b"\n_START_ARTICLE_\nHeterostilia\n_START_PARAGRAPH_\nL'heterostilia \xc3\xa9s una forma \xc3\xbanica de  polimorfisme morfol\xc3\xb2gic en les flors de certes esp\xc3\xa8cies que, com a mecanisme, impedeix l'autofecundaci\xc3\xb3 de cada flor. En les esp\xc3\xa8cies heterost\xc3\xadliques hi ha dos o tres tipus de flors (anomenades morfs). En una planta individual, cadascuna de les flors comparteixen el mateix morf. Aquests morfs difereixen qualitativament entre si en les longituds dels pistils i dels filaments dels estams. El fenotip per a cada morf est\xc3\xa0 gen\xc3\xa8ticament determinat. Quan una esp\xc3\xa8cie presenta dos morfs florals es denomina dist\xc3\xadlica. En un dels morfs, anomenat Pin, els estams s\xc3\xb3n curts i els pistils llargs. En l'altre morf, anomenat Thrum, els estams s\xc3\xb3n llargs i els pistils curts. Les esp\xc3\xa8cies del g\xc3\xa8nere Pr\xc3\xadmula s\xc3\xb3n possiblement l'exemple m\xc3\xa9s conegut de flors heterom\xc3\xb2rfica i el mecanisme reproductiu que aquestes esp\xc3\xa8cies posseeixen ha atret considerable atenci\xc3\xb3 entre bot\xc3\xa0nics, genetistes i evolucionistes, incloent a Charles Darwin, ja l'any 1862. Gaireb\xc3\xa9 totes les esp\xc3\xa8cies heterost\xc3\xadliques presenten autoincompatibilitat (AI). Els loci responsables de l'AI en aquestes esp\xc3\xa8cies estan estretament lligats amb aquells gens responsables del polimorfisme floral, pel que ambd\xc3\xb3s car\xc3\xa0cters s'hereten en forma conjunta. La distilia est\xc3\xa0 determinada un sol gen amb dos al\xc2\xb7lels, la tristilia per dos gens amb dos al\xc2\xb7lels cada un. En les esp\xc3\xa8cies que presenten heterostilia existeix un mecanisme diferent d'AI denominat autoincompatibilitat heterom\xc3\xb2rfica. Aquest mecanisme probablement no es trobi relacionat evolutivament amb els sistemes d'incompatibilitat homom\xc3\xb2rfica."