b"\n_START_ARTICLE_\nAmor sacre i amor prof\xc3\xa0\n_START_SECTION_\nHist\xc3\xb2ria del quadre\n_START_PARAGRAPH_\nEl quadre va ser encarregat per Nicol\xc3\xb2 Aurelio, secretari del Consell dels Deu de la\xc2\xa0Rep\xc3\xbablica de Ven\xc3\xa8cia, l'escut d'armes de la qual apareix en la font o sarc\xc3\xb2fag del centre de la imatge. L'enc\xc3\xa0rrec coincideix amb el seu matrimoni amb la jove v\xc3\xaddua Laura Bagarotto, per la qual cosa va poder ser un regal de noces._NEWLINE_Representa una escena amb una donzella vestida luxosament (probablement de n\xc3\xbavia) asseguda al costat de Cupido i sent assistida per la deessa Venus. Diversos detalls suggereixen que la dona \xc3\xa9s possiblement una n\xc3\xbavia: el seu cabell solt decorat amb una corona de murta (planta sagrada de Venus), el vel transparent sobre les seves espatlles, les roses a la m\xc3\xa0 dreta, i el cintur\xc3\xb3 (s\xc3\xadmbol de la castedat). La figura vestida subjecta a les mans un atuell ple d'or i gemmes, que simbolitza l'ef\xc3\xadmera felicitat de la Terra i la dea, nua, sost\xc3\xa9 una lampadeta amb la flama cremant de D\xc3\xa9u que simbolitza la felicitat eterna del cel. \xc3\x89s una escena al\xc2\xb7leg\xc3\xb2rica influ\xc3\xafda per la concepci\xc3\xb3 neoplat\xc3\xb3nica renaixentista, t\xc3\xadpica de Marsilio Ficino, segons la qual la bellesa terrenal \xc3\xa9s un reflex de la bellesa celestial i la seva contemplaci\xc3\xb3 \xc3\xa9s un preludi de la seva consecuci\xc3\xb3 ultraterrena._NEWLINE_El t\xc3\xadtol, de car\xc3\xa0cter moralista, no va ser donat pel mateix Tici\xc3\xa0, sin\xc3\xb3 que va ser batejat d'aquesta manera almenys dos segles despr\xc3\xa9s. Al cat\xc3\xa0leg Borghese ha tingut diferents noms: Bellesa sense ornament i bellesa ornamentada (1613), Tres amors (1650), Dona divina i profana (1700) i, finalment, Amor sacre i amor prof\xc3\xa0 (1792 i 1833). El primer esment de l'obra amb el nom Amor prof\xc3\xa0 i amor div\xc3\xad es produeix en l'inventari de 1693, encara que els cr\xc3\xadtics contemporanis desacrediten la teoria que es tracta de les personificacions dels conceptes neoplat\xc3\xb2nics d'amor sacre i amor prof\xc3\xa0._NEWLINE_L'obra va ser comprada el 1608 pel mecenes de l'art Scipione Borghese, a causa de la qual cosa actualment s'exhibeix al costat d'altres peces de la col\xc2\xb7lecci\xc3\xb3 Borghese en la galeria Borghese a Roma. El 1899, el magnat financer Nathaniel Anselm von Rothschild va realitzar una oferta de compra del llen\xc3\xa7 per 4 milions de lires que va ser rebutjada._NEWLINE_El 1995 la pintura va ser restaurada, i durant aquest proc\xc3\xa9s es va revelar que el mantell blanc de la figura seminua era origin\xc3\xa0riament de color vermell.\n_START_SECTION_\nInterpretaci\xc3\xb3 de l'escena\n_START_PARAGRAPH_\nSens dubte, la interpretaci\xc3\xb3 tradicional dels historiadors, encap\xc3\xa7alada per Erwin Panofsky, fa refer\xc3\xa8ncia a una escena fonamentada en els conceptes del neoplatonisme renaixentista d'amor hum\xc3\xa0 (Venus Vulgaris) en contraposici\xc3\xb3 a l'amor div\xc3\xad (Venus Caelestis). Aquest contrast entre el terrenal i el sublim ha estat emfasitzat per la qualitat moralista del paisatge de fons. En el costat esquerre de l'obra pict\xc3\xb2rica, jeu una ciutat fortificada i dues llebres, i en el costat dret s'incorpora al paisatge una esgl\xc3\xa9sia, una llebre perseguida per un gos, i una parella en la gespa en estat de coqueteria. No obstant aix\xc3\xb2, existeixen altres teories sobre el significat del llen\xc3\xa7._NEWLINE_L'historiador de l'art alemany Walter Friedl\xc3\xa4nder va indicar les similituds amb l'obra de Francesco Colonna titulada El somni de Pol\xc3\xadfil i proposa que les dues figures femenines representen Polia i Venus, els dos personatges femenins del conegut roman\xc3\xa7 de 1499. Suggereix aquest estudi\xc3\xb3s que va ser l'erudit Pietro Bembo qui va idear aquesta escena al\xc2\xb7leg\xc3\xb2rica. El 1895, el cr\xc3\xadtic Wickloff va indicar que Amor sacre i amor prof\xc3\xa0 est\xc3\xa0 inspirat en l'Argon\xc3\xa0utica de Valerio Flac i plasma l'escena en la qual Venus persuadeix Medea. Gerseffeld, per la seva banda, va opinar que podria tractar-se d'un retrat de Violant, la filla de Palma el Vell i amant de Tici\xc3\xa0, caracteritzada com la dea romana."