b"\n_START_ARTICLE_\nPersecuci\xc3\xb3 de Diocleci\xc3\xa0\n_START_PARAGRAPH_\nLa persecuci\xc3\xb3 de Diocleci\xc3\xa0, tamb\xc3\xa9 coneguda com a \xc2\xabGran Persecuci\xc3\xb3\xc2\xbb, fou la darrera i potser la m\xc3\xa9s cruel persecuci\xc3\xb3 dels cristians a l'Imperi Rom\xc3\xa0. El 303 la tetrarquia formada pels augusti Diocleci\xc3\xa0 i Maximi\xc3\xa0 i els c\xc3\xa8sars Galeri i Constanci va emetre una s\xc3\xa8rie d'edictes que abolien els drets legals dels cristians i exigien que acomplissin les pr\xc3\xa0ctiques religioses tradicionals. Tot d'edictes posteriors s'enfocaren al clergat i demanaven sacrificis universals, ordenant a tots els habitants a realitzar sacrificis als d\xc3\xa9us. La persecuci\xc3\xb3 va variar en intensitat al llarg de l'imperi \xe2\x80\x94les repres\xc3\xa0lies m\xc3\xa9s febles foren a la G\xc3\xa0l\xc2\xb7lia i a Brit\xc3\xa0nia, on \xc3\xbanicament s'aplic\xc3\xa0 el primer edicte, mentre que les m\xc3\xa9s violentes tingueren lloc a les prov\xc3\xadncies orientals\xe2\x80\x94. Tot i que les lleis persecut\xc3\xb2ries foren anul\xc2\xb7lades per diferents emperadors en diferents \xc3\xa8poques, Constant\xc3\xad i l'Edicte de Mil\xc3\xa0 de Licini han marcat tradicionalment la fi de la persecuci\xc3\xb3 dels cristians._NEWLINE_Els cristians eren considerats una amena\xc3\xa7a per a les tradicions de l'Imperi Rom\xc3\xa0 perqu\xc3\xa8 rebutjaven les festivitats p\xc3\xbabliques, es negaven a practicar el culte imperial, no ocupaven c\xc3\xa0rrecs p\xc3\xbablics i eren obertament cr\xc3\xadtics amb les religions tradicionals. Si b\xc3\xa9 eren objecte de discriminaci\xc3\xb3 a nivell local a tot l'Imperi perqu\xc3\xa8 se'ls considerava integrants d'una esp\xc3\xa8cie de \xc2\xabsocietat secreta\xc2\xbb de la qual sempre es sospitava, durant els dos primers segles de l'era cristiana cap emperador no va emetre lleis contra la fe o l'Esgl\xc3\xa9sia, sin\xc3\xb3 que la majoria de les persecucions foren dutes a terme per funcionaris del govern local. Cap a la d\xc3\xa8cada del 250, durant els regnats de Deci i Valeri\xc3\xa0, comen\xc3\xa7aren a aprovar-se determinades lleis contra la pr\xc3\xa0ctica del cristianisme. Aquest tipus de legislaci\xc3\xb3 obligava els cristians a realitzar sacrificis als d\xc3\xa9us pagans (acci\xc3\xb3 vetada per llur religi\xc3\xb3), o, sin\xc3\xb3, afrontar la pres\xc3\xb3 i la pena de mort. Despr\xc3\xa9s de l'arribada al tron de Gal\xc2\xb7li\xc3\xa8 el 260, un decret orden\xc3\xa0 de manera temporal el cessament de la persecuci\xc3\xb3, per\xc3\xb2 quan puj\xc3\xa0 al tron Diocleci\xc3\xa0 el 284 es produ\xc3\xad un canvi gradual en l'actitud oficial envers les minories religioses. Durant els primers quinze anys del seu regnat, Diocleci\xc3\xa0 purg\xc3\xa0 l'ex\xc3\xa8rcit de cristians, condemn\xc3\xa0 els maniqueus a mort, i es f\xc3\xa9u envoltar per un seguici d'oponents p\xc3\xbablics al cristianisme. La prefer\xc3\xa8ncia de Diocleci\xc3\xa0 per un govern ferm combinada amb la imatge de restaurador del passat glori\xc3\xb3s de Roma que va voler transmetre propici\xc3\xa0 la m\xc3\xa9s profunda persecuci\xc3\xb3 de la hist\xc3\xb2ria de Roma. Al voltant del 302 Galeri, pag\xc3\xa0 devot, pression\xc3\xa0 Diocleci\xc3\xa0 per comen\xc3\xa7ar una persecuci\xc3\xb3 general dels cristians. Despr\xc3\xa9s de consultar l'oracle de Delfos, la seva resposta fou entesa com un suport a la posici\xc3\xb3 de Galeri i el 303 comen\xc3\xa7\xc3\xa0 la persecuci\xc3\xb3 a nivell general._NEWLINE_La persecuci\xc3\xb3 es concret\xc3\xa0 en la promulgaci\xc3\xb3 de quatre edictes successius que marcaren el ritme i les accions empreses en contra de l'Esgl\xc3\xa9sia. Aix\xc3\xad mateix, el rigor amb qu\xc3\xa8 cadascuna d'aquestes mesures foren aplicades vari\xc3\xa0 en intensitat al llarg de l'Imperi, amb m\xc3\xa9s viol\xc3\xa8ncia als territoris orientals, governats per Diocleci\xc3\xa0 i Galeri, i menys intensitat a les terres governades per Constanci. El seu fill, Constant\xc3\xad, despr\xc3\xa9s de ser proclamat august el 306, acab\xc3\xa0 amb les persecucions als territoris que governava i ofer\xc3\xad als cristians la restituci\xc3\xb3 completa de tot all\xc3\xb2 que havien perdut. Aquell mateix any, a It\xc3\xa0lia, l'usurpador Maxenci despla\xc3\xa7\xc3\xa0 el successor de Maximi\xc3\xa0, Sever, bo i prometent una total toler\xc3\xa0ncia religiosa. Galeri don\xc3\xa0 per acabada la persecuci\xc3\xb3 a Orient el 311, per\xc3\xb2 fou represa a Egipte, Palestina i a l'\xc3\x80sia Menor pel seu successor, Maxim\xc3\xad Daia. Constant\xc3\xad i Licini, el successor de Sever, signaren l'\xc2\xabEdicte de Mil\xc3\xa0\xc2\xbb el 313, que oferia una acceptaci\xc3\xb3 m\xc3\xa9s profunda i comprensiva del cristianisme del que proposava l'edicte de Galeri. Quan Licini va v\xc3\xa8ncer Maxim\xc3\xad el 313 va posar fi definitivament a la persecuci\xc3\xb3 a Orient._NEWLINE_La persecuci\xc3\xb3, per\xc3\xb2, no aconsegu\xc3\xad aturar el creixement de l'esgl\xc3\xa9sia cristiana. El 324, Constant\xc3\xad era l'\xc3\xbanic governant de l'Imperi i el cristianisme s'havia convertit en la seva religi\xc3\xb3 predilecta. Tot i que la persecuci\xc3\xb3 va tenir com a resultat la mort \xe2\x80\x94d'acord amb estimacions actuals\xe2\x80\x94 d'entre 3.000 i 3.500 cristians, aix\xc3\xad com la tortura, empresonament o desterrament de molta altra gent, la majoria dels cristians van evitar el c\xc3\xa0stig. La persecuci\xc3\xb3 caus\xc3\xa0, nogensmenys, que moltes esgl\xc3\xa9sies quedessin dividides entre aquells que havien acomplert amb les imposicions imperials (els \xc2\xabtraditores\xc2\xbb) i aquells que s'havien mantingut \xc2\xabpurs\xc2\xbb. Alguns cismes, com el dels donatistes al nord d'\xc3\x80frica (que no es reconciliaren amb l'esgl\xc3\xa9sia cat\xc3\xb2lica fins despr\xc3\xa9s del 411) i els malecians a Egipte, persistiren molt de temps despr\xc3\xa9s de les persecucions. Durant els segles posteriors, alguns cristians crearen un \xc2\xabculte als m\xc3\xa0rtirs\xc2\xbb i exageraren les barbaritats de l'era de les persecucions. Aquestes narracions foren criticades des de l'\xc3\xa8poca de la Il\xc2\xb7lustraci\xc3\xb3 i posteriorment per historiadors com Edward Gibbon. Diversos historiadors moderns com Geoffrey de Sainte Croix, han intentat determinar si les fonts cristianes exageraren l'abast de la persecuci\xc3\xb3 de Diocleci\xc3\xa0.\n_START_SECTION_\nPersecucions pr\xc3\xa8vies\n_START_PARAGRAPH_\nDes de la seva primera aparici\xc3\xb3 fins a la seva legalitzaci\xc3\xb3 sota el govern de Constant\xc3\xad, el cristianisme fou una religi\xc3\xb3 il\xc2\xb7legal a inst\xc3\xa0ncies de l'estat rom\xc3\xa0. Durant els seus dos primers segles d'exist\xc3\xa8ncia, el cristianisme i els seus practicants foren impopulars entre la societat en general. D'aquesta manera, els cristians eren sempre sospitosos, membres d'una \xc2\xabsocietat secreta\xc2\xbb que es comunicaven a trav\xc3\xa9s de codis privats i es mantenien al marge de l'esfera p\xc3\xbablica. La causa de les primeres persecucions fou l'hostilitat popular, l'ira de la massa, no les accions legals. El 177, a Li\xc3\xb3, nom\xc3\xa9s la intervenci\xc3\xb3 de les autoritats civils va aturar una host pagana que treia els cristians de casa seva per matar-los. El governador de Bit\xc3\xadnia-Pontus, Plini, va rebre nombroses llistes de den\xc3\xbancies per part de ciutadans an\xc3\xb2nims, que l'emperador Traj\xc3\xa0 va recomanar-li d'ignorar._NEWLINE_Per als seguidors dels cultes tradicionals, els cristians eren criatures estranyes: ni del tot romans ni del tot b\xc3\xa0rbars. Llurs pr\xc3\xa0ctiques amena\xc3\xa7aven profundament els costums tradicionals: els cristians rebutjaven les festivitats