b"\n_START_ARTICLE_\nOrt\xc3\xbakides\n_START_SECTION_\nFundaci\xc3\xb3\n_START_PARAGRAPH_\nLa dinastia fou fundada per Ortuk (Artuk, Urtuk) ibn Ekseb, que al servei de Tutush I, sult\xc3\xa0 a Damasc, va rebre el govern de Palestina el 1086 i va morir vers el 1091._NEWLINE_Va deixar dos fills, Sukman I i Ilghazi I, que van lluitar a la Djazira al servei de Tutush I contra els nebots d'aquest (1092-1095) i a la mort del sult\xc3\xa0 el 1095 van donar suport al seu fill Rudwan d'Alep, contra l'altra fill Dukak de Damasc. Poc despr\xc3\xa9s, el 1096/1097, van perdre Jerusalem enfront del visir fatimita Al-Afdal ben Badr al-Djamali Shahanshah (que despr\xc3\xa9s la va perdre el 1099 davant els croats). Ilghazi va entrar llavors al servei de Muhammad, fill de Malik Shah, en contra del seu germ\xc3\xa0 Barkyaruk. Muhammad el va nomenar governador de l'Iraq per\xc3\xb2 la majoria dels seus turcmans estaven establerts al Diyar Bakr on el seu germ\xc3\xa0 Sukman es va apoderar el 1097 de Sarudj, mentre un nebot (Yakuti ibn Alpyaruk) ocupava Mardin; Sukman fou expulsat del Sarudj pels croats el mateix 1097 per\xc3\xb2 va aconseguir la possessi\xc3\xb3 d'Hisn Kayfa el 1101 amb el control d'algunes comarques m\xc3\xa9s al nord, a m\xc3\xa9s d'heretar Mardin que havia passat a Ali ibn Yakuti). El 1104 va capturar a una batalla prop d'Harran al comte Baldu\xc3\xad d'Edessa. Va morir vers el 1105._NEWLINE_Despr\xc3\xa9s de la mort de Barkyaruk que va deixar sol al tron a Muhammad, els partidaris del primer van demanar ajut a Kilidj Arslan de Rum que va envair el Diyar Bakr. Muhammad va enviar a la zona a Ilghazi, el seu general i germ\xc3\xa0 de Sukman, que junt amb altres generals va derrotar a Kilidj Arslan el 1107. El 1108 va adquirir Mardin que ara estava en mans d'Ibrahim, fill de Sukman (l'altra fill, Rukn al-Dawla Daud va conservar Hisn Kayfa)._NEWLINE_Altres caps turcmans havien format senyories a Amida, Akhlat, Arzan i alguns altres llocs i el sult\xc3\xa0 selj\xc3\xbacida Muhammad va intentar la seva uni\xc3\xb3 per combatre als francs, per\xc3\xb2 no va ser possible: Ilghazi es va enfrontar amb el senyor d'Akhlat, anomenat tamb\xc3\xa9 Sukman (com el germ\xc3\xa0 ja difunt d'Ilghazi), que va morir el 1110. Ilghazi va evitar des de llavors participar en les expedicions selj\xc3\xbacides contra els croats. El 1114 va organitzar una coalici\xc3\xb3 contra el governador selj\xc3\xbacida de Mossul Ak Sunkur al-Bursuki i el va derrotar, per\xc3\xb2 temor\xc3\xb3s d'una revenja de Muhammad, va anar a S\xc3\xadria i va fer alian\xc3\xa7a amb Zahir al-Din Tughtegin, atabeg de Damasc, i amb el principat d'Antioquia._NEWLINE_Els francs van derrotar a l'ex\xc3\xa8rcit selj\xc3\xbacida enviat contra Ilghazi i el van salvar. Muhammad va morir el 1118 i Ilghazi es va apoderar llavor de la darrera fortalesa selj\xc3\xbacida al Diyar Bakr, Mayyafarikin. Poc despr\xc3\xa9s Alep, amena\xc3\xa7ada pels francs i les divisions internes, el va cridar per assolir el poder tot i que els notables