b"\n_START_ARTICLE_\nOdalric\n_START_SECTION_\nOr\xc3\xadgens familiars\n_START_PARAGRAPH_\nGeneralment se'l considera un magnat franc. Se sap que era fill d'Odalric, comte d'Argengau i Linzgau del 807 al 816, per\xc3\xb2 tenia vincles amb la Marca per part de la mare, i potser el rei va voler posar un cap lleial i al mateix temps vinculat amb el pa\xc3\xads. El 846 apareix com a comte de R\xc3\xa8tia._NEWLINE_La seva mare fou Engeltruda, a la qual se suposa filla de Big\xc3\xb3, comte de Par\xc3\xads, que va participar en la conquesta de Barcelona el 801 (vegeu Ber\xc3\xa0). Big\xc3\xb3 va rebre el comtat de Tolosa el 806, succeint a Guillem el Sant i va morir el 816 deixant dues filles, Engeltruda i Susana, i dos fills, Eberard, comte de Reims (816) i Liutard, comte de Paris. Liutard fou el pare del senescal Alard i de Gerard del Rossell\xc3\xb3. Engeltruda es va casar dues vegades: la primera amb Odalric de Argengau i Linzgau, del que va n\xc3\xa9ixer Odalric; la segona amb Hunroc de Ternois de qui tingu\xc3\xa9 a Berenguer de Tolosa (marqu\xc3\xa8s i comte de Tolosa del 819 al 835 i marqu\xc3\xa8s i comte de Barcelona del 832 al 835), Eberard marqu\xc3\xa8s del Fri\xc3\xbcl, Adalard, abat de Saint Bertin (844-859 i 861-864) i potser Unifred, comte i marqu\xc3\xa8s de Barcelona el 857 (tot i que aquesta possibilitat \xc3\xa9s incerta).\n_START_SECTION_\nPrimera aparici\xc3\xb3 documentada\n_START_PARAGRAPH_\nApareix per primera vegada en un document (l'acta d'un judici a Crespian a la di\xc3\xb2cesi de Narbona) del 10 de setembre del 852 on es titula comte i s'esmenta a tres vassi dominici (vassalls del rei), dos vescomtes de nom Alaric i Franc\xc3\xb3, sis jutges i un oficial o sai\xc3\xb3 en funcions d'uixer, i set magnats notables del pa\xc3\xads; en aquest judici es tractava un conflicte entre Ramni procurador de Gondisalb, abat de Caunes, i un anomenat Odil\xc3\xb3 que havia usurpat diversos b\xc3\xa9ns dependent de l'esmentat monestir situats en territori de Ventalon; Odil\xc3\xb3 fou condemnat a la restituci\xc3\xb3 segons la llei visigoda a la que estava sotm\xc3\xa8s; Odil\xc3\xb3 defensava els b\xc3\xa9ns dient que els havia netejat els terrenys i els havia rebut en aprisi\xc3\xb3, el que demostraria que era descendents de gots hispanii que van rebre terres de Carlemany. Fins al moment el comtat de Narbona i el de Barcelona anaven lligats. El primer acte on es titula marqu\xc3\xa8s \xc3\xa9s del 7 de juliol de 854. En aquest acte es donen unes terres a Sumnolf i Riculf que l'historiador giron\xc3\xad Ponsich ha esbrinat que eren els fills d'Alfons, vescomte de Rossell\xc3\xb3 el 847, i emparentats amb la descend\xc3\xa8ncia de Ber\xc3\xa0.