b'\n_START_ARTICLE_\nLorena\n_START_SECTION_\nGeografia\n_START_PARAGRAPH_\n\xc3\x89s al centre de l\'anomenada "banane bleue". Limita amb tres pa\xc3\xafsos: B\xc3\xa8lgica (Val\xc3\xb2nia), Luxemburg, i Alemanya (Saarland i Ren\xc3\xa0nia-Palatinat); i amb tres altres regions franceses: Als\xc3\xa0cia, Xampanya-Ardenes i el Franc-Comtat. \xc3\x89s l\'\xc3\xbanica regi\xc3\xb3 francesa que t\xc3\xa9 frontera amb tres pa\xc3\xafsos. Les seves ciutats m\xc3\xa9s importants s\xc3\xb3n Metz, Nancy i Forbach.\n_START_SECTION_\nAdministraci\xc3\xb3\n_START_PARAGRAPH_\nEl Conseil R\xc3\xa9gional de Lorraine (govern regional) \xc3\xa9s membre de la cooperaci\xc3\xb3 interregional transfronterera "Saar-Lor-Lux", juntament amb Luxemburg i els estats federats alemanys de Saarland i de Ren\xc3\xa0nia-Palatinat._NEWLINE_La seu del Conseil R\xc3\xa9gional es troba a Metz. La regi\xc3\xb3 est\xc3\xa0 marcada per una forta rivalitat entre Metz i Nancy.\n_START_SECTION_\nEconomia\n_START_PARAGRAPH_\nLorena genera el 3,4% del PIB franc\xc3\xa8s (la vuitena amb m\xc3\xa9s PIB de les 26 regions franceses).\n_START_SECTION_\nEmblema\n_START_PARAGRAPH_\nLa Creu de Lorena \xc3\xa9s l\'emblema m\xc3\xa9s conegut de la regi\xc3\xb3. Her\xc3\xa8ncia dels ducs d\'Anjou, en convertir-se en ducs de Lorena, aquesta creu fou escollida com el s\xc3\xadmbol de la Fran\xc3\xa7a Lliure per \xc3\x89mile Muselier, en oposici\xc3\xb3 a la creu gammada del r\xc3\xa8gim nazi.\n_START_SECTION_\nHist\xc3\xb2ria\n_START_PARAGRAPH_\nLotari II de Lotar\xc3\xadngia, fill de l\'emperador Lotari I, el qual el 855, al dividir amb llurs germans Llu\xc3\xads i Carles reb\xc3\xa9 el territori que per ell s\'anomen\xc3\xa0 Lotar\xc3\xadngia (Lorena), el qual s\'estenia des de l\'esquerra de Rin fins al Mosa, i pel nord-oest. Fins a l\'Escalda i la regi\xc3\xb3 de Fr\xc3\xadsia. A la mort de Lotari (869), Carles el Calb, s\'apoder\xc3\xa0 de Lorena, per\xc3\xb2 Llu\xc3\xads el Germ\xc3\xa0nic l\'oblig\xc3\xa0 pel Tractat de Mersen (8 d\'agost de 870) a lliurar a Alemanya la part oriental de la Lorena, que era molt m\xc3\xa9s gran que l\'altra, i la Fr\xc3\xadsia._NEWLINE_Els fills de Llu\xc3\xads el Tartamut, de Fran\xc3\xa7a, tamb\xc3\xa9 perderen, (879) la Lorena occidental en profit de Llu\xc3\xads el Jove. El rei Arnulf de Car\xc3\xadntia proclama sobir\xc3\xa0 el (895) al seu fill natural Zuentibold. El comte Reginar, que es revolt\xc3\xa0 contra ell, despr\xc3\xa9s de la mort de Zuentebulch el 900 destron\xc3\xa0 la dinastia franca, i es convert\xc3\xad en el primer duc de Lorena (911). M\xc3\xa9s endavant el territori, del Mosel\xc2\xb7la, del Mosa i part del baix Rin, fou considerat com a part de Lorena._NEWLINE_Als\xc3\xa0cia i Fr\xc3\xadsia, aix\xc3\xad com la part de Franc\xc3\xb2nia, situada en la vora esquerra del Rin, no pertanyeren a Lorena, al pas que es tenia per lorenesa una petita zona de la vora dreta, aig\xc3\xbces avall d\'Andernach. Fran\xc3\xa7a s\'esfor\xc3\xa7a sempre a possessionar-se de Lorena, per\xc3\xb2 el rei Enric I de Lorena assegur\xc3\xa0 els compromisos antics per mitj\xc3\xa0 de tractats amb Charles de Fran\xc3\xa7a i amb Rodolf II de Borgonya (921-923), i cas\xc3\xa0 la seva filla Gerberga amb Gisilbert, fill de Reginar. despr\xc3\xa9s que aquest s\'ofeg\xc3\xa0 en el Rin (939) en anar a socorre a Andernach assetjada per l\'emperador Ot\xc3\xb3 I del Sacre Imperi Romano-Germ\xc3\xa0nic, el substitu\xc3\xad Ot\xc3\xb3 I de