b"\n_START_ARTICLE_\nM 13/40\n_START_SECTION_\nDisseny i fabricaci\xc3\xb3\n_START_PARAGRAPH_\nLa doctrina de tancs italiana del per\xc3\xadode d'entreguerres estava centrada en el combat en les zones muntanyoses dels Alps. Per aquesta ra\xc3\xb3, el desenvolupament blindats es va orientar a la producci\xc3\xb3 de tancs lleugers i tanquetes amb una elevada mobilitat camp a trav\xc3\xa9s i amb un pes lleuger._NEWLINE_Tot i aix\xc3\xb2, a principis de la d\xc3\xa8cada dels 30, It\xc3\xa0lia va comen\xc3\xa7ar el desenvolupament d'un tanc mitj\xc3\xa0. Despr\xc3\xa9s de comprar un Vickers-Armstrong 6-ton al Regne Unit, considerat aleshores el pa\xc3\xads m\xc3\xa9s avan\xc3\xa7at en tancs, Ansaldo va iniciar el disseny d'un model de 9 tones armat amb un can\xc3\xb3 de 65 mm a la casamata. El primer prototip, tot i ser descartat el 1937, va incorporar millores a la suspensi\xc3\xb3 i un motor di\xc3\xa8sel._NEWLINE_Aquest coneixement s'aprofitaria en el disseny d'un model de 10 tones que es va comen\xc3\xa7ar el 1936, l'M 11/39. Aquest model fou el primer tanc mitj\xc3\xa0 itali\xc3\xa0 i estava tripulat per 3 tanquistes. L'armament estava compost per dues metralladores Breda M38 bessones a la torreta i un can\xc3\xb3 de 37 mm a la casamata. El blindatge era raonable, per\xc3\xb2 la limitada ind\xc3\xbastria de l'acer italiana produ\xc3\xafa l\xc3\xa0mines d'acer de baixa qualitat que tendien a esquerdar-se quan eren colpejades i les unions eren cargolades o reblonades, i quan rebien impactes els reblons sortien disparats a dins del compartiment de la tripulaci\xc3\xb3. El seu principal defecte era la fiabilitat, a causa de l'exc\xc3\xa9s de pes per un motor de nom\xc3\xa9s 105 CV._NEWLINE_Com que l'M 11/39 no era un blindat adequat pel combat contra tancs, i veient l'efic\xc3\xa0cia de les divisions Panzer durant la invasi\xc3\xb3 de Pol\xc3\xb2nia, a finals del 1939 el Regio Esercito va iniciar la comanda d'un nou tanc mitj\xc3\xa0. El nou blindat duria un can\xc3\xb3 antitancs a la torreta, el model est\xc3\xa0ndard itali\xc3\xa0 de 47 mm i 32 calibres de llarg, hauria d'assolir velocitats m\xc3\xa0ximes de 30-35 km/h, seria tripulat per tres o quatre persones i tindria una autonomia camp a trav\xc3\xa9s de 12 hores._NEWLINE_Aprofitant peces de l'M 11/39, quan era possible, i amb l'experi\xc3\xa8ncia acumulada, el disseny va ser r\xc3\xa0pid. L'octubre del 1939 es completava el primer prototip, que havia canviat radicalment la torreta per\xc3\xb2 mantenint la major part del disseny del buc de l'M 11/39. Despr\xc3\xa9s de passar els controls de l'ex\xc3\xa8rcit itali\xc3\xa0, una primera remesa de 400 unitats es va encomanar el novembre del 1939. La producci\xc3\xb3 va comen\xc3\xa7ar a principis del 1940. El 15 de febrer del 1940 entraria en servei oficialment i seria presentat a la premsa. A causa d'endarreriments en la producci\xc3\xb3, les primeres 15 unitats serien entregades el juliol del 1940 (tot i que la comanda dels 400 tancs era per l'agost). _NEWLINE_La primera s\xc3\xa8rie, fins al tanc n\xc3\xbamero 100, es va acabar a la tardor del 1940. La segona s\xc3\xa8rie, n\xc2\xba101-300, es va acabar a la primavera del 1941 i va incorporar petits canvis: parafangs m\xc3\xa9s curts, un nou seient plegable pel comandant i un nou panell amb indicadors pel conductor. Finalment, l'\xc3\xbaltima s\xc3\xa8rie, n\xc2\xba301-710, va allargar-se durant tot el 1941 i incorporava m\xc3\xa9s canvis: s'hi afegia una r\xc3\xa0dio, es millorava el radiador i s'hi incorporava un ventilador per refrigerar l'oli.\n_START_SECTION_\nCaracter\xc3\xadstiques\n_START_PARAGRAPH_\nTot i estar basat en l'M 11/39, el nou model presentava petites difer\xc3\xa8ncies que el feien m\xc3\xa9s gran i pesant. Protegit per l\xc3\xa0mines d'acer unides amb reblons o cargols, a la part frontal esquerra hi havia la posici\xc3\xb3 del conductor, just al darrere de la transmissi\xc3\xb3. A la seva dreta, en un petit sortint del buc, hi havia les metralladores bessones Breda M38 servides per l'operador de r\xc3\xa0dio. El comandant, a la dreta, i el carregador, a l'esquerra, anaven a dins de la torreta amb planta de ferradura. Aquesta torreta no tenia terra i podia rotar 360\xc2\xb0 fent servir un circuit oleohidr\xc3\xa0ulic o una manivela. Al darrere de tot hi havia el motor, amb els dip\xc3\xb2sits de combustible als laterals. Per entrar i sortir els tripulants tenien una gran escotilla sobre la torreta i una altra al