b"\n_START_ARTICLE_\nSimfonia n\xc3\xbam. 7 (Sibelius)\n_START_SECTION_\nSibelius, el conservador\n_START_PARAGRAPH_\nEn general Sibelius no era considerat un innovador, Mai es va permetre els colors orquestrals tan extravagantment originals de Richard Strauss; mai no experiment\xc3\xa0 amb noves harmonies en la mesura que ho f\xc3\xa9u Claude Debussy; mai no va estar interessat en les disson\xc3\xa0ncies carregades d'emotivitat d'Arnold Sch\xc3\xb6nberg ni en els collages massius de Charles Ives (als que va sobreviure); mai se sent\xc3\xad atret pels nous ritmes excitants d'\xc3\x8dgor Stravinski. Malgrat tot, en el seu propi estil tranquil, Sibelius era un compositor original._NEWLINE_Les seves innovacions eren m\xc3\xa9s subtils que les dels seus contemporanis. Sibelius experiment\xc3\xa0 amb la forma: utilitzant els sons tradicionals, trob\xc3\xa0 noves formes d0integrar composicions a gran escala. El seu interes en aquest nou mitj\xc3\xa0 de continu\xc3\xaftat i desenvolupament es manifesta ja en la Segona Simfonia; assoleix la cima en la Setena Simfonia d'un sol moviment._NEWLINE_Sibelius no fou l'\xc3\xbanic compositor que reemmotll\xc3\xa0 una forma que tradicionalment inclo\xc3\xafa moviments m\xc3\xbaltiples, com una sola pe\xc3\xa7a continua. Alguns compositors anteriors havien escrit simfonies en les quals els moviments individuals no estan separats per pauses --(en la Quarta Simfonia de Robert Schumann, per exemple, el principi d'un moviment continua immediatament el final de l'anterior)--. Eliminar una pausa \xc3\xa9s un assumpte senzill; substituir-la amb una transici\xc3\xb3 --(Com ho f\xc3\xa9u Ludwig van Beethoven amb la seva Cinquena Simfonia)-- constitueix un procediment m\xc3\xa9s sofisticat._NEWLINE_Alguns compositors foren m\xc3\xa9s enll\xc3\xa0 de les transicions entre moviments i fongueren dos moviments en un --(en la Simfonia en re menor de C\xc3\xa9sar Franck, el moviment lento inclou un scherzo com a interludi)--. D'altres compositors intentaren emmotllar una forma de tres o quatre moviments de manera cont\xc3\xadnua: en la Fantasia El Viatger, de Franz Schubert, sentim el moviment d'apertura, un adagi, un scherzo i un final en fuga comprimits en una sola pe\xc3\xa7a; es troba un procediment similar en el Segon Concert per a piano de Franz Liszt i en el Primer Quartet per a Cordes i la Primera Simfonia de Cambra d'Arnold Sch\xc3\xb6nberg._NEWLINE_Aquestes peces primerenques, malgrat que interessants i originals, no s\xc3\xb3n tan agosarades com la Setena de Sibelius, que \xc3\xa9s una composici\xc3\xb3 completament simf\xc3\xb2nica en un sol moviment continu que no se sub-divideix f\xc3\xa0cilment en seccions independents. \xc3\x89s una obra majestuosa, concentrada, molt integrada. Hi ha elements de la forma sonata i de la forma rond\xc3\xb3, per\xc3\xb2 tractar que la Setena encaixi en aquests models tradicionals constitueix un exercici mental in\xc3\xbatil. Alguns analistes ho han intentat i resulta significatiu que tots acabaren amb formes diferents de sub-dividir la simfonia.\n_START_SECTION_\nRaons d'una l\xc3\xb2gica\n_START_PARAGRAPH_\nSibelius tenia ra\xc3\xb3 al parlar d'una l\xc3\xb2gica interior de connexi\xc3\xb3 motivica. La Setena Simfonia cont\xc3\xa9 diversos motius independents, com l'escala ascendent que obre l'obra, que impregna la m\xc3\xbasica. Aquests motius estan sotmesos variaci\xc3\xb3 i desenvolupament, per\xc3\xb2 rara vegada s'estenen fins a arribar a ser melodies completes. L'\xc3\xbanica melodia directa \xc3\xa9s el poder\xc3\xb3s solo de tromb\xc3\xb3 que s'escolta en tres llocs diferents. Cada vegada resta tractat d'una manera magn\xc3\xadficament contrapunt\xc3\xadstica que condueix a una meravellosa intensificaci\xc3\xb3 clim\xc3\xa0tica._NEWLINE_S'ha d'observar que en la seva primera aparici\xc3\xb3, pocs minuts despr\xc3\xa9s d'iniciada la simfonia, el so del tromb\xc3\xb3 travessa tota l'orquestra. I s'observa la m\xc3\xbasica meravellosament expansiva que est\xc3\xa0 tocant l'orquestra: despr\xc3\xa9s d'algunes vacil\xc2\xb7lacions tonals, per a fi la m\xc3\xbasica ha arribat a la seva tonalitat mare de do major amb una meravellosa sensaci\xc3\xb3 d'estabilitat. La creixent complexitat del contrapunt en les aparicions subseg\xc3\xbcents del tema del tromb\xc3\xb3 ens recorda la m\xc3\xbasica del compositor del segle XVII, Giovanni Pierluigi da Palestrina, al qui Sibelius admirava enormement i havia estudiat amb atenci\xc3\xb3."