b'\n_START_ARTICLE_\nRafael Altamira y Crevea\n_START_SECTION_\nFormaci\xc3\xb3 i carrera acad\xc3\xa8mica\n_START_PARAGRAPH_\nRafael Altamira y Crevea neix el 10 de febrer de 1866 a Alacant, ciutat en la qual cursa el batxillerat. Al juliol de 1882, es trasllada a la Universitat de Val\xc3\xa8ncia on estudia Dret, i hi fou company de Vicente Blasco Ib\xc3\xa1\xc3\xb1ez, amb qui estableix una gran amistat; pren contacte amb els seus representants culturals, com Joaquim Sorolla, Azor\xc3\xadn o Teodor Llorente i Olivares, i el catedr\xc3\xa0tic institucionista Eduardo Soler el posa en contacte amb els krausistes Francisco Giner de los R\xc3\xados, Manuel Bartolom\xc3\xa9 Coss\xc3\xado i Joaqu\xc3\xadn Costa, entre altres. En aquesta \xc3\xa8poca juvenil t\xc3\xa9 les primeres aficions liter\xc3\xa0ries de car\xc3\xa0cter naturalista i escriu Cuentos de Levante i la novel\xc2\xb7la Reposo._NEWLINE_En 1886 viatja a Madrid per realitzar el seu doctorat, que culmina amb la seva tesi Historia de la Propiedad Comunal, dirigida per Gumersindo de Azc\xc3\xa1rate. En 1888 Nicol\xc3\xa1s Salmer\xc3\xb3n li ofereix la possibilitat de formar part de la redacci\xc3\xb3 de La Justicia, peri\xc3\xb2dic del Partit Republic\xc3\xa0 Centralista que posteriorment passar\xc3\xa0 a dirigir. Signa els seus articles com \xc2\xab\xc3\x81ngel Guerra\xc2\xbb. En aquests anys, la Instituci\xc3\xb3n Libre de Ense\xc3\xb1anza marcar\xc3\xa0 per sempre les seves idees, les seves preocupacions educatives i la seva actitud \xc3\xa8tica. En Madrid treballa com a secretari en el Museu d\'Instrucci\xc3\xb3 Prim\xc3\xa0ria (m\xc3\xa9s endavant Museu Pedag\xc3\xb2gic Nacional) i assumeix a m\xc3\xa9s la direcci\xc3\xb3 del Bolet\xc3\xadn de la Instituci\xc3\xb3n Libre de Ense\xc3\xb1anza. Al temps, treballa com a advocat en el bufet de Nicol\xc3\xa1s Salmer\xc3\xb3n. En 1891, publica La ense\xc3\xb1anza de la historia. Al mar\xc3\xa7 de 1895, crea i codirigeix amb Luis Ruiz Contreras la Revista Cr\xc3\xadtica de Historia y Literatura Espa\xc3\xb1olas. A partir de desembre d\'aquest mateix any, sota el nom de Revista Cr\xc3\xadtica de Historia, Literatura Espa\xc3\xb1olas, Portuguesas y Americanas, es nomena novament director Rafael Altamira, i la mantindr\xc3\xa0 fins a 1898._NEWLINE_En 1897, guanya la C\xc3\xa0tedra d\'Hist\xc3\xb2ria del Dret en la Universitat d\'Oviedo, integrant-se en un claustre en el qual figuraven, a m\xc3\xa9s de Leopoldo Alas \xc2\xabClar\xc3\xadn\xc2\xbb, coneguts deixebles de Francisco Giner de los R\xc3\xados \xe2\x80\x93Adolfo \xc3\x81lvarez-Buylla y Gonz\xc3\xa1lez-Alegre, Adolfo Gonz\xc3\xa1lez Posada, Aniceto Sela Sampil, homes obstinats a dur a terme la renovaci\xc3\xb3 necess\xc3\xa0ria de l\'ensenyament universitari i de la societat espanyola. En 1898 va crear, juntament amb altres catedr\xc3\xa0tics de la Facultat de Dret de la Universitat d\'Oviedo, la Extensi\xc3\xb3n Universitaria com a \xc3\xa0rea definida de la universitat amb el prop\xc3\xb2sit de difondre els coneixements generats en aquesta instituci\xc3\xb3 a trav\xc3\xa9s de confer\xc3\xa8ncies, cursos i altres activitats a aquelles classes socials que no podien accedir a ells, seguint l\'exemple de diverses universitats angleses que ja s\'havia est\xc3\xa8s a altres pa\xc3\xafsos europeus com Alemanya i B\xc3\xa8lgica. Despr\xc3\xa9s del Desastre del 98, imbu\xc3\xaft per l\'esperit regeneracionista, contribueix a dissipar el pessimisme espanyol amb  Psicolog\xc3\xada del pueblo espa\xc3\xb1ol i especialment amb la seva obra m\xc3\xa9s important, la Historia de Espa\xc3\xb1a y de la civilizaci\xc3\xb3n espa\xc3\xb1ola.