b"\n_START_ARTICLE_\nFrancesc Ribalta\n_START_SECTION_\nAnys de formaci\xc3\xb3 a Barcelona i Madrid\n_START_PARAGRAPH_\nFrancesc Ribalta naix a Cal Santantoni de Solsona, fill de Joan Ribalta i Magdalena. Batejat el 2 de juny de 1565 a Solsona, la seua fam\xc3\xadlia es va traslladar cap a 1572 a Barcelona, on el seu pare va exercir l'ofici de sastre. All\xc3\xa0 es va haver de formar com a pintor, at\xc3\xa8s que, en 1581, havent quedat orfe, encara se'l documenta a Barcelona, atorgant poders juntament amb els seus restants germans al major d'ells, Joan, per vendre les terres i vinyes a Solsona que havien rebut en her\xc3\xa8ncia. Immediatament va haver de traslladar-se a Madrid, ja que la seua primera obra coneguda, els Preparatius per a la crucifixi\xc3\xb3 del Museu de l'Hermitage de Sant Petersburg, apareixen signats i datats a Madrid l'any 1582. _NEWLINE_Pocs m\xc3\xa9s dades hi ha d'aquests anys, encara que la seua obra posterior evid\xc3\xa8ncia seu pas per El Escorial, on es forma en els tallers on hi treballaven artistes espanyols i italians com Zuccaro, Cambiaso, Tibaldi, Navarrete el Mudo o Carducho i on va poder con\xc3\xa8ixer l'obra de mestres venecians com Tiziano i els Bassano, deixant influir particularment per Sebastiano del Piombo. El quadre Trobada del Natzar\xc3\xa8 amb la Mare de D\xc3\xa9u (Museu de Belles Arts de Val\xc3\xa8ncia), pintat ja a Val\xc3\xa8ncia cap a 1611, reprodueix literalment en la figura de Crist el c\xc3\xa8lebre Crist amb la creu a coll de Piombo conservat al Museu del Prado, o alguna de les seues moltes r\xc3\xa8pliques, que va haver de con\xc3\xa8ixer a El Escorial i del qual guardaria dibuixos o apunts per a ser utilitzats anys despr\xc3\xa9s. De la mateixa manera, en la Degollaci\xc3\xb3 de Sant Jaume del retaule d'Algemes\xc3\xad \xc3\xa9s patent l'estudi directe de l'obra del mateix tema pintada per Juan Fern\xc3\xa1ndez de Navarrete per a El Escorial. Tamb\xc3\xa9 llavors va haver de realitzar una versi\xc3\xb3 del Sant Sopar de Leonardo a partir de la famosa c\xc3\xb2pia guardada al refectori del monestir. El 1666 se citava en la col\xc2\xb7lecci\xc3\xb3 de donya Catalina de Mardones, a Madrid, taxada per Juan Carre\xc3\xb1o de Miranda, \xc2\xabun sopar de vara i quarta d'alt si fa no fa amb marc negre i daurat de m\xc3\xa0 de Rivalta c\xc3\xb2pia de leonardo de binci\xc2\xbb, i petjades d'ella es troben en el Sant Sopar de la predel\xc2\xb7la del retaule del Roser a l'esgl\xc3\xa9sia de l'Assumpci\xc3\xb3 de Torrent, obra de Joan Ribalta, que hauria pres dels dibuixos paterns les figures de Crist i els ap\xc3\xb2stols m\xc3\xa9s propers extretes del mural de Leonardo. _NEWLINE_Hi ha const\xc3\xa0ncia documental que el 1591 va pintar per enc\xc3\xa0rrec d'un membre de la cort un quadre de l'Anunciaci\xc3\xb3 per al convent madrileny de la Encarnaci\xc3\xb3n, el dibuix preparatori d'aquest va ser supervisat per Blas de Prado. A Madrid, en data indeterminada, va casar amb In\xc3\xa9s Pelayo, que va morir el 1601, del matrimoni van n\xc3\xa9ixer primer dues filles i en 1597 un fill, Joan, que amb el temps arribaria a ser el seu millor deixeble. Es coneixen tamb\xc3\xa9 els noms de dos ajudants, el que sembla indicar que abans d'abandonar Madrid era ja un pintor consolidat i amb un cert volum d'obra, encara que no arrib\xc3\xa9s a entrar al servei del rei i no hi haja const\xc3\xa0ncia que