b'\n_START_ARTICLE_\nMarcelle Meyer\n_START_SECTION_\nPrimers estudis\n_START_PARAGRAPH_\nNascuda al si d\'una fam\xc3\xadlia de comerciants adinerats i amants de la m\xc3\xbasica i la cultura, Marcelle va rebre les primeres classes de piano als cinc anys de la m\xc3\xa0 de la seva germana Germaine, nou anys m\xc3\xa9s gran que ella i de gran talent tamb\xc3\xa9. Per tal de seguir amb els estudis de piano, l\'any 1911 la fam\xc3\xadlia es va mudar a Par\xc3\xads i amb catorze anys va aconseguir accedir al Conservatori de Par\xc3\xads, on s\'aplegaven grans figures del moment. Molt possiblement va coincidir amb la compositora Germaine Tailleferre, amb qui seria companya de banqueta m\xc3\xa9s endavant. _NEWLINE_La primera professora que va tenir al Conservatori va ser la reconeguda pianista i pedagoga Marguerite Long, deixebla de Gabriel Faur\xc3\xa9. Amb poc temps va accedir a les aules del prestigi\xc3\xb3s i reconegut pianista Alfred Cortot, amb qui va guanyar el seu Primer Premi de piano el 1913. En aquella ocasi\xc3\xb3, va tocar el concert per a piano de Camille Saint-Sa\xc3\xabns. La seva brillant interpretaci\xc3\xb3 va causar gran impacte en el p\xc3\xbablic i l\'an\xc3\xa8cdota explica que fins i tot Alfred Cortot es va precipitar dalt l\'escenari mentre ella interpretava les \xc3\xbaltimes notes del concert per regraciar-la amb petons. La primera not\xc3\xadcia que tenim d\'ella a la premsa de l\'\xc3\xa8poca \xc3\xa9s precisament despr\xc3\xa9s d\'aquesta fita. El 24 de setembre de 1913 la revista Comoedia anunciava un concert d\'exhibici\xc3\xb3 de Marcelle a la Salle de la Soci\xc3\xa9t\xc3\xa9 Industrielle i la presentava com la guanyadora del Premier prix de piano del Conservatori._NEWLINE_Va passar una temporada sota el mestratge del catal\xc3\xa0 Ricard Vi\xc3\xb1es amic \xc3\xadntim de Ravel i gran divulgador de la m\xc3\xbasica contempor\xc3\xa0nia francesa i espanyola del moment. Tot i aix\xc3\xad, les lli\xc3\xa7ons b\xc3\xa0siques de m\xc3\xbasica espanyola, que la conduirien a tocar obres de Granados i Alb\xc3\xa9niz, per exemple, no les va rebre de Vi\xc3\xb1es sin\xc3\xb3 de la m\xc3\xa0 de Josep Iturbi, un altre pianista espanyol de llarg bagatge._NEWLINE_Les aportacions d\'aquests personatges, defensors de l\'est\xc3\xa8tica impressionista i de les noves corrents musicals de l\'\xc3\xa8poca assentaren, de ben segur, un precedent en l\'orientaci\xc3\xb3 de la carrera pian\xc3\xadstica de Marcelle Meyer, que avui en dia fa que la puguem considerar un clar exponent de l\'avantguarda francesa de principis de segle XX.\n_START_SECTION_\nMarcelle Meyer, Satie i el Grup dels Sis\n_START_PARAGRAPH_\nL\'any 1917 es va instal\xc2\xb7lar a Montparnasse amb el polifac\xc3\xa8tic actor i cantant Pierre Bertin, el seu primer marit i pare de la seva primera filla, Marie Bertin._NEWLINE_De la seva m\xc3\xa0, at\xc3\xa8s que era col\xc2\xb7laborador de Jean Cocteau i molt pr\xc3\xb2xim al cercle amist\xc3\xb3s d\'Erik Satie, Marcelle Meyer va comen\xc3\xa7ar a relacionar-se amb el grup de joves modernistes agrupats sota el nom de Les Six. De seguida va esdevenir la pianista preferida de Satie, que seguia una est\xc3\xa8tica molt allunyada de la m\xc3\xbasica de l\'\xc3\xa8poca i de les normes cl\xc3\xa0ssiques de composici\xc3\xb3 que el precedien. Una prova fefaent del vincle que es va crear entre Marcelle Meyer i el grup dels Sis \xc3\xa9s la pintura que Jacques-\xc3\x89mile Blanche els va fer el 1921 en un local de