p\xc3\xbabliques, es negaven a prendre part del culte imperial, evitaven els c\xc3\xa0rrecs p\xc3\xbablics i criticaven obertament les tradicions antigues. Les converses dividien fam\xc3\xadlies: Just\xc3\xad el M\xc3\xa0rtir parla d'un home pag\xc3\xa0 que denunci\xc3\xa0 la seva dona cristiana i Tertul\xc2\xb7li\xc3\xa0 de fills que foren desheretats per convertir-se al cristianisme. La religi\xc3\xb3 tradicional romana estava \xc3\xadntimament unida al teixit de la societat i de l'Imperi Rom\xc3\xa0, per\xc3\xb2 els cristians es negaven a observar-ne les pr\xc3\xa0ctiques. En paraules de T\xc3\xa0cit, els cristians mostraven \xc2\xabodi envers la ra\xc3\xa7a humana\xc2\xbb (odium generis humani), tant que els m\xc3\xa9s cr\xc3\xa8duls creien \xc3\xa0dhuc que els cristians feien \xc3\xbas de la m\xc3\xa0gia negra per aconseguir objectius revolucionaris i que practicaven l'incest i el canibalisme._NEWLINE_Tot i aix\xc3\xb2, durant els dos primers segles de l'era cristiana cap emperador no va emetre lleis contra llur fe o llur Esgl\xc3\xa9sia. Les persecucions que tingueren lloc durant aquella \xc3\xa8poca es dugueren a terme sota l'autoritat dels propis funcionaris del govern local. Aix\xc3\xad doncs, a Bit\xc3\xadnia-Pontus el 111, el governador imperial, Plini, fou el responsable de torturar cristians, mentre que a Esmirna (Izmir) el 156 i a Scillium, prop de Cartago, el 180, l'encarregat fou el proc\xc3\xb2nsol. Finalment, a Li\xc3\xb3 el 177 fou el governador de la prov\xc3\xadncia. Quan l'emperador Ner\xc3\xb3 execut\xc3\xa0 cristians per la seva suposada implicaci\xc3\xb3 en el Gran incendi de Roma del 64 es tract\xc3\xa0 d'un afer purament local que no s'estengu\xc3\xa9 m\xc3\xa9s enll\xc3\xa0 dels l\xc3\xadmits de la ciutat de Roma. Si b\xc3\xa9 aquestes primeres persecucions foren violentes, alhora foren espor\xc3\xa0diques, breus i d'un abast limitat, i no eren sin\xc3\xb3 una lleugera amena\xc3\xa7a per al cristianisme en el seu conjunt. Nogensmenys, l'arbitrarietat de l'acci\xc3\xb3 oficial f\xc3\xa9u que l'amena\xc3\xa7a de la coacci\xc3\xb3 de l'estat fos m\xc3\xa9s important en la imaginaci\xc3\xb3 cristiana._NEWLINE_Al segle III la situaci\xc3\xb3 canvi\xc3\xa0: els emperadors esdevingueren m\xc3\xa9s hostils i els representants governamentals comen\xc3\xa7aren a perseguir activament cristians, en comptes de respondre simplement a la voluntat de la massa. El cristianisme tamb\xc3\xa9 havia canviat, els seus practicants ja no eren simplement les \xc2\xabclasses baixes que fomentaven descontentament\xc2\xbb; de fet, aleshores ja hi havia cristians rics o d'alt llinatge. Or\xc3\xadgenes, en un escrit del 248, parla de \xc2\xabla multitud de persones convertint-se a la fe, \xc3\xa0dhuc homes rics i persones amb posicions d'honor, i dames d'alt refinament i llinatge\xc2\xbb. La reacci\xc3\xb3 oficial va cr\xc3\xa9ixer en fermesa. El 202, segons la Hist\xc3\xb2ria Augusta (un text del segle IV de fiabilitat dubtosa), Septimi Sever (r. 193-211) public\xc3\xa0 un reescripte general prohibint la conversi\xc3\xb3 al judaisme o al cristianisme.  Maxim\xc3\xad (r. 235-38), d'altra banda, tingu\xc3\xa9 com a objectiu els l\xc3\xadders cristians. Finalment, Deci (r. 249-51), exigint una mostra de suport a la fe, proclam\xc3\xa0 que tots els habitants de l'Imperi havien de realitzar sacrificis als d\xc3\xa9us, menjar carn sacrificada i que la realitzaci\xc3\xb3 d'aquests actes havia de quedar verificada per testimonis. Tot i aix\xc3\xb2, els cristians eren obstinats quant al compliment de totes aquestes normes. L\xc3\xadders de l'esgl\xc3\xa9sia, com el bisbe de Roma Fabi\xc3\xa0 i Babiles, bisbe d'Antioquia, foren detinguts i executats, com tamb\xc3\xa9 laics com Pioni d'Esmirna. El te\xc3\xb2leg cristi\xc3\xa0 Or\xc3\xadgenes fou torturat durant la persecuci\xc3\xb3 i mor\xc3\xad aproximadament un any despr\xc3\xa9s a causa de les ferides._NEWLINE_La persecuci\xc3\xb3 de Deci fou un cop dur per a l'Esgl\xc3\xa9sia. A Cartago es produ\xc3\xad una apostasia (ren\xc3\xbancia de la fe) massiva. A Esmirna, el bisbe Euctemon realitz\xc3\xa0 els sacrificis establerts i anim\xc3\xa0 els altres a fer-los tamb\xc3\xa9. A causa que l'Esgl\xc3\xa9sia era en gran part urbana, hauria d'haver estat f\xc3\xa0cil identificar, a\xc3\xafllar i destruir-ne la jerarquia. Tanmateix, aix\xc3\xb2 no va oc\xc3\xb3rrer. El juny del 251 Deci mor\xc3\xad en una batalla, deixant incompleta la seva persecuci\xc3\xb3. Les persecucions no continuaren almenys durant els seg\xc3\xbcents sis anys, permetent aix\xc3\xad que l'Esgl\xc3\xa9sia reprengu\xc3\xa9s algunes de les seves funcions. Valeri\xc3\xa0, amic de Deci, va prendre el comandament imperial el 253. Tot i que es va creure en primera inst\xc3\xa0ncia que era un \xc2\xabexcepcional amic\xc2\xbb dels cristians, les seves accions aviat van demostrar el contrari. El juliol del 257 proclam\xc3\xa0 un nou edicte persecutori: com a c\xc3\xa0stig per seguir la fe cristiana, tots aquells que professessin aquesta fe havien d'afrontar l'exili o la condemna a treballs for\xc3\xa7ats a les mines. L'agost del 258 va emetre un segon edicte, fent que el c\xc3\xa0stig fos la mort. Aix\xc3\xb2 no obstant, aquesta persecuci\xc3\xb3 va veure's aturada el juny del 260 quan Valeri\xc3\xa0 fou capturat en una batalla i fou executat. El seu fill Gal\xc2\xb7li\xc3\xa8 (r. 260-68) finalitz\xc3\xa0 la persecuci\xc3\xb3 inaugurant una \xc2\xabpetita pau de l'Esgl\xc3\xa9sia\xc2\xbb. Aquesta pau no va veure's pertorbada, tret d'algunes persecucions a\xc3\xafllades i ocasionals, fins que Diocleci\xc3\xa0 es convert\xc3\xad en emperador.\n_START_SECTION_\nLa persecuci\xc3\xb3 i la ideologia de la tetrarquia\n_START_PARAGRAPH_\nDiocleci\xc3\xa0, que fou proclamat emperador el 20 de novembre del 284, era conservador en mat\xc3\xa8ria de religi\xc3\xb3, seguidor del culte rom\xc3\xa0 tradicional. A difer\xc3\xa8ncia d'Aureli\xc3\xa0 (r. 270-75), Diocleci\xc3\xa0 no adopt\xc3\xa0 cap nou culte, de fet, va preferir sempre els d\xc3\xa9us m\xc3\xa9s antics, \xc3\xa9s a dir, les de\xc3\xaftats ol\xc3\xadmpiques. No obstant aix\xc3\xb2, s\xc3\xad que va pretendre inspirar un resorgiment religi\xc3\xb3s a nivell general. Com a panegirista de Maximi\xc3\xa0, declar\xc3\xa0: \xc2\xabHas lloat els d\xc3\xa9us amb altars i est\xc3\xa0tues, temples i ofrenes, que vares dedicar amb el teu propi nom i imatge, la santedat del qual augmenta amb l'exemple que vares donar de veneraci\xc3\xb3 als d\xc3\xa9us. Segurament, els homes entenen ara quin poder resideix en els d\xc3\xa9us, quan els vares adorar amb tanta fervor\xc2\xbb. Com a part dels seus plans de resorgiment, Diocleci\xc3\xa0 invert\xc3\xad en edificacions de tipus religi\xc3\xb3s. Un quart de totes les inscripcions que fan refer\xc3\xa8ncia a reparacions dels temples del nord d'\xc3\x80frica entre el 276 i el 395 daten del seu regnat. Diocleci\xc3\xa0 associ\xc3\xa0 la seva imatge amb la del l\xc3\xadder del pante\xc3\xb3 rom\xc3\xa0, J\xc3\xbapiter, mentre que el seu co-emperador Maximi\xc3\xa0 s'associ\xc3\xa0 a la d'H\xc3\xa8racles. Aquesta connexi\xc3\xb3 entre d\xc3\xa9u i emperador ajud\xc3\xa0 a legitimar les demandes de poder dels emperadors i a unir estretament el govern imperial i el culte tradicional._NEWLINE_Diocleci\xc3\xa0 no afavor\xc3\xad nom\xc3\xa9s J\xc3\xbapiter i H\xc3\xa8racles, at\xc3\xa8s que hauria suposat un canvi dr\xc3\xa0stic en la tradici\xc3\xb3 pagana. Per exemple, Elag\xc3\xa0bal havia intentat fomentar el seu propi d\xc3\xa9u, deixant de banda la resta, i fracass\xc3\xa0 estrepitosament; constru\xc3\xad temples a Isis i a Serapis a Roma i un temple de Sol Invictus a It\xc3\xa0lia. Diocleci\xc3\xa0, en canvi, afavor\xc3\xad els d\xc3\xa9us que