se li encomanen treballs en l'Escorial, almenys com a pintor independent. D'aquesta etapa madrilenya, a part dels esmentats Preparatius per a la crucifixi\xc3\xb3, no queden obres que li pugui ser assignades amb certesa, per\xc3\xb2 podria pert\xc3\xa0nyer a ella un Crist crucificat del Museu del Prado, dipositat al monestir de Poblet, procedent del convent de Sant Felip el Real de Madrid, suprimit el 1809. Finalment, la mort de Felip II en 1598 el va haver d'emp\xc3\xa8nyer a abandonar Madrid, informat, potser, de l'impuls de renovaci\xc3\xb3 art\xc3\xadstica empr\xc3\xa8s a Val\xc3\xa8ncia pel seu arquebisbe, el patriarca sant Joan de Ribera.\n_START_SECTION_\nVal\xc3\xa8ncia (1599-1617)\n_START_PARAGRAPH_\n\xc3\x89s probable que l'elecci\xc3\xb3 de Val\xc3\xa8ncia com a destinaci\xc3\xb3 es degu\xc3\xa9s a la seua amistat amb Lope de Vega, secretari personal del marqu\xc3\xa8s de Malpica qui, al seu torn, era cunyat de l'arquebisbe Joan de Ribera, conegut per les seues demandes art\xc3\xadstiques qui en aquell temps estava ocupat en la decoraci\xc3\xb3 del seu Col\xc2\xb7legi del Corpus Christi. Almenys des del mes de febrer de 1599 Ribalta es trobava ja a Val\xc3\xa8ncia on, home piad\xc3\xb3s segons els testimonis dels qui el van con\xc3\xa8ixer, es va inscriure en la confraria de la Mare de D\xc3\xa9u dels Desemparats. Immediatament despr\xc3\xa9s d'arribar a la ciutat va gaudir de la protecci\xc3\xb3 de l'arquebisbe, per a qui va pintar alguns retrats, dels quals es conserven al Col\xc2\xb7legi del Patriarca els de Sor Margarida Agull\xc3\xb3 i el Germ\xc3\xa0 Francisco del Ni\xc3\xb1o Jes\xc3\xbas, presos dels retrats que els fes Joan Sarinyena, ja que ell no va arribar a con\xc3\xa8ixer els retratats.\n_START_SECTION_\nEstada a Algemes\xc3\xad\n_START_PARAGRAPH_\nEntre 1603 i 1605 va residir a Algemes\xc3\xad, ocupat en la realitzaci\xc3\xb3 del retaule major de la seua esgl\xc3\xa9sia parroquial, per la qual va seguir treballant fins a 1610 en diferents retaules, amb evidents records de la seua passada estada a El Escorial. La gran taula central, amb el martiri de l'ap\xc3\xb2stol, dep\xc3\xa8n estretament, com s'ha assenyalat, del quadre de Navarrete a El Escorial, per\xc3\xb2 tamb\xc3\xa9 s\xc3\xb3n patents els pr\xc3\xa9stecs de Luca Cambiaso per l'escena de Sant Jaume a Clavijo i el Trasllat del cos del sant, mentre l'Oraci\xc3\xb3 de l'hort repeteix motius de la tela del mateix assumpte de Tici\xc3\xa0 conservat al monestir. A Algemes\xc3\xad va pintar tamb\xc3\xa9 el gran llen\xc3\xa7 de l'Aparici\xc3\xb3 de Crist a Sant Vicent Ferrer per al Col\xc2\xb7legi del Corpus Christi. De 1606 \xc3\xa9s l'\xc3\x9altim Sopar, en format vertical i emmarcada en una arquitectura escorialenca, del retaule major del mateix col\xc2\xb7legi, per al qual el 1610 va lliurar el Naixement de l'\xc3\xa0tic. Amb la seua forta il\xc2\xb7luminaci\xc3\xb3 lateral i el naturalisme amb qu\xc3\xa8 va tractar els rostres dels ap\xc3\xb2stols, el Sopar pintat per al Patriarca va assentar la fama de Ribalta a Val\xc3\xa8ncia i va fer possible que, immediatament, li arribaren nous enc\xc3\xa0rrecs del gremi d'argenters per a l'esgl\xc3\xa9sia de Santa Caterina (Retaule de Sant Eloi en substituci\xc3\xb3 del que havia pintat Joan de Joanes, danyat per un incendi) i de la mateixa Diputaci\xc3\xb3 (Calvari), tamb\xc3\xa9, tot i ser for\xc3\xa0, va poder estar el 1607 entre els fundadors del Col\xc2\xb7legi de Pintors, un dels objectius del qual era precisament protegir-se contra la compet\xc3\xa8ncia dels nouvinguts.