eren reticents a aquesta mesura; d'acord amb Tughtegin va acceptar el 1118 i fou proclamat senyor d'Alep; el 1119 va derrotar els francs d'Antioquia que atacaven Alep, per\xc3\xb2 com que la seva for\xc3\xa7a era al Diyar Bakr i la vict\xc3\xb2ria havia provocat la reacci\xc3\xb3 de la resta de senyors croats, va signar la pau; despr\xc3\xa9s apareix el seu nebot Badr al-Dawla Sulayman (fill d'Abd al-Djabar, germ\xc3\xa0 d'Ilghazi) com a senyor d'Alep, de la que probablement era el governador despr\xc3\xa9s que el fill Sulayman s'hi hagu\xc3\xa9s revoltat breument sense \xc3\xa8xit vers 1121/1222)_NEWLINE_El 1121 fou cridat pel sult\xc3\xa0 selj\xc3\xbacida per lluitar contra els georgians; un ex\xc3\xa8rcit de 300.000 homes sota el comandament del governador de Bagdad Nadjm ed-Din al-Ghazi i en el qual estava Ilghazi, va marxar cap al regne cauc\xc3\xa0sic, hi va entrar i va acampar a Tsalka, a Manglissi-Trial\xc3\xa8thia; els georgians eren poc m\xc3\xa9s de 50000 entre ells 200 cavallers croats europeus; la batalla es va lliurar a Didgori el 12 d'agost de 1121 i David IV va obtenir un gran triomf. Aquesta derrota per\xc3\xb2 fou compartida i no va afectar al prestigi d'Ilghazi que va morir el 1122. El van succeir els seus fill Husam al-Din Timurtash a Mardin, i Shams al-Dawla Sulayman a Mayyafarikin._NEWLINE_El cos\xc3\xad d'aquestos dos, Nur al-Dawla Balak (fill de Bahram, germ\xc3\xa0 d'Ilghazi) havia format a partir del 1113 un principat del que va establir la capital a Khartpert vers el 1115. A m\xc3\xa9s era el tutor del selj\xc3\xbacida de Malatya, un menor d'edat. El 1120 v a derrotar el comte d'Edessa Jocelin aliat a l'emir danishm\xc3\xa8ndida de Sivas G\xc3\xbcm\xc3\xbcshtegin, a l'emir d'Erzindjan Ibn Mangudjak, i al governador bizant\xc3\xad de Trebisonda general Gavras; despr\xc3\xa9s, lluitant al servei d'Ilghazi I, va capturar a Jocelin en una batalla el 1122. Ilghazi I va morir poc temps despr\xc3\xa9s i Baldu\xc3\xad II de Jerusalem (i abans comte d'Edessa) va pujar a la zona de l'Eufrates per ajudar als franco-armenis contra l'amena\xc3\xa7a, per\xc3\xb2 tamb\xc3\xa9 el va derrotar el 1123. Llavors va agafar el govern d'Alep, en mans del seu cos\xc3\xad Badr al-Dawla Sulayman per\xc3\xb2 va morir el 1124 durant el setge de Manbidj, i Alep es va perdre poc despr\xc3\xa9s per la dinastia. A Khartpert el va succeir el seu cos\xc3\xad Rukn al-Dawla Daud d'Hisn Kayfa.\n_START_SECTION_\nLes branques\n_START_PARAGRAPH_\nShams al-Dawla Sulayman de Mayyafarikin va morir el novembre del 1130 i el va heretar el seu germ\xc3\xa0 Husam al-Din Timurtash de Mardin. Aix\xc3\xad es van formar les dues branques principals: Mardin-Mayyafarikin i Khartpert-Hisn Kayfa dividida en les de Khartpert i la Hisn Kayfa (amb Amida). El 1127 Imad-ad-Din Zengi s'havia apoderat de Mossul i el 1128 d'Alep, i Timurtash va esdevenir el seu vassall i aliat en contra de Daud amb el qual estava enemistat per afers familiars._NEWLINE_El 1133 Timurtash i Zengi van atacar Amida, on