b"\n_START_ARTICLE_\nAbadia de Cluny\n_START_SECTION_\nHist\xc3\xb2ria\n_START_PARAGRAPH_\nVa ser fundada en una reserva forestal de cacera el 2 de setembre de l'any 909 per Guillem I, duc d'Aquit\xc3\xa0nia, comte d'Alv\xc3\xa8rnia, el qual va instal\xc2\xb7lar all\xc3\xa0 a l'abat Bern\xc3\xb3 de Baume, i dedicant-la a Sant Pere Ap\xc3\xb2stol, i va posar l'abadia sota l'autoritat immediata del Papa Sergi III. L'abadia i la seva constel\xc2\xb7laci\xc3\xb3 de depend\xc3\xa8ncies es van convertir aviat en l'exemple del tipus de vida religi\xc3\xb3s del segle XI._NEWLINE_Com l'abat Bern\xc3\xb3, els primers monjos provenint del monestir de Baume, establint-se una m\xc3\xa9s perfecta observan\xc3\xa7a de la regla de Sant Benet, junt amb els estatuts d'Aquisgr\xc3\xa0 i els usos de Sant Benet d'Aniana, que en el segle anterior havia restablert la disciplina mon\xc3\xa0stica en gran nombre de convents de les G\xc3\xa0l\xc2\xb7lies. La vida reformad\xc3\xadssima dels cluniacencs aviat fou imitada per molts altres monestirs, merc\xc3\xa8s al zel dels successors de Bern\xc3\xb3 de Borgonya, que foren Sant Od\xc3\xb3 (926-43), sant Aymar (943-954), Sant Maiol (954-994), sant Odil\xc3\xb3 (994-1048), sant Hug (1048-1109), aquest portar\xc3\xa0 Cluny a l'apogeu de la seva gl\xc3\xb2ria. El 1054 funda la Charit\xc3\xa9 sur Loire: el 1055 el monestir femen\xc3\xad de Marcigny, bressol de les monges cluniacenques. A ell es deu tamb\xc3\xa9 la fundaci\xc3\xb3 de Sant Pancra\xc3\xa7 de Lewes a Anglaterra, cap dels cluniacencs brit\xc3\xa0nics. I merc\xc3\xa8s a la seva bona amistat amb Alfons VI, una s\xc3\xa8rie important de monestirs es fund\xc3\xa0 a Castella: \xc3\xa9s el cas sobretot de Santa Maria de N\xc3\xa1jera (1079). Hug tamb\xc3\xa9 comen\xc3\xa7\xc3\xa0 la gran bas\xc3\xadlica cluniacenca, una de les millors i m\xc3\xa9s grans esgl\xc3\xa9sies de Fran\xc3\xa7a, que acab\xc3\xa0 l'abat Pere el Venerable (1123-1158) i consagr\xc3\xa0 el papa Innocenci II el 1130._NEWLINE_En aquest temps Cluny estava en el seu apogeu, i a m\xc3\xa9s de dar monjos a molts altres, tenia el seu convent 460 religiosos, molts d'ells il\xc2\xb7lustres en santedat i erudici\xc3\xb3, alguns tamb\xc3\xa9 distingits per les dignitats que assoliren en l'Esgl\xc3\xa9sia. La fundaci\xc3\xb3 de la Congregaci\xc3\xb3 cistercenca i la rivalitat i difer\xc3\xa8ncies que hi hagu\xc3\xa9 entre ella i el monestir de Cluny foren for\xc3\xa7a perjudicials per aquest, no obstant la defensa brillant que va fer de les seves costums, usos i cerim\xc3\xb2nies l'abat Pere el Venerable, un dels m\xc3\xa9s il\xc2\xb7lustres personatges del seu temps. _NEWLINE_Els successors ja no estigueren tots a la mateixa altura; amb tot, s'ha exagerat massa la decad\xc3\xa8ncia que suposen comen\xc3\xa7\xc3\xa0 de seguida a Cluny, atribuint-la tamb\xc3\xa9 a les seves depend\xc3\xa8ncies amb clara injust\xc3\xadcia, la qual \xc3\xa9s molts m\xc3\xa9s gran fent-la extensiva als altres monestirs d'h\xc3\xa0bit negre, doncs tant a Fran\xc3\xa7a com en la resta d'Europa, florien i continuaren sempre observants molts d'altres que no tenien res en com\xc3\xba amb Cluny, si no era professar la mateixa Regla.  _NEWLINE_En el mateix segle de Pere el Venerable govern\xc3\xa0 a Cluny, Teobald, que d'abat de Sant Basolo ascend\xc3\xad a aquest el 1880 (1880-1884) i despr\xc3\xa9s a cardenal prevere per nomenament del Papa Alexandre III i per fi fou promogut a cardenal bisbe d'Ostia per Luci III (1884-1888). Gerard de Lausana, abat n\xc2\xba. 19 de Cluny (1215) despr\xc3\xa9s fou bisbe de Valen\xc3\xa7a i finalment patriarca de Jerusalem (1230); Hug VI de Sales (o de Rochecorbon), traslladat de Sant Mart\xc3\xad de Tours, governa vuit anys i consagrat bisbe de Langres, mor\xc3\xad en l'expedici\xc3\xb3 de Terra Santa (1244-1250). El 1244 el succe\xc3\xad Guillermo III de Pontoise, abans fou prior de la Charit\xc3\xa9, que al cap de catorze anys ascend\xc3\xad a bisbe d'Agen (1248) i mor\xc3\xad sent patriarca de Jerusalem el 1263._NEWLINE_A principis del segle XIV, Henri I de Fautri\xc3\xa8res, govern\xc3\xa0 a Cluny durant onze anys i despr\xc3\xa9s fou nomenat bisbe de Saint-Flour (1319-1320). Pierre II de Chastelus, electe el 1322, doctor en Teologia, despr\xc3\xa9s de vint anys de govern, ascend\xc3\xad a la Seu episcopal de Valen\xc3\xa7a (1342-1350). Androin de la Roche, doctor en Teologia (1351), fou creat cardenal del t\xc3\xadtol de Sant Marcel per Innocenci VI (1361). \xc3\x89s molt conegut en la hist\xc3\xb2ria. Mor\xc3\xad a Viterbo el 1369. Encara durant el segle XV Cluny va tenir abats excel\xc2\xb7lents. Odd\xc3\xb3 II, de la Ferri\xc3\xa8re, abans fou prior de Savigny, govern\xc3\xa0 33 anys, destacant per la santedat de vida i esperit prof\xc3\xa8tic. Joan III de Borb\xc3\xb3, que el succe\xc3\xad el 1456, era monjo de Sant Andreu d'Aviny\xc3\xb3; presid\xc3\xad a Cluny durant vint-i-dos anys, donant noves lleis per a conservar la disciplina mon\xc3\xa0stica, i encara que el nomenaren bisbe, va voler rebre sepultura a Cluny. El 1481 el succe\xc3\xad Jaume II d'Amboise, que presid\xc3\xad durant trenta quatre anys, i el qual ve reprendre una reforma de Cluny el 1486, i despr\xc3\xa9s promulga un reglament general de reforma el 1494, mentre reorganitza ensems el sistema de visites i expulsa tots els indesitjables bo i restablint arreu la vida comuna, incl\xc3\xbas la de clausura. Jaume mor\xc3\xad sent bisbe de Clermont. Geoffroy d'Amboise i Aymard II de Boissy encara foren abats regulars; per\xc3\xb2 el 1529 comena\xc3\xa7aren a Cluny els comendataris, de les guerres dels quals no se'n va poder escapolir en el successiu, pel que tingu\xc3\xa9 de ressentir-se notablement, tant en l'espiritual com en el temporal. Richelieu i Mazzarino, els quals tenien ben poc d'eclesi\xc3\xa0stics, es titularen abats de Cluny, per gaudir de les seves grosses rendes._NEWLINE_L'orde benedict\xc3\xad va ser clau en l'estabilitat aconseguida per la societat europea del segle XI, i en part a causa de la seva va ser el model d'estil de la vida monacal a Occident des de finals del segle X. Una successi\xc3\xb3 d'abats competents van ser tamb\xc3\xa9 figures rellevants al terreny internacional. El mateix monestir de Cluny va esdevenir el monestir m\xc3\xa9s gran i prestigi\xc3\xb3s, i en la instituci\xc3\xb3 mon\xc3\xa0stica millor preparada d'Europa. La influ\xc3\xa8ncia de Cluny es va estendre des de la segona meitat del segle\xc2\xa0x fins a principis del segle XII.