b'\n_START_ARTICLE_\nLaghouat\n_START_SECTION_\nEtimologia\n_START_PARAGRAPH_\nEl nom de Laghouat correspondria a una tribu dels berbers zanates. Procopi anomena els leucathes en ocasi\xc3\xb3 de l\'atac dels v\xc3\xa0ndals al Magreb. Els laghouats o leucathes van destruir Leptis Magna a L\xc3\xadbia. Una altra teoria diu que deriva del singular \xc3\xa0rab "Ghawt" (paraula que existeix a Egipte sota la forma "Ghe\xc3\xaft", i seria una denominaci\xc3\xb3 po\xc3\xa8tica que procedeix de la naturalesa i de la configuraci\xc3\xb3 de la zona; significa \xc2\xabcases envoltades de jardins\xc2\xbb, "ghaout" en plural es pronuncia "al-Aghouat", per\xc3\xb2 la paraula ghawt \xc3\xa9s totalment estranya als usos ling\xc3\xbc\xc3\xadstics locals i tot i que la poblaci\xc3\xb3 local se sent \xc3\xa0rab, el fons berber s\'aprecia encara en l\'onom\xc3\xa0stica, topon\xc3\xadmia, vocabulari agr\xc3\xadcola t\xc3\xa8cnic del palmerar (especialment per algunes varietats de d\xc3\xa0tils), societat i folklore.\n_START_SECTION_\nHist\xc3\xb2ria\n_START_PARAGRAPH_\nGravats rupestres i t\xc3\xbamuls testifiquen una vida prehist\xc3\xb2rica a la zona que s\'havia escampat sobre gaireb\xc3\xa9 el conjunt de la moderna wilaya. Ja en \xc3\xa8poca hist\xc3\xb2rica aquesta regi\xc3\xb3 era considerada l\'extrem de Get\xc3\xbalia._NEWLINE_Al segle X ja hi ha const\xc3\xa0ncia d\'una vila petita a la riba del uadi Mzi, que va recon\xc3\xa8ixer als fatimites i va participar en la revolta d\'Abu Yazid (943-948). Ibn Khaldun va assenyalar l\'exist\xc3\xa8ncia al segle XI d\'un kasr (ciutat o poble envoltat d\'un mur en pedra per a la protecci\xc3\xb3 contra les invasions) en l\'indret que sembla ser el de la ciutat actual, allotjant una facci\xc3\xb3 dels Banu Laghouat, branca de la c\xc3\xa8lebre tribu berber dels Maghrawa. Ibn Khaldun diu que la tribu Laghouat era una de les tribus dels berbers zenata, l\'ancestre de la qual fou Laghouat. La genealogia d\'aquest diu que era fill de Yusef ibn Ali i la seva dona era Zaineb la Nefzawienne. Quan els almor\xc3\xa0vits van ocupar Tadla, Laghouat ibn Yusef es va refugiar amb Temim de la tribu Hakem dels Banu Ifran de Sal\xc3\xa9. Per\xc3\xb2 els almor\xc3\xa0vits atacaren Sal\xc3\xa9 i van matar a Laghouat. Despr\xc3\xa9s Y\xc3\xbassuf ibn Taixf\xc3\xadn es va casar amb Zaineb de la tribu de Nafusa (Zenata). _NEWLINE_A causa de la invasi\xc3\xb3 hil\xc3\xa0lida es van traslladar a aquesta zona altres tribus berbers com els ksel, expulsats del Mzab, que va fundar el poble de nom Ben Buta (que va ocasionar la nisba al-but\xc3\xad que encara existeix a Laghouat). Altres tribus emigrades del Mzab van construir ksurs com Bu Mendala, Nadjal, Sidi Mimun, Badla, Kasbat Ftuh, i grups \xc3\xa0rabs els de Dwawda i Awlad Bu Zayyan. El conjunt d\'aquestos ksurs fou anomenat Laghwat o Lakwat (aquesta darrera conforme a la pronunciaci\xc3\xb3 local en dialecte laghouati; la forma al-Aghwat \xc3\xa9s moderna). El 1368 el sult\xc3\xa0 Abu Hammu, de la dinastia ziy\xc3\xa0nida, expulsat pel sult\xc3\xa0 mar\xc3\xadnida de Fez, va reunir els seus partidaris a Laghouat abans de retirar-se cap al Mzab._NEWLINE_Poc se sap de la ciutat fins al final del segle XVI, quan apareix com a tribut\xc3\xa0ria del rei del Marroc. En aquest temps una muralla delimitant l\'oasi pels quatre costats va ser aixecada per prevenir-se contra les r\xc3\xa0tzies i els atacs d\'altres tribus. Al-Ayax\xc3\xad, historiador i gran viatger magrib\xc3\xad, menciona en la seva \xc2\xabRihla\xc2\xbb l\'exist\xc3\xa8ncia d\'aquesta muralla el 1663. El 