prove\xc3\xafen seguretat a tot l'Imperi, en compte de les de\xc3\xaftats locals de les prov\xc3\xadncies. A \xc3\x80frica, el resorgiment de Diocleci\xc3\xa0 se centr\xc3\xa0 en J\xc3\xbapiter, H\xc3\xa8racles, Mercuri, Apol\xc2\xb7lo i el culte imperial; el culte a Saturn, en canvi, fou un p\xc3\xa8l abandonat. Tamb\xc3\xa9 en la iconografia imperial J\xc3\xbapiter i H\xc3\xa8racles apareixen pertot. El mateix patr\xc3\xb3 de favoritisme afect\xc3\xa0 Egipte: les de\xc3\xaftats natives eg\xc3\xadpcies no van veure cap mena de resorgiment, ni s'utilitz\xc3\xa0 la sagrada escriptura jerogl\xc3\xadfica en aquella \xc3\xa8poca. La unitat de culte era un aspecte central en la pol\xc3\xadtica religiosa de Diocleci\xc3\xa0._NEWLINE_Aix\xc3\xad com els seus predecessors C\xc3\xa8sar August i Traj\xc3\xa0, Dioclesi\xc3\xa0 es presentava com \xc2\xabel restaurador\xc2\xbb. Incitava el poble perqu\xc3\xa8 el seu regnat i forma de govern, la tetrarquia (govern de quatre emperadors), fos vist com una renovaci\xc3\xb3 dels valors tradicionals romans i, despr\xc3\xa9s de l'an\xc3\xa0rquic segle III, com un retorn a l'\xc2\xabEdat d'or de Roma\xc2\xbb. Amb aquesta visi\xc3\xb3, refor\xc3\xa7\xc3\xa0 la prefer\xc3\xa8ncia romana pels costums antics, aix\xc3\xad com l'oposici\xc3\xb3 imperial a societats independents. Tanmateix, la figura de Diocleci\xc3\xa0 fou molt inusual per la seva postura activista envers el r\xc3\xa8gim, la seva creen\xc3\xa7a en qu\xc3\xa8 el poder d'un govern central podia impulsar grans canvis en la societat i en la moral. La majoria dels emperadors anteriors havien estat molt cauts en llurs pol\xc3\xadtiques administratives, i preferiren treballar sobre estructures preestablertes en comptes de reformular-les. En canvi, Diocleci\xc3\xa0 desitjava reformar tots els aspectes de la vida p\xc3\xbablica per adequar-los als seus objectius. Sota el seu govern, l'encunyaci\xc3\xb3 de monedes, la fiscalitat, l'arquitectura, el dret i la hist\xc3\xb2ria foren radicalment reconstru\xc3\xafts per reflectir la seva ideologia tradicionalista i autorit\xc3\xa0ria. La reforma del \xc2\xabteixit moral\xc2\xbb de l'Imperi (i l'erradicaci\xc3\xb3 de les minories religioses) constitu\xc3\xafa nom\xc3\xa9s un primer pas en aquest proc\xc3\xa9s._NEWLINE_La posici\xc3\xb3 \xc3\xbanica de cristians i jueus a l'Imperi comen\xc3\xa7\xc3\xa0 a fer-se cada cop m\xc3\xa9s evident. Els jueus havien aconseguit una certa toler\xc3\xa0ncia imperial en atenci\xc3\xb3 a la gran antiguitat de llur fe. Varen quedar al marge de la persecuci\xc3\xb3 de Deci, i continuaren gaudint de la mateixa situaci\xc3\xb3 durant les persecucions del govern tetr\xc3\xa0rquic. A causa que practicaven una nova i poc familiar fe que aleshores s'identificava de forma t\xc3\xadpica amb el judaisme, els cristians no tenien aquella excusa. A m\xc3\xa9s a m\xc3\xa9s, els cristians s'havien anat allunyant de llur her\xc3\xa8ncia jueva durant tota la hist\xc3\xb2ria._NEWLINE_La persecuci\xc3\xb3 no fou l'\xc3\xbanica manifestaci\xc3\xb3 de la fervor moral de la tetrarquia. El 295 Diocleci\xc3\xa0, o el seu c\xc3\xa8sar Galeri, promulg\xc3\xa0 un edicte des de Damasc en qu\xc3\xa8 es prohibien els matrimonis incestuosos i s'afirmava la supremacia de les lleis romanes sobre la legislaci\xc3\xb3 local. El seu pre\xc3\xa0mbul insisteix que \xc3\xa9s tasca de tot emperador fer complir els preceptes sagrats de les lleis romanes, perqu\xc3\xa8 \xc2\xabels mateixos d\xc3\xa9us immortals afavoriran i estaran en pau amb Roma [...] si ens hem assegurat que tota persona subjecte a la nostra autoritat porti una vida pietosa, religiosa, pac\xc3\xadfica i casta en tots els aspectes\xc2\xbb. Aquests principis, condu\xc3\xafts fins a les \xc3\xbaltimes conseq\xc3\xbc\xc3\xa8ncies, requerien l\xc3\xb2gicament que els emperadors romans imposessin la conformitat religiosa.\n_START_SECTION_\nCristians a l'ex\xc3\xa8rcit\n_START_PARAGRAPH_\nEn concloure les Guerres romano-sass\xc3\xa0nides el 299, els co-emperadors Diocleci\xc3\xa0 i Galeri viatjaren de P\xc3\xa8rsia a la ciutat d'Antioquia de l'Orontes, a la prov\xc3\xadncia romana de S\xc3\xadria. Lactanci narra que a Antioquia, en algun moment del 299, els emperadors realitzaren sacrificis i endevinacions com intent de predir el futur. Els ar\xc3\xbaspexs, lectors d'auguris en animals sacrificats, foren incapa\xc3\xa7os d'obtenir-ne una lectura clara i continuaren errant despr\xc3\xa9s de diversos intents. El mestre ar\xc3\xbaspex finalment va concloure que aquell error es devia a les interrupcions en el proc\xc3\xa9s causades per homes profans. S'havia observat que alguns cristians a la casa imperial havien realitzat el senyal de la creu durant les cerim\xc3\xb2nies, i per tant foren culpats d'haver interromput l'endevinaci\xc3\xb3 dels ar\xc3\xbaspexs. Diocleci\xc3\xa0, enfurismat per aquests fets, declar\xc3\xa0 que tots els membres de la cort havien de realitzar un sacrifici per si mateixos. Diocleci\xc3\xa0 i Galeri enviaren cartes als comandaments militars, exigint-los que tot l'ex\xc3\xa8rcit realitz\xc3\xa9s sacrificis sota pena d'expulsi\xc3\xb3._NEWLINE_Eusebi de Cesarea, un historiador eclesi\xc3\xa0stic de l'\xc3\xa8poca, narra una hist\xc3\xb2ria semblant: els comandants foren ordenats de fer escollir a les seves tropes entre el sacrifici o la p\xc3\xa8rdua del rang. Les condicions eren dures \xe2\x80\x94els soldats podien perdre la seva carrera en l'ex\xc3\xa8rcit, la seva pensi\xc3\xb3 estatal i els seus estalvis personals\xe2\x80\x94 per\xc3\xb2 no fatals. Segons Eusebi, la purga fou molt reeixida, malgrat que s'equivoca en els aspectes t\xc3\xa8cnics dels fets i la seva caracteritzaci\xc3\xb3 de l'abast de l'apostasia queda ambigu. Eusebi atribueix tamb\xc3\xa9 la iniciativa de la purga a Galeri, m\xc3\xa9s que no pas a Diocleci\xc3\xa0._NEWLINE_L'historiador Peter Davies suposa que Eusebi es refereix al mateix acte que Lactanci, per\xc3\xb2 que va tenir coneixement dels fets a trav\xc3\xa9s de rumors i no sabia res de la discussi\xc3\xb3 suscitada durant la cerim\xc3\xb2nia religiosa privada de l'emperador, a la qual Lactanci va tenir acc\xc3\xa9s. At\xc3\xa8s que fou l'ex\xc3\xa8rcit de Galeri el purgat \xe2\x80\x94Diocleci\xc3\xa0 havia deixat el seu a Egipte per sufocar una revolta\xe2\x80\x94, els habitants d'Antioquia haurien cregut comprensiblement que Galeri era l'instigador. L'historiador David Woods opina, en canvi, que Eusebi i Lactanci es referien a dos fets completament diferents; segons ell, Eusebi descriu el comen\xc3\xa7ament de la purga de l'ex\xc3\xa8rcit a Palestina, mentre que Lactanci descriu esdeveniments ocorreguts a la cort. Woods afirma a m\xc3\xa9s a m\xc3\xa9s que el passatge a la Cr\xc3\xb2nica, d'Eusebi, fou corromput en la seva traducci\xc3\xb3 al llat\xc3\xad, i que el text d'Eusebi situava origin\xc3\xa0riament els inicis de la persecuci\xc3\xb3 de l'ex\xc3\xa8rcit en una fortalesa a Betthorus (avui dia Jord\xc3\xa0nia)._NEWLINE_Eusebi, Lactanci i Constant\xc3\xad coincideixen en al\xc2\xb7legar que Galeri fou el principal impulsor de la purga militar, aix\xc3\xad com el seu principal beneficiari. Diocleci\xc3\xa0, tot i el seu conservadorisme religi\xc3\xb3s, encara tendia a la toler\xc3\xa0ncia religiosa. Galeri, tanmateix, era un pag\xc3\xa0 devot i apassionat. D'acord amb les fonts cristianes, ell era el principal defensor de la persecuci\xc3\xb3. A m\xc3\xa9s a m\xc3\xa9s, desitjava explotar aquesta postura en el seu propi benefici pol\xc3\xadtic. Essent l'emperador de menys rang, Galeri sempre era llistat l'\xc3\xbaltim en documents imperials. De fet, fins a la fi de la guerra el 299, no obtingu\xc3\xa9 un palau propi. Lactanci constata que Galeri anhelava aconseguir un rang m\xc3\xa9s alt en la jerarquia imperial. La mare de Galeri, R\xc3\xb2mula, era una anticristiana conven\xc3\xa7uda, havia estat sacerdotessa pagana a D\xc3\xa0cia i odiava els cristians perqu\xc3\xa8 es negaven a participar de les seves festivitats. Prestigi\xc3\xb3s i influent despr\xc3\xa9s de les seves vict\xc3\xb2ries en la guerra, Galeri podria haver desitjat compensar la seva humiliaci\xc3\xb3 pr\xc3\xa8via a Antioquia, quan Diocleci\xc3\xa0 li oblig\xc3\xa0 a caminar davant la caravana imperial en comptes d'anar a l'interior. El seu ressentiment aliment\xc3\xa0 el seu descontentament envers les pol\xc3\xadtiques oficials de toler\xc3\xa0ncia; des del 302 \xc3\xa9s probable que inst\xc3\xa9s Diocleci\xc3\xa0 a promulgar una llei general contra els cristians. Com que Diocleci\xc3\xa0 ja estava envoltat per un cercle de consellers anticristians, els seus suggeriments es van rebre amb encara m\xc3\xa9s for\xc3\xa7a.