Montmartre. Ho testimonien aix\xc3\xad mateix els Carnets d\'Henri-Pierre Roch\xc3\xa9, els diaris d\'Erik Satie o fins i tot les cartes de Gerald i Sara Murphy, que formaven part d\'una generaci\xc3\xb3 d\'americans expatriats que s\'introdu\xc3\xafren en els cercles art\xc3\xadstics de la vida parisenca i que van acabar actuant de catalitzadors de les noves formes art\xc3\xadstiques, ja que a trav\xc3\xa9s de les seves festes propiciaren l\'encontre de grans personatges del moment i com a conseq\xc3\xbc\xc3\xa8ncia, l\'eclosi\xc3\xb3 de nous projectes art\xc3\xadstics. La descripci\xc3\xb3 d\'aquestes festes la podem trobar molt detallada en els Carnets de Roch\xc3\xa9. En un d\'ells, explica com en un sopar on Marcelle Meyer va assistir, Satie intentava imitar i caricaturitzar com ballaven els m\xc3\xa9s grans \xc2\xabballarins moderns\xc2\xbb de l\'\xc3\xa8poca. George Auric, Cocteau, Pierre Bertin, Leopold Survage i Germaine Everling tamb\xc3\xa9 hi eren convidats. Meyer, per tant, freq\xc3\xbcentava els locals de m\xc3\xa9s activitat art\xc3\xadstica de Par\xc3\xads i es relacionava amb els cercles m\xc3\xa9s influents de la nova est\xc3\xa8tica musical.  \xc2\xa0_NEWLINE_Aix\xc3\xad com es va rodejar dels ambients m\xc3\xa9s avantguardistes de l\'\xc3\xa8poca, tamb\xc3\xa9 va ser devota de Debussy i va treballar en favor que la seva obra fos reconeguda. Amb nom\xc3\xa9s vint anys ja tocava els seus preludis i va ser la primera a interpretar-los en un recital de la Salle Gaveau, que es va dedicar \xc3\xadntegrament a l\'obra del compositor.\n_START_SECTION_\nPunt \xc3\xa0lgid de la carrera pian\xc3\xadstica (els anys 20)\n_START_PARAGRAPH_\nSatie i Poulenc, per\xc3\xb2, no van ser els \xc3\xbanics en recon\xc3\xa8ixer el talent de la jove pianista. En q\xc3\xbcesti\xc3\xb3 de pocs anys es va guanyar el favor de molts compositors. Molts la tenien com a musa._NEWLINE_L\'abril del 1920 Ravel li va confiar una versi\xc3\xb3 per a piano de La Valse, per tal de mostrar-la en privat a Serguei Di\xc3\xa0guilev, que l\'havia de portar a escena amb els Ballets Russos. L\'encontre a casa de Misia Sert \xc3\xa9s narrat per Poulenc i, pel que es veu, la m\xc3\xbasica de Ravel no va conv\xc3\xa8ncer massa a l\'empresari rus que li va semblar poc apropiada per ser dansada i al final la versi\xc3\xb3 coreogr\xc3\xa0fica no es va produir. La seg\xc3\xbcent afirmaci\xc3\xb3: "Ravel c\'est un chef-d\'ouvre mais ce n\'est pas un ballet, c\'est le portait d\'un ballet" van caure com un gerro d\'aigua freda sobre el compositor, de tal manera que va ser l\'\xc3\xbaltima vegada que col\xc2\xb7laboraria amb el magnat dels ballets. No va passar el mateix per\xc3\xb2 amb Meyer, que figurava com a col\xc2\xb7laboradora de les produccions dels Ballets Russos des de 1917, quan se li va confiar una versi\xc3\xb3 de Parade, amb m\xc3\xbasica de Satie i decorats de Pablo Picasso (a qui m\xc3\xa9s endavant va fer algunes classes de piano). Als ulls de Di\xc3\xa0guilev, Meyer era \xc2\xabde la talla d\'un Modigliani\xc2\xbb, tant per la seva bellesa com pel seu talent. La producci\xc3\xb3 m\xc3\xa9s pretensiosa dels Ballets on va col\xc2\xb7laborar va ser Les noces, l\'any 1923, que portava el segell del c\xc3\xa8lebre compositor de La consagraci\xc3\xb3 de la primavera o L\'ocell de foc, \xc3\x8dgor Stravinski. _NEWLINE_A causa de les seves col\xc2\xb7laboracions amb els cercles d\'avantguarda, no va poder evitar ser objecte de cr\xc3\xadtica en algunes ocasions. Si