b"\n_START_ARTICLE_\nHenry Moore\n_START_SECTION_\nInf\xc3\xa0ncia i joventut\n_START_PARAGRAPH_\nMoore va n\xc3\xa9ixer a Castleford, West Yorkshire, Anglaterra fill de Mary Baker i Raymond Spencer Moore. El pare, d'origen irland\xc3\xa8s era encarregat i posteriorment sotsgerent de la mina de carb\xc3\xb3 Wheldale a Castleford. Era un autodidacte amb un inter\xc3\xa8s per la m\xc3\xbasica i la literatura i volia impedir que els seus fills treballessin en les mines, per la qual cosa intent\xc3\xa0 donar-los una educaci\xc3\xb3 formal. Henry va ser el set\xc3\xa8 de vuit fills d'una fam\xc3\xadlia amb certes dificultats econ\xc3\xb2miques. Va assistir a l'escola prim\xc3\xa0ria de Castleford, on va comen\xc3\xa7ar a modelar en fang i talla en fusta infantil i on va decidir fer-se escultor quan tenia onze anys despr\xc3\xa9s d'haver escoltat una confer\xc3\xa8ncia sobre Michelangelo Buonarroti a l'escola dominical._NEWLINE_Al segon intent va ser acceptat a la Castleford Grammar School, escola on anaven diversos dels seus germans; el director ben aviat es va adonar del seu talent i inter\xc3\xa8s per l'escultura medieval. El seu professor d'art va ampliar els seus coneixements d'art i el va animar a iniciar una carrera art\xc3\xadstica, en sol\xc2\xb7licitar una beca per a l'escola d'art local._NEWLINE_Malgrat les seves aptituds, els pares de Moore estaven en contra d'una formaci\xc3\xb3 com a escultor, una vocaci\xc3\xb3 que consideraven un treball manual, amb poques perspectives de fer carrera. Moore aviat Va esdevenir professor de l'escola on havia assistit. En complir els divuit anys, es va oferir com a voluntari per al servei militar en plena Primera Guerra Mundial. En aquell moment era l'home m\xc3\xa9s jove del seu regiment, i va ser ferit el 1917 en un atac amb gas durant la Batalla de Cambrai. Despr\xc3\xa9s de recuperar-se a l'hospital, va passar la resta de la guerra com a instructor f\xc3\xadsic i nom\xc3\xa9s va tornar a Fran\xc3\xa7a despr\xc3\xa9s de la firma de l'armistici. A difer\xc3\xa8ncia de molts dels seus contemporanis, l'experi\xc3\xa8ncia de Moore durant la guerra va ser relativament tranquil\xc2\xb7la. M\xc3\xa9s tard recordaria, \xc2\xabper mi la guerra va passar mentre tenia la rom\xc3\xa0ntica aspiraci\xc3\xb3 d'esdevenir un heroi\xc2\xbb.\n_START_SECTION_\nInicis com a escultor\n_START_PARAGRAPH_\nDespr\xc3\xa9s de la guerra, Moore va rebre una concessi\xc3\xb3 com a exmilitar per poder continuar la seva formaci\xc3\xb3 i el 1919 va matricular-se a l'Escola d'Art de Leeds, que va inaugurar un taller d'escultura especialment per a ell. A la universitat va con\xc3\xa8ixer Barbara Hepworth, una companya d'estudis que tamb\xc3\xa9 es convertiria en una escultora molt reconeguda, i amb qui va comen\xc3\xa7ar una amistosa rivalitat professional que duraria molts anys. A Leeds, Moore tamb\xc3\xa9 va tenir acc\xc3\xa9s a les obres d'art modern de la col\xc2\xb7lecci\xc3\xb3 de Sir Michael Sadler, el vicecanceller de la universitat, que van tenir un gran efecte sobre el seu desenvolupament. El 1921, Moore va guanyar una beca per estudiar al Royal College of Art de Londres, juntament amb Hepworth i altres companys de Yorkshire. Mentre va ser a Londres, Moore va poder ampliar els seus coneixements de l'art primitiu i l'escultura a partir de l'estudi de les col\xc2\xb7leccions etnogr\xc3\xa0fiques al Victoria and Albert Museum i el Museu Brit\xc3\xa0nic._NEWLINE_Mentre estudiaven, Moore i Hepworth seguiren l'est\xc3\xa0ndard