b"\n_START_ARTICLE_\nCh\n_START_SECTION_\nHist\xc3\xb2ria\n_START_PARAGRAPH_\nEn llat\xc3\xad s'empr\xc3\xa0 la lletra muda h per crear d\xc3\xadgrafs amb els quals poder representar sons d'altres lleng\xc3\xbces, principalment grecs. La lletra grega khi (\xce\xa7) es va transcriure amb el d\xc3\xadgraf ch. En llat\xc3\xad cl\xc3\xa0ssic fou pronunciada com a oclusiva velar sorda aspirada ([k\xca\xb0]), i en el per\xc3\xadode posterior es desenvolup\xc3\xa0 cap a una fricativa. En l'actualitat aquesta grafia i pron\xc3\xbancia perdura en el d\xc3\xadgraf alemany en algunes de les seves realitzacions. _NEWLINE_Imitant aquella iniciativa per introduir nous sons combinant una lletra amb la h, en franc\xc3\xa8s i occit\xc3\xa0 antics es repr\xc3\xa8n per a introduir el fonema /t\xcd\xa1\xca\x83/ entre altres. Notaci\xc3\xb3 que pass\xc3\xa0 a altres idiomes com el castell\xc3\xa0, el portugu\xc3\xa8s i l'angl\xc3\xa8s.\n_START_SECTION_\nCh en catal\xc3\xa0\n_START_PARAGRAPH_\nEn catal\xc3\xa0, abans que es fix\xc3\xa9s l'ortografia a l'inici del segle XX, la combinaci\xc3\xb3 ch s'usava freq\xc3\xbcentment en posici\xc3\xb3 final de mots: conech, magn\xc3\xadfich, llach en lloc de conec, magn\xc3\xadfic, llac. En l'actualitat \xc3\xa9s una grafia antiquada que encara es troba residualment en posici\xc3\xb3 final de certs cognoms i que equival al grafema c de l'\xc3\xbas general: Blanch, Antich, March en lloc de Blanc, Antic, Marc._NEWLINE_En catal\xc3\xa0 antic el so de l'oclusiva velar final alternava entre sorda i sonora segons l'origen etimol\xc3\xb2gic ([\xca\x8eak] del llat\xc3\xad lakus i [\xca\x8ea\xc9\xbe\xc9\xa1] del llat\xc3\xad largus). A partir del segle XIII comen\xc3\xa7a l'ensordiment de les oclusives sonores finals i en el segle XIV \xc3\xa9s general l'escriptura -c o -ch llatina (\xc2\xabllac/llach, llarc/llarch\xc2\xbb). Al segle XVIII diversos autors van suprimir la -ch final per recuperar la grafia etimol\xc3\xb2gica -c o -g. La pol\xc3\xa8mica va provocar que al segle XIX es generalitz\xc3\xa9s la grafia final -ch en detriment de -c, m\xc3\xa9s vacil\xc2\xb7lant en el cas de -g/-ch, quedant fossilitzada en el Registre Civil. Aquesta pol\xc3\xa8mica no va concloure fins a la reforma ortogr\xc3\xa0fica de l'Institut d'Estudis Catalans de 1913._NEWLINE_Tamb\xc3\xa9 fou emprada en algunes paraules d'origen grec, com ara chimera, chor, que actualment corresponen a quimera i cor respectivament._NEWLINE_A vegades aquesta grafia rivalitzava amb el d\xc3\xadgraf tx per representar el so africat postalveolar sord ([t\xca\x83]), sobretot al segle XV en autors del Pa\xc3\xads Valenci\xc3\xa0, on es podia llegir desempachar per desempatxar, pichers per pitxers i fins i tot mich per mig.\n_START_SECTION_\nValor [k]\n_START_PARAGRAPH_\nEn cors, fri\xc3\xbcl\xc3\xa8s, genov\xc3\xa8s, itali\xc3\xa0, llombard, moldau, napolit\xc3\xa0, piemont\xc3\xa8s, roman\xc3\xa8s, romanx, veneci\xc3\xa0, sard i sicili\xc3\xa0, ch representa el so oclusiu velar sord ([k]) per\xc3\xb2 es pla\xc3\xa7a nom\xc3\xa9s davant de les vocals e, i (el mateix so [k] es nota c en les altres posicions).\n_START_SECTION_\nValor [x]\n_START_PARAGRAPH_\nEn algunes lleng\xc3\xbces germ\xc3\xa0niques i c\xc3\xa8ltiques, \xc3\xa9s a dir en afrikaans, holand\xc3\xa8s, fris\xc3\xb3, baix alemany, luxemburgu\xc3\xa8s, manx, ga\xc3\xa8lic i gal\xc2\xb7l\xc3\xa8s, i en tres lleng\xc3\xbces eslaves que s\xc3\xb3n l'eslovac, el polon\xc3\xa8s i el txec, ch representa el so de consonant fricativa velar sorda ([x])."