\n_START_SECTION_\nInflu\xc3\xa8ncia de Sebastiano del Piombo\n_START_PARAGRAPH_\nRibalta va modular en aquests anys el seu naturalisme amb l'adopci\xc3\xb3 de models i tipus joanescos, per imposici\xc3\xb3, potser, dels seus clients, com resulta pal\xc3\xa8s en la Consagraci\xc3\xb3 de Sant Eloi com a bisbe de Noyon (Val\xc3\xa8ncia, esgl\xc3\xa9sia de Sant Mart\xc3\xad) o al Crist sostingut per \xc3\xa0ngels del Museu del Prado, c\xc3\xb2pia d'un model perdut de Joan de Joanes. Per\xc3\xb2, a m\xc3\xa9s, va experimentar una nova trobada amb Sebastiano del Piombo del que va poder copiar en dues ocasions el tr\xc3\xadptic del Davallament del Palau de l'Ambaixador Vich, propietat de D\xc3\xaddac Vic i Masc\xc3\xb3. Aquest, en 1645, el va regalar a Val\xc3\xa8ncia a Felip IV, potser ja desmembrat, ja que un dels seus panells, el del Descens al Limb, va ser enviat a l'Escorial i d'all\xc3\xa0 transferit al Museu del Prado, mentre la taula central del Davallament, o Lamentaci\xc3\xb3 davant Crist mort, propietat actualment del Museu de l'Hermitage, es localitzava en 1666 en l'Alc\xc3\xa0sser de Madrid. El tr\xc3\xadptic complet de Piombo, la tercera pintura, no conservada, es descriu diversament com Captura o Aparici\xc3\xb3 de Crist als onze ap\xc3\xb2stols, pot ser reconstru\xc3\xaft gr\xc3\xa0cies a l'exist\xc3\xa8ncia d'una c\xc3\xb2pia al palau episcopal d'Olomouc (Rep\xc3\xbablica Txeca), que b\xc3\xa9 podria ser de Ribalta. Antonio Ponz va arribar a veure dues c\xc3\xb2pies fetes per ell. Una d'elles, de mida petita, es trobava a Madrid a l'Hospital d'Arag\xc3\xb3, fundat el 1616, en un retaulet sobre la porta de la sagristia, amb una signatura o inscripci\xc3\xb3 ben eloq\xc3\xbcent: Fr Sebastianus del Piombo invenit: Franciscus Ribalta Valentiae traduxit. El segon, m\xc3\xa9s gran, es trobava en els carmelites descal\xc3\xa7os de Val\xc3\xa8ncia, que en temps d'Orellana van rebutjar una substanciosa oferta per la taula central. \xc3\x89s probable, per\xc3\xb2, que acabaren desprenent-se d'ella, ja que \xc3\xbanicament els llen\xc3\xa7os laterals van passar despr\xc3\xa9s de la desamortitzaci\xc3\xb3 al Museu de Belles Arts de Val\xc3\xa8ncia. La tela central d'aquesta c\xc3\xb2pia podria ser, per\xc3\xb2, la conservada des de data desconeguda en el Col\xc2\xb7legi del Patriarca, c\xc3\xb2pia literal de l'obra de Piombo amb la coloraci\xc3\xb3 terrosa caracter\xc3\xadstica de Ribalta, si no \xc3\xa9s una c\xc3\xb2pia m\xc3\xa9s de l'esmentada taula, mostra de la fortuna que va tindre Val\xc3\xa8ncia, bona prova d'aix\xc3\xb2 \xc3\xa9s la versi\xc3\xb3 lliure, un segle anterior a aquestes c\xc3\xb2pies de Ribalta, pintada per Vicent Macip per a la catedral de Sogorb.\n_START_SECTION_\nEl Col\xc2\xb7legi de Pintors i la consolidaci\xc3\xb3 del taller\n_START_PARAGRAPH_\nAl novembre de 1615 va cobrar Ribalta del Col\xc2\xb7legi del Corpus Christi pels retrats de Peraf\xc3\xa1n de Ribera i del seu antic protector, el fundador del col\xc2\xb7legi, obres probablement sorgides del taller en el qual col\xc2\xb7laboraven per aquelles dates el seu gendre, Vicent Castell\xc3\xb3, qui va haver de casar amb una filla del pintor cap a 1610, i el seu fill Joan, que va firmar tamb\xc3\xa9 