b'\n_START_ARTICLE_\nRafael Font Farran\n_START_SECTION_\n1928-1931\n_START_PARAGRAPH_\nEl 1928, a Barcelona, Rafael Font i Farran va ser el director i fundador d\'una revista estudiantil, L\'Estudiant, que, despr\xc3\xa9s de la seva quarta edici\xc3\xb3, va ser prohibida per la dictadura de Primo de Rivera, a la qual s\'oposava. El 1929 Font i Farran, un dels l\xc3\xadders de l\'oposici\xc3\xb3 a la dictadura a la Universitat de Barcelona, va ser un dels fundadors de l\'organitzaci\xc3\xb3 estudiantil Esquerra Universit\xc3\xa0ria. Va ser tamb\xc3\xa9 un dels fundadors de l\'associaci\xc3\xb3 catalanista Palestra l\'abril de 1930. El maig de 1930 va afiliar-se a Estat Catal\xc3\xa0, el partit de Francesc Maci\xc3\xa0. A l\'agost de 1930 va publicar el seu primer llibre, Paraules de Joventut, un assaig pol\xc3\xadtic. Va ser el m\xc3\xa9s jove orador de la Confer\xc3\xa8ncia d\'Esquerres Catalanes, que, a Barcelona, del 17 al 19 de mar\xc3\xa7 de 1931, va donar naixement a ERC, de la qual Font i Farran va ser un dels fundadors. Despr\xc3\xa9s de la proclamaci\xc3\xb3 de la "Rep\xc3\xbablica catalana" per Maci\xc3\xa0, el president d\'ERC, Font i Farran va ser, la nit del 14 al 15 d\'abril de 1931, un dels actors de la defensa del Palau de la Generalitat de Catalunya a la pla\xc3\xa7a de Sant Jaume a Barcelona, perqu\xc3\xa8 l\'ERC temia que l\'edifici fos atacat per les tropes espanyoles. Setmanes m\xc3\xa9s tard, va ser nomenat membre de la redacci\xc3\xb3 del diari barcelon\xc3\xad L\'Opini\xc3\xb3, l\'\xc3\xb2rgan central de l\'ERC, on era sobretot responsable de les informacions internacionals.\n_START_SECTION_\n1932-1933\n_START_PARAGRAPH_\nLa primavera de 1932, una pol\xc3\xa8mica de premsa el va oposar a Joan Peir\xc3\xb3 i Belis, director de Solidaritat Obrera, el diari de la confederaci\xc3\xb3 anarcosindicalista CNT, pol\xc3\xa8mica que es plasm\xc3\xa0 en tres articles de Font i Farran a L\'Opini\xc3\xb3 i quatre de Peir\xc3\xb3 a Solidaritat Obrera. L\'abril de 1932, Font i Farran va ser un dels fundadors de la FNEC (Federaci\xc3\xb3 Nacional d\'Estudiants de Catalunya), de la qual era el vicepresident._NEWLINE_L\'estiu de 1932, a Madrid, Font i Farran va ser el "secretari pol\xc3\xadtic" del membre de les Corts Generals d\'Espanya Llu\xc3\xads Companys i Jover, un dels l\xc3\xadders de l\'ERC i futur president de Catalunya. L\'octubre de 1933, Font i Farran contribu\xc3\xad a fundar el PNRE (Partit Nacionalista Republic\xc3\xa0 d\'Esquerra), nascut d\'una escissi\xc3\xb3 de l\'ERC. Poc abans, va ser el l\xc3\xadder d\'un projecte d\'organitzaci\xc3\xb3 dels joves membres de l\'ERC perqu\xc3\xa8 veia una forma de feixisme en les JEREC (Joventuts d\'Esquerra Republicana Estat Catal\xc3\xa0), per\xc3\xb2 la direcci\xc3\xb3 de l\'ERC va decidir que les JEREC seguirien sent l\'\xc3\xbanica organitzaci\xc3\xb3 juvenil del partit. El desembre de 1933, despr\xc3\xa9s de la vict\xc3\xb2ria de la dreta espanyola a les eleccions legislatives de novembre de 1933, Font i Farran va publicar un nou assaig pol\xc3\xadtic, en el qual demanava a les esquerres catalanes, desunides, una nova \xe2\x80\x9ccohesi\xc3\xb3\xe2\x80\x9d.