b'\n_START_ARTICLE_\nPla invariable\n_START_SECTION_\nDescripci\xc3\xb3\n_START_PARAGRAPH_\nLa magnitud del vector de moment angular orbital d\'un planeta \xc3\xa9s , on  \xc3\xa9s el radi orbital del planeta (des del baricentre),  \xc3\xa9s la massa del planeta, i  \xc3\xa9s la velocitat orbital. La de J\xc3\xbapiter aporta la major part del moment angular del Sistema Solar, el 60,3%. Despr\xc3\xa9s, Saturn en un 24,5%, Nept\xc3\xba en 7,9%, i Ur\xc3\xa0 en 5,3%. El Sol forma un contrap\xc3\xa8s a tots els planetes, perqu\xc3\xa8 est\xc3\xa0 a prop del baricentre quan J\xc3\xbapiter \xc3\xa9s en un costat i els altres tres planetes jovians estan diametralment oposats a l\'altre costat, per\xc3\xb2 el Sol es mou a 2.17 radis solars de dist\xc3\xa0ncia des del baricentre quan tots els planetes jovians estan en l\xc3\xadnia en l\'altre costat. Els moments angulars orbitals del Sol i els planetes no jovians, llunes i cossos menors del sistema solar, aix\xc3\xad com les quantitats de moviment de rotaci\xc3\xb3 axial de tots els cossos, incloent el Sol, el total \xc3\xa9s solament el 2%._NEWLINE_Si tots els cossos del sistema solar fossin punts de masses, o si la distribuci\xc3\xb3 de cossos r\xc3\xadgids fos de forma esf\xc3\xa8rica de massa sim\xc3\xa8trica, despr\xc3\xa9s un pla invariable definit sols en \xc3\xb2rbites, seria veritablement invariable i que constituirien un marc de refer\xc3\xa8ncia inercial. Per\xc3\xb2 quasi cap ho \xc3\xa9s, la qual cosa permet la transfer\xc3\xa8ncia d\'una quantitat molt petita dels moments de rotaci\xc3\xb3 axial de revolucions orbitals a causa de la fricci\xc3\xb3 de les marees i dels cossos no esf\xc3\xa8rics. Aix\xc3\xb2 causa un canvi en la magnitud del moment angular, aix\xc3\xad com un canvi en la seva direcci\xc3\xb3 (precessi\xc3\xb3), ja que els eixos de rotaci\xc3\xb3 no s\xc3\xb3n paral\xc2\xb7lels als eixos de l\'\xc3\xb2rbita. Tanmateix, aquests canvis s\xc3\xb3n molt petits en comparaci\xc3\xb3 amb les quantitats de moviment angular total del sistema, i per quasi tots els fins que el pla pot considerar-se invariable quan es treballa amb la din\xc3\xa0mica de Newton.\n_START_SECTION_\nPosici\xc3\xb3\n_START_PARAGRAPH_\nTots els plans de les \xc3\xb2rbites planet\xc3\xa0ries balancegen envoltant tot el pla invariable, el que significa que gira al voltant del seu eix, mentre que les seves inclinacions per a aquesta baten, les quals s\xc3\xb3n causades per la pertorbaci\xc3\xb3 gravitacional d\'altres planetes. La de la Terra trencada amb un per\xc3\xadode de quasi 100.000 anys i amb una inclinaci\xc3\xb3 que varia de 0.1\xc2\xba a 3\xc2\xba. Si a llarg termini es porten a terme els c\xc3\xa0lculs respecte de l\'ecl\xc3\xadptica actual, que est\xc3\xa0 inclinat respecte del pla invariable al voltant d\'1.5\xc2\xba, el qual \xc2\xabsembla\xc2\xbb fer una rotaci\xc3\xb3 amb un per\xc3\xadode de 70,000 anys i una inclinaci\xc3\xb3 que varia entre 0\xc2\xb0 i 4\xc2\xba. En concret, l\'\xc3\xb2rbita de la Terra (l\'ecl\xc3\xadptica) est\xc3\xa0 inclinat respecte del pla invariable a 1\xc2\xba34\'59"\xe2\x88\x9218" T, on T \xc3\xa9s el nombre de segles, des de 1900. Per a J2000.0 el valor \xc3\xa9s de 1\xc2\xba34\'43.3". La inclinaci\xc3\xb3 de l\'\xc3\xb2rbita de J\xc3\xbapiter al pla invariable varia en el rang de 14\'-28\'.'