el 1615 la seua primera obra, Els preparatius per a la crucifixi\xc3\xb3 per a l'esgl\xc3\xa9sia de Sant Miquel dels Reis. Un any despr\xc3\xa9s signava el Sant Tom\xc3\xa0s de Villanueva amb dos col\xc2\xb7legials, destru\xc3\xaft el 1936, pintat per enc\xc3\xa0rrec del cap\xc3\xadtol de la catedral de Val\xc3\xa8ncia amb destinaci\xc3\xb3 al Col\xc2\xb7legi Major de la Presentaci\xc3\xb3, instituci\xc3\xb3 fundada pel propi sant Tom\xc3\xa0s de Villanueva com a seminari. Amb aquestos, Ribalta treball\xc3\xa0 m\xc3\xa9s intensament a partir de la segona d\xc3\xa8cada del segle XVII, formant un equip s\xc3\xb2lid i sol\xc2\xb7licitat, de vegades \xc3\xa9s dif\xc3\xadcil distingir la m\xc3\xa0 de cadascun. En 1617 va encap\xc3\xa7alar el grup de peticionaris que es van dirigir a Felip III per tal d'obtenir l'aprovaci\xc3\xb3 del Col\xc2\xb7legi de Pintors, reconstitu\xc3\xaft un any abans, en la junta directiva va ostentar el c\xc3\xa0rrec de majoral. Un factor per a aquest rellan\xc3\xa7ament del Col\xc2\xb7legi va poder venir donat per la moment\xc3\xa0nia pres\xc3\xa8ncia de Pedro de Orrente a Val\xc3\xa8ncia, de tornada del seu viatge a It\xc3\xa0lia, i les retic\xc3\xa8ncies entre ambd\xc3\xb3s pintors que, segons Marc Antoni Orellana, van provocar una prova de destresa entre ells, per a la qual Ribalta va presentar un llen\xc3\xa7 del Martiri de Sant Lloren\xc3\xa7 i Orrente un Sant Vicent M\xc3\xa0rtir, tots dos perduts, finalitzant la competici\xc3\xb3 en taules encara que el premi se li hauria atorgat a Orrente. La formaci\xc3\xb3 bassanesca d'Orrente i el seu coneixement segur de les obres dels primers caravaggistes, posat de manifest en el seu Martiri de Sant Sebasti\xc3\xa0 pintat per a la catedral de Val\xc3\xa8ncia cap al 1616, va haver de tenir, amb tot, \xc3\xa0mplia repercussi\xc3\xb3 en l'evoluci\xc3\xb3 de la pintura de Ribalta, enfortint la seua pr\xc3\xb2pia inclinaci\xc3\xb3 al tractament expressiu de la llum artificial.\n_START_SECTION_\nObres per als caputxins de Val\xc3\xa8ncia\n_START_PARAGRAPH_\nEn qualsevol cas Ribalta apareix novament documentat a Val\xc3\xa8ncia en 1620, pintant un \xc3\x9altim Sopar, perdut, per al refectori dels caputxins de la Sang de Crist. De data propera han de ser sengles visions de Sant Francesc pintades en el seu nou estil, que segons les fonts antigues es trobaven a l'esgl\xc3\xa9sia del mateix convent: la Visi\xc3\xb3 de l'\xc3\xa0ngel m\xc3\xbasic, que adquirida per Carles IV en 1801 va passar al Museu del Prado, i Sant Francesc abra\xc3\xa7ant al crucificat, originalment empla\xc3\xa7ada en un altar proper a la porta, transferida al Museu de Belles Arts de Val\xc3\xa8ncia despr\xc3\xa9s de la desamortitzaci\xc3\xb3. La gamma de color en aquests llen\xc3\xa7os s'ha redu\xc3\xaft dr\xc3\xa0sticament i els tipus humans, al costat de la franquesa i simplicitat de la seua composici\xc3\xb3, revelen l'accentuaci\xc3\xb3 de les seues tend\xc3\xa8ncies naturalistes. La Visi\xc3\xb3 de l'\xc3\xa0ngel m\xc3\xbasic, segons una llegenda narrada per Sant Bonaventura, de la qual es coneixen alguns dibuixos previs, va haver d'aconseguir gran predicament, doncs es coneix una versi\xc3\xb3 posterior del mateix Ribalta en format apa\xc3\xafsat i amb m\xc3\xa9s atenci\xc3\xb3 als objectes de naturalesa morta presents a la cel\xc2\xb7la, actualment conservada al Wadsworth Atheneum en Hartford (Connecticut). M\xc3\xa9s estranya resulta la iconografia del Sant Francesc abra\xc3\xa7ant al crucificat, per a la qual no existeixen fonts liter\xc3\xa0ries. El seu fort contingut simb\xc3\xb2lic fa creure que el motiu li fos donat pels propis frares caputxins que posaven l'accent en el significat eucar\xc3\xadstic de la sang de Crist. El sant, corpulent i rude, pres sens dubte del natural, enganxa la cara al costat de Crist de la ferida brolla un raig de sang. Igual aspecte rude t\xc3\xa9 l'\xc3\xa0ngel que es disposa a col\xc2\xb7locar a Crist una garlanda de flors en substituci\xc3\xb3 de la corona d'espines, que el crucificat col\xc2\xb7loca sobre el cap del sant. Al\xc2\xb7ludeix aix\xc3\xad al cam\xc3\xad de mortificaci\xc3\xb3 triat per sant Francesc i, amb ell, pels mateixos frares caputxins, el menyspreu per les gl\xc3\xb2ries terrenals i el rebuig dels vicis se simbolitza amb la pantera coronada sobre la qual es posa en peu el sant, acompanyada de sis felins coronats i abatuts a la part inferior, els set pecats capitals. Ribalta, per\xc3\xb2, ha sabut transformar la imatge vision\xc3\xa0ria i carregada de simbolisme en un fet concret, pel realisme amb qu\xc3\xa8 capta als seus protagonistes i pel savi \xc3\xbas de la llum, segons Benito Domenech \xc2\xabun dels m\xc3\xa9s espl\xc3\xa8ndids \xc3\xa8xits del primer naturalisme espanyol\xc2\xbb, destacant als personatges principals i enfosquint als secundaris, per fer aix\xc3\xad patent la invisible pres\xc3\xa8ncia del Creador compatible amb el naturalisme del representat.\n_START_SECTION_\nPintures per a la cartoixa de Porta-Coeli\n_START_PARAGRAPH_\nEn 1621 el taller de Ribalta va rebre l'enc\xc3\xa0rrec de realitzar vuit llen\xc3\xa7os de gran format per a les portes del retaule de l'esgl\xc3\xa9sia parroquial d'Andilla. Afectat, potser, de problemes de salut, Ribalta va poder participar en el seu plantejament, per\xc3\xb2 va confiar l'execuci\xc3\xb3 al seu fill Joan, que va marxar a Andilla en uni\xc3\xb3 de Vicent Castell\xc3\xb3, Gregori Baus\xc3\xa0, Abd\xc3\xb3 Castanyeda i altres membres del taller, cada vegada m\xc3\xa9s actiu. Mentre Joan i el seu grup treballaven a la zona de Sogorb, Francesc ho feia a Val\xc3\xa8ncia, on el 1622 es documenta la pintura d'un Sant Mart\xc3\xad per un altar carrer amb motiu de les festes en honor de la Immaculada. A aquest moment han de pert\xc3\xa0nyer els Desposoris m\xc3\xadstics de Santa Gertrudis, llen\xc3\xa7 conservat a la parr\xc3\xb2quia de Sant Esteve de Val\xc3\xa8ncia, en qu\xc3\xa8 s'observen els mateixos progressos en la direcci\xc3\xb3 del tenebrisme naturalista, amb una redu\xc3\xafda gamma de colors molt rica en tonalitats._NEWLINE_A finals de 1625 Ribalta va contractar el daurat i pintures del nou retaule major del monestir cartoix\xc3\xa0 de Portacoeli. \xc3\x89s probable que l'enc\xc3\xa0rrec vingu\xc3\xa9s precedit per la realitzaci\xc3\xb3 de l'Abra\xc3\xa7ada de Crist a Sant Bernat (Museu del Prado), localitzat a la cel\xc2\xb7la prioral on Antonio Ponz ho va lloar com \xc2\xablo m\xc3\xa1s bello, bien pintado y expresivo que pueda darse de Ribalta\xc2\xbb. Sobre un fons d'ombres de color marr\xc3\xb3, que envolta en penombra a dos \xc3\xa0ngels, un potent focus de llum il\xc2\xb7lumina un Crist muscul\xc3\xb3s, a la manera dels Crist de Piombo, i el monjo de rostre consumit i gest embadalit que l'abra\xc3\xa7a, vestit