\n_START_SECTION_\nPersecuci\xc3\xb3 dels maniqueus\n_START_PARAGRAPH_\nLa situaci\xc3\xb3 va calmar-se despr\xc3\xa9s de la persecuci\xc3\xb3 inicial. Durant els tres anys seg\xc3\xbcents Diocleci\xc3\xa0 va romandre a Antioquia. Visti\xc3\xa0 Egipte un cop, durant l'hivern de 301-302, on comen\xc3\xa7\xc3\xa0 el repartiment de gra a Alexandria. Durant la seva estada, alguns maniqueus, seguidors del profeta Mani, foren denunciats en pres\xc3\xa8ncia del proc\xc3\xb2nsol d'\xc3\x80frica. El 31 de mar\xc3\xa7 del 302, en un rescripte d'Alexandria, Diocleci\xc3\xa0, despr\xc3\xa9s de consultar-ho amb el proc\xc3\xb2nsol d'Egipte, orden\xc3\xa0 que els l\xc3\xadders maniqueus fossin cremats vius amb les seves escriptures. Aquesta vegada fou la primera que una persecuci\xc3\xb3 imperial implicava la destrucci\xc3\xb3 de texts sagrats. Els maniqueus de poc estatus social havien de ser executats, els d'alt estatus social foren enviats a treballar a les pedreres de Procon\xc3\xa8s (illa de M\xc3\xa0rmara) o a les mines de Paneas. Tota propietat maniquea havia de ser confiscada i dipositada en la tresoreria imperial._NEWLINE_Diocleci\xc3\xa0 trob\xc3\xa0 molts motius d'ofensa en la religi\xc3\xb3 maniquea. La seva defensa dels cultes romans tradicionals va impulsar-lo a fer servir el llenguatge de la fervor religiosa. El proc\xc3\xb2nsol d'\xc3\x80frica envi\xc3\xa0 a Diocleci\xc3\xa0 un ansi\xc3\xb3s informe sobre els maniqueus. A finals de mar\xc3\xa7 del 302, Diocleci\xc3\xa0 va respondre: els maniqueus \xc2\xabhan establert noves i fins ara desconegudes sectes en oposici\xc3\xb3 als credos antics per poder expulsar les doctrines que ens han estat concedides en el passat pel favor div\xc3\xad, en benefici de la seva pr\xc3\xb2pia depravada doctrina\xc2\xbb. Continu\xc3\xa0 dient \xc2\xab[...] la nostra por \xc3\xa9s que amb el pas del temps, ells procuraran... infectar... tot el nostre imperi... com el ver\xc3\xad d'una serp maligna. Les religions antigues no han de ser criticades per les noves\xc2\xbb.\n_START_SECTION_\nDiocleci\xc3\xa0 i Galeri, 302-303\n_START_PARAGRAPH_\nDiocleci\xc3\xa0 era a Antioquia la tardor del 302 quan va tenir lloc la seg\xc3\xbcent inst\xc3\xa0ncia de la persecuci\xc3\xb3. El diaca Rom\xc3\xa0 de Cesarea visit\xc3\xa0 la cort mentre s'efectuaven sacrificis preliminars i va interrompre la cerim\xc3\xb2nia, tot denunciant l'acte en veu alta. Fou arrestat i condemnat a morir en una foguera, per\xc3\xb2 Diocleci\xc3\xa0 revoc\xc3\xa0 la decisi\xc3\xb3 i orden\xc3\xa0 en canvi que li tallessin la llengua. Rom\xc3\xa0 fou executat el 17 de novembre del 303. L'aud\xc3\xa0cia d'aquest cristi\xc3\xa0 va disgustar Diocleci\xc3\xa0, que abandon\xc3\xa0 la ciutat i an\xc3\xa0 a Nicom\xc3\xa8dia per passar l'hivern acompanyat de Galeri._NEWLINE_Amb el pas dels anys, el didacticisme religi\xc3\xb3s i moral dels emperadors arribava a nivells febrils, a inst\xc3\xa0ncies d'un oracle, arribaria al seu punt culminant. Segons Lactanci, mentre es trobava a Nicom\xc3\xa8dia el 302 Diocleci\xc3\xa0 i Galeri entraren en una discussi\xc3\xb3 sobre quina pol\xc3\xadtica imperial s'havia de prendre envers els cristians. Diocleci\xc3\xa0 argument\xc3\xa0 que vetar als cristians la participaci\xc3\xb3 en la burocr\xc3\xa0cia i en l'ex\xc3\xa8rcit seria prou per apaivagar els d\xc3\xa9us, mentre que Galeri cercava exterminar-los. Tractaren de resoldre llur disputa mitjan\xc3\xa7ant l'enviament d'un missatger per consultar l'oracle d'Apol\xc2\xb7lo a Brank\xc3\xaddia. Quan en va tornar, el missatger digu\xc3\xa9 a la cort que \xc2\xabels justos sobre la terra\xc2\xbb dificultaven l'habilitat d'Apol\xc2\xb7lo per parlar. Membres de la cort de Diocleci\xc3\xa0 l'informaren que aquells \xc2\xabjustos\xc2\xbb nom\xc3\xa9s podien ser els cristians de l'imperi. A inst\xc3\xa0ncies de la cort, Diocleci\xc3\xa0 acced\xc3\xad a les demandes d'una persecuci\xc3\xb3 universal.\n_START_SECTION_\nPrimer edicte\n_START_PARAGRAPH_\nEl 23 de febrer del 303 Diocleci\xc3\xa0 orden\xc3\xa0 que la recentment constru\xc3\xafda esgl\xc3\xa9sia cristiana a Nicom\xc3\xa8dia fos destru\xc3\xafda, les seves escriptures cremades i els seus tresors confiscats. El 23 de febrer era la festa de Termin\xc3\xa0lia, en honor a Terminus, el d\xc3\xa9u de les fronteres. Fou el dia escollit per acabar amb el cristianisme. L'endem\xc3\xa0, Diocleci\xc3\xa0 public\xc3\xa0 l'Edicte contra els cristians. Els principals objectius de la norma eren, com ho havien estat durant la persecuci\xc3\xb3 de Valeri\xc3\xa0, la propietat cristiana i l'alt clergat. El decret orden\xc3\xa0 la destrucci\xc3\xb3 de les escriptures cristianes, dels llibres lit\xc3\xbargics i dels llocs de culte a tot l'Imperi, i prohib\xc3\xad als cristians reunir-se per celebrar llur culte. Els senadors, equites, decurions, veterans i soldats cristians foren desprove\xc3\xafts de llurs rangs, i els lliberts imperials tornaren a ser esclavitzats._NEWLINE_Diocleci\xc3\xa0 deman\xc3\xa0 que l'edicte s'exerc\xc3\xads \xc2\xabsense vessar sang\xc2\xbb, contra les exig\xc3\xa8ncies de Galeri que tots els que es neguessin a fer els sacrificis obligatoris fossin condemnats a ser cremats vius. En qualsevol cas, i tot i la sol\xc2\xb7licitud de Diocleci\xc3\xa0, els jutges locals sovint aplicaven execucions durant la persecuci\xc3\xb3, at\xc3\xa8s que la pena capital era un dels seus poders discrecionals. La recomanaci\xc3\xb3 de Galeri \xe2\x80\x94cremar vius els cristians\xe2\x80\x94 esdevingu\xc3\xa9 un m\xc3\xa8tode com\xc3\xba d'execuci\xc3\xb3 dels cristians a Orient. Despr\xc3\xa9s que l'edicte fos publicat a Nicom\xc3\xa8dia, un home anomenat Eurius va agafar-lo i l'estrip\xc3\xa0, cridant \xc2\xabaqu\xc3\xad s\xc3\xb3n els teus triomfs g\xc3\xb2tics i s\xc3\xa0rmates\xc2\xbb. Fou arrestat per tra\xc3\xafci\xc3\xb3, torturat i cremat viu poc despr\xc3\xa9s; aix\xc3\xad esdevingu\xc3\xa9 el primer m\xc3\xa0rtir de l'edicte. Les mesures de l'edicte foren conegudes i imposades a Palestina el mar\xc3\xa7 o abril (abans de Pasqua), i estava essent aplicat pels c\xc3\xa0rrecs oficials locals a l'\xc3\x80frica del Nord entre maig i juny. El primer m\xc3\xa0rtir de Cesarea fou executat el 7 de juny; l'edicte entr\xc3\xa0 en vigor a Creta a partir del 19 de maig. El primer edicte fou l'\xc3\xbanic edicte legalment obligatori a l'Oest, mentre que a l'Est es desenvolup\xc3\xa0 progressivament una legislaci\xc3\xb3 cada cop m\xc3\xa9s dura.