\n_START_SECTION_\nEls edificis\n_START_PARAGRAPH_\nEls edificis i esgl\xc3\xa9sia de Cluny eren veritablement regis i corresponents a monestir tant principal. Una bona prova d'aix\xc3\xb2 \xc3\xa9s que el 1245 va poder albergar c\xc3\xb2modament i sens destorb per als monjos, al papa Innocenci IV, que venia del concili ecum\xc3\xa8nic de Li\xc3\xb3 en companyia de 12 cardenals, que estrenaren all\xc3\xa0 el capell vermell per primera vegada; els patriarques d'Antioquia i Constantinoble, tres arquebisbes i 15 bisbes amb gran nombre d'abats; a m\xc3\xa9s, a sant Llu\xc3\xads IX de Fran\xc3\xa7a; la seva mare Blanca de Castella, el seu germ\xc3\xa0, el seu germ\xc3\xa0, el duc d'Artois i la seva germana, l'emperador Baldu\xc3\xad II de Courtenay, els fills de sant Ferran de Castella i Jaume el Conqueridor, el duc de Borgonya, sis comtes i molts altres grans senyors. El 1130 ja havia rebut tamb\xc3\xa9 a Innocenci II amb els cardenals i persones del seu seguici, i m\xc3\xa9s tard, el 1307 a Climent V. _NEWLINE_L'esgl\xc3\xa9sia, que tenia la forma de creu patriarcal, era d'uns 147 m. de llargada per uns 35 m. d'amplada entrant en ella per un vest\xc3\xadbul de 31 m de llargada i 24 d'ample. El seu tresor en rel\xc3\xadquies, gots i ornaments sagrats, era d'inestimable valor. El 1561 el despullaren els heretges, calculant-se en 2.000.000 de lliures l'or i l'argent que trairen d'aquell indret. Tamb\xc3\xa9 destrossaren la rica biblioteca, que contenia no menys de 1.800 c\xc3\xb2decs manuscrits, fruits de la paci\xc3\xa8ncia i laboriositat benedictina, que havien recollit all\xc3\xa0 els escrits dels Papes i autors antics. De l'antiga abadia se'n conserven, a m\xc3\xa9s dels claustres, una gran porta rom\xc3\xa0nica del segle XI, el graner, del segle XIII, i la fa\xc3\xa7ana dita del Papa Gelasi I, d'estil g\xc3\xb2tic i com es natural per la seva data molt posterior a aquest. Dintre el recinte de l'Abadia existeixen quatre torres: la del mol\xc3\xad i la dels furs, quadrades; la Rodona i la de Fabri, erigida en el segle XIV per l'abat d'aquest nom; de la grandiosa esgl\xc3\xa9sia abacial, la longitud de la qual era de 49 m. nom\xc3\xa9s se'n conserven el bra\xc3\xa7 meridional del creuer, els campanars del Rellotge i del aigua Bene\xc3\xafda i les capelles de Sant Esteve, Sant Mar\xc3\xa7al i Borb\xc3\xb3, aquesta \xc3\xbaltima deguda a l'abat Joan III de Borb\xc3\xb3 el segle XV.