b"\n_START_ARTICLE_\nBel canto\n_START_PARAGRAPH_\nEn la m\xc3\xbasica cl\xc3\xa0ssica, el bel canto (en itali\xc3\xa0, cant bell, bonic) designa un estil de cant que es caracteritza per la bellesa del timbre i per la recerca de la virtuositat vocal, la vocalitzaci\xc3\xb3, els ornaments, una gran extensi\xc3\xb3 de la tessitura, etc._NEWLINE_S'origin\xc3\xa0 a It\xc3\xa0lia a finals del segle XVI i arrib\xc3\xa0 a la m\xc3\xa0xima esplendor al primer ter\xc3\xa7 del segle XIX, durant l'\xc3\xa8poca justament anomenada belcantista. Rossini (1792-1868), Bellini (1801-1835) i Donizetti (1797-1848) foren els compositors oper\xc3\xadstics que millor exemplifiquen aquest estil durant el per\xc3\xadode compr\xc3\xa8s entre aproximadament el 1810 i el 1830._NEWLINE_El bel canto es basa en la uniformitat perfecta de la veu, el legato h\xc3\xa0bil, un registre alt i clar, una gran agilitat i flexibilitat, i un cert timbre l\xc3\xadric, dol\xc3\xa7. Trinats, refilets, notes picades, llargues cad\xc3\xa8ncies improvisades, etc., en s\xc3\xb3n les principals caracter\xc3\xadstiques, especialment durant el segle XVII i el segle XVIII. El bel canto emfatitza m\xc3\xa9s la t\xc3\xa8cnica que no pas el volum. Va significar una demostraci\xc3\xb3 de les capacitats vocals dels int\xc3\xa8rprets, amb habilitat virtuosa i proeses diverses, a vegades en detriment de l'acci\xc3\xb3 esc\xc3\xa8nica._NEWLINE_Sovint els int\xc3\xa8rprets del bel canto estan m\xc3\xa9s preocupats per la demostraci\xc3\xb3 de la seua t\xc3\xa8cnica personal que no pas per l'adequaci\xc3\xb3 de les seves intervencions a l'acci\xc3\xb3 esc\xc3\xa8nica i molts compositors -Gluck, Mozart, Rossini, entre altres- van intentar de frenar, amb m\xc3\xa9s o menys \xc3\xa8xit, les exageracions dels castrati i de les prime donne. D'altra banda, la virtuositat desenvolupada per aquests cantants ha contribu\xc3\xaft no nom\xc3\xa9s a fer evolucionar la t\xc3\xa8cnica del cant en g\xc3\xa8neres molt allunyats de l'\xc3\xb2pera -en la m\xc3\xbasica sacra, posem per cas-, sin\xc3\xb3 que tamb\xc3\xa9 ha estimulat igualment el desenvolupament de la t\xc3\xa8cnica instrumental: per exemple, en el concert de solista, g\xc3\xa8nere nascut al comen\xc3\xa7ament del segle XVIII, les parts confiades als solistes no s\xc3\xb3n, en realitat, altra cosa que del bel canto adaptat a la m\xc3\xbasica instrumental._NEWLINE_El bel canto deriva del procediment d'escriptura musical anomenat monodia acompanyada, una t\xc3\xa8cnica nascuda juntament amb l'\xc3\xb2pera i que en resulta indissociable. Per aix\xc3\xb2 se centra, naturalment, al voltant de la melodia: s'oposa doncs al cant polif\xc3\xb2nic de la fi de l'edat mitjana i del Renaixement i tamb\xc3\xa9 al corrent musical encetat al segle XIX per certs compositors d'\xc3\xb2peres, com Berlioz, Wagner o Debussy, per als quals els cantants, la veu i la m\xc3\xbasica, havien d'estar al servei del drama i no al contrari._NEWLINE_D'altra banda, habitualment, hom considera el segle XIX com el per\xc3\xadode que marca el comen\xc3\xa7ament del declivi del bel canto, fins a arribar als darrers testimonis, ja entrat el segle XX, dels compositors italians Leoncavallo, Puccini o Mascagni."