b'\n_START_ARTICLE_\nRichard Attenborough\n_START_SECTION_\nBiografia\n_START_PARAGRAPH_\nVa cursar estudis a Leicester i en la Reial Acad\xc3\xa8mia d\'Art Dram\xc3\xa0tic. El 1941 va comen\xc3\xa7ar a treballar en el teatre i va aconseguir el debut en el cinema un any despr\xc3\xa9s, amb una famosa cinta b\xc3\xa8l\xc2\xb7lica de propaganda: Sang, suor i ll\xc3\xa0grimes de David Lean i Noel Coward._NEWLINE_L\'\xc3\xa8xit com a actor li arribaria el 1947 amb un dels cl\xc3\xa0ssics emblem\xc3\xa0tics del cinema brit\xc3\xa0nic de la d\xc3\xa8cada, Hist\xc3\xb2ria d\'una covardia, sobre la novel\xc2\xb7la de Graham Greene. El paper de covard que represent\xc3\xa0 en aquest film gaireb\xc3\xa9 l\'encasell\xc3\xa0 per sempre en aquesta mena de personatges, els trets emocionals del qual es van perpetuar i es demostren a estones en cadascun dels films posteriors en qu\xc3\xa8 va actuar, barrejant la covardia i la inseguretat amb l\'adulaci\xc3\xb3 enmig d\'una forta personalitat._NEWLINE_Aquests dos papers, units al de l\'assass\xc3\xad adulador de Brighton, parc d\'atraccions (1947), el van encasellar en aquest tipus de personatges en el cinema angl\xc3\xa8s fins a Assumptes privats (A Private Progress, 1956 de John Boulting), amb la qual va fer un salt decisiu en la seva carrera com a actor que convert\xc3\xad en estrella i n\'ampli\xc3\xa0 el registre cap al melodrama negre, el drama comprom\xc3\xa8s i costumista i el cinema d\'aventures. Per\xc3\xb2 abans Attenborough havia anat guanyant solidesa en l\'estil interpretatiu en t\xc3\xadtols com A vida o mort (1946, de Michael Powell), al costat de David Niven i Flora Robson; el cl\xc3\xa0ssic melodrama negre The Lost People (1952, de Virgil Vogel), o la superproducci\xc3\xb3 biogr\xc3\xa0fica i hist\xc3\xb2rica The Magic Box (1951), que va suposar la seva primera col\xc2\xb7laboraci\xc3\xb3 amb el director John Boulting._NEWLINE_El 1959 secunda Peter Sellers en una altra reeixida pel\xc2\xb7l\xc3\xadcula que dirigeix Boulting (Est\xc3\xa0s b\xc3\xa9, Jack), i a l\'any seg\xc3\xbcent coprodueix i protagonitza Amarg silenci de Guy Green, on retrata el drama del m\xc3\xb3n obrer en les figures de diversos miners rurals. El 1962 repeteix amb Boulting i Sellers en una com\xc3\xa8dia inoblidable, Joc per a dos, en la qual tamb\xc3\xa9 destacava una deliciosa Mai Zetterling. Ja el 1963 apareix en el cinema nord-americ\xc3\xa0 com a secundari de luxe amb una cinta que es converteix gaireb\xc3\xa9 immediatament en fita: La gran evasi\xc3\xb3 (The Great Escape) de John Sturges. I despr\xc3\xa9s participa en t\xc3\xadtols d\'inter\xc3\xa8s com El vol del F\xc3\xa8nix (Robert Aldrich, 1965), al costat de James Stewart, Hardy Kruger i Peter Finch; El yang-ts\xc3\xa9 en flames (The Sand Pebbles, de Robert Wise, 1966), en companyia de Steve McQueen i Candice Bergen, o l\'aparatosa i convencional per\xc3\xb2 no menyspreable L\'extravagant Dr. Doolittle (1967, de Richard Fleischer), amb un repartiment que liderava el gran Rex Harrison._NEWLINE__NEWLINE_El 1964 fa la que resultar\xc3\xa0 ser la seva millor creaci\xc3\xb3 de la d\xc3\xa8cada, un film convertit avui dia en emblem\xc3\xa0tic del cinema angl\xc3\xa8s: Pla sinistre (de Bryan Forbes), brillant per les  excel\xc2\xb7lents actuacions de Kim Stanley i Nannette Newman; despr\xc3\xa9s, sobresurt en una petita com\xc3\xa8dia rom\xc3\xa0ntica (Els pecats de la sra. Blossom, 1968), i ja el 1971 