b"\n_START_ARTICLE_\nLe roi Arthus\n_START_SECTION_\nOrigen i context\n_START_PARAGRAPH_\nCompositor menys conegut que els seus contemporanis, Ernest Chausson va veure florir la seva carrera en la segona meitat del segle XIX, per la seva bona i mala sort. De fet, era molt m\xc3\xa9s jove que Wagner, per\xc3\xb2 va haver de conviure amb aquest competidor incre\xc3\xafble en la m\xc3\xbasica europea de l'\xc3\xa8poca. Era post-wagneri\xc3\xa0, del qual va intentar distanciar-se, i va rebre els ensenyaments de Massenet i Franck. Va compondre una m\xc3\xbasica melanc\xc3\xb2lica de gran refinament._NEWLINE_Ernest Chausson havia vist la creaci\xc3\xb3 de Parsifal de Wagner a Bayreuth el 1882. Va ser un xoc per a ell. La seva producci\xc3\xb3 ser\xc3\xa0 alimentada pel resultat d'aquest descobriment del llenguatge wagneri\xc3\xa0, que far\xc3\xa0 seu tot adaptant-lo a la seva pr\xc3\xb2pia sensibilitat i al p\xc3\xbablic franc\xc3\xa8s. L'obra tamb\xc3\xa9 \xc3\xa9s sovint anomenada \xc2\xabla m\xc3\xa9s gran \xc3\xb2pera wagneriana francesa\xc2\xbb. Escriu i refina la partitura d'aquesta \xc3\xb2pera \xc3\xbanica durant deu anys, de 1886 a 1895. La mort prematura (un accident de bicicleta!) li impedir\xc3\xa0 poder veure mai la seva obra. Chausson, tot i seguir els passos de Wagner, aconsegueix distanciar-se amb una orquestraci\xc3\xb3 lleugera i transparent, i aplana el cam\xc3\xad per a compositors com Debussy i Dukas._NEWLINE_Quan Chausson comen\xc3\xa7a la seva \xc3\xb2pera el 1886, la influ\xc3\xa8ncia de Wagner ja \xc3\xa9s enorme en l'escena francesa. El que se l'anomena respectuosament \xc2\xabel mestre de Bayreuth\xc2\xbb, va establir les bases d'una nova \xc3\xb2pera, i els seus principis de composici\xc3\xb3 s\xc3\xb3n \xc3\xa0mpliament acceptats. Se centren sobretot en la dramat\xc3\xbargia, de la redacci\xc3\xb3 del llibret a la composici\xc3\xb3 musical. Chausson no va estar exempt d'aquesta influ\xc3\xa8ncia, al contrari. Impressionat per la primera representaci\xc3\xb3 de Tristany i Isolda, a la qual tamb\xc3\xa9 va assistir, va expressar els seus sentiments a la seva amiga Madame de Rayssac el 1880: \xc2\xabNo conec cap obra amb aquesta intensitat de sentiments. Com a m\xc3\xbasica pura \xc3\xa9s espl\xc3\xa8ndida i del m\xc3\xa9s alt nivell; com a forma d'entendre el drama musical, \xc3\xa9s una revoluci\xc3\xb3\xc2\xbb._NEWLINE_La influ\xc3\xa8ncia de Tristany i Isolda tamb\xc3\xa9 s'entreveu en l'\xc3\xb2pera de Chausson: parella il\xc2\xb7leg\xc3\xadtima, la tra\xc3\xafci\xc3\xb3 d'un rei, morts tr\xc3\xa0giques i redempci\xc3\xb3... \xc3\xa9s a dir tem\xc3\xa0tica wagneriana. Tot i aix\xc3\xad, Chasson tracta de deslligar-se d'aquesta influ\xc3\xa8ncia, com va explicar al seu amic Paul Poujaud el 1886: \xc2\xabEl pitjor del meu drama \xc3\xa9s potser l'analogia del subjecte amb el Tristany. Aix\xc3\xb2 no seria res si pogu\xc3\xa9s arribar a deswagneritzar-me. Wagneri\xc3\xa0 pel tema i wagneri\xc3\xa0 per la m\xc3\xbasica, potser \xc3\xa9s massa alhora?