1666 els ksurs de Badla i de Kasbat Ftuh foren abandonats. El 1698 un home sant (marabut) originari de Tlemcen, Sidi l-Hadjdj Isa, es va establir a Ben Buta i per la seva autoritat moral va estendre la seva autoritat primer a aquest poble i despr\xc3\xa9s als altres ksurs i a la tribu ve\xc3\xafna dels larbes. Aquesta uni\xc3\xb3 va derrotar als habitants del ksar al-Assafiyya, per\xc3\xb2 despr\xc3\xa9s, el 1708, van haver de pagar tribut al sult\xc3\xa0 de Marroc Abu Nasr Mulay Ismail ibn Muhammad al-Samin (1672-1727) que havia acampat als murs de la ciutat. _NEWLINE_Isa va morir el 1738 i dos partits es van disputar el poder pol\xc3\xadtic i religi\xc3\xb3s: els Awlad Serkin (que vivien al barri sud-oest i foren d\'obedi\xc3\xa8ncia tijaniyya), i els Ahlaf (del barri del nord-est, afiliats a la confraria Kadiriyya); les lluites van afectar l\'oasi peri\xc3\xb2dicament afavorint l\'establiment de la sobirania otomana el 1727, quan el bei de Titri (Titteri) va imposar als habitants un tribut anual. El 1741 el bei de M\xc3\xa9d\xc3\xa9a va assetjar la vila i va imposar el pagament del tribut (que la ciutat refusava) retornant a M\xc3\xa9d\xc3\xa9a._NEWLINE_Els habitants mzabites foren expulsats de l\'oasi i es van aliar als n\xc3\xb2mades del sud contra Laghouat, per\xc3\xb2 foren derrotats per la ciutat aliada als larbes el 1752. Aquesta derrota va suposar l\'eliminaci\xc3\xb3 definitiva dels ibadites i la imposici\xc3\xb3 un\xc3\xa0nime de l\'ortod\xc3\xb2xia maliquita. Al final del segle el tribut pagat als otomans, primer retardat, s\'havia deixat de pagar, i els turcs es van esfor\xc3\xa7ar per recuperar el domini enviant expedicions anuals per cobrar el deute dirigides pel bei de M\xc3\xa9d\xc3\xa9a primer (1741) i despr\xc3\xa9s pel bei d\'Or\xc3\xa0 (1784 a 1802). Ahlaf i Awlad Serkin foren ara aliats ara enemics dels otomans durant aquestes lluites. El 1784 en la seva primera expedici\xc3\xb3, el bei d\'Or\xc3\xa0 va recaptar el tribut de 700 rals. El 1786 va retornar i va atacar primer el ksar d\'Ain Madhi, fortificat pel morabit Sidi Ahmed Tidjani (dirigent de la confraria dels tijaniyya, mort el 1815) que va assetjar dos mesos sense \xc3\xa8xit. El 1787 el nou bei d\'Or\xc3\xa0 va intentar al seu torn prendre el ksar d\'Ain Madhi pero igualment sense fortuna; en revenja va destruir completament el ksar de Tadjmout (fundat el 1666 pels Ulad Yusef)._NEWLINE_Al comen\xc3\xa7ament del segle XIX els enfrontament entre els dos b\xc3\xa0ndols eren corrents fins al moment que el cap dels ahlaf, Ahmad ibn Salim, despr\xc3\xa9s d\'aliar-se a una de les principals fam\xc3\xadlies rivals per matrimoni, es va apoderar de Laghouat el 1828. El 1829 el xeic Mussa Ibn Hassan al-Misri (nisba que portava per haver nascut a Egipte, a Damietta, el 1787) es va establir a la ciutat i va fundar la confraria dels Chadhiliyya. _NEWLINE_Va seguir un per\xc3\xadode de tranquil\xc2\xb7litat que es va trencar aviat quan l\'emir Abd el-Kader va iniciar la lluita contra els francesos. Mussa Ibn Hassan al-Misri va proclamar (1831) la guerra santa contre els francesos, va aixecar un ex\xc3\xa8rcit i juntament amb el xeic Bouziane, un eminent jurista local, va iniciar la resist\xc3\xa8ncia armada (que va mantenir fins a la seva mort el 1848 a la batalla de Zaatcha contra l\'ex\xc3\xa8rcit franc\xc3\xa8s). Abd el-Khader va nomenar com el seu khalifa (delegat) a Laghouat al cap dels Awlad Serkin, al-Hadjdj al-Arbi, descendent del marabut Isa, per\xc3\xb2 no es va poder sostenir i va haver de fugir al Mzab; el seu successor Abd al-Baki, que