roda tamb\xc3\xa9 a Anglaterra el film que acomiada la seva carrera com a actor protagonista i que per molts \xc3\xa9s la seva millor interpretaci\xc3\xb3: L\'estrangulador de Rillington Place (Rillington Place, de Richard Fleischer), basada en fets reals. A mitjans dels 70 col\xc2\xb7labora amb Otto Preminger en dos t\xc3\xadtols de distint signe: Rosebud (1974) suposa un frac\xc3\xa0s de cr\xc3\xadtica i p\xc3\xbablic absolut, per\xc3\xb2 El factor hum\xc3\xa0 (1979) \xc3\xa9s rebuda amb major entusiasme i encara avui es veu amb satisfacci\xc3\xb3. Finalment, el 1975 secunda John Wayne, Mel Ferrer i Lesley Anne Down en el reeixit thriller Brannigan, de Douglas Hickox._NEWLINE_Tamb\xc3\xa9 destac\xc3\xa0 com a director, tot iniciant-se amb una com\xc3\xa8dia sat\xc3\xadrico-musical: Oh, quina guerra tan bonica! ("Oh, What a Lovely War!", 1969), que va comptar amb un impressionant corrua d\'estrelles del cinema brit\xc3\xa0nic i de Hollywood. La van seguir tres t\xc3\xadtols de notable v\xc3\xa0lua: El jove Winston (The Young Winston, 1972) sobre els anys de joventut de Winston Churchill, en qu\xc3\xa8 Attenborough sobresurt com a director d\'actors (en aquest cas, Robert Shaw i Anne Bancroft, entre altres), Un pont massa lluny\xc3\xa0 (A Bridge Too Far, 1977), l\'\xc3\xbaltima superproducci\xc3\xb3 amb grans estrelles internacionals com Sean Connery, Michael Caine, Robert Redford i Liv Ullmann, entre molts altres, dedicada a la Segona Guerra Mundial, i M\xc3\xa0gic (\xc3\xadd., 1978), thriller sobrenatural que cont\xc3\xa9 una de les millors creacions d\'Anthony Hopkins. Aix\xc3\xb2 no obstant, la consagraci\xc3\xb3 definitiva com a director no va arribar fins a Gandhi (1982), ambiciosa superproducci\xc3\xb3 angloestatunidenca els preparatius i el rodatge de la qual li va ocupar nou anys de la seva vida, per\xc3\xb2 coronada amb un immens i merescut \xc3\xa8xit en els cinemes d\'arreu del m\xc3\xb3n, alhora que guardonada amb vuit premis Oscar a Hollywood. Les seves seg\xc3\xbcents obstinacions continuen en primera l\xc3\xadnia de qualitat i reconeixement: el musical adaptat directament de Broadway A Chorus Line (1985); el drama de den\xc3\xbancia sobre l\'Apartheid, basat en fets i personatges reals de Sud-\xc3\xa0frica Crida Llibertat (1987), amb Denzel Washington i Kevin Kline; el fresc biogr\xc3\xa0fic que va catapultar a la fama a Robert Downey Jr. (Chaplin, de 1992), i una esp\xc3\xa8cie de biografia de l\'escriptor C. S. Lewis que hom podria qualificar d\'obra mestra: Shadowlands (1993), amb Anthony Hopkins i Debra Winger. No obstant aix\xc3\xb2, el 1999 ens deixa una obra benintencionada, per\xc3\xb2 tan menor com oblidable: Mussol gris._NEWLINE_Despr\xc3\xa9s de la seva actuaci\xc3\xb3 en una poderosa i en certa manera incompresa cinta del mestre hind\xc3\xba Satyajit Ray (Jugadors d\'escacs) el (1977), Attenborough va deixar la interpretaci\xc3\xb3 una temporada, fins que torna amb una de les cintes m\xc3\xa9s taquilleres de la hist\xc3\xb2ria del cinema: Parc Jur\xc3\xa0ssic (1993, de Steven Spielberg), i amb un f\xc3\xa0cil remake a l\'any seg\xc3\xbcent del cl\xc3\xa0ssic nadalenc de 1949 D\'il\xc2\xb7lusi\xc3\xb3 tamb\xc3\xa9 es viu, titulat Miracle en la ciutat. Les seves \xc3\xbaltimes interpretacions a destacar pertanyen a les pel\xc2\xb7l\xc3\xadcules Hamlet (1996, de Kenneth Branagh), potser la versi\xc3\xb3 definitiva de l\'obra de Shakespeare, i Elisabet (1998).'