b'\n_START_ARTICLE_\nFortuna (mitologia)\n_START_SECTION_\nCulte\n_START_PARAGRAPH_\nLa introducci\xc3\xb3 del culte a Fortuna en la societat romana \xc3\xa9s atribu\xc3\xaft al rei Servi Tul\xc2\xb7li, fins i tot hi ha llegendes que li atribueixen haver tingut relacions sexuals amb aquesta deessa, per\xc3\xb2 altres historiadors creuen que va ser el rei Anc Marci qui va introduir el seu culte. Els temples m\xc3\xa9s antics  estaven als afores de la ciutat, a la riba dreta del T\xc3\xadber (actual Trastevere). Es creu que el primer va ser manat construir per Servi Tul\xc2\xb7li. El segon se sap amb certesa que va ser constru\xc3\xaft el 293 aC en compliment d\'una prometen\xc3\xa7a durant les guerres amb els etruscs. La data de la inauguraci\xc3\xb3 va ser el 24 de juny, quan la gent acostumava a sortir de la ciutat per a celebrar la diada de l\'inici de l\'estiu, despr\xc3\xa9s tornaven ebris amb guarniments que s\'havien fet amb fulles i flors. Fortuna tamb\xc3\xa9 tenia un temple al Forum Boarium. En aquest lloc el culte era compartit amb Mater Matuta (la deessa festejada cada 11 de juny), on aquesta deessa tenia un temple bess\xc3\xb3, el qual va ser descobert en unes excavacions dutes al darrere de l\'esgl\xc3\xa9sia de  Sant\'Omobono. A la ciutat de Praeneste hi havia un espectacular temple dedicat a Fortuna Primigenia, el qual els romans van voler imitar al segle\xc2\xa0iii aC edificant un de semblant als afores end of 3rd BC. Aquest temple va rebre el nom de Fortuna Publica Populi Romani (La deessa oficial de la bona sort per al poble rom\xc3\xa0) i estava al Quirinal a la part exterior de la Porta Collina. Malgrat tot no va arribar a ser tan impressionant com el de Praeneste._NEWLINE_A C\xc3\xa0pua es va construir, l\'any 110 aC, un temple dedicat a tres divinitats: Fortuna, Spes i Fides.\n_START_SECTION_\nFuncions\n_START_PARAGRAPH_\nEs considerava que Fortuna era la personificaci\xc3\xb3 de les oportunitats de prosperar i, en aquest sentit, tenia relaci\xc3\xb3 amb el concepte de virtutis temperantiae (la virtut, la fortalesa de car\xc3\xa0cter). Els funcionaris p\xc3\xbablics sense car\xc3\xa0cter virtu\xc3\xb3s, atreien a la mala fortuna i feien que recaigu\xc3\xa9s sobre el poble rom\xc3\xa0. L\'historiador  Sal\xc2\xb7lusti citava a Catilina per explicar millor aquesta idea: "Certament, quan en lloc de treball es troba vag\xc3\xa0ncia, en lloc d\'esperit de mesura i equitat trobem la invasi\xc3\xb3 del caprici i l\'orgull, la sort(fortuna) canvia aix\xc3\xad com la moralitat"._NEWLINE_Al temple de Fortuna Primigena de Praeneste, hi havia un oracle que consistia en un noiet al qui ficaven dins d\'un pou perqu\xc3\xa8 agaf\xc3\xa9s una tros de fusta de roure on estaven escrites les respostes a les preguntes sobre el futur que en feia la gent. En altres llocs de l\'imperi on es realitzava culte a la deessa Fortuna han aparegut diverses inscripcions: Fortuna Dubia (La fortuna dubtosa), Fortuna Brevis (l\'ef\xc3\xadmera fortuna) i Fortuna Mala._NEWLINE_Estava present tamb\xc3\xa9 en l\'ambient dom\xc3\xa8stic o personal. A comen\xc3\xa7ament de l\'imperi, a la casa de "Menander" a Pompeia es va trobar un amulet que la relacionava amb la deessa eg\xc3\xadpcia Isis. Tamb\xc3\xa9 se la relacionava, pel que fa a la seva funci\xc3\xb3, amb un d\xc3\xa9u anomenat Bonus Eventus, qui sovint era representat com a company seu en amulets i en camafeus._NEWLINE_Els etruscs unien el seu culte al d\'una deessa m\xc3\xa9s antiga anomenada Vertumne. I es parlava d\'ella com la "roda de la fortuna" perqu\xc3\xa8 entenien que la sort era c\xc3\xadclica, amb per\xc3\xadodes de bona