b"\n_START_ARTICLE_\nManuel Fern\xc3\xa1ndez Silvestre\n_START_SECTION_\nJoventut\n_START_PARAGRAPH_\nNascut a Cuba, llavors prov\xc3\xadncia espanyola, el futur general Silvestre era fill del tinent coronel d'artilleria V\xc3\xadctor Fern\xc3\xa1ndez y Pentiaga, casat en segones noces amb la cubana Eleuteria Silvestre Quesada. El 30 d'agost de 1889, als 17 anys d'edat, va ingressar a l'Acad\xc3\xa8mia General Militar de Toledo, on va coincidir amb un altre destacat personatge, D\xc3\xa1maso Berenguer y Fust\xc3\xa9, dos anys m\xc3\xa9s jove. Va passar a l'Acad\xc3\xa8mia de Cavalleria el 9 de juliol de 1891. Es va graduar de segon tinent de cavalleria als 21 anys, el 31 de juliol de 1893.\n_START_SECTION_\nServei a Cuba\n_START_PARAGRAPH_\nLa seva primera destinaci\xc3\xb3 va ser el 27\xc3\xa8 Regiment de Ca\xc3\xa7adors de Maria Cristina, en el qual va romandre fins al maig de 1895, quan va ser destinat a Cuba amb el Regiment Expedicionari de Cavalleria Tetuan. Va desembarcar a Nuevitas el 15 de juny, i el 31 de juliol va ascendir a primer tinent amb 24 anys._NEWLINE_Al febrer de 1896 va ser destinat al Regiment Expedicionari del Pr\xc3\xadncep, en el qual va servir fins a l'agost de 1898. Durant la seva estada a Cuba va destacar pel seu valor i va forjar la llegenda del seu bon estel. Va ser condecorat i felicitat pel govern en diverses ocasions, participant en m\xc3\xa9s de 50 combats._NEWLINE_El 8 de maig de 1896 va prendre part en el combat d'Arango contra els mambises, en el qual va carregar diverses vegades al capdavant del seu esquadr\xc3\xb3 causant-li a l'enemic vint-i-vuit morts a l'arma blanca. Silvestre va rebre cinc ferides de bala i el seu cavall va resultar mort. Els mambises el van lligar a les branques d'un arbre, el van acoltellar onze vegades i el van deixar per mort. Rescatat en estat molt greu, gaireb\xc3\xa9 dessagnat, va ser traslladat a l'Hospital de Mor\xc3\xb3n, on va aconseguir recuperar-se. L'11 d'agost d'aquell any, el General Governador de Cuba, Valeri\xc3\xa0 Weyler, li va concedir quatre mesos de llic\xc3\xa8ncia per malaltia, a gaudir en la pen\xc3\xadnsula._NEWLINE_De nou en actiu, el 2 de desembre d'aquell any, a S\xc3\xa1bana de Maiz, una bala li va fregar al front i va estar a punt de matar-lo. El seu extraordinari valor i temperament va quedar de manifest en l'acci\xc3\xb3 de Pinar del R\xc3\xado els dies 13 i 14 de desembre de 1896 on, despr\xc3\xa9s de matar-li tres cavalls, va aconseguir un altre i va tornar al combat. El 10 de juliol de 1897 va ser ingressat a l'hospital de Placeta afligit de paludisme. El 30 de setembre d'aquell any, amb 26 d'edat, va ser ascendit a capit\xc3\xa0 com recompensa pels seus m\xc3\xa8rits en campanya._NEWLINE_L'11 de gener de 1898, Silvestre va rebre dos trets de bala en la primera c\xc3\xa0rrega que va realitzar el seu esquadr\xc3\xb3, altres tres trets de bala i tretze cops de matxet en la segona, ferint-lo al cap, tronc i extremitats, quedant seriosament incapacitat del bra\xc3\xa7 esquerre, fet que dissimulava molt h\xc3\xa0bilment.\n_START_SECTION_\nRetorn a Espanya\n_START_PARAGRAPH_\nVa desembarcar a La Corunya el 29 d'agost de 1898 i va fixar la seva resid\xc3\xa8ncia a Alcal\xc3\xa1 de Henares. Al setembre d'aquest any, als 27 d'edat, fou ascendit a comandant pels m\xc3\xa8rits de guerra contrets en l'acci\xc3\xb3 de la Caridad. Va servir en diversos regiments de cavalleria de Madrid i Saragossa. El 15 de desembre de 1899 es va casar amb Elvira Duarte Oteiza, amb la que va tenir dos fills: Elvira i Manuel, que era alferes quan va oc\xc3\xb3rrer el desastre d'Annual i moriria en la Guerra Civil en 1937. La seva dona va morir a Melilla el 19 de gener de 1907, deixant-lo vidu als 36 anys.