b'\n_START_ARTICLE_\nAntiga Gr\xc3\xa8cia\n_START_SECTION_\n\xc3\x88poques\n_START_PARAGRAPH_\nLa primera \xc3\xa8poca o l\'\xc3\xa8poca arcaica va des del segle VII aC al segle VI aC._NEWLINE_L\'\xc3\xa8poca arcaica es caracteritza per l\'aparici\xc3\xb3 de ciutats estats o polis.\n_START_SECTION_\nEl domini d\'Atenes\n_START_PARAGRAPH_\nLes guerres perses van produir un segle de domini aten\xc3\xa8s sobre tots els afers grecs. Atenes era l\'\xc3\xbanica senyora de la mar, i tamb\xc3\xa9 la pot\xc3\xa8ncia comercial, encara que Corint era la seva rival m\xc3\xa9s seriosa. L\'estadista m\xc3\xa9s important d\'aleshores era P\xc3\xa8ricles, que utilitzaria el tribut dels membres de la Lliga de Delos per a construir el Parten\xc3\xb3 i altres monuments de la Gr\xc3\xa8cia cl\xc3\xa0ssica. A mitjan segle V aC, la Lliga s\'havia convertit en l\'imperi d\'Atenes, un canvi simbolitzat per la transfer\xc3\xa8ncia de la tresoreria de Delos al Parten\xc3\xb3 el 454 aC._NEWLINE_La riquesa d\'Atenes va atreure intel\xc2\xb7lectuals i artistes de tota Gr\xc3\xa8cia. L\'estat aten\xc3\xa8s tamb\xc3\xa9 va patrocinar l\'educaci\xc3\xb3 i les arts, especialment l\'arquitectura. Atenes es va convertir en el centre de la literatura, la filosofia i les arts. Alguns dels grans personatges de la cultura occidental i de la hist\xc3\xb2ria intel\xc2\xb7lectual van viure a Atenes durant aquest per\xc3\xadode: els dramaturgs \xc3\x88squil, Arist\xc3\xb2fanes, Eur\xc3\xadpides i S\xc3\xb2focles; els fil\xc3\xb2sofs Arist\xc3\xb2til, Plat\xc3\xb3 i S\xc3\xb2crates; els historiadors Her\xc3\xb2dot, Tuc\xc3\xaddides i Xenofont; el poeta Sim\xc3\xb2nides, i l\'escultor F\xc3\xaddies. La ciutat es va convertir, en paraules de P\xc3\xa8ricles, en "l\'escola de Gr\xc3\xa8cia"._NEWLINE_Els altres estats grecs van acceptar, al comen\xc3\xa7ament, el lideratge grec en la guerra cont\xc3\xadnua contra els perses, per\xc3\xb2, despr\xc3\xa9s de la caiguda del pol\xc3\xadtic conservador Cim\xc3\xb3 d\'Atenes el 461 aC, Atenes es va convertir en una pot\xc3\xa8ncia imperialista. Despr\xc3\xa9s de la vict\xc3\xb2ria grega en la Batalla d\'Eurimedont el 466 aC, els perses ja no eren m\xc3\xa9s una amena\xc3\xa7a, i alguns estats, com ara Naxos, van intentar separar-se de la Lliga, per\xc3\xb2 van ser for\xc3\xa7ats a sotmetre\'s. Els nous l\xc3\xadders atenesos, P\xc3\xa8ricles i Efialtes van permetre que les relacions entre Atenes i Esparta es deterioressin, i el 458 aC es va iniciar una guerra. Despr\xc3\xa9s d\'alguns anys de guerra inconclusa, es va signar un tractat de pau de 30\xc2\xa0anys entre la Lliga de Delos i la Lliga del Pelopon\xc3\xa8s (Esparta i els seus aliats). Aquest tractat va coincidir amb l\'\xc3\xbaltima batalla entre els grecs i els perses, una batalla mar\xc3\xadtima prop de Salami i Xipre, seguida de la Pau de C\xc3\xa0l\xc2\xb7lies (450 aC) entre els grecs i els perses.