b"\n_START_ARTICLE_\nConcordat de 1753\n_START_SECTION_\nAntecedents\n_START_PARAGRAPH_\nSi b\xc3\xa9 la lluita pel regalisme no \xc3\xa9s quelcom nou, car havia estat una t\xc3\xb2nica des dels Reis Cat\xc3\xb2lics i la dinastia dels \xc3\x80ustries. Tenia l'Esgl\xc3\xa9sia dins la monarquia grans prerrogatives, com el control absolut dels assumptes temporals a les col\xc3\xb2nies americanes, intacta des de l'\xc3\xa8poca dels Reis Cat\xc3\xb2lics, per\xc3\xb2 tamb\xc3\xa9 havia ampliat la seva influ\xc3\xa8ncia precisament durant el regnat del darrer \xc3\x80ustria, Carles II, durant el qual l'autoritat reial no es preocupa de lluitar per les seves pr\xc3\xb2pies prerrogatives. Tanmateix, una de les majors controv\xc3\xa8rsies que es va mantenir al llarg del per\xc3\xadode va ser la q\xc3\xbcesti\xc3\xb3 del patronat reial._NEWLINE_La tensi\xc3\xb3 entre estat i esgl\xc3\xa9sia t\xc3\xa9 una gran import\xc3\xa0ncia a partir de la instauraci\xc3\xb3 de la Casa de Borb\xc3\xb3 en el tron espanyol. Les primeres tensions entre el govern borb\xc3\xb2nic i el papat apareixen ben aviat, durant la Guerra de Successi\xc3\xb3. Felip V enmig de la campanya militar necessitava obtenir recursos econ\xc3\xb2mics i l'Esgl\xc3\xa9sia espanyola era una font de riquesa important, el 1707 exigeix la contribuci\xc3\xb3 econ\xc3\xb2mica del clergat, a la qual es va oposar el papa Climent XI, per\xc3\xb2 el clergat era majorit\xc3\xa0riament filipista i acabaren pagant. Des de l'inici de la guerra, Climent XI havia mantingut una conducta ambigua respecte al conflicte successori, per\xc3\xb2 el 1709, el papa es mostra favorable a la causa austr\xc3\xadaca i reconeix oficialment al pretendent Carles d'\xc3\x80ustria; Felip V podia representar per a Climent un segon Llu\xc3\xads XIV, monarca franc\xc3\xa8s que havia arribat al c\xc3\xbaspide del regalisme, posant l'Esgl\xc3\xa9sia al servei de la monarquia absoluta, m\xc3\xa9s encara quan el monarca espanyol era tamb\xc3\xa9 sobir\xc3\xa0 d'importants territoris a It\xc3\xa0lia com Mil\xc3\xa0 i N\xc3\xa0pols._NEWLINE_El 1713, el cardenal Belluga, religi\xc3\xb3s profundament antirregalista, va obtenir d'Innocenci XIII la butlla Apostolici Ministerii, amb la qual es permetia la reforma del clergat espanyol, iniciativa que va topar amb les protestes dels partidaris del regalisme, per\xc3\xb2 tamb\xc3\xa9 de nombros\xc3\xadssimes comunitats i ajuntaments. Les negociacions posteriors seguiran sent tibants, el 1737 es signa un primer concordat, per\xc3\xb2 que no aconseguia satisfer a cap de les parts, esdevenint paper mullat i sense efectes pr\xc3\xa0ctics.\n_START_SECTION_\nNegociacions de La Ensenada\n_START_PARAGRAPH_\nAmb l'arribada al tron de Ferran VI, el seu ministre el marqu\xc3\xa8s de la Ensenada va iniciar els tr\xc3\xa0mits i les negociacions amb la cort pontif\xc3\xadcia, durant les quals es van realitzar les correctes i rectes interpretacions dels c\xc3\xa0nons de l'Esgl\xc3\xa9sia i, en definitiva, es va deixar ben establert els afers que pertanyien a D\xc3\xa9u, i quins pertanyien al monarca. Amb la signatura del nou concordat, el rei i el papa canviaven els seus posicionaments respecte als assumptes temporals de l'Esgl\xc3\xa9sia. S'afirma que gr\xc3\xa0cies a les magn\xc3\xadfiques gestions d'Ensenada, Benet XIV va mostrar-se gener\xc3\xb3s en la signatura del concordat, el m\xc3\xa9s favorable que havia tingut Espanya fins aquella data. _NEWLINE_El concordat va ser ratificat per Ferran VI el 31 de gener de 1753 i per Benet XIV el 20 de febrer del mateix any."