victori\xc3\xa0 rom\xc3\xa0ntic, basat en les formes naturals, els paisatges i el modelat figuratiu d'animals. M\xc3\xa9s tard Moore es va mostrar inc\xc3\xb2mode amb els ideals cl\xc3\xa0ssics, la seva posterior familiaritat amb el primitivisme i la influ\xc3\xa8ncia d'escultors com Constantin Brancusi, Jacob Epstein, Henri Gaudier-Brzeska i Frank Dobson el va portar a adoptar el m\xc3\xa8tode de la talla directa, en el qual les imperfeccions en el material i marques deixades per les eines es converteixen en part de l'escultura acabada. Despr\xc3\xa9s d'haver adoptat aquesta t\xc3\xa8cnica, Moore es trobava en conflicte amb els tutors acad\xc3\xa8mics que no apreciaven aquest enfocament modern. Durant un exercici dirigit per Derwent Wood (professor d'escultura al Royal College), se li va demanar reproduir un relleu en marbre de Domenico Rosselli, La Mare de D\xc3\xa9u amb l'Infant, modelant primer el relleu en guix, i despr\xc3\xa9s reproduint-lo en marbre utilitzant la t\xc3\xa8cnica mec\xc3\xa0nica de \xc2\xabtreure punts\xc2\xbb. Ell, en canvi, va tallar el relleu directament, marcant la superf\xc3\xadcie per simular les marques de punci\xc3\xb3 que hauria deixat la m\xc3\xa0quina de copiar._NEWLINE_El 1924, Moore va guanyar una beca de viatge de sis mesos que va passar al nord d'It\xc3\xa0lia estudiant les grans obres de Michelangelo Buonarroti, Giotto di Bondone, Giovanni Pisano i altres mestres cl\xc3\xa0ssics. Durant aquest per\xc3\xadode tamb\xc3\xa9 va visitar Par\xc3\xads, va aprofitar les classes de dibuix de l'Acad\xc3\xa9mie Colarossi, i va visitar, al Trocad\xc3\xa9ro, un motlle de guix d'una escultura tolteca-maia, el Chac Mool, que ja coneixia d'il\xc2\xb7lustracions de llibres. La figura jacent tindria un efecte profund en l'obra de Moore que va esdevenir el principal referent de la seva escultura.\n_START_SECTION_\nHampstead\n_START_PARAGRAPH_\nEn la seva tornada a Londres, Moore va exercir de professor durant set anys al Royal College of Art. Se'l va reclamar per treballar nom\xc3\xa9s dos dies a la setmana, cosa que li va permetre tenir temps per dedicar-se a la seva pr\xc3\xb2pia obra. El seu primer enc\xc3\xa0rrec p\xc3\xbablic, West wind (Vent de l'Oest) (1928-1929), va ser una de les vuit figures dels \xc2\xabQuatre vents\xc2\xbb situades a la part alta de les parets de les oficines centrals del Metro de Londres al 55 Broadway. Els altres \xc2\xabvents\xc2\xbb van ser tallats per escultors contemporanis com Eric Gill i els de la part inferior van ser fetes per Jacob Epstein. El juliol de 1929, Moore es va casar amb Irina Radetsky, una estudiant de pintura al Royal College. Irina va n\xc3\xa9ixer a K\xc3\xadev el 1907 de fam\xc3\xadlia russo-polonesa. El seu pare no va tornar de la Revoluci\xc3\xb3 Russa i la seva mare va ser evacuada a Par\xc3\xads, on es va casar amb un oficial de l'ex\xc3\xa8rcit brit\xc3\xa0nic. Van aconseguir enviar a Irina a Par\xc3\xads un any m\xc3\xa9s tard i va anar a escola fins als setze anys, despr\xc3\xa9s dels quals va ser enviada a viure amb uns parents del seu padrastre a Buckinghamshire._NEWLINE_Irina va trobar seguretat en el seu matrimoni amb Moore i aviat va fer de model i posava per a ell. Poc despr\xc3\xa9s de casar-se, la parella es va traslladar a un estudi a Hampstead a Parkhill Road NW3, unint-se a una petita col\xc3\xb2nia d'artistes d'avantguarda instal\xc2\xb7lades all\xc3\xa0. Poc despr\xc3\xa9s, Hepworth i el seu segon marit Ben Nicholson es van traslladar a un