\n_START_SECTION_\nDominaci\xc3\xb3 d\'Esparta i Tebes\n_START_PARAGRAPH_\nAmb la fi de la guerra peleponesa, Esparta seria l\'ama de l\'antiga Gr\xc3\xa8cia, per\xc3\xb2 l\'elit guerrera espartana no va poder prendre el seu lloc. En pocs anys, el partit democr\xc3\xa0tic va prendre el poder a Atenes i a altres ciutats. El 395 aC, els governadors espartans van treure Lisandre del poder, i Esparta va perdre la supremacia naval temporal. Atenes, Argos, Tebes i Corint van amena\xc3\xa7ar el domini espart\xc3\xa0 en la Guerra cor\xc3\xadntia, que quedaria de manera inconclusa el 387 aC. El mateix any, Esparta va sorprendre l\'opini\xc3\xb3 grega en concloure el Tractat d\'Ant\xc3\xa0lcides amb P\xc3\xa8rsia, per mitj\xc3\xa0 del qual rendien les ciutats de J\xc3\xb2nia i Xipre, la qual cosa va revertir els cent anys de vict\xc3\xb2ries gregues sobre P\xc3\xa8rsia. Esparta va intentar debilitar encara m\xc3\xa9s el poder de Tebes i aix\xc3\xb2 els va dur a una guerra en qu\xc3\xa8 Tebes formaria una alian\xc3\xa7a amb el seu antic enemic, Atenes. _NEWLINE_Els generals de Tebes, Epaminondes, i Pel\xc3\xb2pides van guanyar en una vict\xc3\xb2ria decisiva a Leuctres (371 aC). Com a resultat d\'aquesta batalla, es va acabar la supremacia espartana i es va establir el domini de Tebes, per\xc3\xb2 Atenes va recuperar el seu antic poder, ja que el poder de Tebes hi seria molt curt. Amb la mort d\'Epaminondes a Mantinea (362 aC), la ciutat va perdre el seu m\xc3\xa9s gran l\xc3\xadder, i els successors van iniciar una guerra inefica\xc3\xa7 de 10\xc2\xa0anys amb F\xc3\xb2cida. El 346 aC, el poble de Tebes va sol\xc2\xb7licitar el suport de Felip II de Maced\xc3\xb2nia per lluitar contra F\xc3\xb2cida, la qual cosa portaria els macedonis a l\'escenari grec per primera vegada.\n_START_SECTION_\nSocietat\n_START_PARAGRAPH_\nLes caracter\xc3\xadstiques \xc3\xbaniques de la divisi\xc3\xb3 social de l\'antiga Gr\xc3\xa8cia eren la divisi\xc3\xb3 entre la persona lliure i l\'esclava, els papers diferenciats de l\'home i la dona, la import\xc3\xa0ncia de la religi\xc3\xb3, i la poca import\xc3\xa0ncia del naixement per a basar-hi l\'estatus social. La forma de vida dels atenesos era comuna a tot el m\xc3\xb3n grec, a difer\xc3\xa8ncia del sistema espart\xc3\xa0.\n_START_SECTION_\nNom\n_START_PARAGRAPH_\nEl nom Hellas (del qual deriva hel\xc2\xb7lens) corresponia, al comen\xc3\xa7ament, a un petit districte de Fti\xc3\xb2tide, a Tess\xc3\xa0lia, des del qual es va estendre com a denominaci\xc3\xb3 a tot Gr\xc3\xa8cia. No obstant aix\xc3\xb2, durant el temps d\'Homer, no era com\xc3\xba de la naci\xc3\xb3 grega. Homer anomena els grecs danes, aqueus o argius; per\xc3\xb2, al comen\xc3\xa7ament del per\xc3\xadode hist\xc3\xb2ric, el nom ja s\'havia est\xc3\xa8s a tota la naci\xc3\xb3 que es considerava descendent d\'un ancestre com\xc3\xba, de nom Hel\xc2\xb7len. Qualsevol lloc poblat per grecs era part del