\n_START_SECTION_\nViatge per Hispanoam\xc3\xa8rica\n_START_PARAGRAPH_\nAmb motiu del III Centenari de la Universitat d\'Oviedo, el claustre de professors decideix fer efectiva la seva pres\xc3\xa8ncia en la vida cultural americana a trav\xc3\xa9s d\'un viatge de bona voluntat que restitu\xc3\xads els lla\xc3\xa7os entre Espanya i el continent americ\xc3\xa0, trencats despr\xc3\xa9s de la p\xc3\xa8rdua de les \xc3\xbaltimes col\xc3\xb2nies en 1898, i del que Rafael Altamira resulta escollit per unanimitat. Aquell viatge estava programat per a uns mesos per\xc3\xb2 es va perllongar gaireb\xc3\xa9 un any. Aqu\xc3\xad van comen\xc3\xa7ar a destacar els dots de Rafael Altamira per situar la diplom\xc3\xa0cia al servei d\'una obstinaci\xc3\xb3 pacificadora. El viatge es desenvolupa entre juny de 1909 i mar\xc3\xa7 de 1910. Durant aquests nou mesos visita Argentina, Uruguai, Xile, Per\xc3\xba, M\xc3\xa8xic, Estats Units i Cuba, impartint amb gran \xc3\xa8xit unes 300 confer\xc3\xa8ncies en universitats i centres culturals d\'aquestes rep\xc3\xbabliques, treballant amb editors, pol\xc3\xadtics, docents i alumnes de totes les universitats visitades i formulant acords d\'intercanvi per a la creaci\xc3\xb3 d\'associacions, noves publicacions i futurs congressos. Tot el seu periple ser\xc3\xa0 recollit en el llibre de documents Mi viaje a Am\xc3\xa9rica. \xc3\x89s nomenat doctor honoris causa, en 1909, per la Universitat de la Plata, per la Universitat de Santiago de Xile i per la Universitat de Lima; i en 1911, per la Universitat Nacional de M\xc3\xa8xic.\n_START_SECTION_\nTornada a Espanya\n_START_PARAGRAPH_\nAl seu retorn, Rafael Altamira va ser nomenat Inspector General d\'Ensenyament i poc despr\xc3\xa9s Director General d\'Ensenyament Primari, organisme creat l\'1 de gener de 1911 sense cap vinculaci\xc3\xb3 pol\xc3\xadtica. Des d\'aquest c\xc3\xa0rrec, Rafael Altamira va millorar la situaci\xc3\xb3 econ\xc3\xb2mica i professional dels mestres, va renovar la Inspecci\xc3\xb3 T\xc3\xa8cnica, a la qual va dotar d\'un Cos Femen\xc3\xad inexistent fins a aquest moment, va propugnar l\'Escola Graduada, va reformar els estudis de Magisteri i es va preocupar especialment de les instal\xc2\xb7lacions materials de les escoles i de la seva dotaci\xc3\xb3 bibliogr\xc3\xa0fica. Igualment, va intentar introduir m\xc3\xa8todes d\'ensenyament nous com l\'Escola-Jard\xc3\xad i l\'Escola a l\'aire lliure. En 1913, presenta la seva ren\xc3\xbancia al c\xc3\xa0rrec a causa de pressions pol\xc3\xadtiques._NEWLINE_En 1914, \xc3\xa9s nomenat professor de l\'Institut Diplom\xc3\xa0tic i Consular (antecedent de l\'actual Escola Diplom\xc3\xa0tica). Aquest mateix any, obt\xc3\xa9 per concurs la c\xc3\xa0tedra d\'Hist\xc3\xb2ria de les Institucions Pol\xc3\xadtiques i Civils d\'Am\xc3\xa8rica en la Universitat Central de Madrid, creada com a mat\xc3\xa8ria exclusiva de doctorat en les Facultats de Dret i Filosofia i Lletres, amb especial atenci\xc3\xb3 als temes americanistes. Altamira la va exercir fins a la seva jubilaci\xc3\xb3 en 1936 i la va dotar d\'una bona biblioteca nodrida en gran part per les seves pr\xc3\xb2pies donacions