Lorena, germ\xc3\xa0 d\'Enric, per\xc3\xb2 a causa de llur perf\xc3\xaddia fou destronat per Ot\xc3\xb3 fill de Richwin. A la mort d\'aquest (944), li succe\xc3\xad Conrad I de Lorena, que el 953, per la seva complicitat en la conjura contra Ot\xc3\xb3 I, perd\xc3\xa9 la Lorena, i aquesta pass\xc3\xa0 a Brun\xc3\xb3 de Col\xc3\xb2nia, germ\xc3\xa0 de l\'emperador i arquebisbe de Col\xc3\xb2nia, sota la qual jurisdicci\xc3\xb3 foren posats dos ducs: l\'un Gottfried I de Lorena, pel govern de la regi\xc3\xb3 del Mosa (Baixa Lorena), i l\'altra, Frederic I de Lorena pel de la comarca del Mosel\xc2\xb7la (Alta Lorena). Una i altra part continuaren separades despr\xc3\xa9s de la mort de Bruno, ocorreguda el 965._NEWLINE_En l\'Alta Lorena domin\xc3\xa0 la dinastia del citat Frederik fins al 1033, i despr\xc3\xa9s el pa\xc3\xads pass\xc3\xa0 mans de Gozelo I, de la Baixa Lorena. Al morir Gozelo (1014), llur primigeni, Gottfried III de Lorena el barbut, reb\xc3\xa9 l\'Alta Lorena: per\xc3\xb2 havent-se unit a Fran\xc3\xa7a contra l\'emperador for deposat. El 1048 l\'emperador atorg\xc3\xa0 el feu de l\'Alta Lorena al comte Gerard d\'Als\xc3\xa0cia, amb el que comen\xc3\xa7a una llarga l\xc3\xadnia de ducs._NEWLINE_En els segles seg\xc3\xbcents disminu\xc3\xad l\'extensi\xc3\xb3 del ducat per haver-ne donat part del mateix als fills no primigenis que rebien t\xc3\xadtols senyorials._NEWLINE_Des que a la Baixa Lorena se li don\xc3\xa0 el nom de Brabant, el del ducat de Lorena s\'aplic\xc3\xa0 gen\xc3\xa8ricament a l\'Alta Lorena. En una assemblea celebrada el 1306, Teobald II de Lorena (1304-12) declar\xc3\xa0 que les filles tamb\xc3\xa9 podien succeir en el ducat, el que m\xc3\xa9s tard fou causa de moltes dissensions. Ra\xc3\xbcl I de Lorena mori com aliat del rei de Fran\xc3\xa7a contra els anglesos en la batalla de Cr\xc3\xa9cy el 1346. Carles II de Lorena guany\xc3\xa0 la dignitat de conestable de Fran\xc3\xa7a._NEWLINE_El 1431 deix\xc3\xa0 la Lorena a la seva filla Isabel de Lorena, casada amb Renat d\'Anjou i de Bar. Antoine de Vaudemont, nebot de Carles, s\'opos\xc3\xa0 a la successi\xc3\xb3 femenina, derrot\xc3\xa0 i feu presoner el 2 de juliol de 1431, a Bulgueville, a Renat i l\'entreg\xc3\xa0 al seu senyor feudal el duc Felip III de Borgonya, que el va tenir en pres\xc3\xb3, alliberant-lo sense haver arribat fins llavors al crescut rescat de 400.000 escuts d\'or que exigia per la seva llibertat. A m\xc3\xa9s Renat hagu\xc3\xa9 de renunciar completament, pel tractat de 28 de gener de 1437, a totes llurs possessions a Flandes procedents de l\'her\xc3\xa8ncia del duc Robert de Bar, i prometre per la seva esposa i filla \xc3\xbanica Violant de Lorena (nascuda el 1428) a Frederic II de Vaud\xc3\xa9mont, fill d\'Antoine de Vaud\xc3\xa9mont. D\'aquesta manera, a la mort de Renat, ambd\xc3\xb3s ducats havien de recaure a Frederick. _NEWLINE_Mort Renat el 1480, Frederik de Vaudemont entr\xc3\xa0 a gaudir de la seva her\xc3\xa8ncia, per\xc3\xb2 mor\xc3\xad tres anys m\xc3\xa9s tard (1483), i el succe\xc3\xad Renat II (mort el 1508), la qual mare, Violant, era filla d\'Elisabeth. Amb la Guerra de Borgonya, Renat II de Lorena, el 1475 fou desposse\xc3\xaft de les seves possessions, que recobr\xc3\xa0 el 1477 amb la mort de Carles I de Borgonya a la batalla de Nancy El seu n\xc3\xa9t, Fran\xc3\xa7ois I, mor\xc3\xad jove (1545), i deix\xc3\xa0 el ducat a Charles III (o II), que era menor d\'edat, i mori el 1608, durant la reg\xc3\xa8ncia