b"\n_START_ARTICLE_\nCos m\xc3\xadstic de Jesucrist\n_START_SECTION_\nTeologia\n_START_PARAGRAPH_\nEls te\xc3\xb2legs cat\xc3\xb2lics van inspirar-se d'una frase de Pau de Tars treta de la seva Primera carta als Corintis: \xc2\xabPerqu\xc3\xa8, aix\xc3\xad com en un sol cos tenim molts membres, i no tots tenen la mateixa funci\xc3\xb3, tamb\xc3\xa9 nosaltres, tots plegats som un sol cos en el Crist, i cada un en particular som membres els uns dels altres. Tenint dons diferents, segons la gr\xc3\xa0cia que ens ha estat donada, si \xc3\xa9s el de profecia, exerciu-lo d'acord amb la fe; si \xc3\xa9s el de servei, servint; el mestre, ensenyant; el qui exhorta, exhortant; el qui d\xc3\xb3na, que ho faci amb generositat; el qui presideix, amb dilig\xc3\xa8ncia; el qui practica la miseric\xc3\xb2rdia, amb alegria.\xc2\xbb_NEWLINE_Segons aquest concepte, el Crist \xc3\xa9s el cap de la comunitat i els creients en formen el cos o els membres. En combregar, els cat\xc3\xb2lics que es reuneixen esdevenen part del cos m\xc3\xadstic. Segons la doctrina de Pius XII aix\xc3\xb2 nom\xc3\xa9s pot funcionar si els creients respecten tant el cap invisible (Jes\xc3\xbas), com el seu vicari (el papa), com que qui nom\xc3\xa9s respectaria Jes\xc3\xbas com cap, \xc2\xabenfosqueix i deforma\xc2\xbb el cos m\xc3\xadstic del Redemptor.\n_START_SECTION_\nConseq\xc3\xbc\xc3\xa8ncies socials, pol\xc3\xadtiques i filos\xc3\xb2fiques\n_START_PARAGRAPH_\nDurant l'edat mitjana, aquest principi contribu\xc3\xafa a forjar una concepci\xc3\xb3 de la societat humana en tant que entitat, en la qual l'individu nom\xc3\xa9s tenia un paper molt secundari en un tot transcendental m\xc3\xa9s important. L'anonimat de l'art rom\xc3\xa0nic i g\xc3\xb2tic n'era una expressi\xc3\xb3: molts artistes no signaven les seves obres, ja que l'art s'integrava als edificis per a contribuir a la realitzaci\xc3\xb3 de l'ideal col\xc2\xb7lectiu._NEWLINE_Al mateix context, el concepte va servir per explicar la sobirania \xc2\xabnatural\xc2\xbb dels caps d'estat (papes, reis i emperadors) que rebien llur autoritat deo gratias en \xc3\xa9sser el cap temporal de la comunitat dels creients. La met\xc3\xa0fora de Pau de Tars tamb\xc3\xa9 justificava la posici\xc3\xb3 desigual dels humans en la jerarquia: l'home havia d'acceptar acomplir el seu paper, segons els seus dons, com si fos part d'un cos. Si no ho fes, la societat no podria funcionar, tal com un cos amb dos caps i sense mans tampoc no ho podria fer. En conseq\xc3\xbc\xc3\xa8ncia, la desigualtat era natural, normal i necess\xc3\xa0ria._NEWLINE_A partir del Renaixement, de mica en mica l'individu va comen\xc3\xa7ar a emancipar-se de la noci\xc3\xb3 de col\xc2\xb7lectivitat medieval i la idea de la igualtat de cada hum\xc3\xa0 va desenvolupar-se. La Il\xc2\xb7lustraci\xc3\xb3 va confirmar aquesta tend\xc3\xa8ncia que va culminar en diverses revolucions als segles xvii i xix i enll\xc3\xa0, en els principis de la Revoluci\xc3\xb3 Francesa \xc2\xabllibertat, igualtat, fraternitat\xc2\xbb i finalment en les consecutives declaracions dels Drets de l'Home i del Ciutad\xc3\xa0 fins a la Declaraci\xc3\xb3 Universal dels Drets Humans el 1948."