius, per\xc3\xb2 la voluntat de l\'emperador se sobreposava a la del Senat. Era per tant l\'emperador el que governava realment l\'Imperi, assistit pels seus col\xc2\xb7laboradors (amici). Els emperadors s\'envoltaven d\'un grup de consellers escollits per ells mateixos, als quals consultaven diversos assumptes de govern; els consells o resultats de la consulta no eren vinculants, i la decisi\xc3\xb3 corresponia a l\'emperador, qui per tant assumia la responsabilitat. _NEWLINE_El Senat va anar perdent poder progressivament. Cap al 238 els governadors senatorials havien estat suplantats en poder pels Procuradors, sortits de la classe dels cavallers, i cap al 270 els governadors senatorials de rang pretori\xc3\xa0 van ser substitu\xc3\xafts per cavallers (fins i tot van quedar els governadors senatorials de rang consular). Els tribuns i llegats de la legi\xc3\xb3, nomenats pel Senat, van desapar\xc3\xa8ixer poc despr\xc3\xa9s del 260. Despr\xc3\xa9s del 284, la reorganitzaci\xc3\xb3 de Diocleci\xc3\xa0, va limitar les prov\xc3\xadncies senatorials a dos: \xc3\x80sia i \xc3\x80frica.\n_START_SECTION_\nConsellers i prefectes del pretori\n_START_PARAGRAPH_\nLa llista de consellers a consultar era variable entre un emperador i un altre, i fins i tot entre un assumpte i un altre; podia prescindir d\'aquells consells que consider\xc3\xa9s inadequats o li desagradessin. En els seus viatges els emperadors portaven acompanyants consellers (comites). El conseller m\xc3\xa9s habitual era el prefecte del Pretori, qui acompanyava gaireb\xc3\xa9 sempre a l\'emperador, tenia el comandament sobre tropes en les campanyes que aquest dirigia, i era el responsable de la cust\xc3\xb2dia dels presoners. A finals del Segle II i durant el Segle III els prefectes del pretori van administrar just\xc3\xadcia a It\xc3\xa0lia (menys a Roma) i jutjaven als presoners que se\'ls enviaven des de prov\xc3\xadncia, modificant, quan aix\xc3\xad ho ordenava l\'emperador, les sent\xc3\xa8ncies dels governadors provincials. La resoluci\xc3\xb3 de q\xc3\xbcestions jur\xc3\xaddiques pels prefectes va arribar a ser tan important com les seves funcions militars, sobretot perqu\xc3\xa8 l\'emperador destinava gran part del seu temps a l\'administraci\xc3\xb3 de just\xc3\xadcia, i era secundat pel seu prefecte. Aix\xc3\xad van arribar a ser prefectes del Pretori al segle III grans juristes (Papini\xc3\xa0, Ulpi\xc3\xa0, Paule...). El rang protocol\xc2\xb7lari dels prefectes arrib\xc3\xa0 a ser igual o m\xc3\xa9s alt que el dels Senadors al llarg el Segle III._NEWLINE_L\'emperador podia contractar a alguns juristes com consellers (consiliarii), pagant-los un sou. Progressivament aquestes funcions van passar als cavallers; els consellers contractats disposaven del dret de resposta (ius responendi) a les consultes imperials.\n_START_SECTION_\nLes prov\xc3\xadncies\n_START_PARAGRAPH_\nExistien des del temps d\'August les prov\xc3\xadncies senatorials o p\xc3\xbabliques i les imperials. Despr\xc3\xa9s del 284, la reorganitzaci\xc3\xb3 de Diocleci\xc3\xa0, va limitar les prov\xc3\xadncies senatorials a dues: \xc3\x80sia i \xc3\x80frica essent les altres imperials.'