de la seva mare Cristina, princesa de Dinamarca, fins al 1559._NEWLINE_El 13 de mar\xc3\xa7 de 1552 els francesos enva\xc3\xafren la Lorena i ocuparen Toul, Verdun i Metz. Durant la guerra dels Trenta Anys, Carles IV de Lorena, com aliat de l\'emperador, procur\xc3\xa0 espolsar de nou el jou franc\xc3\xa8s, per\xc3\xb2 Llu\xc3\xads XIII de Fran\xc3\xa7a ocup\xc3\xa0 la Lorena i el Cardenal Mazzarino li retorn\xc3\xa0 el 1659 pel Tractat dels Pirineus. El 1670, Llu\xc3\xads XIV de Fran\xc3\xa7a la conquer\xc3\xad altra volta, i la va retenir per la pau de Nimega (1678), i el 1697, pel tractat de Rijswijk, retorn\xc3\xa0 la corona de Lorena a Leopold I duc de Lorena fill del duc Carles V i de l\'arxiduqesa Eleonora  d\'Austria ._NEWLINE_Fran\xc3\xa7a durant el govern del cardenal Fleury, s\'apoder\xc3\xa0 de nou de la Lorena (1733) durant la Guerra de Successi\xc3\xb3 de Pol\xc3\xb2nia, i per la Pau de Viena (1738), la reb\xc3\xa9 junt al ducat de Bar amb car\xc3\xa0cter provisional per a l\'ex rei de Pol\xc3\xb2nia, Estanislau Leszczy\xc5\x84ski, per durant llur vida i en plena sobirania per quan moris aquest monarca._NEWLINE_L\'\xc3\xbaltim duc, Francesc III de Lorena (1729), esp\xc3\xb2s de l\'emperadriu Maria Teresa I d\'\xc3\x80ustria, assol\xc3\xad en concepte d\'indemnitzaci\xc3\xb3 el gran ducat de la Toscana. Al ducat de la Lorena l\'estigueren reservats veu i vot en les assemblees imperial i provincial alemanyes fins a la pau de Lun\xc3\xa9ville (1801), que el pa\xc3\xads caigu\xc3\xa9 sota domini franc\xc3\xa8s. Per la pau del Tractat de Frankfurt de 1871, Fran\xc3\xa7a va haver d\'entregar a Alemanya Als\xc3\xa0cia i part de Lorena.\n_START_SECTION_\nLa Baixa Lorena\n_START_PARAGRAPH_\nLa Baixa Lorena correspongu\xc3\xa9 a Gottfried I en la partici\xc3\xb3 feta de la Lorena el 954. Mort el 964, es tornaren a reunir les dues Lorenes i el 976 foren donades a Charles, germ\xc3\xa0 del rei de Fran\xc3\xa7a, Lotari, en feu de l\'Imperi. El fill successor de Charles, Ott\xc3\xb3, mor\xc3\xad el 1004 sense descend\xc3\xa8ncia. El 1012 Gottfried, fill del comte Gottfried de Verd\xc3\xban, reb\xc3\xa9 la Baixa Lorena, i el succe\xc3\xad (1023) el seu germ\xc3\xa0 Gozelo I, que el 1033 tamb\xc3\xa9 fou agraciat amb el feu de l\'Alta Lorena. Al morir Gozelo I el 1044, l\'emperador Henri III don\xc3\xa0 al fill d\'aquell, Gozelo II, la Baixa Lorena._NEWLINE_despr\xc3\xa9s de Gottfried II de l\'Alta Lorena (1065-70), que tamb\xc3\xa9 govern\xc3\xa0 la Baixa Lorena, aquesta pass\xc3\xa0 al seu fill Gottfried el Geperut, fidel servidor d\'Henri IV, el qual adopt\xc3\xa0 el seu nebot Gottfried de Bouill\xc3\xb3n, al qual, el 1088, invest\xc3\xad l\'emperador amb el feu de la Baixa Lorena. En morir aquest fam\xc3\xb3s creuat a Jerusalem (1100),l\'emperador Henri V traspass\xc3\xa0 el ducat a Gottfried el Barbut, comte de Brabant, que va tenir de combatre amb Henri de Limburg._NEWLINE_L\'enemistat entre ambdues dinasties subsist\xc3\xad fins que el 1155 els de Limburg, lliures del jou de la Baixa Lorena, mantingueren t\xc3\xadtol i drets ducals en el seu propi territori. Des d\'Henri I (1186-1235) els ducs de la Baixa Lorena s\'anomenaren tamb\xc3\xa9 ducs de Brabant. La duquessa Joanna port\xc3\xa0 el 1404 el ducat a Antoine de Borgonya, que fund\xc3\xa0 all\xc3\xad una segona branca el 1405. Finalment, el 1429, la Baixa Lorena, amb l\'Hainaut i Holanda, rest\xc3\xa0 unida a Borgonya sota el ceptre de Philip el Bo.'