bibliogr\xc3\xa0fiques. Declarat aliad\xc3\xb2fil, en la Primera Guerra Mundial publica La guerra actual y la opini\xc3\xb3n espa\xc3\xb1ola. En 1916 \xc3\xa9s nomenat Senador per la Universitat de Val\xc3\xa8ncia en la llista del partit Liberal dirigit pel Comte de Romanones. Aquest any, viatja a Par\xc3\xads amb la Missi\xc3\xb3 Espanyola d\'Intel\xc2\xb7lectuals solidaris amb Fran\xc3\xa7a composta pel Duc d\'Alba, Ram\xc3\xb3n Men\xc3\xa9ndez Pidal, Miquel Blay i F\xc3\xa0bregas, Od\xc3\xb3n de Buen y del Cos, Am\xc3\xa9rico Castro i Manuel Aza\xc3\xb1a, entre altres.\n_START_SECTION_\nJurista internacional\n_START_PARAGRAPH_\nEn 1919, \xc3\xa9s nomenat \xc3\xa0rbitre en el Tribunal de Litigis Miners de Par\xc3\xads per solucionar les disputes entre Fran\xc3\xa7a i Espanya sobre les mines del Marroc. En 1920, \xc3\xa9s escollit membre de la Comissi\xc3\xb3 de Juristes encarregada pel Consell de la Societat de Nacions de redactar l\'avantprojecte del Tribunal Permanent de Just\xc3\xadcia Internacional. En 1921 n\'\xc3\xa9s nomenat un dels deu jutges titulars, Comit\xc3\xa8 dels Deu, c\xc3\xa0rrec pel qual posteriorment ser\xc3\xa0 reelegit durant dos altres mandats consecutius i que ocupa des de 1921 fins a 1940, any en el qual el Tribunal es veu obligat a suspendre les seves funcions._NEWLINE_Malgrat la seva intensa activitat internacional durant aquests anys, no abandona la seva c\xc3\xa0tedra de Madrid, imparteix les seves classes i continua les seves publicacions, especialment sobre Dret Internacional i pacifisme. En 1922 \xc3\xa9s nomenat acad\xc3\xa8mic de la Reial Acad\xc3\xa8mia de la Hist\xc3\xb2ria. En 1923, \xc3\xa9s nomenat catedr\xc3\xa0tic del Col\xc2\xb7legi de Fran\xc3\xa7a en Par\xc3\xads. En 1924, \xc3\xa9s nomenat doctor honoris causa per la Universitat de Bordeus i en 1928 per la Universitat de Par\xc3\xads. En 1929, imparteix en la Universitat de la Sorbona diverses classes sobre Hist\xc3\xb2ria del Pensament Espanyol._NEWLINE_En 1929, va comen\xc3\xa7ar a preparar l\'edici\xc3\xb3 de les seves Obres completes en les quals s\'inclo\xc3\xafen, a m\xc3\xa9s de les ja citades, la seva Historia de la civilizaci\xc3\xb3n espa\xc3\xb1ola, el Ep\xc3\xadtome de historia de Espa\xc3\xb1a, Cuestiones modernas de historia, De historia y arte, Cuestiones obreras, Giner educador, Ideario pol\xc3\xadtico, etc. La guerra i l\'exili li van impedir realitzar el projecte. En 1930, \xc3\xa9s nomenat doctor honoris causa per la Universitat de Cambridge. En 1931, \xc3\xa9s escollit Deg\xc3\xa0 de la Facultat de Dret de la Universitat de Madrid. Va ser proposat per al Premi Nobel de la Pau en 1933 arran dels seus esfor\xc3\xa7os per evitar el bel\xc2\xb7licisme. La proposta va ser signada per gran quantitat d\'intel\xc2\xb7lectuals espanyols i europeus. En 1935, \xc3\xa9s nomenat president de la Casa de Val\xc3\xa8ncia a Madrid. En 1937, la Universitat de Col\xc3\xbambia (Nova York) el nomena doctor honoris causa.