regnava un pr\xc3\xadncep protegit de Daud (In\xc3\xa0lides 1109-1142, extinta el 1183). Aquest va consolidar per\xc3\xb2 la seva posici\xc3\xb3 i va absorbir les petites senyories ve\xc3\xafnes, especialment a l'est de Hisn Kayfa, i va fer una expedici\xc3\xb3 a Ge\xc3\xb2rgia, per\xc3\xb2 finalment Zengi va poder conquerir el Buhtan i alguns districtes, i el 1144 Zengi dominava una zona que separava Hisn Kayfa de Khartpert. El 1144 Daud va morir i el va succeir el seu fill Kara Arslan, que va seguir enfrontat a Zengi i va buscar l'alian\xc3\xa7a amb el comtat d'Edessa, al que abans havia combatut, per\xc3\xb2 aquell mateix Edessa fou conquerida per Zengi. Aquest va morir el 1146 i Kara Arslan va poder respirar. Llavors es va entendre amb Timurtash per un repartiment del Diyar Bakr._NEWLINE_A Zengi el va succeir a Alep Nur al-Din i altres parents a Mossul, els quals van estar sota la tutela o control de Nur al-Din. Aquest, per lluitar contra els francs, va buscar l'alian\xc3\xa7a dels ort\xc3\xbakides, als que va recon\xc3\xa8ixer les seves possessions i va cedir la part del comtat d'Edessa al nord de l'Eufrates. Nur al-Din va tenir bones relacions amb Kara Arslan i per aix\xc3\xb2 Kadjm al-Din Alpi, fill i successor de Timurtash, va voler assegurar la seva posici\xc3\xb3 amb una alian\xc3\xa7a amb el Shah-i-Armin d'Akhlat; a canvi d'alian\xc3\xa7a d'aquest va haver de participar en les seves expedicions contra Ge\xc3\xb2rgia. Kara Arslan va intentar el 1163 conquerir Amida als In\xc3\xa0lides i els seus visirs Nis\xc3\xa0nides (1142-1183), per\xc3\xb2 un atac de l'emir de Danishmend ho va impedir. Per\xc3\xb2 un temps despr\xc3\xa9s el fill de Kara Arslan, Nur al-Din Muhammad, en cooperaci\xc3\xb3 amb Nur al-Din d'Alep, va ajudar als danishm\xc3\xa8ndides amena\xc3\xa7ats pels selj\xc3\xbacides de Konya o Rum. Quan Nur al-Din va morir el 1174 es pot considerar que els ort\xc3\xbakides eren uns simples vassalls.\n_START_SECTION_\nVassalls ai\xc3\xbabides\n_START_PARAGRAPH_\nInicialment els ort\xc3\xbakides van donar suport als zengites de Mesopot\xc3\xa0mia (Mossul) per\xc3\xb2 Nur al-Din Muhammad d'Hisn Kayfa i Khartpert aviat es va adonar que era m\xc3\xa9s convenient donar suport a Salad\xc3\xad, que dominava Egipte i s'estava apoderant dels dominis zengites a S\xc3\xadria. Salad\xc3\xad en premi, va ocupar Amida (1183) i la va cedir en feu a Muhammad, que s'hi va traslladar. Mort Muhammad el 1185 els seus dominis es van repartir entre el seu fill Kutb al-Din Sukman II, que va governar a Amida i Hisn Kayfa, i Imad al Din Abu Bakr, germ\xc3\xa0 del difunt, que va governar a Khartpert. Quasi al mateix temps la mort dels pr\xc3\xadnceps de Mardin-Mayyafarikin (Kutb al-Din Ilghazi II, fill i successor d'Alpi el 1176, al que va succeir el seu fill Yavlak Arsan el 1184), d'Akhlat (Shah-i-Armin) i dels zengites de Mossul va deixar al front d'aquestos territoris a menors d'edat. La debilitat dels ort\xc3\xbakides va afavorir el reconeixement de l'autoritat superior