\n_START_SECTION_\n1934-1936\n_START_PARAGRAPH_\nDurant la insurrecci\xc3\xb3 catalanista de la nit del 6 al 7 d\'octubre de 1934, a Barcelona, va ser, com el 1931, un dels actors de la defensa de la Palau de la pla\xc3\xa7a de Sant Jaume, del qual l\'ex\xc3\xa8rcit espanyol va finalment apoderar-se al mat\xc3\xad del 7 d\'octubre. Font i Farran va ser detingut, per\xc3\xb2 es va beneficiar d\'un sobrese\xc3\xafment. Despr\xc3\xa9s de la vict\xc3\xb2ria de les esquerres espanyoles i catalanes a les eleccions legislatives de febrer de 1936, va ser contractat pel govern catal\xc3\xa0 per treballar al CGOP (Comissaria General d\'Ordre P\xc3\xbablic) de la Generalitat, on era responsable de la censura de les publicacions estrangeres distribu\xc3\xafdes a Catalunya, perqu\xc3\xa8, segons Font i Farran explica, el govern no volia "alarmar" una opini\xc3\xb3 p\xc3\xbablica preocupada pels rumors d\'un possible cop d\'estat militar contra la Rep\xc3\xbablica. Setmanes despr\xc3\xa9s del comen\xc3\xa7ament de la Guerra Civil espanyola, Font i Farran va dimitir del CGOP quan va afiliar-se al POUM. Poc despr\xc3\xa9s, va ser contractat com a periodista pel diari barcelon\xc3\xad La Batalla, \xc3\xb2rgan central del POUM.\n_START_SECTION_\n1937-1939\n_START_PARAGRAPH_\nEl 16 de juny de 1937, dia de la desaparici\xc3\xb3 d\'Andreu Nin i P\xc3\xa9rez, dirigent del POUM, despr\xc3\xa9s de la seva detenci\xc3\xb3 per la policia catalana dirigida per representants de Stalin, Font i Farran va anar al CGOP com a advocat de Nin i va ser gaireb\xc3\xa9 detingut, per\xc3\xb2 es va poder escapar. Poc temps despr\xc3\xa9s, com a advocat de la dona de Nin, Olga Pavlova Taareva, Font i Farran va anar al Palau de Just\xc3\xadcia de Barcelona per presentar una den\xc3\xbancia, en la qual evocava la possibilitat d\'una detenci\xc3\xb3 arbitr\xc3\xa0ria de Nin, "o d\'un segrest". L\'estiu de 1937, per defensar militants del POUM detinguts, va obrir a la Via Laietana de Barcelona un bufet d\'advocat, pel qual va llogar una oficina, que va ser utilitzada per la direcci\xc3\xb3 clandestina del POUM. L\'octubre del mateix any va ser detingut a Barcelona quan distribu\xc3\xafa un pamflet de protesta contra la mort d\'un militant del POUM. Va ser empresonat a la pres\xc3\xb3 Model de Barcelona, en la "segona galeria", on eren agrupats els presoners poumistes, i aviat va ser elegit per aquests "president de la segona galeria". Per\xc3\xb2, poc temps despr\xc3\xa9s, va ser traslladat a un presidi, el "camp de treball n\xc3\xbam. 3" dels Omells de na Gaia, a un centenar de quil\xc3\xb2metres de Barcelona. Posteriorment, va ser jutjat a Barcelona pel Tribunal especial d\'espionatge i alta tra\xc3\xafci\xc3\xb3 de Catalunya, que el va condemnar a sis anys de pres\xc3\xb3 per la seva milit\xc3\xa0ncia al POUM. El gener de 1939, amb altres presoners evacuats de la pres\xc3\xb3 Model, va fugir a Fran\xc3\xa7a al final de la Guerra Civil. A la Catalunya Nord, va ser empresonat al camp de Sant Cebri\xc3\xa0 de Rossell\xc3\xb3, del qual es va escapar pocs dies despr\xc3\xa9s de la seva arribada. Algun temps despr\xc3\xa9s, va viure a B\xc3\xa8lgica durant un any.