\n_START_SECTION_\nSegon, tercer i quart edicte\n_START_PARAGRAPH_\nL'estiu del 303, despr\xc3\xa9s d'una s\xc3\xa8rie de rebel\xc2\xb7lions a Malatya (actual Turquia) i S\xc3\xadria, es f\xc3\xa9u p\xc3\xbablic un segon edicte que ordenava l'arrest i l'empresonament de tots els bisbes i sacerdots. En opini\xc3\xb3 de l'historiador Roger Rees, no hi havia cap necessitat racional per fer aquest segon edicte: que Diocleci\xc3\xa0 l'emet\xc3\xa9s indica que o b\xc3\xa9 no tenia coneixement de l'aplicaci\xc3\xb3 del primer edicte, o b\xc3\xa9 pensava que no s'estava aplicant amb la rapidesa que caldria. Despr\xc3\xa9s de la publicaci\xc3\xb3 del segon decret, les presons van tornar a omplir-se \xe2\x80\x94el subdesenvolupat sistema penitenciari de l'\xc3\xa8poca no podia mantenir els diaques, els lectors, els sacerdots, els bisbes i els exorcistes que de sobte van comen\xc3\xa7ar a omplir les presons\xe2\x80\x94. Eusebi de Cesarea deix\xc3\xa0 escrit que el decret produ\xc3\xad l'empresonament de tants sacerdots que els criminals ordinaris ja no tenien lloc i van haver de ser alliberats._NEWLINE_Anticipant la celebraci\xc3\xb3 del vint\xc3\xa8 aniversari del seu regnat el 20 de novembre del 303, Diocleci\xc3\xa0 declar\xc3\xa0 una amnistia general mitjan\xc3\xa7ant un tercer edicte. Qualsevol membre del clergat podia ser alliberat, sempre que accept\xc3\xa9s realitzar un sacrifici als d\xc3\xa9us pagans. Diocleci\xc3\xa0 potser volia buscar ser acceptat amb aquesta legislaci\xc3\xb3. Tamb\xc3\xa9 va poder intentar que es fractur\xc3\xa9s la comunitat cristiana en donar a con\xc3\xa8ixer l'apostasia del clergat. L'exig\xc3\xa8ncia de sacrificar era quelcom inacceptable per a molts dels presoners, tot i que n'hi va haver molts que s\xc3\xad que hi acceptaren. Alguns sacerdots hi accediren volunt\xc3\xa0riament i d'altres, sota tortura. Els guardes de les presons desitjaven desempallegar-se dels clergues empresonats. Eusebi, al seu M\xc3\xa0rtirs de Palestina, registra el cas d'un home qui, despr\xc3\xa9s de ser condu\xc3\xaft a un altar, el lligaren de mans i fou obligat a completar una ofrena de sacrifici. Van comunicar-li que el seu acte de sacrifici havia estat reconegut i fou sum\xc3\xa0riament alliberat. D'altres hom diu que haurien realitzat sacrificis quan en realitat no havien fet res._NEWLINE_El 304, un quart edicte ordenava que totes les persones, fossin homes, dones o nens, havien de reunir-se en llocs p\xc3\xbablics i realitzar un sacrifici col\xc2\xb7lectiu. Si s'hi negaven, serien executats. No se sap la data precisa de l'edicte, per\xc3\xb2 \xc3\xa9s possible que fos dictat al gener o al febrer del 304, i fou aplicat als Balcans el mar\xc3\xa7. L'edicte entr\xc3\xa0 en vigor a Sal\xc3\xb2nica (Gr\xc3\xa8cia) l'abril del 304, i a Palestina poc despr\xc3\xa9s. Aquest \xc3\xbaltim edicte ni tan sols arrib\xc3\xa0 a aplicar-se als dominis de Maximi\xc3\xa0 i Constanci. A Orient, en canvi, va estar vigent fins a la promulgaci\xc3\xb3 el 313 de l'edicte de Mil\xc3\xa0 de Constant\xc3\xad i Licini.\n_START_SECTION_\nAbdicacions, inestabilitat i toler\xc3\xa0ncia\n_START_PARAGRAPH_\nDiocleci\xc3\xa0 i Maximi\xc3\xa0 abdicaren l'1 de maig del 305. Constanci i Galeri esdevingueren Augusti i es nomenaren dos nous emperadors: Flavi Sever i Maxim\xc3\xad Daia, que van rebre el t\xc3\xadtol de C\xc3\xa8sars. Segons Lactanci, Galeri manipul\xc3\xa0 Diocleci\xc3\xa0, assegurant-se l'acc\xc3\xa9s d'amics lleials al c\xc3\xa0rrec imperial. En aquesta \xc2\xabsegona tetrarquia\xc2\xbb, sembla que nom\xc3\xa9s els emperadors orientals, Galeri i Maxim\xc3\xad, continuaren amb les persecucions. Mentre deixaven el c\xc3\xa0rrec, Diocleci\xc3\xa0 i Maximi\xc3\xa0 possiblement varen suposar que el cristianisme estaria agonitzant. Les esgl\xc3\xa9sies estaven destru\xc3\xafdes, els caps i les jerarquies eliminats, i l'ex\xc3\xa8rcit i l'administraci\xc3\xb3 p\xc3\xbablica havien estat purgats. Eusebi afirma que els ap\xc3\xb2states de la fe foren \xc2\xabinnombrables\xc2\xbb (en grec, \xce\xbc\xcf\x85\xcf\x81\xce\xaf\xce\xbf\xce\xb9). En un principi la nova tetrarquia semblava m\xc3\xa9s vigorosa que l'anterior. Maxim\xc3\xad, en particular, era un \xc3\xa0vid persecutor. El 306 i 309 public\xc3\xa0 els seus propis edictes en qu\xc3\xa8 exigia sacrifici universal. Eusebi acusa tamb\xc3\xa9 Galeri d'insistir en les persecucions._NEWLINE_A Occident, tanmateix, els afers sense acabar de les decisions din\xc3\xa0stiques de Diocleci\xc3\xa0 amena\xc3\xa7aven d'ensorrar la tetrarquia. Constant\xc3\xad, fill de Constanci, i Maxenci, fill de Maximi\xc3\xa0, havien estat deixats de banda per la successi\xc3\xb3 de Diocleci\xc3\xa0, cosa que va ofendre llurs pares i provoc\xc3\xa0 l'enuig dels fills. Contra la voluntat de Galeri, Constant\xc3\xad succe\xc3\xad el seu pare el 25 de juliol del 306. Immediatament les persecucions acabaren i ofer\xc3\xad als cristians la restituci\xc3\xb3 completa de tot all\xc3\xb2 que havien perdut durant la persecuci\xc3\xb3. Aquesta declaraci\xc3\xb3 don\xc3\xa0 a Constant\xc3\xad l'oportunitat de mostrar-se a si mateix com l'alliberador dels cristians oprimits a l'Imperi. Mentrestant, Maxenci aconsegu\xc3\xad el poder a Roma el 306, i tamb\xc3\xa9 conced\xc3\xad als cristians una gran toler\xc3\xa0ncia. Galeri intent\xc3\xa0 en dues ocasions destronar Maxenci, per\xc3\xb2 no tingu\xc3\xa9 \xc3\xa8xit. Durant la primera campanya contra Maxenci, Sever fou capturat, empresonat i executat.\n_START_SECTION_\nBrit\xc3\xa0nia i G\xc3\xa0l\xc2\xb7lia\n_START_PARAGRAPH_\nLes fonts varien a l'hora de descriure l'extensi\xc3\xb3 de la persecuci\xc3\xb3 als dominis de Constanci, tot i que totes la descriuen com 'limitada'. Lactanci argumenta que la destrucci\xc3\xb3 dels edificis eclesi\xc3\xa0stics fou all\xc3\xb2 que m\xc3\xa9s perd\xc3\xa9 el cristianisme en aquests territoris. Eusebi nega expl\xc3\xadcitament a la seva Historia Ecclesiastica i a la seva Vida de Constanci que cap esgl\xc3\xa9sia fos destru\xc3\xafda, per\xc3\xb2 s\xc3\xad que inclou la G\xc3\xa0l\xc2\xb7lia com una \xc3\xa0rea que pat\xc3\xad els efectes de la persecuci\xc3\xb3 al seu M\xc3\xa0rtirs de Palestina. Un grup de bisbes declar\xc3\xa0 que \xc2\xabla G\xc3\xa0l\xc2\xb7lia va estar immune\xc2\xbb (immunis est Gallia) de les persecucions durant el govern de Constanci. La mort d'Alb\xc3\xa0 de Verulamium, el primer m\xc3\xa0rtir cristi\xc3\xa0 de Brit\xc3\xa0nia, fou datada en aquella \xc3\xa8poca, per\xc3\xb2 la majoria dels estudiosos l'assignen ara a l'\xc3\xa8poca del regnat de Septimi Sever. El segon, tercer i quart edictes no sembla que fossin executats a Occident, o en tot cas no tingueren prou for\xc3\xa7a. \xc3\x89s possible que les pol\xc3\xadtiques relativament tolerants de Constanci fossin el resultat dels gels interns entre els membres de la tetrarquia; la persecuci\xc3\xb3, al capdavall, havia estat el projecte dels emperadors orientals, no dels occidentals. Despr\xc3\xa9s que Constanci succe\xc3\xads el seu pare el 306, inst\xc3\xa0 a la recuperaci\xc3\xb3 dels b\xc3\xa9ns que l'Esgl\xc3\xa9sia havia perdut durant la persecuci\xc3\xb3, i legisl\xc3\xa0 la plena llibertat per a tots els cristians als seus dominis.