b'\n_START_ARTICLE_\nUn experiment amb el temps\n_START_SECTION_\nConceptes b\xc3\xa0sics\n_START_PARAGRAPH_\nLa teoria de Dunne, elaborada en base anys d\'experiments en somnis precognitius i estats precognitius indu\xc3\xafts, \xc3\xa9s que, en realitat, tot el temps \xc3\xa9s eternament present. \xc3\x89s a dir, que el passat, el present i el futur estan d\'alguna manera passant conjuntament. Per\xc3\xb2 la consci\xc3\xa8ncia humana experimenta aquesta simultane\xc3\xaftat d\'una forma lineal. Dunne sost\xc3\xa9 que en els somnis aquesta manera d\'interpretar el temps \xc3\xa9s menys r\xc3\xadgida que en estat de vetlla, podent aix\xc3\xad recordar esdeveniment passats i futurs. Aix\xc3\xad doncs, tothom \xc3\xa9s capa\xc3\xa7 de tenir premonicions. Hi ha per tant dos nivells en el nostre \xc3\xa9sser, el temps interior (lineal) i el temps exterior (simultani), suggerint aix\xc3\xad la noci\xc3\xb3 d\'immortalitat continguda tamb\xc3\xa9 en llibres posteriors (La nova Immortalitat i Res Mor)._NEWLINE_La idea que el temps (i per extensi\xc3\xb3 la humanitat) existeix de forma dual (tant de forma simult\xc3\xa0nia com lineal) \xc3\xa9s normalment dif\xc3\xadcil d\'interioritzar. Una analogia seria amb un llibre: en qualsevol moment el conjunt de llibres de la terra existeixen en ells mateixos, tot i que en un moment determinat nom\xc3\xa9s en podem llegir una p\xc3\xa0gina. Les resta de p\xc3\xa0gines, mentre que tamb\xc3\xa9 existeixen quan estem llegint l\'altre, resten fora de la nostra consci\xc3\xa8ncia. Si pogu\xc3\xa9ssim d\'alguna manera llegir totes les p\xc3\xa0gines del llibre de cop o pogu\xc3\xa9ssim experimentar el llibre en la seva totalitat en un sol instant, aleshores ens trobar\xc3\xadem amb una experi\xc3\xa8ncia m\xc3\xa9s real sobre el llibre. De forma similar a l\'analogia, en les nostres vides nom\xc3\xa9s som conscients d\'un sol moment en el temps: el present. El passat \xc3\xa9s recordat per\xc3\xb2 no \xc3\xa9s experimentat f\xc3\xadsicament, i el futur resta desconegut. En bona part aix\xc3\xb2 seria comparable a la idea que Tom\xc3\xa0s d\'Aquino fa de D\xc3\xa9u veient totes les coses passades, presents i venidores en l\'"ara" etern: com un observador mirant cap avall des de dalt d\'una vall, copsant d\'una mirada totes les accions que tenen en lloc en el temps terrenal -la vall- des d\'una perspectiva forana al temps.'