\n_START_SECTION_\nLa d\xc3\xa8cada de 1940\n_START_PARAGRAPH_\nArran de l\'ofensiva alemanya de maig de 1940, va ser traslladat amb altres estrangers refugiats a B\xc3\xa8lgica, al camp de Gurs, en el sud-oest de Fran\xc3\xa7a, on, de nou, va poder escapar-se, algunes setmanes despr\xc3\xa9s de la seva arribada. Poc despr\xc3\xa9s, a Par\xc3\xads, es va unir a la resist\xc3\xa8ncia francesa contra l\'ocupaci\xc3\xb3 alemanya, a les files del PCI (Parti Communiste Internationaliste). El 1943, va abandonar aquest partit - rebatejat mentrestant CCI (Comit\xc3\xa9 communiste Internationaliste pour la Quatri\xc3\xa8me Internationale), del qual Font i Farran era membre del comit\xc3\xa8 central - per afiliar-se al POI (Parti ouvrier internationaliste), que era la secci\xc3\xb3 francesa de la IV Internacional. Dins del POI, Font i Farran va ser un dels l\xc3\xadders del GTE, que agrupava els espanyols membres de la IV Internacional. A partir de 1943, va ser el representant d\'Espanya en el Secretariat Europeu de la Quarta Internacional. Com a membre d\'aquesta Secretariat Europeu, va ser un dels principals organitzadors de la fusi\xc3\xb3, molt complicada, del POI i del CCI el mar\xc3\xa7 de 1944. Tamb\xc3\xa9 va ser un dels dos delegats espanyols, amb Eduardo Mauricio Ortiz, a la Confer\xc3\xa8ncia europea de la Quarta Internacional, el febrer de 1944, a Picardia, i a la Segona Confer\xc3\xa8ncia internacional de la Quarta Internacional, a Par\xc3\xads, el mar\xc3\xa7 de 1946.\n_START_SECTION_\nAnys 50 i 60\n_START_PARAGRAPH_\nEl 1951 Font i Farran es mostr\xc3\xa0 en desacord amb l\'estrat\xc3\xa8gia d\'entrisme, que havia posat en marxa la IV Internacional, i va anar a treballar durant alguns anys sobre un projecte de partit comunista espanyol anti-estalinista, amb el suport financer de la Iugosl\xc3\xa0via de Josip Broz Tito i en associaci\xc3\xb3 amb l\'antic l\xc3\xadder estalinista Jos\xc3\xa9 del Barrio Navarro. Anys m\xc3\xa9s tard, va tornar al POUM i, a la primavera de 1961, va ser nomenat membre del Comit\xc3\xa8 Executiu del POUM. Per\xc3\xb2 el 1962, en desacord amb la l\xc3\xadnia pol\xc3\xadtica del partit, va dimitir d\'aquest Comit\xc3\xa8, i finalment demana la baixa del POUM. L\'any seg\xc3\xbcent, despr\xc3\xa9s de vint-i-quatre anys d\'exili, va tornar a Espanya, on comen\xc3\xa7\xc3\xa0 a publicar articles als setmanaris Tele/Estel i L\'Eco de Sitges. El 1956, va ser contractat per l\'Agence France Presse on, fins a la seva jubilaci\xc3\xb3 el 1977, va treballar com a periodista en la redacci\xc3\xb3 en llengua espanyola, a Par\xc3\xads.'