lateral esquerra de la barcassa, per inspeccionar el motor i la transmissi\xc3\xb3 tamb\xc3\xa9 hi havien dues petites escotilles tant al frontal com al darrere del vehicle._NEWLINE_El gruix del blindatge es va millorar. La planxa frontal feia 30 mm d'ample, mentre que a la resta del buc eren de 25 mm. Al mantellet de la torreta el gruix arribava als 42 mm. Al sostre hi havia un gruix de 15 mm i al terra era de 6 mm. La inclinaci\xc3\xb3 de les l\xc3\xa0mines continuava sent m\xc3\xadnim: 81\xc2\xba frontal, visor de conducci\xc3\xb3 11\xc2\xba, frontal de la torreta 16\xc2\xba i laterals a 22\xc2\xba. El primer gran problema d'aquest blindatge \xc3\xa9s que la ind\xc3\xbastria sider\xc3\xbargica italiana no podia fer grans bucs amb fosa i produ\xc3\xafa un acer de baixa qualitat, amb poca resist\xc3\xa8ncia a la tensi\xc3\xb3, i aix\xc3\xb2 feia que les l\xc3\xa0mines que es feien servir tendissin a esqueixar-se al rebre un impacte directe. El segon gran problema \xc3\xa9s que les f\xc3\xa0briques italianes tenien poca experi\xc3\xa8ncia amb la soldadura, per aquest motiu les unions es feien amb cargols o reblons, que podien sortir disparats a dins del compartiment, matant o ferint els tripulants._NEWLINE_Per veure's-hi el conductor podia obrir una portella blindada que tenia sobre el cap o, en cas d'entrar en combat, podia usar un periscopi sense augments, x1, muntat al buc. El metrallador disposava d'una mira, tamb\xc3\xa9 sense augments, instal\xc2\xb7lada enmig de les dues Breda M38. El comandant, per disparar el can\xc3\xb3, disposava d'una mira amb una magnificaci\xc3\xb3 x1,5 i un petit angle de visi\xc3\xb3 de 30\xc2\xba, que en combat disminu\xc3\xafa l'efici\xc3\xa8ncia de l'arma. Als dos costats del sostre de la torreta hi havia periscopis blindats per tenir m\xc3\xa9s consci\xc3\xa8ncia de la situaci\xc3\xb3. Al buc i torreta tamb\xc3\xa9 hi havia sis espitlleres, per on es podia observar o disparar l'arma personal: una a l'escotilla lateral, una altra al lateral dret, dues m\xc3\xa9s als costats del darrere i dues als laterals de la torreta._NEWLINE_L'armament principal de l'M 13/40 era una pe\xc3\xa7a antitancs Cannone da 47/32 M35, d'alta velocitat, de 47 mm i 32 calibres de llarg. Aquesta pe\xc3\xa7a, de disseny austr\xc3\xadac de la firma B\xc3\xb6hler, era l'arma est\xc3\xa0ndard contra tancs de la infanteria italiana i va ser adaptada als blindats. Podia disparar munici\xc3\xb3 perforant a 630 m/s o munici\xc3\xb3 HEAT a 250 m/s. En total duia 70 projectils (m\xc3\xa9s tard 53) dins el buc, i 34 a punt per disparar dins la torreta. Com a armes secund\xc3\xa0ries l'M 13/40 podia arribar a dur 4 metralladores Breda M38, que tenien una cad\xc3\xa8ncia de foc de 450 trets per minut a una velocitat de sortida de 792 m/s. Al costat dret frontal hi havien dues d'aquestes metralladores, rere un mantellet blindat que es podia moure en un angle transversal de 30-15\xc2\xba, a esquerra i dreta. Una altra metralladora estava muntada coaxialment al can\xc3\xb3 i finalment una quarta podia estar col\xc2\xb7locada al sostre de la torreta en format antiaeri._NEWLINE_La suspensi\xc3\xb3 de ballesta amb bogis i les erugues eren les mateixes que pel tanc M 11/39. Els dip\xc3\xb2sits de combustible tamb\xc3\xa9 es mantenien igual, un dip\xc3\xb2sit principal amb 145 L i una reserva amb 35 L. El motor, tot i ser el mateix model, un Fiat SPA 8 TM 40 va ser millorat. Aquest motor di\xc3\xa8sel, de 12 litres i 8 cilindres en V, havia estat millorat fins a una pot\xc3\xa8ncia de 125 CV a 1.800 rpm. Aquest increment de pot\xc3\xa8ncia per\xc3\xb2 encara no era suficient pel pes del vehicle, que tenia una velocitat m\xc3\xa0xima limitada a 32 km/h per carretera i 15 km/h camp a trav\xc3\xa9s. L'autonomia del vehicle era de 200 km per carretera i 120 km (12 hores) camp a trav\xc3\xa9s._NEWLINE_Nom\xc3\xa9s a partir de la meitat del 1941 es va comen\xc3\xa7ar a incloure a tots els tancs una r\xc3\xa0dio model Marelli RF 1 CA, ubicada al costat dret del frontal.\n_START_SECTION_\nEn combat\n_START_PARAGRAPH_\nEn combat els M 13/40 podien enfrontar-se en condicions contra els Cruiser brit\xc3\xa0nics o els M3 Stuart americans, tot i que m\xc3\xa9s tard estaria en desavantatge contra tancs m\xc3\xa9s pesants com els Valentine o M4 Sherman. El seu principal problema era la fiabilitat; en el desert patia cont\xc3\xadnues avaries que, juntament amb un mal suport, feia que molts vehicles fossin abandonats."