sort seguits de per\xc3\xadodes de mala sort. El text m\xc3\xa9s antic que parla d\'aquest concepte \xc3\xa9s de l\'any 55 aC. S\xc3\xa8neca feia una reflexi\xc3\xb3 sobre la facilitat amb qu\xc3\xa8 pot variar la fortuna d\'una persona, en la seva obra "Agamenon". Ovidi tamb\xc3\xa9 es lamentava de la seva sort en una carta escrita en l\'exili, expressant-se sobre Fortuna en els seg\xc3\xbcents termes: \xc2\xabDeessa que admet, per la seva roda inestable, la seva pr\xc3\xb2pia inconst\xc3\xa0ncia, sempre assenyala cap al seu peu oscil\xc2\xb7lant.\xc2\xbb\n_START_SECTION_\nFortuna i el cristianisme\n_START_PARAGRAPH_\nAmb l\'arribada del cristianisme i la seva imposici\xc3\xb3 com a religi\xc3\xb3 oficial, es va prohibir el seu culte aix\xc3\xad com la dels altres d\xc3\xa9us de l\'antiga religi\xc3\xb3 romana, per\xc3\xb2 no va ser possible esborrar totalment la creen\xc3\xa7a en la seva exist\xc3\xa8ncia. Al s.VI Boeci, en un intent de conciliar Fortuna amb el cristianisme va escriure que era una servidora de D\xc3\xa9u, un vehicle de la seva divina voluntat. _NEWLINE_La seva obra "De consolatione philosophiae" va influir durant generacions, sent tema d\'estudi a les universitats medievals. Aquesta nova Fortuna, acceptada pel cristianisme, va tenir una nova imatge: Se la representava amb dues cares, Fortuna bifrons, representant la bona i la mala sort: una somrient, l\'altra cenyuda, o b\xc3\xa9 mitja cara pintada en negre i l\'altra meitat en blanc. En la segona part del llibre apareixia la roda de la fortuna, imatge que tamb\xc3\xa9 es va fer molt popular, es pot trobar copiada en altres llibres o fins i tot en vitralls, com en la catedral d\'Amiens. Aquesta roda t\xc3\xa9 una inscripci\xc3\xb3 a l\'esquerra que diu: regnabo (\xc2\xabjo regnar\xc3\xa9\xc2\xbb), a la part superior regno (\xc2\xabjo regno\xc2\xbb). Generalment la figura femenina que representa Fortuna est\xc3\xa0 coronada, a la seva dreta est\xc3\xa0 la inscripci\xc3\xb3 regnavi (\xc2\xabjo vaig regnar\xc2\xbb) i a la part de baix diu: sum sine regno (\xc2\xabno tinc cap regne\xc2\xbb). Tamb\xc3\xa9 a l\'edat mitjana va comen\xc3\xa7ar a apar\xc3\xa8ixer amb altres s\xc3\xadmbols: la cornuc\xc3\xb2pia, un tim\xc3\xb3 de vaixell, una bena als ulls, una esfera, una roda. La interpretaci\xc3\xb3 d\'aquests s\xc3\xadmbols \xc3\xa9s la seg\xc3\xbcent: cornuc\xc3\xb2pia=abund\xc3\xa0ncia, tim\xc3\xb3=el dest\xc3\xad, la bena=deslligar el dest\xc3\xad amb les virtuts o qualitats de l\'individu, esfera=l\'oportunitat, roda=que la sort tant si \xc3\xa9s bona com si \xc3\xa9s dolenta no dura gaire.\n_START_SECTION_\nEn la literatura posterior\n_START_PARAGRAPH_\nFortuna va apar\xc3\xa8ixer en moltes obres de la literatura posterior. En el "Roman de la Rose", Fortuna frustrava les esperances d\'un enamorat qui havia estat ajudat per un personatge anomenat "Ra\xc3\xb3". En "La Divina Com\xc3\xa8dia" de Dante Virgili parla sobre la natura ambivalent de Fortuna. Boccaccio va escriure "De Casibus Virorum Illustrium" ("Les fortunes dels homes famosos"), posant exemples de com la sort d\'una persona pot canviar. En una altra obra, "De remedii dell\'una e dell\'altra Fortuna" Boccaccio torna a tractar el tema de la sort. Apareix en el cap\xc3\xadtol 25 de "El Pr\xc3\xadncep", relacionada amb els consells que hi va escriure Nicolau Maquiavel, advertint que la Fortuna nom\xc3\xa9s guia la meitat del dest\xc3\xad d\'un home i que l\'altra meitat dep\xc3\xa8n d\'ell mateix. Segons aquest autor la Fortuna afavoreix els forts, els m\xc3\xa9s agressius i als m\xc3\xa9s agosarats. Shakespeare li va dedicar algun dels seus sonets.'