b"\n_START_ARTICLE_\nMaria Enriqueta Stuard\n_START_SECTION_\nPrimers anys i matrimoni\n_START_PARAGRAPH_\nEl seu pare tenia ambiciosos plans per a ella, perqu\xc3\xa8 desitjava casar-la amb el pr\xc3\xadncep d'Ast\xc3\xbaries, Baltasar Carlos, \xc3\xbanic fill i hereu del rei Felip IV d'Espanya, mentre que el seu cos\xc3\xad, l'elector palat\xc3\xad Carlos Luis, era tamb\xc3\xa9 un pretendent a la seva m\xc3\xa0. Tanmateix, cap d'aquestes proposicions nupcials van arribar a concretar-se, sent aleshores compromesa amb el pr\xc3\xadncep Guillem de Nassau, fill i hereu de Frederic Enric, pr\xc3\xadncep d'Orange-Nassau i estat\xc3\xbader de les Prov\xc3\xadncies Unides. El matrimoni se celebr\xc3\xa0 el 2 de maig de 1641 a la Capella Reial del palau de Whitehall, a Londres, per\xc3\xb2 l'enlla\xc3\xa7 no va ser consumat fins alguns anys m\xc3\xa9s tard a causa de la seva joventut -la princesa tenia just uns 9 anys-. _NEWLINE_ _NEWLINE_Carles I li atorga el t\xc3\xadtol de Princesa Reial el 1642, establint-se aix\xc3\xad la tradici\xc3\xb3 que la filla gran del sobir\xc3\xa0 brit\xc3\xa0nic port\xc3\xa9s la mencionada denominaci\xc3\xb3. El t\xc3\xadtol va ser idea de la reina Enriqueta Maria, filla del rei Enric IV de Fran\xc3\xa7a, en el seu desig d'imitar la forma amb qu\xc3\xa8 s'anomenava la filla gran del rei franc\xc3\xa8s (\xc2\xabMadame Royale\xc2\xbb). Fins aleshores, les filles grans de reis anglesos i escocesos havien estat anomenades Lady o Princesa -les filles m\xc3\xa9s joves dels sobirans brit\xc3\xa0nics no ostentaven els t\xc3\xadtols de princeses ni van usar l'estil d'\xc2\xabAltesa Reial\xc2\xbb fins a l'ascensi\xc3\xb3 al tron de Jordi I de la Gran Bretanya el 1714).\n_START_SECTION_\nPol\xc3\xadtica a Holanda\n_START_PARAGRAPH_\nTanmateix, en aquest mateix any de 1642, Maria parteix als Pa\xc3\xafsos Baixos  amb la seva mare Enriqueta Maria, i el 1644, en la seva qualitat de jove de l'Estat\xc3\xbader, comen\xc3\xa7a a formar part de la vida p\xc3\xbablica del pa\xc3\xads. _NEWLINE_El 14 de mar\xc3\xa7 de 1647, el seu marit, Guillem II, succeeix al seu pare com a Estat\xc3\xbader. Tanmateix, el 8 de novembre de 1650, poc despr\xc3\xa9s d'intentar la presa d'Amsterdam de mans dels seus opositors pol\xc3\xadtics, ell va morir de verola. L'\xc3\xbanic fill del matrimoni, Guillem -futur Guillem III d'Anglaterra-, va n\xc3\xa9ixer vuit dies m\xc3\xa9s tard, el 14 de novembre. Maria, ara princesa v\xc3\xaddua d'Orange, \xc3\xa9s obligada a compartir la tutela del seu fill amb la seva \xc3\xa0via paterna, la comtessa Am\xc3\xa0lia de Solms-Braunfels, i amb Frederic Guillem, elector de Brandenburg. Ella era impopular entre els neerlandesos a causa de la lleialtat i afecte que l'unia amb la seva fam\xc3\xadlia, els Stuard; finalment, l'opini\xc3\xb3 p\xc3\xbablica es va tornar completament en contra seva per l'hospitalitat que va demostrar als seus germans, els exiliats Carles II i el duc de York -futur Jaume II d'Anglaterra i VII d'Esc\xc3\xb2cia-, pel que es decideix prohibir-li rebre els seus parents. De 1654 a 1657, la princesa va passar la majoria del seu temps lluny d'Holanda. El 1657 ella es converteix en regent del principat d'Orange a nom del seu fill, per\xc3\xb2 les dificultats de la seva posici\xc3\xb3 la van conduir a implorar l'ajut de rei Llu\xc3\xads XIV de Fran\xc3\xa7a; el rei franc\xc3\xa8s accepta a canvi que se li lliuri el control total sobre el principat.\n_START_SECTION_\n\xc3\x9altims anys i mort\n_START_PARAGRAPH_\nLa restauraci\xc3\xb3 de Carles II a Anglaterra el 29 de maig de 1660, aconsegueix garantir i consolidar la posici\xc3\xb3 de la princesa v\xc3\xaddua i del seu fill als Pa\xc3\xafsos Baixos. Al setembre de 1660, ella parteix cap a Anglaterra per visitar el seu germ\xc3\xa0. Poc despr\xc3\xa9s, cau malalta de verola. _NEWLINE_Va morir al palau de Whitehall, el 24 de desembre de 1660, als 29 anys, estant sepultada a l'abadia de Westminster."