b'\n_START_ARTICLE_\nEscol\xc3\xa0stica\n_START_SECTION_\nAnselm de CAnterbury\n_START_PARAGRAPH_\nLa figura m\xc3\xa9s rellevant d\'aquesta \xc3\xa8poca fou Anselm de Canterbury (1033-1109), considerat el primer escol\xc3\xa0stic, les seves obres Monologion i Proslogion tingueren una gran repercussi\xc3\xb3, centrades sobretot en el seu debatut argument ontol\xc3\xb2gic per provar l\'exist\xc3\xa8ncia de D\xc3\xa9u.\n_START_SECTION_\nPere Abelard\n_START_PARAGRAPH_\nPere Abelard (1079-1142) renov\xc3\xa0 la l\xc3\xb2gica i la dial\xc3\xa8ctica i cre\xc3\xa0 el m\xc3\xa8tode escol\xc3\xa0stic de la quaestio amb la seva obra Sic et non.\n_START_SECTION_\nEscola de Chartres\n_START_PARAGRAPH_\nAl segle XII, l\'Escola de Chartres es renova amb les figures de Bernard de Chartres (\xe2\x80\xa01124), Thierry de Chartres, Bernard Silvestre i Joan de Salisbury. Influ\xc3\xafts pel neoplatonisme, l\'esto\xc3\xafcisme i la ci\xc3\xa8ncia \xc3\xa0rab i jueva, llur inter\xc3\xa8s se centr\xc3\xa0 fonamentalment en l\'estudi de la natura i en el desenvolupament d\'un humanisme que entrar\xc3\xa0 en conflicte amb les tend\xc3\xa8ncies m\xc3\xadstiques de l\'\xc3\xa8poca representades per Bernat de Claravall (1091-1153)._NEWLINE_Hug de Sant V\xc3\xadctor, tanmateix, dur\xc3\xa0 a terme una conciliaci\xc3\xb3 entre misticisme i escolasticisme, essent a m\xc3\xa9s el primer que escrigu\xc3\xa9 una Summa teologica a l\'edat mitjana.\n_START_SECTION_\nSegle XIII: apogeu de l\'escol\xc3\xa0stica\n_START_PARAGRAPH_\nL\'apogeu de l\'escol\xc3\xa0stica coincideix amb el segle XIII, en qu\xc3\xa8 es funden les universitats i sorgeixen els ordes mendicants dominics i franciscans), d\'on procedeixen la majoria dels te\xc3\xb2legs i fil\xc3\xb2sofs de l\'\xc3\xa8poca.\n_START_SECTION_\nDominics i franciscans\n_START_PARAGRAPH_\nEls dominics assimilaren la filosofia d\'Arist\xc3\xb2til a partir de les traduccions i interpretacions isl\xc3\xa0miques d\'Avicenna i Averrois. Els franciscans seguiren la l\xc3\xadnia oberta per la patr\xc3\xadstica, i assimilaren el platonisme, que era molt m\xc3\xa9s harmonitzable amb els dogmes cristians._NEWLINE_Entre els franciscans destaquen Alexandre de Hales, Sant Bonaventura (1221-1274) i Robert Grosseteste, tot i que aquest \xc3\xbaltim pertany\xc3\xa9 tamb\xc3\xa9 a l\'Escola d\'Oxford, molt m\xc3\xa9s centrada en investigacions cient\xc3\xadfiques i en l\'estudi de la natura.\n_START_SECTION_\nAlbert el Gran\n_START_PARAGRAPH_\nAlbert el Gran fou el primer a introduir i articular amb la fe els texts aristot\xc3\xa8lics. Fou professor de Tom\xc3\xa0s d\'Aquino. Albert nasqu\xc3\xa9 a Lauingen (Alemanya), prop del Danubi; f\xc3\xa9u els seus estudis a P\xc3\xa0dua i a Par\xc3\xads. Entr\xc3\xa0 en l\'Orde dels Predicadors, en el qual exerc\xc3\xad amb \xc3\xa8xit el professorat en diversos llocs. Ordenat bisbe de Ratisbona, pos\xc3\xa0 tot el seu esfor\xc3\xa7 a pacificar pobles i ciutats. \xc3\x89s autor d\'importants obres de teologia, com tamb\xc3\xa9 de moltes altres sobre ci\xc3\xa8ncies naturals i filosofia. Mor\xc3\xad a Col\xc3\xb2nia el 1280.\n_START_SECTION_\nTom\xc3\xa0s d\'Aquino\n_START_PARAGRAPH_\nSens dubte, el representant m\xc3\xa0xim de la teologia dominica i en general de l\'escol\xc3\xa0stica \xc3\xa9s Sant Tom\xc3\xa0s d\'Aquino (1225-1274). En la seva obra magna Summa teologica accept\xc3\xa0 l\'empirisme aristot\xc3\xa8lic i la seva teoria hilemorfista i la distinci\xc3\xb3 entre dues menes d\'intel\xc2\xb7lectes. De la filosofia \xc3\xa0rab, Avicenna prengu\xc3\xa9 la distinci\xc3\xb3 (aliena als grecs) entre \xc3\xa9sser d\'ess\xc3\xa8ncia i l\'\xc3\xa9sser. D\xc3\xa9u es fa comprensible \xc3\xbanicament a trav\xc3\xa9s d\'una doble analogia. _NEWLINE_Elabor\xc3\xa0 