b'\n_START_ARTICLE_\nFuthark jove\n_START_SECTION_\nHist\xc3\xb2ria\n_START_PARAGRAPH_\nL\'\xc3\xbas del futhark jove apareix a Escandin\xc3\xa0via durant els assentaments en l\'exterior de l\'\xc3\xa8poca v\xc3\xadking, probablement a partir del segle IX. Mentre que durant el per\xc3\xadode de les migracions el futhark antic havia estat pr\xc3\xa0cticament un "secret" conegut nom\xc3\xa9s per una elit lletrada, del qual nom\xc3\xa9s han sobreviscut unes 350 inscripcions, l\'alfabetitzaci\xc3\xb3 de la poblaci\xc3\xb3 en futhark jove es va generalitzar a tota Escandin\xc3\xa0via, com testifica el gran nombre de pedres r\xc3\xbaniques, unes 6.000, i altres inscripcions, algunes fins a amb textos de contingut trivial._NEWLINE_Hi ha una fase de transici\xc3\xb3 que va de l\'any 650 al 800 aproximadament, en el qual apareix una mescla de l\'\xc3\xbas de les lletres del futhark antic i jove, per exemple en les pedres r\xc3\xbaniques de Bj\xc3\xb6rketorp i Stentoften (al voltant del 650), la pedra de Snoldelev i la pedra de R\xc3\xb6k (al voltant del 800)._NEWLINE_El futhark jove va comen\xc3\xa7ar a ser conegut a Europa com l\'"alfabet dels n\xc3\xb2rdics", i va ser estudiat per a ser usat en els intercanvis comercials i els contactes diplom\xc3\xa0tics. Apareixen refer\xc3\xa8ncies a ell com l\' abecedarium nordmannicum en el Codex Sangallensis 878 de la ciutat franca de Fulda (possiblement de Walahfrid Strabo) i com ogam lochlannach "ogham dels escandinaus" en el Llibre de Ballymote._NEWLINE_El futhark jove es va dividir en dos estils de runes: les de branca llarga (daneses) i les de branca curta (sueco-noruegues), encara que tots dos es van usar a tota Escandin\xc3\xa0via. La difer\xc3\xa8ncia entre totes dues versions ha estat objecte de controv\xc3\xa8rsia. L\'opini\xc3\xb3 m\xc3\xa9s generalitzada \xc3\xa9s que la difer\xc3\xa8ncia era funcional. Mentre que les runas de branca llarga serien usades en textos solemnes sobre pedra, les runas de branca curta serien usades per a l\'escriptura privada quotidiana i per als missatges oficials sobre fusta. Posteriorment es van desenvolupar altres versions encara m\xc3\xa9s simplificades com les runes de Helsingia o runes sense pal (segles X-XIII), i les runes islandeses (segles XI-XIV)_NEWLINE_Amb el temps es van desenvolupar diversos alfabets r\xc3\xbanics derivats del futhark jove com les runes medievals (aprox. 1100\xe2\x80\x931500) i les llatinitzades runes dalecarlianes (aprox. 1500\xe2\x80\x931910).\n_START_SECTION_\nRunes de Helsingia\n_START_PARAGRAPH_\nLes runes de Helsingia, o runes sense pal, deuen el seu nom a la regi\xc3\xb3 de H\xc3\xa4lsingland e Su\xc3\xa8cia, on van ser trobades per primera vegada, encara que inscripcions del mateix tipus s\'han trobat posteriorment en altres parts de Su\xc3\xa8cia. Es van usar entre els segles X i XII. _NEWLINE_Fonamentalment s\xc3\xb3n una simplificaci\xc3\xb3 de les runas sueco-noruegues en les quals s\'han eliminat el m\xc3\xa9s possible els tra\xc3\xa7os verticals, al que deu la denominaci\xc3\xb3 de "sense pal", i a m\xc3\xa9s part dels tra\xc3\xa7os horitzontals i transversals se substitueixen per punts. En aquesta variant nom\xc3\xa9s han aparegut en les inscripcions 15 de les 16 runas del furthark jove, faltant el corresponent a \xc3\xa3. Per\xc3\xb2 com totes aquestes runas tenen una sim\xc3\xa8trica, s\'ha postulat que tingui la forma sim\xc3\xa8trica especular de la corresponent a la runa b, \xc3\xa9s a dir un tracte transversal inclinat a l\'esquerra situat just sobre la l\xc3\xadnia basi. _NEWLINE_Aquestes runas no tenen assignats signes Unicode (almenys fins a Unicode 4.0).