m\xc3\xb3n hel\xc2\xb7l\xc3\xa8nic. Hellas s\'utilitzava tamb\xc3\xa9 per a designar les terres entre el golf d\'Ambr\xc3\xa0cia i l\'istme de Corint: Dicaercos i Scylax l\'anomenaven Hellas cont\xc3\xadnua i els historiadors moderns Hellas pr\xc3\xb2pia._NEWLINE_Els romans van anomenar el pa\xc3\xads Gr\xc3\xa8cia (Graecia) i els hel\xc2\xb7lens els van dir grecs (graeci). El primer autor conegut que va utilitzar aquesta denominaci\xc3\xb3 \xc3\xa9s Arist\xc3\xb2til, que diu que antigament el poble es deia grec i, m\xc3\xa9s tard, els van dir hel\xc2\xb7lens. Es creu que el gentilici grecs fou usat pels habitants de l\'oest de Gr\xc3\xa8cia (la Magna Gr\xc3\xa8cia) i fou el primer conegut pels romans, per\xc3\xb2 no es va estendre a tot el poble, sin\xc3\xb3 que el nom usat a l\'est, hel\xc2\xb7lens, fou el que va predominar. Quan Gr\xc3\xa8cia fou dominada pels romans, la prov\xc3\xadncia central es va dir Acaia (Achaia) i no pas Gr\xc3\xa8cia.\n_START_SECTION_\nMuntanyes\n_START_PARAGRAPH_\nEl mont Pindos forma la frontera entre la Tess\xc3\xa0lia i l\'Epir. Diverses branques surten de les muntanyes Pindos a la zona del mont Tymphrestos (avui Velukhi); a l\'est les dues cadenes d\'Otris i Oeta cap al mar; a l\'oest del Tymphrestos continuen les muntanyes epirotes cap al sud. Al sud del Tymphrestos, la cadena del Pindos es divideix en dues branques: l\'una cap al sud-oest, que passa per Et\xc3\xb2lia, amb els noms de C\xc3\xb2rax i Taphiassos, fins al cap Antirrhion a l\'entrada del golf de Corint, a l\'altre costat del cap Rhion al Pelopon\xc3\xa8s; l\'altra branca, cap al sud-est, passa per F\xc3\xb2cida, Be\xc3\xb2cia i \xc3\x80tica, amb els noms de Parn\xc3\xa0s, Helic\xc3\xb3, Citer\xc3\xb3, i Hymettus, fins a S\xc3\xbanion, la punta sud de l\'\xc3\x80tica, i fins i tot les illes Ceos, Citnos, Serifos i Sifnos s\xc3\xb3n continuaci\xc3\xb3 de la cadena. Una altra cadena que surt de l\'extrem est de l\'Oeta s\'est\xc3\xa9n per la costa de la mar d\'Eubea, travessa L\xc3\xb2crida i Be\xc3\xb2cia (amb els noms de Cnemis, Ptoon, i Teumessos, fins que s\'uneix a la cadena Parnes, branca lateral del mont Citer\xc3\xb3. Al sud del Parnes la cadena de Pent\xc3\xa8licos, on s\'extrau el c\xc3\xa8lebre marbre pent\xc3\xa8lic._NEWLINE_Des del mont Pindos cap a l\'est, es troba la plana de Tess\xc3\xa0lia flanquejada per dues cadenes: les muntanyes Cambunies i el mont Otris. Les primeres tenen final a la costa prop del mont Olimp, la muntanya m\xc3\xa9s alta de Gr\xc3\xa8cia, amb uns 2.956\xc2\xa0metres, quasi sempre coberta de neu a la part alta. El mont Otris arriba a la mar entre els golfs Pag\xc3\xa0sic i M\xc3\xa0lic. Al sud de l\'Olimp, una cadena de muntanyes primer anomenada Ossa i despr\xc3\xa9s P\xc3\xa8lion, corre per la zona costanera paral\xc2\xb7lela al Pindos. Tess\xc3\xa0lia, tancada per aquestes muntanes, nom\xc3\xa9s \xc3\xa9s accessible al nord per la vall de