\n_START_SECTION_\nExili a M\xc3\xa8xic\n_START_PARAGRAPH_\nEn esclatar la Guerra Civil espanyola en 1936, Rafael Altamira marxa cap al Pa\xc3\xafsos Baixos, on continua amb el seu treball de Jutge Permanent del Tribunal de la Haia. No obstant aix\xc3\xb2, la invasi\xc3\xb3 alemanya dels Pa\xc3\xafsos Baixos en 1940 l\'obliga a refugiar-se a la ciutat de Baiona (Iparralde). All\xc3\xad romandr\xc3\xa0 fins a 1944, any en el qual ha de sortir de nou a causa de l\'avan\xc3\xa7 alemany. Despr\xc3\xa9s d\'una breu estada a Portugal, on col\xc2\xb7labora amb la Universitat de Co\xc3\xafmbra i escriu "Cartas de Hombres", \xc3\xa9s convidat per la Fundaci\xc3\xb3 Carnegie a donar un curs a la Universitat de Col\xc3\xbambia, Nova York. Un accident fortu\xc3\xaft amb trencament del maluc durant el viatge el for\xc3\xa7a a canviar de destinaci\xc3\xb3 i s\'instal\xc2\xb7la definitivament a M\xc3\xa8xic DF, on estaven exiliades les seves dues filles, Pilar i Nela. Malgrat la seva avan\xc3\xa7ada edat, dicta cursos en El Col\xc2\xb7legi de M\xc3\xa8xic i a la Universitat Nacional de M\xc3\xa8xic i participa en activitats de l\'exili republic\xc3\xa0. A M\xc3\xa8xic completa treballs ja iniciats anys abans, com el Diccionario castellano de palabras jur\xc3\xaddicas y t\xc3\xa9cnicas tomadas de la legislaci\xc3\xb3n indiana y su estado i la seva An\xc3\xa1lisis de la recopilaci\xc3\xb3n de las Leyes de Indias de 1680. All\xc3\xad tamb\xc3\xa9 l\'Institut Panameric\xc3\xa0 de Geografia i Hist\xc3\xb2ria li atorga en 1947 el seu primer \xc2\xabPremi d\'Hist\xc3\xb2ria d\'Am\xc3\xa8rica\xc2\xbb. En 1951, \xc3\xa9s proposat novament per al Premi Nobel de la Pau, honor que no va obtenir en morir l\'1 de juny d\'aquest mateix any en la Ciutat de M\xc3\xa8xic.Est\xc3\xa0 enterrat en el Pante\xc3\xb3 Espanyol de M\xc3\xa8xic D.F.\n_START_SECTION_\nLlegat\n_START_PARAGRAPH_\nVa ser un dels primers historiadors que van impulsar la Historiografia a Espanya, partint de la seva relaci\xc3\xb3 amb la cultura i la hist\xc3\xb2ria de les idees. Encara que va impulsar i va recolzar sempre la Instituci\xc3\xb3n Libre de Ense\xc3\xb1anza i les idees de l\'institucionisme, en la que va treballar com a docent, va mantenir sempre independ\xc3\xa8ncia de criteri respecte al krausisme, en una orientaci\xc3\xb3 ideol\xc3\xb2gica liberal-progressista. Va promoure l\'educaci\xc3\xb3 popular i va propugnar una pedagogia amb fort sentit moral. En 1898 va crear, juntament amb altres catedr\xc3\xa0tics de la Facultat de Dret de la Universitat d\'Oviedo, l\'Extensi\xc3\xb3 Universit\xc3\xa0ria com a \xc3\xa0rea definida de la universitat amb el prop\xc3\xb2sit de difondre els coneixements generats en aquesta instituci\xc3\xb3 a trav\xc3\xa9s de confer\xc3\xa8ncies, cursos, i altres activitats a aquelles classes socials que no podien accedir-hi, seguint l\'exemple de diverses universitats angleses que ja s\'havia est\xc3\xa8s a altres pa\xc3\xafsos europeus com Alemanya i B\xc3\xa8lgica. No content amb aix\xc3\xb2, va donar exemple impartint cursos i confer\xc3\xa8ncies en nombroses universitats espanyoles i estrangeres (Argentina, Per\xc3\xba, EUA, Fran\xc3\xa7a i Anglaterra, entre altres)._NEWLINE_La seva obra s\'inscriu igualment dins del Regeneracionisme com a continuadora de la de Joaqu\xc3\xadn Costa i sota una gran influ\xc3\xa8ncia de l\'evolucionisme i un gran inter\xc3\xa8s per la ci\xc3\xa8ncia experimental. Va conrear ass\xc3\xadduament el periodisme i la cr\xc3\xadtica liter\xc3\xa0ria i va deixar escrits m\xc3\xa9s de setanta llibres, entre ells llibres de narracions, com les seves Cuentos de amor y tristeza o la novel\xc2\xb7la Reposo, cal destacar la seva Historia de Espa\xc3\xb1a y de la civilizaci\xc3\xb3n espa\xc3\xb1ola, aix\xc3\xad com la Psicolog\xc3\xada del pueblo espa\xc3\xb1ol i la Historia del Derecho espa\xc3\xb1ol.'