\n_START_SECTION_\n\xc3\x80frica\n_START_PARAGRAPH_\nMentre que la persecuci\xc3\xb3 sota Constanci fou relativament lleu, no hi ha cap dubte de la for\xc3\xa7a amb qu\xc3\xa8 s'exerc\xc3\xad als dominis de Maximi\xc3\xa0. Els seus efectes foren registrats a Roma, Sic\xc3\xadlia, Hisp\xc3\xa0nia i \xc3\x80frica; de fet, Maximi\xc3\xa0 encoratj\xc3\xa0 l'execuci\xc3\xb3 estricta dels edictes de manera particular a \xc3\x80frica. L'elit pol\xc3\xadtica d'\xc3\x80frica fou insistent en qu\xc3\xa8 la persecuci\xc3\xb3 s'acompl\xc3\xads, i els cristians d'\xc3\x80frica, sobretot a Num\xc3\xaddia, foren igualment insistents en resistir. Per als n\xc3\xbamids, lliurar les escriptures era un acte d'apostasia terrible. \xc3\x80frica, durant molt de temps, havia estat la llar de les \xc2\xabesgl\xc3\xa9sies dels m\xc3\xa0rtirs\xc2\xbb \xe2\x80\x94a \xc3\x80frica, els m\xc3\xa0rtirs posse\xc3\xafen una autoritat religiosa superior al del clergat mateix\xe2\x80\x94 i era el territori amb una variant particularment intransigent, fan\xc3\xa0tica i legalista del cristianisme. Fou a \xc3\x80frica, a la regi\xc3\xb3 occidental, on tingueren lloc la major part dels martiris._NEWLINE_\xc3\x80frica produ\xc3\xad m\xc3\xa0rtirs \xc3\xa0dhuc durant els anys immediatament anteriors a la Gran Persecuci\xc3\xb3. El 298, Maximili\xc3\xa0, un soldat a T\xc3\xa8bessa, havia estat jutjat per negar-se a seguir la disciplina militar; a Mauret\xc3\xa0nia, el 298 tamb\xc3\xa9, el soldat Marcel rebutj\xc3\xa0 el seu sou de l'ex\xc3\xa8rcit i llen\xc3\xa7\xc3\xa0 l'uniforme en p\xc3\xbablic. Un cop comen\xc3\xa7aren les persecucions, les autoritats p\xc3\xbabliques desitjaven imposar llur autoritat. Anul\xc2\xb7li, un proc\xc3\xb2nsol d'\xc3\x80frica, ampli\xc3\xa0 l'edicte en decidir que, a m\xc3\xa9s de la destrucci\xc3\xb3 de les escriptures dels cristians i de les esgl\xc3\xa9sies, el govern havia d'obligar els cristians a fer sacrificis als d\xc3\xa9us pagans. El governador Valeri Flor implement\xc3\xa0 la mateixa pol\xc3\xadtica a Num\xc3\xaddia durant l'estiu i la tardor del 303, quan f\xc3\xa9u una crida per celebrar el \xc2\xabdia de cremar encens\xc2\xbb, durant el qual els cristians havien de realitzar sacrificis o sin\xc3\xb3 serien executats. A m\xc3\xa9s dels ja dits, entre els m\xc3\xa0rtirs africans tamb\xc3\xa9 hi ha Saturn\xc3\xad i els m\xc3\xa0rtirs d'Abit\xc3\xadnia, un altre grup martiritzat el 12 de febrer del 304 a Cartago, i els m\xc3\xa0rtirs de Milevis (actualment Mila, Alg\xc3\xa8ria)._NEWLINE_La persecuci\xc3\xb3 a \xc3\x80frica tamb\xc3\xa9 encoratj\xc3\xa0 el desenvolupament del donatisme, un moviment cism\xc3\xa0tic que prohibia qualsevol comprom\xc3\xads amb el govern rom\xc3\xa0 o amb els bisbes traditores (aquells que havien lliurat les escriptures a les autoritats seculars). Un dels moments claus en el trencament de les relacions d'aquesta secta amb la resta de l'Esgl\xc3\xa9sia es produ\xc3\xad a Cartago el 304. Els cristians d'Abit\xc3\xadnia foren portats a la ciutat i empresonats. Els amics o familiars dels presoners van venir a visitar-los, per\xc3\xb2 una massa de gent local els opos\xc3\xa0 resist\xc3\xa8ncia. El grup de familiars i amics fou assetjat i atacat, i el menjar que havien portat per als empresonats acab\xc3\xa0 per terra. Aquest grup de gent havia estat enviat per Mensuri, un bisbe de la ciutat, i per Cecili\xc3\xa0, el seu diaca, per raons que encara no s\xc3\xb3n clares. El 311, Cecili\xc3\xa0 fou escollit bisbe de Cartago. Els seus opositors denunciaren que la seva traditio el feia indigne del c\xc3\xa0rrec i es negaren a seguir la seva autoritat, per la qual cosa es declararen a favor de l'altre candidat, Maxor\xc3\xad. Molts altres \xc3\xa0 Africa, com els mateixos habitants d'Abit\xc3\xadnia, tamb\xc3\xa9 donaren suport a Maxor\xc3\xad. El successor de Maxor\xc3\xad, Donat, \xc3\xa9s qui don\xc3\xa0 el nom al moviment dissident. Quan Constanci es f\xc3\xa9u c\xc3\xa0rrec de la prov\xc3\xadncia, l'esgl\xc3\xa9sia d'\xc3\x80frica es trobava ja profundament dividida. Els donatistes no es reconciliarien amb la resta de l'Esgl\xc3\xa9sia Cat\xc3\xb2lica fins despr\xc3\xa9s del 411.\n_START_SECTION_\nIt\xc3\xa0lia i Hisp\xc3\xa0nia\n_START_PARAGRAPH_\n\xc3\x89s possible que Maximi\xc3\xa0 hagu\xc3\xa9s expoliat els b\xc3\xa9ns cristians a Roma amb gran facilitat: els cementiris romans es trobaven a la vista i els centres de reunions cristians eren f\xc3\xa0cils de trobar. Els alts c\xc3\xa0rrecs de l'Esgl\xc3\xa9sia tamb\xc3\xa9 foren persones prominents. Tanmateix, el bisbe rom\xc3\xa0, Marcel\xc2\xb7l\xc3\xad, no va ser empresonat, i aix\xc3\xb2 fa pensar que de fet Maximi\xc3\xa0 mai no va executar l'ordre de detenci\xc3\xb3 de clergues a la ciutat. D'altres afirmen que Marcel\xc2\xb7l\xc3\xad fou un traditor. D'altra banda, apareix al depositio episcoporum del segle IV, per\xc3\xb2 no el seu feriale, o calendari de festes, on figuraven tots els predecessors de Marcel\xc2\xb7l\xc3\xad des de Fabi\xc3\xa0. Durant quaranta anys, els donatistes comen\xc3\xa7aren a difondre rumors que Marcel\xc2\xb7l\xc3\xad mateix havia estat un traditor, i que \xc3\xa0dhuc havia arribat a realitzar sacrificis als d\xc3\xa9us pagans. Aquesta acusaci\xc3\xb3 fou falsejada durant el segle V pel Consell de Sinuessa, a Vita Marcelli del Liber Pontificalis. Aquesta obra afirma que en realitat el bisbe havia apostatat, per\xc3\xb2 es redim\xc3\xad a trav\xc3\xa9s del martiri pocs dies despr\xc3\xa9s._NEWLINE_Els fets que tingueren comptes despr\xc3\xa9s del suposat acte de traditio de Marcel\xc2\xb7l\xc3\xad, si \xc3\xa9s que mai va oc\xc3\xb3rrer la traditio, no s\xc3\xb3n gens clars. Tanmateix, sembla que va existir un trencament en la successi\xc3\xb3 episcopal. Marcel\xc2\xb7l\xc3\xad va morir el 25 d'octubre del 304 i (si hagu\xc3\xa9s apostatat) possiblement fou expulsat de l'Esgl\xc3\xa9sia a comen\xc3\xa7aments del 303, per\xc3\xb2 el seu successor, Marcel, no fou consagrat fins novembre o desembre del 306. Mentrestant, dues faccions divergien en l'esgl\xc3\xa9sia romana: els cristians que havien obe\xc3\xaft els edictes per garantir llur pr\xc3\xb2pia seguretat, i els rigoristes, que no toleraven cap soluci\xc3\xb3 de comprom\xc3\xads amb l'autoritat secular. Tots dos grups s'enfrontaren en lluites al carrer i provocaren aldarulls. Marcel, un rigorista, purg\xc3\xa0 tota menci\xc3\xb3 de Marcel\xc2\xb7l\xc3\xad dels registres de l'Esgl\xc3\xa9sia, i n'elimin\xc3\xa0 el nom de la llista oficial dels bisbes. El mateix Marcel va acabar essent desterrat de la ciutat i va morir a l'exili el 16 de gener del 308._NEWLINE_Maxenci, mentrestant, aprofit\xc3\xa0 la impopularitat de Galeri a It\xc3\xa0lia (Galeri havia introdu\xc3\xaft els impostos tant per a la ciutat de Roma com per a la prov\xc3\xadncia italiana per primer cop en la hist\xc3\xb2ria de l'Imperi) per autoproclamar-se emperador. El 28 d'octubre del 306, Maxenci va conv\xc3\xa8ncer la Gu\xc3\xa0rdia Pretoriana que li don\xc3\xa9s suport en el seu al\xc3\xa7ament i perqu\xc3\xa8 l'investissin amb el porpra imperial. Poc despr\xc3\xa9s de la seva proclamaci\xc3\xb3, Maxenci declar\xc3\xa0 la fi de la persecuci\xc3\xb3, i la toler\xc3\xa0ncia per a tots els cristians a l'Imperi. Les not\xc3\xadcies viatjaren a \xc3\x80frica, on en anys posteriors un cristi\xc3\xa0 de Cirta encara podia recordar la data exacta en qu\xc3\xa8 \xc2\xabla pau\xc2\xbb havia arribat. Tot i aix\xc3\xb2, Maxenci no va permetre la restituci\xc3\xb3 de les propietats confiscades._NEWLINE_El 18 d'abril del 308, Maxenci permet\xc3\xa9 als cristians la celebraci\xc3\xb3 d'una nova elecci\xc3\xb3 per determinar qui seria el proper bisbe de la ciutat, elecci\xc3\xb3 en qu\xc3\xa8 el papa Eusebi va guanyar. Eusebi era un papa moderat al capdavant d'una esgl\xc3\xa9sia encara dividida. Heracli, cap de la facci\xc3\xb3 rigorista, s'opos\xc3\xa0 a la readmissi\xc3\xb3 dels lapsi. Els aldarulls continuaren, i Maxenci envi\xc3\xa0 a l'exili els dos dirigents de les respectives faccions, i va deixar que Eusebi mor\xc3\xads a Sic\xc3\xadlia el 21 d'octubre. El lloc estigu\xc3\xa9 vacant de nou durant gaireb\xc3\xa9 tres anys, fins que Maxenci torn\xc3\xa0 a permetre unes altres eleccions. Melqu\xc3\xadades fou escollit el 2 de juliol del 311, mentre Maxenci es preparava per enfrontar-se a Constant\xc3\xad en batalla. Maxenci, que s'enfrontava en una oposici\xc3\xb3 dom\xc3\xa8stica cada cop m\xc3\xa9s fort contra el seu govern, finalment accept\xc3\xa0 la restituci\xc3\xb3 dels b\xc3\xa9ns cristians. Melqu\xc3\xadades envi\xc3\xa0 dos diaques amb cartes de Maxenci al prefecte