b"\n_START_ARTICLE_\nLa Vanguardia\n_START_SECTION_\nInicis\n_START_PARAGRAPH_\nLa Vanguardia va ser fundada l'1 de febrer del 1881, per dos empresaris del sector del c\xc3\xa0nem d'Igualada, els germans Carles i Bartomeu God\xc3\xb3 i Pi\xc3\xa9. Inicialment va n\xc3\xa9ixer com a mitj\xc3\xa0 d'expressi\xc3\xb3 d'una facci\xc3\xb3 del Partit Liberal de Barcelona, que aspirava aconseguir l'alcaldia de la ciutat. Poques setmanes despr\xc3\xa9s ja presentava dues edicions, una al mat\xc3\xad i una a la tarda. _NEWLINE_La Vanguardia es va instal\xc2\xb7lar inicialment en un local al carrer de Les Eures de Barcelona, a la portada del qual hi ha una placa commemorativa. A l'inici va sortir amb una edici\xc3\xb3 de 1000 exemplars de tirada. _NEWLINE_Amb motiu de l'Exposici\xc3\xb3 Universal de Barcelona de 1888, l'1 de gener del mateix any va traslladar la seva redacci\xc3\xb3 i tallers al carrer Marqu\xc3\xa8s de Barbar\xc3\xa0, i va adaptar el format ja de doble p\xc3\xa0gina. Fou en aquest per\xc3\xadode que va comen\xc3\xa7ar a adquirir una dimensi\xc3\xb3 considerable i intenta presentar-se com un diari plural i moderat._NEWLINE_El periodista que va aconseguir convertir un diari partidista en el referent de la premsa independent barcelonina va ser Modesto S\xc3\xa1nchez Ortiz, un director andal\xc3\xbas que es va integrar plenament a la vida cultural de Barcelona. En va ser director del 1888 al 1901, i va obrir les p\xc3\xa0gines del diari als joves artistes i intel\xc2\xb7lectuals catalans m\xc3\xa9s destacats, incloent-hi Ramon Casas, Isidre Nonell, Santiago Rusi\xc3\xb1ol i Raimon Casellas, entre d'altres. Durant aquest per\xc3\xadode el diari tenia la redacci\xc3\xb3 a la Rambla dels Estudiants. L'any 1900 el diari publicava la primera cr\xc3\xadtica d'un jove pintor anomenat Pablo Ruiz Picasso. Durant aquella \xc3\xa8poca, La Vanguardia va comptar amb la firma de Leopoldo Alas Clar\xc3\xadn, Unamuno i els principals escriptors de la generaci\xc3\xb3 del 98.\n_START_SECTION_\nTrasllat a Pelai\n_START_PARAGRAPH_\nEl 25 d'octubre del 1903 el rotatiu es va traslladar novament, a un edifici propi, d'estil modernista, ubicat al carrer Pelai 28, i va renovar el sistema de composici\xc3\xb3, estrenant una rotativa Koening i Bauer. Sota la direcci\xc3\xb3 del mallorqu\xc3\xad Miquel dels Sants Oliver, La Vanguardia va contractar prestigiosos col\xc2\xb7laboradors del Diari de Barcelona, deg\xc3\xa0 de la premsa continental. Va ser el primer diari espanyol que va enviar corresponsals a Par\xc3\xads i Berl\xc3\xadn. En aquella \xc3\xa8poca es va convertir, amb m\xc3\xa9s de 80.000 exemplars, en el diari de major difusi\xc3\xb3 de Catalunya. Al final de 1911 van haver de comprar una nova rotativa per poder imprimir 24 p\xc3\xa0gines d'una mida superior. El 1912 es va construir al barri del Poblenou una f\xc3\xa0brica de paper, que el 1918 tamb\xc3\xa9 es va haver d'ampliar._NEWLINE_Des de l'any 1906 Miquel dels Sants Oliver era membre preeminent de la terna directiva del diari, juntament amb Ezequiel Boixet i Alfred Opisso, fins que el 1916 va ser designat director, c\xc3\xa0rrec que va mantenir fins al 1920, any que va morir.