\n_START_SECTION_\nPol\xc3\xadtica\n_START_PARAGRAPH_\nDespr\xc3\xa9s d'un intent de Llu\xc3\xads el Germ\xc3\xa0nic de prendre el poder a Aquit\xc3\xa0nia a finals del 853 i comen\xc3\xa7aments del 854, per mitj\xc3\xa0 del seu fill Llu\xc3\xads el Jove, uns complexos intents diplom\xc3\xa0tics van tenir lloc per aturar la guerra i no van reeixir. L'agost del 854 Carles el Calb decid\xc3\xad actuar per la for\xc3\xa7a i va demanar ajuda a Odalric. Aquest entra a Aquit\xc3\xa0nia amb el rei. Al mateix temps l'exrei Pip\xc3\xad II d'Aquit\xc3\xa0nia va fugir del monestir de Saint Medard on estava recl\xc3\xb2s i es va presentar al seu pa\xc3\xads i els nobles van abandonar a Llu\xc3\xads el jove i es van posar al costat del pr\xc3\xadncep rebel. Llu\xc3\xads va haver de fugir a Germ\xc3\xa0nia i Pip\xc3\xad II va quedar amo d'Aquit\xc3\xa0nia, per\xc3\xb2 no va estar a l'altura i els nobles el van abandonar aviat i van oferir la submissi\xc3\xb3 a Carles amb la condici\xc3\xb3 del reconeixement d'Aquit\xc3\xa0nia com a regne i la designaci\xc3\xb3 com a rei d'un fill de Carles. Aquest va acceptar i l'octubre del 855 va coronar a Llemotges al seu fill de 8 anys Carles l'Infant. Probablement Odalric va participar amb les negociacions que van caldre per arribar a aquest punt._NEWLINE_El 856 el nou emir de C\xc3\xb2rdova Muh\xc3\xa0mmad I, que s'havia reconciliat amb Mussa ibn Mussa ibn Fortun dels Banu Qasi, li encomana una expedici\xc3\xb3 contra Barcelona. Musa acompl\xc3\xad la comanda i va destruir uns quants castells del comtat de Barcelona, saquejant el territori. Un castell, potser el de Terrassa (Ibn Idari dona T\xc3\xa0rrega per\xc3\xb2 d'altres historiadors musulmans diuen Terrassa), fou conquerit. La incompet\xc3\xa8ncia de Odalric en aquest afer no devia ser aliena a la seva posterior destituci\xc3\xb3._NEWLINE_A Aquit\xc3\xa0nia el 856 Pipi II tornava a ser reconegut pels nobles, i Llu\xc3\xads el Germ\xc3\xa0nic tornava a conspirar. Aix\xc3\xad fou convidat per gran part de la noblesa del regne de Fran\xc3\xa7a a envair el pa\xc3\xads i deposar a Carles. Per\xc3\xb2 com que Llu\xc3\xads va tardar a decidir-se, l'habilitat negociadora de Carles es va fer altra vegada palesa, i va solucionar almenys l'afer aquit\xc3\xa0 aconseguint altra vegada el reconeixement de Carles l'Infant. Va ser per poc temps doncs el 857 la noblesa tornava amb Pip\xc3\xad II el qual va buscar l'alian\xc3\xa7a dels normands. _NEWLINE_Poc despr\xc3\xa9s l'influent comte Bernat d'Alv\xc3\xa8rnia i l'abat Alard de Saint Bertin, germ\xc3\xa0 d'Odalric reconeixien a Pip\xc3\xad II. Altres nobles feren el mateix i els grans de la N\xc3\xa8ustria, Herv\xc3\xa9, Rorgon, Gosfrid i Robert el Fort comte d'Anjou es van rebel\xc2\xb7lar i es van aliar als aquitans i als bretons. No \xc3\xa9s segur que Odalric fes costat als revoltats, per\xc3\xb2 el fet que el seu germ\xc3\xa0 en fos un dels impulsors va crear la desconfian\xc3\xa7a de Carles el Calb que, finalment, cap al final del 857 o comen\xc3\xa7ament del 858 el va destituir. El 21 de mar\xc3\xa7 del 858 comparegu\xc3\xa9 davant Carles el Calb i li va jurar fidelitat, per\xc3\xb2 el 859 apareix al b\xc3\xa0ndol de Llu\xc3\xads el Germ\xc3\xa0nic qui li va donar els comtats de Argengau i Linzgau. El nomenament d'Unifred, com a successor, sembla estrany si n'era germanastre."