de Salad\xc3\xad. El 1185 Salad\xc3\xad va imposar la seva autoritat i va ocupar Mayyafarikin (per\xc3\xb2 va deixar Mardin a Yavlak Arslan que la va governar fins al 1201). Els ai\xc3\xbabides van dominar Akhlat el 1207._NEWLINE_Contra al-Kamil d'Egipte els ort\xc3\xbakides es van fer vassalls del sult\xc3\xa0 selj\xc3\xbacida de Rum o Konya que havia iniciat una expansi\xc3\xb3 cap a l'est, i despr\xc3\xa9s (vers 1225) del khwarizmshah Djalal al-Din Manguberti, que s'havia apoderat de Tabriz i que el 1229 es va apoderar d'Akhlat que fou assolada. En revenja els selj\xc3\xbacides de Konya els hi va arrabassar les possessions al nord de l'Eufrates, i despr\xc3\xa9s al-Kamil els va arrabassar Amida i Hisn Kayfa (1232-1233). L'emir ort\xc3\xbakida de Kharpert va participar com a vassall d'al-Kamil en la batalla contra els selj\xc3\xbacides de Konya el 1234, i vencedors aquestos darrers, Khartpert fou ocupada. Nom\xc3\xa9s va restar la branca de Mardin.\n_START_SECTION_\nVassals Il-kh\xc3\xa0nides\n_START_PARAGRAPH_\nEl 1260 el pr\xc3\xadncep de Mardin al-Malik al-Said va aguantar un llarg setge dels mongols. La seva mort va salvar a la dinastia, ja que el seu fill al-Muzaffar es va sotmetre a Hulagu que li va acceptar l'homenatge i el va mantenir com a feudatari. Els ort\xc3\xbakides es van comportar en endavant com a fidels vassalls i van abandonar el t\xc3\xadtol de sult\xc3\xa0. En alguns moments van estendre la seva autoritat a Amida, i se sap que van recuperar Mayyafarikin, Isird i la zona del Khabur, per concessi\xc3\xb3 dels Il-khan, per\xc3\xb2 no Hisn Kayfa ni Arzan. El 1334 apareixen en guerra contra els ai\xc3\xbabides d'Hisn Kayfa en la qual van sortir malparats i van perdre les seves possessions a l'esquerra del Tigris. Van trampejar la situaci\xc3\xb3 entre Mamelucs, Djalay\xc3\xa0rides i Kara Koyunlu.\n_START_SECTION_\nFi de la dinastia\n_START_PARAGRAPH_\nA finals del segle\xc2\xa0xiv es va produir la invasi\xc3\xb3 de Tamerl\xc3\xa0; Al-Zahir Isa de Mardin, del que Tamerl\xc3\xa0 sospitava que simpatitzava amb els mamelucs, va veure els seus dominis saquejats; a la mort de Tamerl\xc3\xa0 els Ak Koyunlu van intentar conquerir el principat de Mardin. El 1406 al-Zahir va morir defensant in\xc3\xbatilment Amida que va passar als Ak Koyunlu. El 1409 el seu successor al-Salih va cedir Mardin a Kara Yusuf l'emir dels Kara Koyunlu acabant aix\xc3\xad la dinastia.\n_START_SECTION_\nMonuments i s\xc3\xadmbol\n_START_PARAGRAPH_\nAlguns monuments es poden atribuir a aquesta dinastia: les muralles de Diyarbakir, la porta d'Urfa i dues torres properes (Ulu Beden i Yedi Karde\xc5\x9f) constru\xc3\xafdes el 1208. L'estaci\xc3\xb3 de caravanes de Mardin i els ponts de Malabadi i de Hasankeyf (1116) s\xc3\xb3n altres obres seves. Obres religioses s\xc3\xb3n la gran mesquita de Mardin (segle XII) i la de Dunaysir (moderna Kiziltepe) constru\xc3\xafda vers 1200 i acabada despr\xc3\xa9s del 1204._NEWLINE_El s\xc3\xadmbol din\xc3\xa0stic era una \xc3\xa0liga amb dos caps"