\n_START_SECTION_\nGaziel\n_START_PARAGRAPH_\nA Miquel dels Sants Oliver el va succeir l'antic corresponsal de Par\xc3\xads, Agust\xc3\xad Calvet i Pascual (Gaziel). Sota la seva direcci\xc3\xb3 i amb l'empenta empresarial de Ramon de God\xc3\xb3 i Lallana, La Vanguardia es va consolidar com el primer diari d'Espanya i un dels principals d'Europa. _NEWLINE_El 1926 el diari comen\xc3\xa7a a publicar edicions de 48 p\xc3\xa0gines, pel que va haver de renovar novament tota la maquin\xc3\xa0ria d'impressi\xc3\xb3. Tamb\xc3\xa9 va crear un gabinet telegr\xc3\xa0fic que el connectava amb les principals ag\xc3\xa8ncies del m\xc3\xb3n._NEWLINE_El 1929, coincidint amb l'Exposici\xc3\xb3 Internacional, va comen\xc3\xa7ar a oferir p\xc3\xa0gines amb gravat en relleu, i va instaurar d'una ampla xarxa de corresponsals. El 1931 va morir Ramon God\xc3\xb3, al qual va succeir el seu fill Carlos God\xc3\xb3 Valls.\n_START_SECTION_\nGuerra civil i franquisme\n_START_PARAGRAPH_\nEl 19 de juliol del 1936 va esclatar la Guerra Civil espanyola a Barcelona i la Generalitat de Catalunya va encautar el diari. Va acabar aix\xc3\xad l'etapa de direcci\xc3\xb3 de Gaziel, que es va exiliar. Durant aquell per\xc3\xadode, La Vanguardia va ser el principal mitj\xc3\xa0 d'expressi\xc3\xb3 del Govern de la Generalitat i, despr\xc3\xa9s, del Govern de la Rep\xc3\xbablica. Durant la guerra, il\xc2\xb7lustres intel\xc2\xb7lectuals van escriure al diari, com Antonio Machado, Pere Bosch i Gimpera, Ili\xc3\xa1 Erenburg, Andr\xc3\xa9 Malraux, Max Aub i Ram\xc3\xb3n J. Sender. Paul\xc3\xad Massip i Roca en fou director el 1937-1938._NEWLINE_Amb la vict\xc3\xb2ria franquista, la propietat va recobrar el control financer del diari per\xc3\xb2, degut a la censura, no podia influir en la l\xc3\xadnia editorial. El diari va ser obligat a canviar la cap\xc3\xa7alera a La Vanguardia Espa\xc3\xb1ola, i s'impos\xc3\xa0 com a director a Luis de Galinsoga, que no era de Barcelona. Tot i aix\xc3\xb2, La Vanguardia va mantenir la seva hegemonia a la premsa catalana. La secci\xc3\xb3 d'Internacional, encap\xc3\xa7alada pel prestigi\xc3\xb3s periodista Santiago Nadal, va ser de les poques pro-aliades de la premsa espanyola durant la Segona Guerra Mundial. La direcci\xc3\xb3 de Galinsoga va durar fins que Franco va decidir rellevar-lo el 1960, degut a la mobilitzaci\xc3\xb3 popular en contra en el que posteriorment s'ha anomenat l'afer Galinsoga, fets esdevinguts el 1959 quan Galinsoga va protestar perqu\xc3\xa8 una missa s'oficiava en catal\xc3\xa0. En aquest context, Galinsoga va proferir la frase \xc2\xabtodos los catalanes son una mierda\xc2\xbb, que va irritar la societat catalana. El 1963 el va succeir Javier de Echarri, director fins al 1966. En aquella etapa de transici\xc3\xb3 pol\xc3\xadtica, el nou director, Horacio S\xc3\xa1enz Guerrero, va iniciar una obertura per tal d'aconseguir un diari plural i democr\xc3\xa0tic. Van comen\xc3\xa7ar a col\xc2\xb7laborar firmes prestigioses, com Antoni T\xc3\xa0pies, Ramon Trias Fargas, Joan Fuster, Baltasar Porcel o Fabi\xc3\xa0 Estap\xc3\xa9, que reflectien l'espectre pol\xc3\xadtic m\xc3\xa9s avan\xc3\xa7at de la societat catalana.\n_START_SECTION_\nRestabliment democr\xc3\xa0tic\n_START_PARAGRAPH_\nA partir d'aquell moment, el diari va donar suport al canvi democr\xc3\xa0tic, la instauraci\xc3\xb3 de la monarquia i el restabliment de la Generalitat de Catalunya. El 16 d'agost del 1978 va recuperar l'antic nom: La Vanguardia._NEWLINE_El 1981 el diari va celebrar el primer centenari amb un profund canvi tecnol\xc3\xb2gic impulsat per Javier God\xc3\xb3, fill de Carlos God\xc3\xb3 Valls. Antoni T\xc3\xa0pies va dissenyar la portada del suplement especial del centenari, i Leopold Pom\xc3\xa9s la fotografia de portada del diari, i es van imprimir 350.000 exemplars. En aquell moment el diari costava 30 pessetes. _NEWLINE_Progressivament es van incorporar videoterminals a la redacci\xc3\xb3 i a altres departaments. El 30 de juny del 1983, sent-ne director Llu\xc3\xads Foix, es va publicar l'\xc3\xbaltim exemplar