de Roma, m\xc3\xa0xima autoritat de la ciutat, responsable de la publicaci\xc3\xb3 d'edictes imperials dins la ciutat, per garantir-ne el compliment. Els cristians africans recuperaren les propietats que havien perdut a finals del 312._NEWLINE_Fora de la ciutat de Roma hi ha menys detalls sobre el progr\xc3\xa9s i els efectes de la persecuci\xc3\xb3 a It\xc3\xa0lia. L'Acta Eupli registra el martiri d'Eupli a Cat\xc3\xa0nia (Sic\xc3\xadlia), un cristi\xc3\xa0 que va gosar portar els Sants Evangelis i va negar-se a lliurar-los a les autoritats. Eupli fou arrestat el 29 d'abril del 304, jutjat i martiritzat el 12 d'agost del mateix any. A Hisp\xc3\xa0nia el bisbe Osi de C\xc3\xb2rdova es declar\xc3\xa0, poc despr\xc3\xa9s, com a confessor. Despr\xc3\xa9s del 305, any en qu\xc3\xa8 Diocleci\xc3\xa0 i Maximi\xc3\xa0 abdicaren i Constanci esdevingu\xc3\xa9 August, no hi hagu\xc3\xa9 m\xc3\xa9s persecucions a l'oest. Eusebi declar\xc3\xa0 que la persecuci\xc3\xb3 va durar \xc2\xabmenys de dos anys\xc2\xbb._NEWLINE_Despr\xc3\xa9s d'un breu enfrontament militar, Constant\xc3\xad s'enfront\xc3\xa0 i derrot\xc3\xa0 Maxenci, matant-lo a la batalla de Pont Milvi, als afores de Roma, el 28 d'octubre del 312. Entr\xc3\xa0 a la ciutat l'endem\xc3\xa0, per\xc3\xb2 es neg\xc3\xa0 a participar en la tradicional anada al Capitoli al Temple de J\xc3\xbapiter. L'ex\xc3\xa8rcit de Constant\xc3\xad havia avan\xc3\xa7at cap a Roma sota un signe cristi\xc3\xa0. S'havia convertit, almenys oficialment, en un ex\xc3\xa8rcit cristi\xc3\xa0. L'aparent conversi\xc3\xb3 de Constant\xc3\xad tamb\xc3\xa9 fou visible en altres llocs: els bisbes sopaven a la taula de Constant\xc3\xad, i molts projectes de construcci\xc3\xb3 cristiana comen\xc3\xa7aren poc despr\xc3\xa9s de la seva vict\xc3\xb2ria. El 9 de novembre del 312, l'antiga seu de la Gu\xc3\xa0rdia Imperial fou arrasada per fer lloc a la bas\xc3\xadlica de Sant Joan del Later\xc3\xa0. Sota el govern de Constant\xc3\xad, el cristianisme arrib\xc3\xa0 a ser l'objectiu principal de patronatge oficial.\n_START_SECTION_\nNicom\xc3\xa8dia\n_START_PARAGRAPH_\nEl 23 de febrer del 303 Diocleci\xc3\xa0 orden\xc3\xa0 que la nova esgl\xc3\xa9sia de Nicom\xc3\xa8dia fos destru\xc3\xafda. Exig\xc3\xad que es cremessin les escriptures i que es requis\xc3\xa9s tots els objectes de valor per al tresor imperial. A les acaballes de febrer del 303, un incendi destru\xc3\xad part del palau imperial. Galeri va conv\xc3\xa8ncer Diocleci\xc3\xa0 que els culpables de l'acte havien estat els cristians, qui havien conspirat juntament amb els eunucs de palau. Va haver-hi una investigaci\xc3\xb3 sobre l'esdeveniment, per\xc3\xb2 els responsables no foren mai trobats. Segons Lactanci, Diocleci\xc3\xa0 i Galeri discutiren sobre la pol\xc3\xadtica imperial envers els cristians durant aquell hivern: Diocleci\xc3\xa0 argumentava que n'hi hauria prou amb prohibir als cristians treballar com a funcionaris o a l'ex\xc3\xa8rcit per recuperar el favor dels d\xc3\xa9us, per\xc3\xb2 Galeri volia anar m\xc3\xa9s enll\xc3\xa0, i defensava l'extermini; i fou per ell que les execucions continuaren. Els eunucs Doroteu i Gorgoni foren eliminats. Un individu anomenat Pere fou despullat, penjat i fuetejat. Li van posar sal i vinagre sobre les ferides, i se'l va bullir viu de mica en mica. Les execucions continuaren fins al 24 d'abril del 303, quan sis persones, incloent-hi el bisbe Antim, foren decapitats. La persecuci\xc3\xb3 s'intensific\xc3\xa0: els presb\xc3\xadters i els clergues foren detinguts sense ser acusats de cap crim i condemnats a mort. Un segon incendi va tenir lloc setze dies despr\xc3\xa9s del primer i Galeri deix\xc3\xa0 la ciutat, tot declarant-la insegura. Diocleci\xc3\xa0 tamb\xc3\xa9 va deixar-la poc despr\xc3\xa9s. Lactanci culp\xc3\xa0 els aliats de Galeri de provocar l'incendi; Constant\xc3\xad, en una reminisc\xc3\xa8ncia posterior, atribu\xc3\xad l'incendi a \xc2\xabun raig del cel\xc2\xbb._NEWLINE_Lactanci, vivint encara a Nicom\xc3\xa8dia, vei\xc3\xa9 els inicis de l'Apocalipsi en la persecuci\xc3\xb3 de Diocleci\xc3\xa0; tot i que cal aclarir que el mateix Lactanci va veure en el seu ascens al poder la mateixa destrucci\xc3\xb3. Els escrits de Lactanci durant la persecuci\xc3\xb3 presenten tant l'amargor com el triomfalisme cristi\xc3\xa0. La seva escatologia \xc3\xa9s directament contr\xc3\xa0ria a les reclamacions tetr\xc3\xa0rquiques de \xc2\xabrenovaci\xc3\xb3\xc2\xbb. Mentre Diocleci\xc3\xa0 afirmava que havia comen\xc3\xa7at una nova era de seguretat i pau, Lactanci veia el comen\xc3\xa7ament d'una revoluci\xc3\xb3 c\xc3\xb2smica.\n_START_SECTION_\nDespr\xc3\xa9s de l'Edicte de toler\xc3\xa0ncia\n_START_PARAGRAPH_\nDespr\xc3\xa9s de la mort de Galeri, Maxim\xc3\xad s'apoder\xc3\xa0 de l'\xc3\x80sia Menor. Fins i tot despr\xc3\xa9s de l'edicte de la toler\xc3\xa0ncia de Galeri del 311, Maxim\xc3\xad continu\xc3\xa0 amb la persecuci\xc3\xb3. El seu nom no figura a la llista dels emperadors que public\xc3\xa0 l'edicte, potser per una supressi\xc3\xb3 posterior. Eusebi afirma que Maxim\xc3\xad va complir les disposicions de mala gana. Maxim\xc3\xad va demanar al seu prefecte pretori\xc3\xa0 Sab\xc3\xad que escrigu\xc3\xa9s als governadors provincials per a demanar-los que tant ells com els seus subordinats ignoressin \xc2\xabla carta\xc2\xbb (l'edicte de Galeri). S'havien d'evitar els abusos sexuals als cristians i pel fet de ser cristians no se'ls podia tractar com als criminals. A difer\xc3\xa8ncia de l'edicte de Galeri, per\xc3\xb2, segons la carta de Maxim\xc3\xad no es preveia que els cristians es poguessin reunir ni construir noves esgl\xc3\xa9sies._NEWLINE_Maxim\xc3\xad va emetre una ordre la tardor del 311 que prohibia que els cristians es reunissin als cementiris. Despr\xc3\xa9s d'emetre aquesta ordre els soldats s'aproparen des de les ambaixades de les ciutats dins del seu domini, exigint-li iniciar una nova persecuci\xc3\xb3 general. Lactanci i Eusebi afirmen aque aquestes peticions no eren volunt\xc3\xa0ries, sin\xc3\xb3 que el mateix Maxim\xc3\xad va ordenar que es fessin. Maxim\xc3\xad inici\xc3\xa0 una persecuci\xc3\xb3 dels l\xc3\xadders de l'Esgl\xc3\xa9sia abans del final del 311. El  began persecuting Church leaders before the end of 311. Pere I d'Alexandria fou decapitat el 26 de novembre del 311. Lluci\xc3\xa0 d'Antioquia fou executat a Nicod\xc3\xa8mia el 7 de gener del 312. Segons Eusebi, molts bisbes egipcis van patir la mateixa sort. Segons Lactanci, Maxim\xc3\xad va ordenar als confessors que tinguessin \xc2\xabels ulls arrencats, les mans tallades, els peus amputats, el nas o les orelles tallades\xc2\xbb. Ant\xc3\xadoc va preguntar a Maxim\xc3\xad si podia prohibir als cristians de viure a la ciutat. Maxim\xc3\xad li va respondre animant totes les ciutats a expulsar els cristians. Aquest edicte va ser publicat a Sardis el 6 d'abril del 312, i a Tir el maig o juny. Hi ha tres c\xc3\xb2pies d'aquest text que es conserven, a Tir i Colbasa, i que s\xc3\xb3n essencialment id\xc3\xa8ntiques. Per fer front a una den\xc3\xbancia de L\xc3\xadcia i Pamf\xc3\xadlia sobre les \xc2\xabactivitats detestables dels ateus cristians\xc2\xbb, Maxim\xc3\xad va prometre als provincians tot el que demanaven, potser una exempci\xc3\xb3 dels impostos._NEWLINE_Quan Maxim\xc3\xad va rebre l'av\xc3\xads que Constant\xc3\xad havia tingut \xc3\xa8xit en la seva campanya contra Maxenci, es va emetre un nou comunicat a restaurar les antigues llibertats dels cristians. El text d'aquesta carta, conservat per la Hist\xc3\xb2ria Eclesi\xc3\xa0stica d'Eusebi, suggereix que la iniciativa fou de Maxim\xc3\xad tot sol, i no de Constant\xc3\xad o de Lici. Aquest \xc3\xa9s tamb\xc3\xa9 l'\xc3\xbanic passatge entre les fonts