\n_START_SECTION_\nRunes islandeses\n_START_PARAGRAPH_\nLes runas islandeses s\xc3\xb3n una altra simplificaci\xc3\xb3 de futhark jove usada a Isl\xc3\xa0ndia del segle XI al segle XIV. En aquesta versi\xc3\xb3 s\'escurcen alguns tra\xc3\xa7os transversals o se substitueixen per punts, per\xc3\xb2 la transformaci\xc3\xb3 no \xc3\xa9s tan radical com en les runes de Helsingia, modificant-se menys de la meitat de les runes. Aquest alfabet a difer\xc3\xa8ncia dels anteriors nom\xc3\xa9s t\xc3\xa9 15 runes, perqu\xc3\xa8 l\'\xc3\xbaltima runa, yr, va desapar\xc3\xa8ixer en convertir-se en sup\xc3\xa8rflua pel fet que el so que representava, /\xc9\xbb/, s\'havia convertit en una erra veritable en el dialecte island\xc3\xa8s del n\xc3\xb2rdic antic de l\'\xc3\xa8poca.\n_START_SECTION_\nAlfabets posteriors\n_START_PARAGRAPH_\nEl futhark jove va derivar per a donar origen a altres alfabets r\xc3\xbanics amb m\xc3\xa9s runes. El futhark jove s\'havia dif\xc3\xb3s en l\'edat mitjana per tota Escandin\xc3\xa0via, per\xc3\xb2 el seu redu\xc3\xaft n\xc3\xbamero de runas no disposava de s\xc3\xadmbols escrits per a cada fonema del n\xc3\xb2rdic antic pel que se li van afegir runas per a cobrir aquestes manques.\n_START_SECTION_\nRunes medievals\n_START_PARAGRAPH_\nEn l\'edat mitjana per a cobrir les defici\xc3\xa8ncies de representaci\xc3\xb3 es van introduir variants puntuades dels car\xc3\xa0cters que representaven consonants sordes per a crear les seves hom\xc3\xb2logues sonores, i viceversa, i es van afegir diverses runas per a cobrir tots els sons voc\xc3\xa0lics. No es va seguir un patr\xc3\xb3 \xc3\xbanic i les inscripcions r\xc3\xbaniques escandinaves de l\'edat mitjana mostren moltes variants dels tipus de runas, i sovint les equivalents a les lletres s, c i z s\'usen de forma intercanviable._NEWLINE_Les runes medievals van estar en \xc3\xbas fins al segle XV. La majoria de les inscripcions r\xc3\xbaniques escandinaves conservades daten de l\'edat mitjana, encara que hi ha tamb\xc3\xa9 algunes inscripcions en llat\xc3\xad. El que indica que les runes van ser d\'\xc3\xbas corrent en l\'edat mitjana i van conviure amb l\'alfabet llat\xc3\xad durant diversos segles.\n_START_SECTION_\nRunes dalecarlianes\n_START_PARAGRAPH_\nL\'a\xc3\xafllament de la prov\xc3\xadncia sueca de Dalecarlia va fer que es desenvolup\xc3\xa9s all\xc3\xad un tipus r\xc3\xbanic propi, mescla de runas i lletres llatines. Les runas dalecarlianas van comen\xc3\xa7ar a usar-se al principi del segle XVI i es van continuar usant fins al segle XX, principalment per a la transcripci\xc3\xb3 de l\'idioma local, l\'elfdali\xc3\xa0. S\'ha polemitzat sobre si el seu \xc3\xbas va ser una tradici\xc3\xb3 ininterrompuda o si la gent del segle XIX i XX van reintroduir el seu \xc3\xbas aprenent les runes de tractats sobre el tema.'