estudi a la cantonada de Moore, al mateix barri on tamb\xc3\xa9 vivien Naum Gabo, Roland Penrose, Cecil Stephenson i el cr\xc3\xadtic d'art Herbert Read, que es referia a la zona com \xc2\xabun niu d'amables artistes\xc2\xbb. Aix\xc3\xb2 va portar a un r\xc3\xa0pid i fecund intercanvi d'idees que Read anava donant a con\xc3\xa8ixer, ajudant a elevar el perfil p\xc3\xbablic de Moore. L'\xc3\xa0rea tamb\xc3\xa9 va ser un punt de tr\xc3\xa0nsit obligat per a molts artistes refugiats, arquitectes i dissenyadors de l'Europa continental en ruta cap a Am\xc3\xa8rica, alguns dels quals encarregarien m\xc3\xa9s tard obres a Moore._NEWLINE_El 1932, despr\xc3\xa9s de sis anys fent de professor al Royal College, Moore va acceptar una feina com a cap del Departament d'Escultura de l'Escola d'Art de Chelsea. Art\xc3\xadsticament, Moore, Hepworth i altres membres de la Seven and Five Society acabarien desenvolupant un estil abstracte de forma m\xc3\xa9s constant, en part influenciat pels seus freq\xc3\xbcents viatges a Par\xc3\xads i el seu contacte amb els principals artistes progressistes, sobretot Pablo Picasso, Georges Braque, Jean Arp i Alberto Giacometti. Moore va coquetejar amb el surrealisme, unint-se al moviment art\xc3\xadstic de Paul Nash Unit One el 1933. El 1934, Moore va viatjar a Espanya, on va visitar entre d'altres Barcelona i el Museu Episcopal de Vic, la cova d'Altamira, que va descriure com la \xc2\xabReial Acad\xc3\xa8mia de pintura rupestre\xc2\xbb, Madrid, Toledo i Pamplona. _NEWLINE_Moore i Nash eren al comit\xc3\xa8 organitzador de l'Exposici\xc3\xb3 Internacional del Surrealisme, que va tenir lloc a Londres el 1936. El 1937, Roland Penrose va comprar l'obra abstracta Mother and Child de Moore, en pedra, que exhib\xc3\xad al jard\xc3\xad davanter de casa seva a Hampstead. L'obra va provocar pol\xc3\xa8mica amb altres residents i la premsa local va fer una campanya contra la pe\xc3\xa7a durant dos anys. En aquest moment Moore evolucion\xc3\xa0 gradualment des de la talla directa a la fosa en bronze, esculpint maquetes provisionals en argila o guix en lloc de fer-ne dibuixos preparatoris.\n_START_SECTION_\nSegona Guerra Mundial\n_START_PARAGRAPH_\nAquest per\xc3\xadode fecund i innovador va veure's interromput per l'esclat de la Segona Guerra Mundial. L'Escola d'Art de Chelsea va ser evacuada a Northampton i Moore va renunciar al seu lloc de professor. Durant el conflicte, Moore va ser contractat com un artista de guerra, en particular per la producci\xc3\xb3 de dibuixos de gran repercussi\xc3\xb3 pels londinencs que dormien al metro de Londres, a l'abric dels bombardejos. L'agost de 1941 tamb\xc3\xa9 se li va encarregar dibuixar els miners que treballaven sota terra a la mina de carb\xc3\xb3 de Wheldale a Yorkshire, on el seu pare havia treballat a principi del segle. Mentre que Moore va dibuixar la gent als refugis esperant pacientment, als miners se'ls mostra treballant agressivament les vetes de carb\xc3\xb3. Aquests dibuixos van ajudar a impulsar la reputaci\xc3\xb3 internacional de Moore, en particular als Estats Units on van estar de gira durant la guerra._NEWLINE_Despr\xc3\xa9s que una bomba impact\xc3\xa9s en una casa de Hampstead, el setembre de 1940, Moore i Irina van marxar de Londres per viure en una casa de camp anomenada Hoglands al llogaret de Perry Green prop de Much Hadham (Hertfordshire), que va ser la seva llar i taller per a la resta de la seva vida. Malgrat que s'enriqu\xc3\xad de forma significativa durant els seg\xc3\xbcents anys, Moore mai va sentir la necessitat de traslladar-se a un local m\xc3\xa9s ampli i, a part de la construcci\xc3\xb3 d'una s\xc3\xa8rie de depend\xc3\xa8ncies i estudis, la casa va canviar poc en aquells anys. El 1943 va rebre un enc\xc3\xa0rrec de l'Esgl\xc3\xa9sia de Sant Mateu de Northampton per fer una Mare de D\xc3\xa9u amb l'Infant, escultura que es convertiria en la primera d'una important s\xc3\xa8rie d'obres.