antigues que ofereix una justificaci\xc3\xb3 a les accions de Maxim\xc3\xad, sense l'hostilitat de Lactanci i Eusebi. Maxim\xc3\xad afirma que recolzava a Dioclesi\xc3\xa0 i la primera legislaci\xc3\xb3 de Galeri, per\xc3\xb2 quan esdevingu\xc3\xa9 C\xc3\xa8sar s'adon\xc3\xa0 que abandonar aquestes pol\xc3\xadtiques podien aportar m\xc3\xa9s for\xc3\xa7a de treball, i va comen\xc3\xa7ar a emprar la persuasi\xc3\xb3 sense coerci\xc3\xb3. Afirma que va resistir la petici\xc3\xb3 de Nicomedi de prohbir que hi hagu\xc3\xa9s cristians a la ciutat, un fet que Eusebi no explica, i que llavors va acceptar les demandes de les diputacions d'altres ciutats seguint el costum imperial. Maxim\xc3\xad conclou la seva carta amb una refer\xc3\xa8ncia a la carta que escrigu\xc3\xa9 despr\xc3\xa9s de l'edicte de Galeri, demanant indulg\xc3\xa8ncia als seus subordinats. No esmenta les seves primeres cartes amb les quals encoratj\xc3\xa0 la persecuci\xc3\xb3._NEWLINE_A la primavera del 313, mentre Licini avan\xc3\xa7ava cap a les terres de Maxim\xc3\xad, aquest \xc3\xbaltim va tractar de manera salvatge els seus propis ciutadans, els cristians de manera particularment sagnant. El maig de 313, Maxim\xc3\xad va emetre un edicte m\xc3\xa9s de la toler\xc3\xa0ncia, amb l'esperan\xc3\xa7a de persuadir Licini perqu\xc3\xa8 deix\xc3\xa9s d'avan\xc3\xa7ar i guanyar m\xc3\xa9s suport p\xc3\xbablic. Per primera vegada, Maxim\xc3\xad va emetre una llei que oferia toler\xc3\xa0ncia global i els mitjans perqu\xc3\xa8 fos efectiva. De la mateixa manera que a la seva carta anterior, Maxim\xc3\xad nom\xc3\xa9s es va disculpar parcialment. Maxim\xc3\xad es va autoabsoldre de tenir cap culpa en els fracassos de la seva pol\xc3\xadtica, i en culp\xc3\xa0 els jutges locals i els encarregats de fer-los complir la llei. En el document emmarc\xc3\xa0 la nova toler\xc3\xa0ncia universal com un mitj\xc3\xa0 per eliminar tota ambig\xc3\xbcitat i extorsi\xc3\xb3. Maxim\xc3\xad despr\xc3\xa9s declar\xc3\xa0 la plena llibertat de la pr\xc3\xa0ctica religiosa, anim\xc3\xa0 els cristians a reconstruir les seves esgl\xc3\xa9sies i es compromet\xc3\xa9 a restaurar la propietat cristiana perduda a la persecuci\xc3\xb3. L'edicte va canviar poc la relaci\xc3\xb3 amb Licini, que va derrotar a Maxim\xc3\xad a la Batalla de Tzirallum o d'Adrian\xc3\xb2polis del 313. L'impotent Maxim\xc3\xad es va su\xc3\xafcidar a Tars l'estiu del 313. El 13 de juny, Licini va publicar l'Edicte de Mil\xc3\xa0 a Nicom\xc3\xa8dia.\n_START_SECTION_\nEgipte\n_START_PARAGRAPH_\nEl text M\xc3\xa0rtirs de Palestina d'Eusebi nom\xc3\xa9s parla d'Egipte de passada. Quan Eusebi parla de la regi\xc3\xb3 escriu que hi havia deu, vint i fins i tot centenars de cristians condemnats a mort en un sol dia, el que sembla indicar que Egipte fou la regi\xc3\xb3 que m\xc3\xa9s va patir les persecucions. D'acord amb un informe que Barnes considera \xc2\xabversemblant, si no verificable\xc2\xbb, 660 cristians van ser assassinats a Alexandria nom\xc3\xa9s entre els anys 303 i 311. A Egipte, Pere I d'Alexandria va fugir de la seva ciutat tamb\xc3\xa9 anomenada Alexandria al principi de la persecuci\xc3\xb3, deixant l'Esgl\xc3\xa9sia sense l\xc3\xadder. Meleci de Lic\xc3\xb2polis, bisbe de Lic\xc3\xb2polis (Assiut), va assumir la tasca. Meleci va fer ordenacions sense el perm\xc3\xads de Pere, cosa que va provocar que alguns bisbes es queixessin a Pere. Meleci aviat va obviar l'autoritat de Pere i va ampliar el seu espai d'actuaci\xc3\xb3 a Alexandria. Segons Epifani I de Const\xc3\xa0ncia, l'Esgl\xc3\xa9sia es va dividir en dues seccions, per una banda l'Esgl\xc3\xa9sia Cat\xc3\xb2lica de Pere, i quan aquest fou assassinat d'Alexandre d'Alexandria; i per l'altra l'Esgl\xc3\xa9sia dels M\xc3\xa0rtirs, liderada per Meleci. Quan els dos grups es trobaren empresonats conjuntament a Alexandria durant la persecuci\xc3\xb3, Pere I d'Alexandria va fer una cortina al centre de la seva cel\xc2\xb7la i va dir\xcb\x90 \xc2\xabEls qui vegin les coses com jo que vinguin al meu costat, i els de l'opini\xc3\xb3 de Melici que es quedin amb ell\xc2\xbb. Dividides, les dues seccions continuaren amb els seus afers, ignorant l'exist\xc3\xa8ncia dels altres. El cisma va continuar creixent durant la persecuci\xc3\xb3, fins i tot amb els seus l\xc3\xadders a la pres\xc3\xb3, i va persistir despr\xc3\xa9s de la mort de tots dos. L'any 325 Egipte tenia 51 bisbats, 15 d'ells coneguts tamb\xc3\xa9 com a seus de l'Esgl\xc3\xa9sia cism\xc3\xa0tica.\n_START_SECTION_\nLlegat\n_START_PARAGRAPH_\nLa persecuci\xc3\xb3 de Diocleci\xc3\xa0 no aconsegu\xc3\xad l'objectiu que perseguia. Tal com ha manifestat un historiador modern, \xc2\xabmassa lleu i massa tardana\xc2\xbb. Els cristians mai foren assassinats sistem\xc3\xa0ticament arreu de l'imperi, i l'evasi\xc3\xb3 cristiana cont\xc3\xadnuament treia efic\xc3\xa0cia als nous edictes. Alguns cristians van escapar per un tecnicisme\xcb\x90 \xc2\xabPer evitar assassinats a la cort, li va donar el poder al seu germ\xc3\xa0, perqu\xc3\xa8 ho fes en lloc seu\xc2\xbb. Molts simplement van fugir. Eusebi, a la seva Vita Constantini, va declarar que \xc2\xabuna vegada m\xc3\xa9s els camps i els boscos reben adoradors de D\xc3\xa9u\xc2\xbb. Els te\xc3\xb2legs contemporanis consideren que aquest comportament no era pecamin\xc3\xb3s. Lactanci va sostenir que Crist mateix havia encoratjat, i el bisbe Pere I d'Alexandria va citar Mateu\xc2\xa010:23 (\xc2\xabQuan us persegueixin en aquesta ciutat, fugiu a una altra\xc2\xbb.) en suport d'aquesta estrat\xc3\xa8gia._NEWLINE_La multitud pagana era m\xc3\xa9s comprensiva amb els sofriments dels cristians del que havien estat en el passat  Lactanci, Eusebi i Constant\xc3\xad van fer un escrit rebutjant els excessos dels perseguidors. Constant\xc3\xad \xc2\xabse'n va cansar i estava disgustat amb les crueltats comeses\xc2\xbb. La fortalesa dels m\xc3\xa0rtirs en el moment de la mort s'havia guanyat el respecte a la fe en el passat, tot i que va generar poques conversions. La idea de martiri, per\xc3\xb2, va acompanyar als cristians que eren jutjats i empresonats, endurint llur fe. Acompanyat amb la promesa de la vida eterna, el martiri tenia cert atractiu per al creixent segment de la poblaci\xc3\xb3 pagana que estava, en paraules de Dodds, \xc2\xabenamorada de la mort\xc2\xbb. Per utilitzar la famosa frase de Tertuli\xc3\xa0, la sang dels m\xc3\xa0rtirs \xc3\xa9s la llavor de l'Esgl\xc3\xa9sia._NEWLINE_Cap al 324, Constant\xc3\xad, el cristi\xc3\xa0 convers, va governar l'imperi sencer tot sol. El cristianisme va esdevenir el major beneficiari de la generositat imperial. Els perseguidors havien estat derrotats. Tal com ha escrit l'historiador J. Liebeschuetz: \xc2\xabEl resultat final de la Gran Persecuci\xc3\xb3 va proporcionar un testimoni de la veritat del cristianisme, que no podria haver prosperat de cap altra manera\xc2\xbb. Despr\xc3\xa9s de Constant\xc3\xad, la cristianitzaci\xc3\xb3 de l'Imperi Rom\xc3\xa0 continuar\xc3\xa0 a bon ritme. Amb Teodosi I el Gran (378-395), el cristianisme va esdevenir la religi\xc3\xb3 de l'estat  Al segle cinqu\xc3\xa8, el cristianisme era la fe predominant de l'Imperi, i aconsegu\xc3\xad el mateix paper que el paganisme tenia a finals del segle tercer  A causa de la persecuci\xc3\xb3, per\xc3\xb2, es van dividir les comunitats cristianes entre les que havien arribat a acords amb les autoritats imperials i les que s'hi havien negat. A l'\xc3\x80frica, els donatistes, que van protestar per l'elecci\xc3\xb3 del suposat tra\xc3\xafdor Cecili\xc3\xa0 al bisbat de Cartago, van continuar resistint-se a l'autoritat de l'Esgl\xc3\xa9sia central fins al 411  Els Melitians tamb\xc3\xa9 van deixar l'esgl\xc3\xa9sia eg\xc3\xadpcia dividida."