b\xc3\xa9 la m\xc3\xbasica de Satie o Poulenc, pel deix neocl\xc3\xa0ssic que tenien podia caure en gr\xc3\xa0cia en els auditoris m\xc3\xa9s refinats, no ho eren tan agra\xc3\xafdes d\'escoltar les explosives harmonies de Darius Milhaud que feia aven\xc3\xa7os cap a la politonalitat. Defensora de les noves propostes, Meyer no es va deixar influenciar pels prejudicis de l\'\xc3\xa8poca, d\'aqu\xc3\xad que en alguns moments no fos prou valorada. La m\xc3\xa9s dura de les cr\xc3\xadtiques fou la de 1921 arran de la pol\xc3\xa8mica estrena de Cinq \xc3\x89tudes per piano i orquestra de Darius Milhaud a la Salle Gaveau. Tal com descriu el mateix compositor, la pianista es va mantenir impassible als crits i rudeses del p\xc3\xbablic que vituperava en sentir-se completament fora del llenguatge pian\xc3\xadstic i orquestral que oferien els \xc3\x89tudes, carregats d\'una buscada inestabilitat harm\xc3\xb2nica i la viol\xc3\xa8ncia sonora i interpretativa.\n_START_SECTION_\nEl retorn dels cl\xc3\xa0ssics\n_START_PARAGRAPH_\nDespr\xc3\xa9s d\'una d\xc3\xa8cada molt intensa d\'estrenes i actuacions p\xc3\xbabliques a la majoria de sales de concerts de la capital francesa (parlem especialment del lapse compr\xc3\xa8s entre el 1920 i el 1930), la vida concert\xc3\xadstica de Meyer a Par\xc3\xads pateix una davallada, coincidint tamb\xc3\xa9 amb l\'adveniment d\'un per\xc3\xadode hist\xc3\xb2ric m\xc3\xa9s fosc i decadent. Casualment, l\'any 1925, amb la mort d\'Erik Satie, per molt disseminades que estiguessin les seves aportacions art\xc3\xadstiques, s\'entreveu el final d\'una era est\xc3\xa8tica modernista. La falta d\'un referent va causar, en part, la dissoluci\xc3\xb3 de l\'Escola d\'Arcueil i va fer m\xc3\xa9s acusades les difer\xc3\xa8ncies dels seus antics membres, per la qual cosa no podem parlar ja d\'un moviment unitari.   _NEWLINE_Amb la p\xc3\xa8rdua del qui podria ser considerat el seu "padr\xc3\xad", Marcelle, a partir de 1925, va buscar nous mitjans de guanyar-se la vida, iniciant-se en el m\xc3\xb3n de l\xe2\x80\x99enregistrament sonor. En la seva primera gravaci\xc3\xb3, feta a Anglaterra, s\xe2\x80\x99hi pot escoltar Piano Rag Music de Stravinsky i Navarra, de la suite Ib\xc3\xa8rica d\xe2\x80\x99Isaac Alb\xc3\xa9niz. Aquesta gravaci\xc3\xb3 significa un punt d\'inflexi\xc3\xb3 en la seva carrera perqu\xc3\xa8 a partir d\'aquest moment la demanda de gravacions va anar en augment, de tal manera que se centr\xc3\xa0 molt especialment a recuperar el llegat musical dels antics com Rameau, J.S.Bach, Couperin, Chabrier, Mozart, Chopin, etc. Aquesta dualitat entre els moderns i els cl\xc3\xa0ssics ser\xc3\xa0 una constant en la seva vida, prova que ens confirma que era una artista consagrada plenament a les exig\xc3\xa8ncies del seu temps. I \xc3\xa9s que, de fet, l\'impuls retrospectiu; el gust pels m\xc3\xbasics cl\xc3\xa0ssics no estava gens mal vist. Tot al contrari, va ser una tend\xc3\xa8ncia que es va perpetrar entre els modernistes de l\'\xc3\xa8poca per tal de desmarcar-se dels compositors rom\xc3\xa0ntics que els havien precedit. De tal manera que, recuperant les obres d\'un passat musical lluny\xc3\xa0, es reafirmaven en la novetat i aconseguien l\'originalitat que amb tant afany buscaven. Pulcinella (1920) podria ser un emblema de la fusi\xc3\xb3 entre aquests dos mons. Produ\xc3\xafda pels Ballets Russos i orquestrada per Stravinsky crida l\'atenci\xc3\xb3 perqu\xc3\xa8 es basa \xc3\xadntegrament en un feix de partitures atribu\xc3\xafdes a Pergolesi.      _NEWLINE_El llistat repertori que Marcelle Meyer va incloure en els programes de la seva gira per Anglaterra l\'any 1925, el mateix del seu primer enregistrament sonor, \xc3\xa9s del tot variat i ens demostra la seva flexibilitat i capacitat d\'assimilaci\xc3\xb3 de diferents llenguatges pian\xc3\xadstics. El seu pas per les sales de concerts angleses i tamb\xc3\xa9 essent retransmesa en directe per la r\xc3\xa0dio (2LO) contribu\xc3\xafa a fer coneguts a l\'altra banda del mar els m\xc3\xa9s alts representants de la m\xc3\xbasica francesa del moment com Satie, Stravinsky, Milhaud, etc. L\'impacte que aquestes obres podien causar queda prou expl\xc3\xadcit en una cr\xc3\xadtica al Musical Times: "Miss Meyer played also works by Lord Berners, Satie, Poulenc, and Auric, which struck one as being alternately (and often simultaneously) childish and cacophonous." Inevitablement, davant d\'una rebuda tan poc amable, es feia necess\xc3\xa0ria l\'adaptaci\xc3\xb3 del programa al gust angl\xc3\xa8s. Sense deixar de banda els seus referents, va incloure en el programa d\'altres noms que l\'havien acompanyat des de joveneta i pels qui el p\xc3\xbablic tenia m\xc3\xa9s predilecci\xc3\xb3. Composicions espanyoles amb autoria d\'Isaac Alb\xc3\xa9niz i Manuel de Falla o grans figures del passat musical com Bach, Scarlatti, Rameau eren m\xc3\xa9s celebrats, cosa que es feren m\xc3\xa9s recurrents. Val a dir, tanmateix que excel\xc2\xb7lia per sobre de tots ells i, amb difer\xc3\xa8ncia, Claude Debussy, pel qui no podia sentir menys que una profunda admiraci\xc3\xb3.\n_START_SECTION_\nProjecci\xc3\xb3 internacional\n_START_PARAGRAPH_\nBorejant la d\xc3\xa8cada dels 30 la seva carrera pian\xc3\xadstica entoma un gir m\xc3\xa9s internacional al ser convidada diverses vegades a tocar als auditoris d\xe2\x80\x99Amsterdam o Londres. Qui va propiciar el contacte neerland\xc3\xa8s fou Willem Mengelberg, mentre que Thomas Beecham, Ernest Ansermet, Adrian Boult i Pierre Monteux la menaren cap a terres angleses. Per si no n\'hi hagu\xc3\xa9s prou, Richard Strauss tamb\xc3\xa9 es va fer ress\xc3\xb2 de les seves qualitats interpretatives i l\xe2\x80\x99any 1930 la va citar a Budapest per tocar Burlesque, que ja havia tingut l\'ocasi\xc3\xb3 d\'estrenar a Par\xc3\xads a la Salle Pleyel un any abans.  Com a aspecte a destacar, va ser una de les poques pianistes convidada a tocar al 10\xc3\xa8 Festival de Salzburg. Qui tamb\xc3\xa9 descriu breument un dels seus concerts \xc3\xa9s Benjamin Britten en un dels seus quaderns. Destaca la brillantor de la m\xc3\xbasica i la presentaci\xc3\xb3 summament atractiva que fa de La Mer de Ravel i d\'altres reduccions per a piano.\n_START_SECTION_\nDivorci\n_START_PARAGRAPH_\nDespr\xc3\xa9s de molts anys d\'inestabilitat emocional, suposadament a causa de la infidelitat del seu marit amb Madelaine Renaud, l\'any 1937 va aconseguir finalment el divorci amb Pierre Bertin i es va casar amb Carlo Di Vieto, advocat itali\xc3\xa0 amb qui va tenir una altra filla. A partir d\'aquest moment comen\xc3\xa7aria una nova etapa en que les relacions amb It\xc3\xa0lia serien freq\xc3\xbcents, fins al trasllat definitiu a Roma l\'any 1948.    _NEWLINE_Paral\xc2\xb7lelament a aquesta agitaci\xc3\xb3 a nivell familiar, va seguir estrenant obres o tocant per musics de renom. Paul Hindemith seria un dels altres que podr\xc3\xadem incloure a la llista, pel qui l\xe2\x80\x99any 1938 va interpretar la Sonata per a flauta i piano._NEWLINE_Crida bastant l\xe2\x80\x99atenci\xc3\xb3, donat el renom internacional que va anar adquirint, que no fos convidada a tocar a la Societ\xc3\xa9 des Concerts du Conservatoire fins al 1940. A partir d\xe2\x80\x99aquest any va incloure en el seu repertori obres de Cesar Franck (Variacions Simf\xc3\xb2niques) i d\xe2\x80\x99Arthur Honegger (Concert per a piano).\n_START_SECTION_\nFinalment: It\xc3\xa0lia\n_START_PARAGRAPH_\nD\'en\xc3\xa7\xc3\xa0 el seu enlla\xc3\xa7 amb Carlo Di Vieto, Marcelle Meyer es va donar a con\xc3\xa8ixer als compositors d\'avantguarda italiana. L\xe2\x80\x99any 1948 es va mudar a Roma amb la seva fam\xc3\xadlia i va iniciar una gira amb Andr\xc3\xa9 Cluytens i Mainardi. A partir d\xe2\x80\x99aquest moment podr\xc3\xadem tra\xc3\xa7ar una l\xc3\xadnia de separaci\xc3\xb3 en la seva carrera, ja que va passar de retre homenatge als compositors francesos per dedicar-se a estrenar les obres dels italians Luigi Dallapiccola, Veretti, Rieti, Petrassi i Alfredo Casella, mentre va seguir en contacte amb grans figures del moment com Paul Kletzki, Herbert von Karajan i Hermann Cherchen fins al 1950.\n_START_SECTION_\nMort\n_START_PARAGRAPH_\nLa seva mort sobtada l\'any 1958, als 60 anys, mentre tocava el piano a casa la seva germana Germaine trunca una futura gira als Estats Units que havia de fer amb Dimitris Mitropoulos. El que podria haver estat l\'inici d\'una etapa de reconeixement pel nou m\xc3\xb3n va dificultar fins i tot que aquest es produ\xc3\xads en nivell local. El seu cos descansa juntament amb el del seu cunyat L\xc3\xa9opold Survage al Cementi\xc3\xa8re du Bois Tardieu de Par\xc3\xads.\n_START_SECTION_\nLes Discophiles Fran\xc3\xa7aises\n_START_PARAGRAPH_\nUna de les majors experi\xc3\xa8ncies de Marcelle Meyer va comen\xc3\xa7ar l\'any 1940 quan va entrar en contacte amb les Discophiles Fran\xc3\xa7aises, dirigides en aquell moment pel t\xc3\xa8cnic de so Andr\xc3\xa9 Charlin. En aquelles dates, la firma passava per una etapa de solv\xc3\xa8ncia econ\xc3\xb2mica, ja que acabaven de treure el nou format 33 i estava guanyant molta popularitat. Firmant amb la companyia, Marcelle va deixar un llegat incommensurable, ja que ens deixava uns dels enregistraments sonors m\xc3\xa9s remarcables de la m\xc3\xbasica francesa, en tant que a trav\xc3\xa9s d\'ells, hom pot fer-se a la idea de quin era el gust est\xc3\xa8tic de l\'\xc3\xa8poca en la interpretaci\xc3\xb3 dels cl\xc3\xa0ssics i, d\'altra banda, com entenien les obres de Stravinski, i tants d\'altres, els seus contemporanis.\n_START_SECTION_\nRepercussions de la seva figura\n_START_PARAGRAPH_\nAlexandre Taraud \xc3\xa9s un dels pianistes actuals que m\xc3\xa9s s\'ha interessat en la traject\xc3\xb2ria professional de Marcelle Meyer. En un article publicat a la Voix du Nord l\'any 2015 el pianista confessa la seva admiraci\xc3\xb3 i eterna gratitud davant del llegat sonor que ens va deixar Marcelle. Parla d\'ella com una vision\xc3\xa0ria, i tamb\xc3\xa9 lloa:_NEWLINE_\xc2\xab\xc2\xa0son engagement dans la musique contemporaine de son temps, son amiti\xc3\xa9 ind\xc3\xa9fectible pour les plus grands compositeurs, peintres et po\xc3\xa8tes, sa conviction que Rameau ou Couperin devaient \xc3\xaatre jou\xc3\xa9s avec une passion \xc3\xa9gale \xc3\xa0 celle que l\xe2\x80\x99on accorde plus volontiers \xc3\xa0 leurs voisins Bach et Scarlatti, sa foi en Chabrier, qu\xe2\x80\x99elle d\xc3\xa9fendait comme Ravel ou Debussy\xc2\xa0\xc2\xbb.'