amb tipografia realitzada amb plom. L'octubre del 1989, sota la direcci\xc3\xb3 de Juan Tapia, La Vanguardia va culminar la reconversi\xc3\xb3 tecnol\xc3\xb2gica amb un nou disseny, projectat pel creatiu novaiorqu\xc3\xa8s Milton Glaser, autor -entre moltes altres coses- del logotip de la ciutat de Nova York. Aquell canvi va culminar amb una nova rotativa en offset color._NEWLINE_L'abril del 2000 Jos\xc3\xa9 Antich va succeir Juan Tapia en la direcci\xc3\xb3 del diari, en el marc d'un relleu generacional que va coincidir amb l'expansi\xc3\xb3 del Grupo God\xc3\xb3. Alfredo Abi\xc3\xa1n va substituir Llu\xc3\xads Foix com a director adjunt. Antich va reestructurar la redacci\xc3\xb3, va ampliar la xarxa de corresponsals (a Pequ\xc3\xadn, Buenos Aires o l'Havana) i va incorporar noves firmes a les p\xc3\xa0gines d'opini\xc3\xb3. El 2002 es va comen\xc3\xa7ar a publicar el nou suplement Cultura/s, que cada dimecres recull informaci\xc3\xb3 de llibres, arts i noves tend\xc3\xa8ncies.\n_START_SECTION_\nTorre God\xc3\xb3\n_START_PARAGRAPH_\nL'abril del 2004 La Vanguardia va canviar de seu, despr\xc3\xa9s de m\xc3\xa9s de cent anys al carrer Pelai 28, i es va traslladar a la Diagonal, 477. Es van renovar del tot els ordinadors i els serveis tecnol\xc3\xb2gics, i es va guanyar espai, confort i lluminositat. Part dels serveis auxiliars del diari es traslladaren a l'edifici del Poblenou, on hi havia la planta impressora, que actualment est\xc3\xa0 ubicada a la planta de l'empresa Cre-a a la Zona Franca de Barcelona. En un local del carrer Pelai es va inaugurar un punt d'atenci\xc3\xb3 a subscriptors i lectors. _NEWLINE_El 3 de maig de 2011 es va introduir la versi\xc3\xb3 catalana del diari, en paral\xc2\xb7lel a la versi\xc3\xb3 en castell\xc3\xa0. Des del desembre de 2013 M\xc3\xa0rius Carol \xc3\xa9s director de La Vanguardia, en substituci\xc3\xb3 de Jos\xc3\xa9 Antich.\n_START_SECTION_\nEdificis\n_START_PARAGRAPH_\nEl diari es va instal\xc2\xb7lar inicialment en una planta baixa del carrer de les Heures (8-10), tocant a la Pla\xc3\xa7a Reial. Anys despr\xc3\xa9s, el 1888 es va traslladar al carrer Marqu\xc3\xa8s de Barber\xc3\xa0. El 1892 encara es traslladarien un cop m\xc3\xa9s, a la Rambla dels Estudis, a tocar dels Magatzems El Siglo. En aquest espai fins i tot es va crear una sala d'exposicions de pintura i un servei telef\xc3\xb2nic on els subscriptors del diari podien escoltar \xc3\xb2peres del liceu. El 1902 van encarregar a Josep Maj\xc3\xb3 la construcci\xc3\xb3 d'una seu pr\xc3\xb2pia al carrer pelai, 28, l'edifici La Vanguardia. L'edifici es va inaugurar el 25 d'octubre de 1903. Des d'aquella seu el diari va anar ampliant la seva influ\xc3\xa8ncia. L'abril de 2004 la plantilla es va traslladar a l'Avinguda Diagonal, 477, antiga seu del Banco de Madrid, ja que necessitava modernitzar les instal\xc2\xb7lacions. Temporalment hi van romandre els treballadors de preimpressi\xc3\xb3, que el novembre del mateix any es van despla\xc3\xa7ar a les depend\xc3\xa8ncies que el diari t\xc3\xa9 al Poblenou.\n_START_SECTION_\nPreu\n_START_PARAGRAPH_\nCom tots els diaris, el preu de La Vanguardia ha anat augmentant de mica en mica durant el segle XX i el XXI. Amb l'arribada de l'euro el preu es va estabilitzar a 1 \xe2\x82\xac. A l'inici del 2009, el preu es va igualar amb el d'altres diaris i es va situar en 1,10 \xe2\x82\xac de dilluns a dissabte i 2,20 \xe2\x82\xac els diumenges. El 2011 \xc3\xa9s d'1,20 \xe2\x82\xac els dies feiners i 2,50 els diumenges. Actualment el seu preu \xc3\xa9s d'1,50 \xe2\x82\xac, excepte els diumenges que segueix costant 2,50 \xe2\x82\xac."