amb h\xc3\xa0bit blanc ivori\xc3\xa0. Malgrat de la seua gamma de color limitada, gaireb\xc3\xa9 monocrom, les pinzellades l\xc3\xadquides fracturen el color en m\xc3\xbaltiples tons. El punt de vista baix dota de monumentalitat a la composici\xc3\xb3, centrada en les figures de Crist i sant Bernat foses per la llum lateral en un sol bloc, sense permetre que cap element extern distregui l'atenci\xc3\xb3 cap a ells._NEWLINE_El retaule major de la cartoixa, substitu\xc3\xaft cap a 1773 per un altre de gust acad\xc3\xa8mic i desmantellat amb la Desamortitzaci\xc3\xb3 de Mendiz\xc3\xa1bal, constava d'almenys setze pintures, de les quals nom\xc3\xa9s tretze van passar al Museu de Belles Arts de Val\xc3\xa8ncia. Executat entre 1625 i 1627, en ell va participar el taller en un grau dif\xc3\xadcil de discernir. Per David Kowal \xc3\xbanicament podrien atribuir-se a Francesc Ribalta amb seguretat els evangelistes Lluc, Mateu i Joan, que ocupaven els pedestals, i el Sant Bru del cos principal, \xc2\xabtestimonis de la invulnerable destresa del mestre. Benito Domenech, per contra, sost\xc3\xa9 l'autografia del Sant Joan Baptista que feia parella amb Sant Bru, als costats de la Mare de D\xc3\xa9u de Portceli, obra inacabada en la qual tamb\xc3\xa9 va tenir participaci\xc3\xb3 Vicent Castell\xc3\xb3, a qui podrien correspondre igualment els quatre doctors de l'esgl\xc3\xa9sia. Del seu fill seria el Sant Pere de les portes del reresagrari, corresponent al pare el Sant Pau que li servia de parella. De Francesc Ribalta, finalment, seria tamb\xc3\xa9 el quart evangelista, Sant Marc, resultant eloq\xc3\xbcent la comparaci\xc3\xb3 amb la s\xc3\xa8rie dels evangelistes pintats a la primera d\xc3\xa8cada del segle per a l'esgl\xc3\xa9sia d'Algemes\xc3\xad, amb el seu llumin\xc3\xb3s colorisme i monumentalitat manieristes, reempla\xc3\xa7ats per un sever naturalisme i una limitada gamma de color en la que destaca \xc3\xbanicament el color roig Sant Bru en peu, omplint amb la seua figura la tela, amb el dit a la boca reclamant el silenci segons les estrictes normes de l'ordre per ell fundada, \xc3\xa9s sens dubte l'obra m\xc3\xa9s admirada d'aquest retaule. La redu\xc3\xafda gamma crom\xc3\xa0tica i la riquesa de les seues tonalitats en l'h\xc3\xa0bit blanc, el realisme de la cara i la il\xc2\xb7luminaci\xc3\xb3 lateral, amb pinzellades l\xc3\xadquides, s\xc3\xb3n les caracter\xc3\xadstiques de l'obra de Ribalta, l'inter\xc3\xa8s pels efectes de llum, com a evid\xc3\xa8ncia aquesta pintura, amb les seues tonalitats clares, prov\xc3\xa9, sobretot, de la pintura veneciana._NEWLINE_Encara a mitjans de 1627 va rebre un nou enc\xc3\xa0rrec, el daurat d'un altar a la parr\xc3\xb2quia de Sant Mart\xc3\xad a c\xc3\xa0rrec de la comtessa de Fuentes, que no va poder completar en morir sobtadament el 13 de gener de 1628 d'un atac d'apoplexia, deixant una empremta profunda en l'escena art\xc3\xadstica valenciana. La seua mort sense testar va provocar disputes entre els seus fills Joan i Mariana, monja, que li van sobreviure poc temps, ja que Joan moria el 9 d'octubre del mateix any i la seua germana el 2 de mar\xc3\xa7 de l'any seg\xc3\xbcent. Jusepe Mart\xc3\xadnez, que el va con\xc3\xa8ixer, va elogiar el seu temperament humil, ali\xc3\xa8 a les vanitats, assegurant que va morir \xc2\xabamb tan gran reputaci\xc3\xb3 que gaireb\xc3\xa9 va ser venerat per sant\xc2\xbb."