\n_START_SECTION_\nPersonatges\n_START_PARAGRAPH_\nLa fama de santedat i observan\xc3\xa7a de Cluny va atraure des dels primers temps als m\xc3\xa9s grans personatges. En aquest monestir acab\xc3\xa0 els seus dies el piet\xc3\xb3s Gregori VI despr\xc3\xa9s d'haver renunciat a la tiara el 1046. De Cluny sort\xc3\xad per a ocupar el tron de Pol\xc3\xb2nia, Casimir, el qual era monjo i diaca (1041), per\xc3\xb2 que mai en fou abat com han volgut fer creure alguns historiadors; Siegfried, arquebisbe de Mag\xc3\xbancia, renunci\xc3\xa0 a la dignitat per a recloure's a Cluny, d'on torn\xc3\xa0 al seu arquebisbat el 1084. Aqu\xc3\xad tamb\xc3\xa9 van prendre els h\xc3\xa0bits San Teotger, fill del comte de Metz i bisbe de la mateixa ciutat vers el 1100; Guido, comte d'Alby vers el 1060; Enric, fill del comte de Blois i germ\xc3\xa0 d'Esteve, rei d'Anglaterra, sortint despr\xc3\xa9s per ser abat de Glastenbury i bisbe de Winchester (m. el 1171); Hug, duc de Borgonya (1108); Guido, comte de Mac\xc3\xb3n, amb 30 soldats (1224); etc... _NEWLINE_No fou menor el nombre d'il\xc2\xb7lustres barons que floriren a Cluny i il\xc2\xb7lustraren l'Esgl\xc3\xa9sia amb la seva vida i doctrina. \xc3\x89s impossible enumerar-los, per\xc3\xb2 n'hi ha prou amb recordar els principals. Entre aquests cal citar sant Gregori VII, el beat Urb\xc3\xa0 II, Pasqual II i Calixt II, papes; sant Gerard, cardenal bisbe d'\xc3\x92stia, nebot d'Urb\xc3\xa0 II (1101); Alberic Belbacense, tamb\xc3\xa9 cardenal bisbe d'\xc3\x92stia (1148); Imar, cardenal bisbe de Frascati (1144); Jean de Franciogia, arquebisbe de Besan\xc3\xa7on i cardenal bisbe de Sabina, i legat a Espanya (1233); Giovanni de Cresi, cardenal prevere de Sant Pere i Sant Marcel\xc2\xb7l\xc3\xad (1294); Guillem d'Aigrefeuille, arquebisbe de Saragossa, cardenal prevere de Sant Calixte, despr\xc3\xa9s cardenal bisbe de Sabina (1369); G\xc3\xa9rard du Puy, bisbe de Saint Flour i de Carcassona i cardenal prevere de Saint Clement (1375); Guillaume d'Estouteville, prelat de diverses di\xc3\xb2cesis, arquebisbe de Rouen, cardenal, deg\xc3\xa0 del Sacre Col\xc2\xb7legi (1483); Andr\xc3\xa9 d'Espinay, arquebisbe de Li\xc3\xb3 i cardenal prevere de Sant Silvestre i Sant Mart\xc3\xad (1500); Durand de Bredon, arquebisbe de Tolosa (1120); Raynaldo, arquebisbe de Li\xc3\xb3 (1120); Teobald, bisbe de Par\xc3\xads (1130); Esteve, patriarca de Constantinoble (1128); Hugues III d'Amiens, arquebisbe de Rouen (1130) i molts d'altres._NEWLINE_Tamb\xc3\xa9 adquiriren celebritat per\xc3\xb2 no per envejar. Pon\xc3\xa7, abat d'aquest monestir i cardenal, que fou destitu\xc3\xaft pel papa Honori II (m. 1126), i Pietro Pierleoni, que de monjo de Cluny fou creat cardenal, i disput\xc3\xa0 la tiara a Innocenci II amb el nom de Anaclet II (130-1138). Entre els m\xc3\xa9s aclarits en santedat figuren Sant Alferi (Alferio Pappacarbone), que despr\xc3\xa9s propag\xc3\xa0 admirablement l'orde benedictina arreu d'It\xc3\xa0lia, arribant a ser el pare de 3.000 monjos, ja que fund\xc3\xa0 l'Abadia territorial de la Santissima Trinit\xc3\xa0 di Cava de' Tirreni. Es feren notables per la seva doctrina Rodolfus Glaber, notable historiador; Algero, home dels m\xc3\xa9s doctes del seu temps (1150); Ricardo (1160); Rodulf, deixeble de Pere el Venerable; Pere Pictaviense (1130), Pierre Albert, prior major de Cluny, doctor en Dret (1420); Jean Raulin, doctor en teologia i c\xc3\xa8lebre predicador (1490), i altres que es designen en els seus llocs respectius."