Tempe, entre l\'Olimp i Ossa, per la qual el riu Peneos corre cap a la mar; per\xc3\xb2, al sud, Tess\xc3\xa0lia \xc3\xa9s oberta al mar i hi forma els dos golfs ja esmentats; Epir, a l\'oest de Tess\xc3\xa0lia, \xc3\xa9s completament muntany\xc3\xb3s, amb muntanyes que van de nord a sud. A l\'illa d\'Eubea, les muntanyes s\xc3\xb3n continuaci\xc3\xb3 de les cadenes Ossa i P\xc3\xa8lion i es perllonguen cap a Andros, Tenos, Mikonos, i Naxos._NEWLINE_Al peu del mont Lacmon (avui Zygo), el punt on les muntanyes Pindos es divideixen, neixen quatre rius importants: l\'Aous i l\'Haliacmon, que reguen Il\xc2\xb7l\xc3\xadria i Maced\xc3\xb2nia; i el Peneios i Aquelos, que reguen Tess\xc3\xa0lia i Epir. El riu Aquelos forma la frontera entre Acarn\xc3\xa0nia i Et\xc3\xb2lia, fins a desembocar a la mar J\xc3\xb2nica, a l\'entrada del golf de Corint._NEWLINE_Al sud del mont Tymphrestos, Gr\xc3\xa8cia s\'arronsa per una esp\xc3\xa8cie d\'istme o dos golfs, un a cada costat: el golf d\'Ambr\xc3\xa0cia i el golf M\xc3\xa0lic. Aquest istme separa la pen\xc3\xadnsula de Gr\xc3\xa8cia central de Tess\xc3\xa0lia i l\'Epir. La pen\xc3\xadnsula de Gr\xc3\xa8cia central es divideix en dues parts: a l\'oest, Et\xc3\xb2lia i Acarn\xc3\xa0nia, muntanyoses com l\'Epir; a l\'est, les muntanyes formen un pas conegut per les Term\xc3\xb2piles._NEWLINE_Entre el Parn\xc3\xa0s i l\'Oeta, hi ha la plana de D\xc3\xb2rida on corre el riu Cef\xc3\xads (Be\xc3\xb2cia) que desaigua al llac Copais. Tamb\xc3\xa9 rega Be\xc3\xb2cia. \xc3\x80tica t\xc3\xa9 forma triangular, amb la base unida a la terra._NEWLINE_La serralada del Citer\xc3\xb3 es perllonga a l\'est amb el nom de Parnes i arriba al golf de Corint i continua formant el pa\xc3\xads muntany\xc3\xb3s de la Meg\xc3\xa0rida, on sorgeixen les muntanyes Geraneies, que creuen Meg\xc3\xa0rida per l\'oest fins al golf Sar\xc3\xb2nic, i l\'illa Salamina \xc3\xa9s continuaci\xc3\xb3 de la cadena. Les muntanyes Oneies, paral\xc2\xb7leles a les Geraneies, arriben a Corint, amb la fortalesa d\'Acrocorint i l\'istme de Corint._NEWLINE_Les muntanyes del Pelopon\xc3\xa8s estan desconnectades de les altres muntanyes de Gr\xc3\xa8cia. Sorgeixen a l\'Arc\xc3\xa0dia, al centre. Al nord, una cadena va cap a l\'oest i cap a l\'est i acaba en el mont Cyllene (Z\xc3\xbdria), de 2.373\xc2\xa0metres; la punta occidental \xc3\xa9s l\'Erymanthos (Olonos), de 2.224\xc2\xa0metres i entre aquest i el Cyllene es troben les muntanyes Aroanies (Khelm\xc3\xb3s), de 2.354\xc2\xa0metres; la part oriental es perllonga cap al sud, on forma la serralada de l\'Artemision (Turn\xc3\xadki), de 1.772\xc2\xa0metres, i Parthenion (R\xc3\xb3ino), de 1.217\xc2\xa0metres. La cadena acaba al Parnon. Al sud d\'Arc\xc3\xa0dia, hi ha una s\xc3\xa8rie de muntanyes on neixen els tributaris de l\'Alfeios i l\'Eurotes; cap al sud-oest, la serralada de Lycaeos (Dhiof\xc3\xb3rti), de 1.420\xc2\xa0metres. Des