\n_START_SECTION_\nPensament\n_START_PARAGRAPH_\nDes de final dels anys 30, Moore va prendre un rol pol\xc3\xadtic actiu, per exemple en suport del b\xc3\xa0ndol republic\xc3\xa0 durant la Guerra Civil espanyola, i va planejar un viatge a Espanya l'any 1938 que va ser vetat pel Ministeri d'Afers Exteriors brit\xc3\xa0nic. El cr\xc3\xadtic Chris Stephens destaca la seva dificultat per combinar les idees pacifistes heretades de la seva experi\xc3\xa8ncia b\xc3\xa8l\xc2\xb7lica amb el seu pensament d'esquerres i antifeixista, cosa que es reflecteix en el seu art. Stephens opina que aquestes pulsions l'haguessin portat a allistar-se si hagu\xc3\xa9s sigut m\xc3\xa9s jove. _NEWLINE_El professor John Molyneux opina que la seva rebel\xc2\xb7lia i radicalisme de joventut es van anar apagant i que Moore va acabar esdevenint un artista del sistema despr\xc3\xa9s guanyar una gran popularitat durant la Segona Guerra Mundial. Malgrat aix\xc3\xb2, afirma que va respondre amb gran for\xc3\xa7a i sensibilitat a la pobresa i les privacions que va veure durant el conflicte.  _NEWLINE_D'altra banda, la cr\xc3\xadtica d'art Sue Hubbard opina que es va mantenir fidel a les seves arrels d'esquerres, fins i tot comunistes, que s\xc3\xb3n la clau per entendre gran part del seu art. Destaca que el seu pensament es va veure galvanitzat per l'ascens del feixisme a Espanya i Alemanya i m\xc3\xa9s tard per l'ansietat provocada per l'amena\xc3\xa7a nuclear de la Guerra Freda.\n_START_SECTION_\nExposicions\n_START_PARAGRAPH_\nLa primera exposici\xc3\xb3 d'escultures en solitari de Moore es va celebrar a la Warren Gallery de Londres el 1928. La seva primera retrospectiva va tenir lloc al Temple Newsam de Leeds, el 1941. La seva primera gran retrospectiva a l'estranger es va fer al Museu d'Art Modern de Nova York el 1946. Moore va ser un dels artistes destacats del Festival de la Gran Bretanya de 1951 i del documenta 1 el 1955. Les seves escultures i dibuixos han estat objecte de nombroses exposicions i retrospectives de museus com la Galeria Whitechapel de Londres (1957) o la Tate Gallery (1968), el Forte di Belvedere de Flor\xc3\xa8ncia (1972), la Tate Gallery i la Serpentine Gallery de Londres amb motiu del vuitant\xc3\xa8 aniversari de l'artista (1978), el Metropolitan Museum of Art de Nova York (1983), el Parc d'Escultures de Yorkshire, Wakefield (1987), la Royal Academy of Arts de Londres (1988), el Museu d'Art de Xangai (2001), la National Gallery of Art de Washington (2001), el Museu d'Art Didrichsen de H\xc3\xa8lsinki (2008) el Reial Jard\xc3\xad Bot\xc3\xa0nic de Kew de Londres (2007-08) la Tate Britain (2010) i el Museu del Kremlin de Moscou (2012). A Barcelona se'n va poder veure una exposici\xc3\xb3 a la Fundaci\xc3\xb3 Mir\xc3\xb3 el 1981 i al CaixaForum el 2006.