b'\n_START_ARTICLE_\nPurismo\n_START_PARAGRAPH_\nPurismo \xc3\xa9s la denominaci\xc3\xb3 d\'un moviment pict\xc3\xb2ric de l\'Ottocento itali\xc3\xa0 (segle XIX) que va sorgir despr\xc3\xa9s de l\'influx dels pintors anomenats natzarens. El terme va ser encunyat el 1833 per l\'hel\xc2\xb7lenista i llatinista Antonio Bianchini referint-se als pintors que buscaven recuperar la "puresa" dels "primitius" artistes italians (primitius italians -des Cimabue al "primer" Rafael, passant per Fra Angelico i el Giotto entre d\'altres-, els mateixos als quals pretenien tornar des d\'un moviment art\xc3\xadstic simultani: els prerafaelites). En analogia amb aix\xc3\xb2, alguna cosa similar va oc\xc3\xb3rrer en les lletres italianes d\'aquesta \xc3\xa8poca quan s\'intentaven recuperar formes expressives considerades pures inspirades en el Trecento tosc\xc3\xa0._NEWLINE_Tot i que van rebutjar el neoclassicisme, els pintors puristes italians es van trobar fortament influ\xc3\xafts per l\'obra del franc\xc3\xa8s Jean Auguste Dominique Ingres._NEWLINE_El 1842 va ser publicat el manifest oficial d\'aquest moviment: Dell purisme nelle arti ( "De l\'purisme en les arts"), redactat per Bianchini, i subscrit pel pintor Tommaso Minardi, l\'escultor Pietro Tenerani i el "natzar\xc3\xa8" Frederik Overbeck._NEWLINE_El purisme itali\xc3\xa0 va florir en els 1860s i va reflectir el gust per estils que intentaven restablir la identitat nacional italiana i el seu patrimoni cultural. Molts d\'aquests autors es van dedicar tamb\xc3\xa9 a temes pompeians o hel\xc2\xb7len\xc3\xadstics, com Giuseppe Sciuti, recreant escenes t\xc3\xadpiques de l\'Antiguitat cl\xc3\xa0ssica.'