de les muntanyes Lycaeos, una cadena corre al sud i es troba amb l\'Erymanthos, fent el l\xc3\xadmit occidental d\'Arc\xc3\xa0dia, sense tenir cap nom especial excepte al nord, on \xc3\xa9s anomenada Pholo\xc3\xab; la part occidental \xc3\xa9s trencada per l\'Alfeios, que corre cap a la mar._NEWLINE_Les altres muntanyes del Pelopon\xc3\xa8s s\xc3\xb3n a Lac\xc3\xb2nia i Mess\xc3\xa8nia i al sud d\'Arg\xc3\xb2lida, a l\'est, a l\'\xc3\x88lide, a l\'oest; i a Acaia, al nord. Al sud d\'Arc\xc3\xa0dia, les muntanyes Taygetos de nord a sud formen el l\xc3\xadmit entre Mess\xc3\xa8nia i Lac\xc3\xb2nia, i acaben al cap de Taenarion, l\'extrem sud de Gr\xc3\xa8cia i d\'Europa. La cadena del Taygetos \xc3\xa9s la m\xc3\xa9s llarga i alta de la regi\xc3\xb3 i arriba als 2.408\xc2\xa0metres. Des del mont Parnon, cap al sud-est d\'Arc\xc3\xa0dia, una cadena corre de nord a sud paral\xc2\xb7lela a la costa i a la cadena del Taenaros i acaba al cap de Malea. Entre aquesta cadena del Parnon i la del Taygetos, hi ha la vall de l\'Eurotes, on es troba Esparta. Mess\xc3\xa8nia \xc3\xa9s regada pel Pamisos, amb una plana extensa. El riu Neda separa Mess\xc3\xa8nia de l\'\xc3\x88lide, on es troben muntanyes derivades de les d\'Arc\xc3\xa0dia, per\xc3\xb2 amb for\xc3\xa7a planes, la principal la de Pisa, a la regi\xc3\xb3 del riu Alfeios, i una m\xc3\xa9s al nord, al riu Peneios. Acaia t\xc3\xa9 tamb\xc3\xa9 una cadena muntanyosa amb planes a la zona costanera i algunes valls. Arg\xc3\xb2lida, en el seu m\xc3\xa9s ample sentit (entre el golf Sar\xc3\xb2nic i el golf Arg\xc3\xb2lic), t\xc3\xa9 una cadena muntanyosa amb abund\xc3\xa0ncia de planes.\n_START_SECTION_\nRius\n_START_PARAGRAPH_\nAl nord de Gr\xc3\xa8cia el Peneios, l\'Aquelos, l\'Evenos (a Et\xc3\xb2lia, paral\xc2\xb7lel a l\'Aquelos), l\'Esperqueios, el Cef\xc3\xads, l\'Asopos, l\'Ilissos (a \xc3\x80tica), l\'Alfeios, l\'Eurotes (a Lac\xc3\xb2nia), el Pamisos (a Mess\xc3\xa8nia) i el Peneios del Pelopon\xc3\xa8s.\n_START_SECTION_\nLlacs\n_START_PARAGRAPH_\nEls llacs s\xc3\xb3n a Tess\xc3\xa0lia (Nessonis i Boebeis), a Et\xc3\xb2lia (Triconis), a Be\xc3\xb2cia (Copais) i a Arc\xc3\xa0dia (l\'Estimpalis i altres de menors).\n_START_SECTION_\nVolcans i terratr\xc3\xa8mols\n_START_PARAGRAPH_\nAlgunes zones presenten rastres d\'activitat volc\xc3\xa0nica: aig\xc3\xbces calentes a les Term\xc3\xb2piles, a Aedepsos (Eubea) i a la pen\xc3\xadnsula de Methana, entre altres llocs. A l\'illa de Tera, es troba el volc\xc3\xa0 m\xc3\xa9s important, on es va produir una gran erupci\xc3\xb3 el 1650._NEWLINE_Els terratr\xc3\xa8mols s\xc3\xb3n freq\xc3\xbcents especialment al Pelopon\xc3\xa8s. Un terratr\xc3\xa8mol molt greu es va produir el 464 aC, amb milers de morts. Algunes ciutats han estat destru\xc3\xafdes per terratr\xc3\xa8mols, com H\xc3\xa8lice i Bura a Acaia. El 1817, la ciutat de Vostitza (antiga Aegion) fou quasi destru\xc3\xafda.'