\n_START_SECTION_\nServei al Marroc\n_START_PARAGRAPH_\nEn 1904, despr\xc3\xa9s d'estades en diversos regiments peninsulars, Silvestre va ser destinat a Melilla per manar l'Esquadr\xc3\xb3 de Ca\xc3\xa7adors d'Alc\xc3\xa1ntara. Va estudiar \xc3\xa0rab a l'Escola Oficial d'\xc3\x80rab de Melilla, en la va obtenir la nota m\xc3\xa9s alta dels 14 alumnes, aconseguint el t\xc3\xadtol d'int\xc3\xa8rpret. Paradoxalment, el professor que el va qualificar d'excel\xc2\xb7lent va ser el mateix cabdill rifeny Abd el-Krim, que en aquella \xc3\xa8poca encara residia a Melilla i treballava per al Govern espanyol._NEWLINE_A la fi d'agost de 1908 es va traslladar a Casablanca, on el Ministre d'Estat el va destinar com a Cap Superior Instructor de la Policia Xerifiana, conforme amb el nou sult\xc3\xa0, Abd el-Hafiz. Aix\xc3\xad mateix, fou va nomenar instructor de la Policia Marroquina de la ciutat i li van donar el comandament de les forces espanyoles en aquesta ciutat. El 7 de febrer de 1909, als 37 anys, va ascendir per antiguitat a tinent coronel._NEWLINE_En 1911 els \xc3\xa0nims antiespanyols estaven exacerbats i van ser assassinats a Larraix els Ibn Malek, un clan natiu amic d'Espanya. El 13 de juny els pocs espanyols de Larraix es van parapetar en els molls tement l'atac de les tribus. Procedent de Casablanca, Silvestre va desembarcar a la ciutat i es va entrevistar amb El Raisuni, un fam\xc3\xb3s capitost local de gran poder i influ\xc3\xa8ncia. Tots dos van congeniar, donant pas a una soluci\xc3\xb3 del conflicte. Silvestre, malgrat ser un home fer i imprevisible, va demostrar ser un h\xc3\xa0bil negociador, que va deixar obertes als espanyols les portes de la zona nord-occidental del Marroc._NEWLINE_El 22 de febrer de 1912, amb 40 anys, va ascendir a coronel (primera vegada). En l'estiu d'aquest any el coronel Silvestre va acumular forces a Larraix i va pactar amb Raisuni una razzia i l'ocupaci\xc3\xb3 d'Arcila per tropes espanyoles el 17 d'agost, en substituci\xc3\xb3 del destacament franc\xc3\xa8s que tendia una l\xc3\xadnia telegr\xc3\xa0fica amb T\xc3\xa0nger. L'auda\xc3\xa7 fet va sorprendre als francesos i va irritar a l'Elisi. I encara que Silvestre era considerat massa bel\xc2\xb7lic\xc3\xb3s, el president del Govern, Canalejas, el va deixar fer i va recolzar la seva acci\xc3\xb3._NEWLINE_Despr\xc3\xa9s de l'assassinat de Canalejas i l'establiment unilateral del protectorat franc\xc3\xa8s al Marroc, el 27 de novembre Espanya es va veure obligada a signar precipitadament el Tractat de Fes, que va reduir a 21.000 km\xc2\xb2 la zona d'influ\xc3\xa8ncia espanyola pr\xc3\xa8viament pactada, mentre que Fran\xc3\xa7a se'n va reservar 415.000. Va n\xc3\xa9ixer aix\xc3\xad el Protectorat espanyol al Marroc, situat a la zona m\xc3\xa9s pobra, agresta i rebel del pa\xc3\xads._NEWLINE_Al gener de 1913 va ser ascendit a coronel (segona vegada) i nomenat comandant general de Larraix, mentre es trobava a Madrid com a valedor de la candidatura del Raisuni a khalifa. No obstant aix\xc3\xb2, aquest va segrestar a uns ve\xc3\xafns del poblat de Jaldien al mar\xc3\xa7 de 1913, i va exigir 250.000 pessetes de rescat. Silvestre, sentint-se tra\xc3\xaft, va ordenar al capit\xc3\xa0 Guedea marxar sobre Asilah, la capital de Raisuni, per impedir el pagament i alliberar als presoners. Un tal al-Kalai, agent de Raisuni, va ser mort pels espanyols en un pas fronterer. De la seva mort es va responsabilitzar a Silvestre, i Raisuni va aixecar el camp, jurant venjan\xc3\xa7a. El govern, que no desitjava l'esclat d'un conflicte, va rellevar Silvestre del c\xc3\xa0rrec._NEWLINE_Malgrat aquesta ensopegada va ser ascendit a brigadier el 19 de juny de 1913 i nomenat ajudant de camp d'Alfons XIII el 9 de juliol de 1915, funci\xc3\xb3 que va exercir fins a juliol de 1919. El 17 de juny de 1917 va ascendir a general de brigada per m\xc3\xa8rits de guerra, amb 46 anys, i un any m\xc3\xa9s tard a general de divisi\xc3\xb3, el 28 de juny de 1918, per serveis i circumst\xc3\xa0ncies._NEWLINE_Davant les agressions cabilenyes i l'escalada del conflicte al Rif, Silvestre va ser retornat a la situaci\xc3\xb3 activa. El 23 de juliol de 1919 va ser nomenat nou comandant general de Ceuta. Poques setmanes despr\xc3\xa9s, el general D\xc3\xa1maso Berenguer prenia possessi\xc3\xb3 del c\xc3\xa0rrec d'alt comissari al Marroc espanyol. El general Silvestre esperava aquest nomenament i va sofrir una gran decepci\xc3\xb3 amb el nomenament del seu antic camarada, amic i rival. Encara que s'apreciaven m\xc3\xbatuament, mantenien criteris oposats sobre la pacificaci\xc3\xb3 del Marroc: Berenguer pretenia realitzar un avan\xc3\xa7 gradual i pactar amb Raisuni i els capitosts rifenys, malgrat els seus continus atacs i violacions de pactes. Per la seva banda, Silvestre advocava per una gran acci\xc3\xb3 militar que pacificara d'una vegada per sempre el protectorat."