\n_START_SECTION_\nCol\xc2\xb7leccions\n_START_PARAGRAPH_\nLa col\xc2\xb7lecci\xc3\xb3 m\xc3\xa9s gran del m\xc3\xb3n de l'obra de Moore oberta al p\xc3\xbablic est\xc3\xa0 allotjada a la casa i els jardins de la finca de setze hect\xc3\xa0rees, de la que va ser casa de l'artista durant quaranta anys, a Perry Green (Hertfordshire). La finca i la col\xc2\xb7lecci\xc3\xb3 s\xc3\xb3n propietat de la Fundaci\xc3\xb3 Henry Moore._NEWLINE_El Centre d'Escultura de Henry Moore a la Galeria d'Art d'Ontario de Toronto va obrir les portes el 1974. Compr\xc3\xa8n la col\xc2\xb7lecci\xc3\xb3 m\xc3\xa9s gran p\xc3\xbablica de l'obra de Moore del m\xc3\xb3n, la major part donades per ell mateix entre 1971 i 1974. La Three Way Piece No. 2 (The Archer) s'exposa tamb\xc3\xa9 a la Pla\xc3\xa7a Nathan Phillips al Toronto City Hall des de 1965.\n_START_SECTION_\nCotitzaci\xc3\xb3\n_START_PARAGRAPH_\nAl final de la seva carrera, Moore era l'artista viu m\xc3\xa9s cotitzat. El 1982, quatre anys abans de morir, Sotheby a Nova York va vendre una Figura reclinada de 1945, per 1,2 milions de d\xc3\xb2lars al col\xc2\xb7leccionista Wendell Cherry. Encara que es va establir un r\xc3\xa8cord de cotitzaci\xc3\xb3 de 4,1 milions de d\xc3\xb2lars el 1990, posteriorment aquesta es va desplomar durant la recessi\xc3\xb3. M\xc3\xa9s tard una altra Figura reclinada de 1951 es va vendre per 19,1 milions de lliures a Christie, que en va ferel segon artista brit\xc3\xa0nic del segle\xc2\xa0xx m\xc3\xa9s car, despr\xc3\xa9s de Francis Bacon.\n_START_SECTION_\nInflu\xc3\xa8ncia\n_START_PARAGRAPH_\nLa majoria dels escultors que van sorgir entre l'apogeu de la fama de Moore i la seva mort van haver de cr\xc3\xa9ixer a la seva ombra. A final de la d\xc3\xa8cada de 1940, Moore era una celebritat a tot el m\xc3\xb3n, era la veu de l'escultura brit\xc3\xa0nica, i de la modernitat brit\xc3\xa0nica en general. La nova generaci\xc3\xb3 va veure com se la comparava constantment amb ell, i va reaccionar q\xc3\xbcestionant el seu llegat, les seves credencials del \xc2\xabsistema\xc2\xbb i la seva posici\xc3\xb3. Com a exemple d'aix\xc3\xb2, a la Biennal de Ven\xc3\xa8cia de 1952, vuit nous escultors brit\xc3\xa0nics van produir un treball anomenat Geometry of Fear (Geometria de la Por) com un contrast directe amb els ideals de Moore de la Resist\xc3\xa8ncia i la Continu\xc3\xaftat._NEWLINE_No obstant aix\xc3\xb2, Moore va tenir una influ\xc3\xa8ncia directa sobre diverses generacions d'escultors tant brit\xc3\xa0nics com internacionals. Entre els artistes que n'han reconegut la import\xc3\xa0ncia en la seva feina hi ha Sir Anthony Caro, Phillip King i Isaac Witkin, tots tres assistents de Moore. Tamb\xc3\xa9 treballaren sota la seva influ\xc3\xa8ncia artistes com Helaine Blumenfeld, Drago Marin Cherina, Lynn Chadwick, Eduardo Paolozzi, Bernard Meadows, Reg Butler, William Turnbull, Robert Adams, Kenneth Armitage o Geoffrey Clarke.\n_START_SECTION_\nControv\xc3\xa8rsia\n_START_PARAGRAPH_\nEl treball de Moore ha estat sovint objecte d'actes de vandalisme, especialment a Europa i Am\xc3\xa8rica. La seva obra King and Queen (1952-1953) situada a Dumfries a Esc\xc3\xb2cia va ser decapitada el 1995 i d'altres van ser empastifades amb pintura blava a Leeds. Una de les seves figures reclinades va ser decapitada al Museu d'Art Modern de Nova York, la seva Spindle Piece (1968-1969) va ser objecte de vandalisme amb cadenes de metall a Houston, i una altra Seated Woman (1957-1958) va ser embrutada amb brea i plomes a Alemanya. _NEWLINE_El 2012, el consell del districte de Tower Hamlets a Londres va anunciar els seus plans de vendre una altra versi\xc3\xb3 de Draped Seated Woman, una escultura de bronze d'1,6 tones. Moore, un socialista declarat, havia venut l'escultura