tamb\xc3\xa9 una fusi\xc3\xb3 plat\xc3\xb2nico-aristot\xc3\xa8lica, el tomisme, que amb els seus arguments cosmol\xc3\xb2gics per demostrar l\'exist\xc3\xa8ncia de D\xc3\xa9u: les cinc vies ha estat la base fonamental de la filosofia cristiana durant molts segles. La demarcaci\xc3\xb3 entre filosofia i creen\xc3\xa7a religiosa duta a terme per Tom\xc3\xa0s d\'Aquino iniciar\xc3\xa0 el proc\xc3\xa9s d\'independ\xc3\xa8ncia de la ra\xc3\xb3 a partir del segle seg\xc3\xbcent i representar\xc3\xa0 el final de la filosofia medieval i el comen\xc3\xa7ament de la filosofia moderna.\n_START_SECTION_\nSegle XIV: separaci\xc3\xb3 de la filosofia i de la teologia\n_START_PARAGRAPH_\nDurant aquest segle els franciscans prengueren import\xc3\xa0ncia. D\'aquest per\xc3\xadode els m\xc3\xa0xims representants foren Joan Duns Escot i Guillem d\'Occam, per a qui la intel\xc2\xb7ligibilitat del m\xc3\xb3n i, sobretot, la de D\xc3\xa9u, serien fermament q\xc3\xbcestionades; mateixa l\xc3\xadnia de pensament que seria continuada pels seus successors i que donaria per resultat la decad\xc3\xa8ncia de l\'escol\xc3\xa0stica.\n_START_SECTION_\nJoan Duns Escot\n_START_PARAGRAPH_\nJoan Duns Escot (1266-1308), francisc\xc3\xa0 d\'origen escoc\xc3\xa8s, arriba a la idea de D\xc3\xa9u: l\'\xc3\x89sser Infinit, com una noci\xc3\xb3 atesa per via metaf\xc3\xadsica; aquesta noci\xc3\xb3 \xc3\xa9s entesa pel francisc\xc3\xa0 en el seu estricte sentit aristot\xc3\xa8lic com la ci\xc3\xa8ncia de l\'\xc3\xa9sser quant a \xc3\xa9sser. Estableix aix\xc3\xad una autonomia de la filosofia i la teologia, car \xc3\xa9s clar que cada una d\'aquestes disciplines t\xc3\xa9 el seu m\xc3\xa8tode i objecte propi; tot i que per a Escot la teologia suposa evidentment una metaf\xc3\xadsica.\n_START_SECTION_\nGuillem d\'Occam\n_START_PARAGRAPH_\nSer\xc3\xa0, emper\xc3\xb2, Guillem d\'Occam (1290-1349) qui arrib\xc3\xa0 m\xc3\xa9s lluny en aquest desenvolupament. El seu fam\xc3\xb3s principi d\'economia, denominat Navalla d\'Occam, postulava que calia eliminar tot all\xc3\xb2 que no fos evident i donat en la intu\xc3\xafci\xc3\xb3 sensible: "el nombre d\'ents no ha de ser multiplicat sense necessitat"._NEWLINE_En l\'acte de con\xc3\xa8ixer cal donar prioritat a l\'experi\xc3\xa8ncia emp\xc3\xadrica o "coneixement intu\xc3\xaftiu", que \xc3\xa9s un coneixement immediat de la realitat (particular), at\xc3\xa8s que si tot all\xc3\xb2 que existeix \xc3\xa9s singular i concret, no hi ha entitats abstractes (formes, ess\xc3\xa8ncies) separades de les coses o inherents a elles. Els universals s\xc3\xb3n \xc3\xbanicament noms (nomen) i existeixen nom\xc3\xa9s en l\'\xc3\xa0nima (in anima)._NEWLINE_Aquesta postura, coneguda com a nominalisme, s\'oposa a la tradici\xc3\xb3 aristot\xc3\xa8lico-escol\xc3\xa0stica, que era fonamentalment realista. Els conceptes universals, per a Occam, no s\xc3\xb3n m\xc3\xa9s que processos mentals mitjan\xc3\xa7ant els quals l\'enteniment conjumina una multiplicitat d\'individus semblants mitjan\xc3\xa7ant un terme. El nominalisme condueix a afirmar el primat de la voluntat sobre la intel\xc2\xb7lig\xc3\xa8ncia. La voluntat de D\xc3\xa9u no est\xc3\xa0 limitada per res (voluntarisme), ni tan sols les idees divines poden interferir l\'omnipot\xc3\xa8ncia de D\xc3\xa9u. El m\xc3\xb3n \xc3\xa9s absolutament contingent i no ha d\'adequar-se a cap ordre racional. L\'\xc3\xbanic coneixement possible ha de basar-se en l\'experi\xc3\xa8ncia (intu\xc3\xafci\xc3\xb3 sensible). La teologia no \xc3\xa9s una ci\xc3\xa8ncia, car sobrepassa els l\xc3\xadmits de la ra\xc3\xb3: l\'experi\xc3\xa8ncia. Despr\xc3\xa9s d\'Occam, la filosofia se separar\xc3\xa0 de la teologia i la ci\xc3\xa8ncia comen\xc3\xa7ar\xc3\xa0 un cam\xc3\xad aut\xc3\xb2nom.'