b"\n_START_ARTICLE_\nGeorges Daniel de Monfreid\n_START_SECTION_\nBiografia\n_START_PARAGRAPH_\nNascut amb el nom de George de Monfreid (en angl\xc3\xa8s, en comptes de Georges, tal com s'escriu en franc\xc3\xa8s), va adoptar el nom art\xc3\xadstic de Daniel, amb el qual signava els seus quadres i era conegut pels amics. El va utilitzar de primer com a cognom Georges Daniel (o George) i despr\xc3\xa9s com a nom, Daniel de Monfreid tal com seria m\xc3\xa9s conegut al seu temps. Finalment sign\xc3\xa0 Georges Daniel de Monfreid (amb l'acr\xc3\xb2nim GDM)._NEWLINE_Era fill de la cantant d'\xc3\xb2pera Marguerite Barri\xc3\xa8re, de Bordeus, i del nord-americ\xc3\xa0 Gideon Reed, soci de la famosa joieria Tiffany de Nova York i cap de la branca de la companyia a Par\xc3\xads. La mare es va instal\xc2\xb7lar a Par\xc3\xads, amb el suport econ\xc3\xb2mic de Reed que va tornar a Boston, i va adoptar el nom de Caroline de Monfreid, modificaci\xc3\xb3 del cognom matern Fonfreid. Probablement llavors va n\xc3\xa9ixer George, que no va ser inscrit al registre civil i fins als dotze anys no va obtenir un certificat del consolat nord-americ\xc3\xa0 com a nascut a Nova York el 14 de mar\xc3\xa7 del 1856. Per aquest fet, la seva nacionalitat i el lloc real de naixement han resultat incerts._NEWLINE_Va estudiar pintura a l'Acad\xc3\xa9mie Julian i despr\xc3\xa9s a la Colarossi, on va con\xc3\xa8ixer \xc3\x89mile Schuffenecker. Va exposar per primer cop el 1877 a Tolosa, per\xc3\xb2, aficionat a la navegaci\xc3\xb3, es va dedicar al cabotatge a les costes catalanes mentre escrivia contes de navegaci\xc3\xb3 a Le Yacht (1883-1885) acompanyats d'il\xc2\xb7lustracions pr\xc3\xb2pies. Despr\xc3\xa9s de con\xc3\xa8ixer Gauguin (1887) va tornar a pintar, sobretot paisatges catalans i llenguadocians d'inspiraci\xc3\xb3 neoimpressionista._NEWLINE_Es va casar el 1877 amb Am\xc3\xa9lie Bertrand, amb qui tindria un fill, Henry de Monfreid, fam\xc3\xb3s escriptor i aventurer. Es van separar el 1892, per viure amb Annette Belfis, que havia estat model de Gauguin. El 1899 va n\xc3\xa9ixer la seva filla Agn\xc3\xa8s._NEWLINE_Va morir el 26 de setembre del 1929 en caure al seu jard\xc3\xad de l'arbre d'on volia collir un caqui.\n_START_SECTION_\nRelaci\xc3\xb3 amb Paul Gauguin\n_START_PARAGRAPH_\nVa con\xc3\xa8ixer Gauguin a casa de Schuffenecker el novembre del 1887, quan aquell havia tornat de la Martinica. Acabarien sent amics \xc3\xadntims. El 1889 va participar en l'exposici\xc3\xb3 del grup impressionista i sintetista al caf\xc3\xa8 Volpini organitzada per Gauguin i Schuffenecker. Despr\xc3\xa9s participaria en les exposicions del Sal\xc3\xb3 dels Independents (1891 a 1897)._NEWLINE_El 1891 va deixar a Gauguin el seu estudi de Par\xc3\xads abans que aquest part\xc3\xads cap a Tahit\xc3\xad. Despr\xc3\xa9s van mantenir una intensa correspond\xc3\xa8ncia fins als \xc3\xbaltims dies, entre 1891 i 1903. Com a apoderat, Daniel es feia c\xc3\xa0rrec dels enviaments de quadres des de la Polin\xc3\xa8sia, amb instruccions precises per part de Gauguin per restaurar-los de les inclem\xc3\xa8ncies dels llargs viatges, afegir-hi t\xc3\xadtols o preparar-los per a exposicions._NEWLINE_A la mort de Gauguin, va ser informat de les circumst\xc3\xa0ncies com a \xc3\xbanic contacte conegut. Victor Segalen havia recollit les \xc3\xbaltimes possessions de Gauguin, i li va lliurar, entre d'altres, la seva paleta i l'\xc3\xa0lbum manuscrit amb il\xc2\xb7lustracions Noa Noa._NEWLINE_El 1918 va publicar la correspond\xc3\xa8ncia a Lettres de Paul Gauguin \xc3\xa0 Daniel de Monfreid, precedit de l'escrit Hommage \xc3\xa0 Gauguin de Victor Segalen. Despr\xc3\xa9s, va tornar a col\xc2\xb7laborar amb Segalen fent les il\xc2\xb7lustracions de la seva obra tahitiana, Les Imm\xc3\xa9moriaux (Par\xc3\xads, 1921). Va fer, a partir d'obres de Gauguin, els vint-i-quatre gravats de l'anomenada edici\xc3\xb3 definitiva de Noa Noa (Par\xc3\xads, 1929), la primera amb il\xc2\xb7lustracions tal com havia desitjat Gauguin._NEWLINE_Monfreid va pintar diversos quadres amb escenes familiars del seu taller de Cornell\xc3\xa0 de Conflent. A les parets del taller, s'hi poden distingir diverses obres de Gauguin. En el quadre Homenatge a Gauguin (1925, Museu Rigaud, Perpiny\xc3\xa0) fa un autoretrat assenyalant l'autoretrat de Gauguin que li havia dedicat (\xc2\xab\xc3\xa0 l'ami Daniel\xc2\xbb), a m\xc3\xa9s de la seva dona i la cunyada. En un extrem reprodueix la m\xc3\xa0scara Tehura que Gauguin havia donat a Annette Belfis, la seva dona, que havia sigut model de Gauguin.\n_START_SECTION_\nCornell\xc3\xa0 de Conflent\n_START_PARAGRAPH_\nLa mare de Daniel havia comprat una resid\xc3\xa8ncia a Cornell\xc3\xa0 de Conflent, el castell de Sant Climent, on va passar la inf\xc3\xa0ncia i m\xc3\xa9s tard hi estiuej\xc3\xa0. Aficionat a la navegaci\xc3\xb3 a vela, Daniel recorria sovint la costa catalana, a m\xc3\xa9s de viatges a Alger o Tun\xc3\xadsia, va estiuejar tamb\xc3\xa9 a Llan\xc3\xa7\xc3\xa0._NEWLINE_Les estades a Cornell\xc3\xa0 de Conflent s'anaven prolongant, alternades amb Par\xc3\xads, fins que a partir del 1904 s'hi va establir definitivament. El 1905 va participar en l'\xc2\xabExposici\xc3\xb3 dels Artistes del Rossell\xc3\xb3\xc2\xbb que va tenir lloc a la Sala Par\xc3\xa9s de Barcelona._NEWLINE_Casa seva es va convertir en un santuari art\xc3\xadstic, sobretot per la seva col\xc2\xb7lecci\xc3\xb3 de gauguins, i un centre de trobada art\xc3\xadstica on sovintejaven els amics i artistes de la zona: Henri Matisse que residia a Cotlliure, el pintor Esteve Terr\xc3\xbas, els escultors Ar\xc3\xadstides Maillol i Gustau Violet, el poeta Llu\xc3\xads Codet o Pau Casals quan actuava a Prada, abans de convertir-se en lloc d'exili._NEWLINE_No hi ha const\xc3\xa0ncia que Gauguin hagu\xc3\xa9s estat a Cornell\xc3\xa0 de Conflent, per\xc3\xb2 en un obscur afer amb revolucionaris espanyols, va estar clandestinament a Cervera de la Marenda l'agost del 1883, on va pintar una marina amb aquarel\xc2\xb7la. En canvi, s\xc3\xad que hi van estar la seva dona Mette i el seu fill Pola Gauguin, tamb\xc3\xa9 artista.\n_START_SECTION_\nObra\n_START_PARAGRAPH_\nDaniel va comen\xc3\xa7ar a fer sobretot paisatges d'estil neoimpressionista. Despr\xc3\xa9s, a partir del 1900, va preferir fer retrats i natures mortes, on sovint incorporava motius dels quadres de Gauguin. La seva passi\xc3\xb3 per la pintura de Gauguin va fer que acab\xc3\xa9s tenint la mateixa pinzellada obliqua. Maurice Denis deia que \xc2\xabconsagrada la seva vida a l'amistat de Gauguin, havia sacrificat el seu orgull d'artista per la gl\xc3\xb2ria de Gauguin\xc2\xbb. El seu estil acab\xc3\xa0 sent indefinit, fora de les modes de l'\xc3\xa8poca._NEWLINE_El 1899 va participar en la darrera exposici\xc3\xb3 col\xc2\xb7lectiva dels nab\xc3\xads a la galeria de Durand-Ruel. A m\xc3\xa9s d'exposar a Par\xc3\xads en el Sal\xc3\xb3 dels Independents i en el Sal\xc3\xb3 d'Automne, va exposar en els salons de Perpiny\xc3\xa0 i Besiers, junt amb Degas, Redon, Renoir, Pissarro i Picasso._NEWLINE_Com a escultor va fer el monumental Calvari de la capella de la Mare de D\xc3\xa9u del Parad\xc3\xads a Vernet. Tamb\xc3\xa9 va fer xilografies i vitralls."