per una petita fracci\xc3\xb3 del seu valor de mercat a l'anterior govern amb el benent\xc3\xa8s que es mostraria en un espai p\xc3\xbablic i podria enriquir les vides d'aquells que vivien en una zona socialment desfavorida. Amb el sobre nom d'Old Flo va ser instal\xc2\xb7lada a Stifford el 1962, per\xc3\xb2 va ser vandalitzada i traslladada al Parc d'Escultures de Yorkshire el 1997. El Consell de Tower Hamlets, posteriorment va considerar moure-la a un recinte privat a Canary Wharf, per\xc3\xb2 va preferir \xc2\xabexplorar opcions\xc2\xbb per a una venda. En resposta a l'anunci es va publicar una carta oberta a The Guardian, signada per Mary Moore, la filla de l'artista, per Sir Nicholas Serota, director de la Tate Gallery, pel cineasta Danny Boyle i d'artistes com Jeremy Deller. La carta deia que la venda \xc2\xabva en contra de l'esperit de la venda inicial de Henry Moore\xc2\xbb.\n_START_SECTION_\nInter\xc3\xa8s popular\n_START_PARAGRAPH_\nEn l'actualitat, la Fundaci\xc3\xb3 Henry Moore gestiona l'antiga casa de l'artista a Green Perry a Hertfordshire com una destinaci\xc3\xb3 tur\xc3\xadstica, amb setanta hect\xc3\xa0rees de terreny de l'escultura, aix\xc3\xad com la seva casa restaurada i diversos estudis. Tamb\xc3\xa9 dirigeix l'Institut Henry Moore a Leeds, que organitza exposicions i activitats internacionals de recerca d'escultura. L'inter\xc3\xa8s popular en l'obra de Moore va semblar haver disminu\xc3\xaft durant un temps al Regne Unit per\xc3\xb2 es va revifar posteriorment amb exposicions com la de la Tate Britain el 2010 i la de Moore, Kew i Hatfield el 2007 i 2011 respectivament. La Fundaci\xc3\xb3 ha exercit un important paper en la promoci\xc3\xb3 de l'art contemporani al Regne Unit i a l'estranger a trav\xc3\xa9s de les seves beques i programes d'exposicions.\n_START_SECTION_\nPremis i reconeixements\n_START_PARAGRAPH_\nEl 1948, Moore va guanyar el Premi Internacional d'Escultura a la Biennal de Ven\xc3\xa8cia. Va rebutjar el t\xc3\xadtol de cavaller el 1951 perqu\xc3\xa8 creia que si li atorgaven, aix\xc3\xb2 el portaria a ser considerat una figura del \xc2\xabsistema\xc2\xbb i que \xc2\xabaquest t\xc3\xadtol podria tendir a separar-lo dels companys artistes que treballaven amb els mateixos objectius que ell\xc2\xbb. No obstant aix\xc3\xb2 va rebre l'Orde dels Companys d'Honor el 1955 i l'Orde del M\xc3\xa8rit el 1963._NEWLINE_Va ser administrador tant de la National Gallery com de la Tate Gallery. La seva proposta que una ala d'aquesta \xc3\xbaltima s'hauria de dedicar a les seves escultures, va despertar l'hostilitat entre alguns artistes. El 1975, va esdevenir el primer president de la Societat Turner, que havia estat fundada per fer campanya per un museu independent on es pogu\xc3\xa9s reunir tot el llegat de Joseph Mallord William Turner, un objectiu desestimat per la National Gallery i la Tate Gallery._NEWLINE_Donat a la \xc2\xabCiutat de Londres\xc2\xbb per la Societat d'Art Contemporani Moore el 1967, Knife Edge Two Piece 1962\xe2\x80\x9365 es mostra a Abingdon Street Gardens, davant del Parlament del Regne Unit on apareix de forma regular al fons dels reportatges televisats des de Westminster que en fa la pe\xc3\xa7a m\xc3\xa9s destacada de Moore a Gran Bretanya. La propietat de l'obra va estar en disputa fins a la seva adquisici\xc3\xb3 de 2011 per la Col\xc2\xb7lecci\xc3\xb3 d'Art del Parlament._NEWLINE_Tamb\xc3\xa9 va rebre el Premi Erasmus per la seva contribuci\xc3\xb3 a la construcci\xc3\xb3 d'Europa."