\xc2\xbb_NEWLINE_Chausson continua afinant la partitura i el llibret fins i tot vuit anys despr\xc3\xa9s de l'inici dels treballs, amb canvi d'escenes i de la hist\xc3\xb2ria. El 1894 va decidir canviar el primer quadre de l'acte III, pressionar l'acci\xc3\xb3 al voltant dels amants ad\xc3\xbalters i la batalla que es porta a terme en el rerefons. Fins al 1895 que finalment acaba l'obra. Al final, Le roi Arthus s'apropa a una feina de s\xc3\xadntesi. Si b\xc3\xa9 agafa el seu tema de Wagner i alguns principis de la composici\xc3\xb3, el primer acte coqueteja amb el Berlioz de Les Troyens, aix\xc3\xad en l'obertura de les dues \xc3\xb2peres el poble celebra que v\xc3\xa9nen a repel\xc2\xb7lir l'atac d'un invasor. L'\xc3\xbaltim acte esdev\xc3\xa9 el m\xc3\xa9s clarament a l'\xc3\xbanica voluntat del compositor i reflecteix el seu desig de trobar els fonaments d'una est\xc3\xa8tica francesa._NEWLINE_Le roi Arthus de Chausson es basa en la llegenda de la Taula Rodona. Igual que moltes \xc3\xb2peres escrites abans que ell,_NEWLINE_el compositor manlleva del camp de la mitol\xc3\xb2gica per localitzar el seu llibret i l'acci\xc3\xb3 de l'\xc3\xb2pera. No obstant aix\xc3\xb2, s'aparta de la tradici\xc3\xb3 grecoromana, que sovint es representa amb escenes del seu temps. Tot el mite art\xc3\xbaric per\xc3\xb2, no est\xc3\xa0 incl\xc3\xb2s en l'obra. Chausson posa a un costat les obres dels cavallers de la taula rodona, ja que elimina tota refer\xc3\xa8ncia a la recerca d'aquest Sant Grial que tant va fascinar a Wagner. Ell es preocupa dels personatges que creu essencials: el rei Artur que ell anomena Arthus, la reina Ginebra que anomena Geni\xc3\xa8vre, Lancelot i el seu cos\xc3\xad Lionel, Mordred, aqu\xc3\xad nebot del rei, i Merl\xc3\xad, que fa una breu aparici\xc3\xb3. La trama se centra en el triangle d'amor de Lancelot, Ginebra i Arthus.\n_START_SECTION_\nRepresentacions\n_START_PARAGRAPH_\nDespr\xc3\xa9s de l'estrena francesa, que fou el 30 de mar\xc3\xa7 de 1916 (i nom\xc3\xa9s del tercer acte), l'\xc3\xb2pera s'ha representat poc: a\xc2\xa0Dortmund\xc2\xa0i a\xc2\xa0Bregenz el\xc2\xa01996, a\xc2\xa0Montpeller\xc2\xa0i a Col\xc3\xb2nia\xc2\xa0el\xc2\xa01997, a\xc2\xa0Brussel\xc2\xb7les el\xc2\xa02003\xc2\xa0(per celebrar el centenari de l'estrena mundial), a\xc2\xa0Estrasburg el 2014\xc2\xa0i a Par\xc3\xads el 2015, amb una nova producci\xc3\xb3 de la m\xc3\xa0 de Graham Vick, amb Roberto Alagna i Sophie Koch.\n_START_SECTION_\nAn\xc3\xa0lisi musical\n_START_PARAGRAPH_\nL'obra est\xc3\xa0 perfectament disposada: un preludi orquestral precedeix als tres actes que comprenen cadascun dos quadres. El tractament de l'orquestra revela la introducci\xc3\xb3 d'un estil simf\xc3\xb2nic a l'\xc3\xb2pera que respon als mateixos requisits que els del repertori purament instrumental. El di\xc3\xa0leg es desenvolupa de forma cont\xc3\xadnua, sense interrupci\xc3\xb3, i la m\xc3\xbasica, connectant cada quadre per interludis, conrea l'art de transici\xc3\xb3 inadvertida._NEWLINE_Chausson enriqueix la seva harmonia utilitzant tant els vells camins com la gamma de tons els quals Debussy s'apoderaria uns anys m\xc3\xa9s tard. Els temes que flueixen per la partitura estan lluny del principi del leitmotiv wagneri\xc3\xa0, que el compositor no van utilitzar sistem\xc3\xa0ticament, i fins i tot de vegades arriba a dissimular-los."