disposava de 700 guerrillers i un can\xc3\xb3, no fou tampoc afortunat, i es va enfrontar als notables locals fins a provocar una revolta, i va haver de fugir de la ciutat el 1839. Llavors va retornar al-Hadjdj al-Arbi que fou khalifa per segon cop. Abd el-Kader estava assetjant Ayn Madi, setge que va durar 8 mesos i que finalment va haver d\'aixecar i retornar cap al Tell i Ahmad ibn Selim, antic senyor i cap dels ahlaf, va aprofitar el moviment per retornar i enderrocar a al-Hadjdj, que va fugir a Kasr al-Hiran on fou atrapat i finalment mort el 1839. El nou senyor de Laghouat va entrar en contacte amb els francesos, amb el coronel Marey-Monge, demanant ser reconegut com a emir del sud algeri\xc3\xa0 el mar\xc3\xa7 de 1844. Durant uns anys els francesos l\'havien respectat com aliat per\xc3\xb2 llavors van comen\xc3\xa7ar una s\xc3\xa8rie d\'atacs a Laghouat, el 1844, 1847 i 1852. En el darrer la ciutat fou conquerida; dirigien l\'operaci\xc3\xb3 els generals P\xc3\xa9lissier, Yussuf i Bouscaren que amb 6000 homes van establir el setge i van comen\xc3\xa7ar la batalla el 21 de novembre; la ciutat fou presa per assalt el 4 de desembre de 1852, en uns combats que van causar uns 2500 morts, un dels episodis m\xc3\xa9s sagnants de la conquesta d\'Alg\xc3\xa8ria. Els honors als m\xc3\xa0rtirs algerians, sota cobert d\'unes cerim\xc3\xb2nies religioses i m\xc3\xa0giques, es van donar durant tot el per\xc3\xadode colonial. Una guarnici\xc3\xb3 francesa va quedar establerta a la ciutat despr\xc3\xa9s de la seva conquesta, i fou la base d\'operacions francesa a la part sud d\'Alg\xc3\xa8ria i seu d\'un dels quatre governs que formaven els Territoris del Sud, sota administraci\xc3\xb3 militar fins al 1947. _NEWLINE_la influ\xc3\xa8ncia cultural francesa fou insignificant. El 1917 va morir el mistic xeic Bashir Belhadj, cap de la confraria dels Kadiriyya. A partir de 1920 hi va predicar el reformisme salafiyya (salafista) merc\xc3\xa8s a la for\xc3\xa7a i prestigi del xeic Mubarak al-Mili (1897-1945) i des de 1927 fou una de les seves places fortes del moviment reformista liderat per l\'Associaci\xc3\xb3 d\'Ulemes Musulmans d\'Alg\xc3\xa8ria dirigits pel xeic Abd al-Hamid ibn Badis. El 1921 va morir a la ciutat el gran poeta i cadi Abdallah Ben Keriou; el 1922 es va fundar a Laghouat, a iniciativa del xeic Zahiri, un dels notables i lletrats de la ciutat, la primera escola privada a Alg\xc3\xa8ria. El 1924 la ciutat fou visitada pel khedive (deposat) d\'Egipte Abbas Hilmi II. El moviment nacionalista es va implantar en aquestos anys destacant Kaddour Far, un des membres fundadors de l\'Estrella Nord-africana, Mohammed ben Ahmida Bensalem, un dels pares del nacionalisme algeri\xc3\xa0, Sayah Lamri, artista de renom caigut en la lluita el 1958, Habib Chohra, mestre, Ahmed Taouti, universitari, Atallah Mebtout i altres encara. Grans personalitats pol\xc3\xadtiques algerianes van dir m\xc3\xa9s tard: \xc2\xab\xc3\xa9s a Laghouat que hem apr\xc3\xa8s el sentit de la paraula P\xc3\xa0tria\xc2\xbb. El 1946 el bei de Tunis, Muhammad VII al-Munsif, va estar en resid\xc3\xa8ncia vigilada a Laghouat._NEWLINE_El gener del 1955, Laghouat es va unir a la lluita armada. La llista de m\xc3\xa0rtir no va parar de cr\xc3\xa9ixer. El ministre franc\xc3\xa8s Jacques Soustelle fou acollit fredament pels Laghouatis el 1957 i va decidir transferir a Ouargla la capitalitat de la prefectura dels Oasis. El 1962 Alg\xc3\xa8ria accedia a la independ\xc3\xa8ncia. El 1974 Laghouat recuperava la seva condici\xc3\xb3 de capital de prov\xc3\xadncia.'