b'\n_START_ARTICLE_\nMcDonnell Douglas F-4 Phantom II\n_START_SECTION_\nDesenvolupament\n_START_PARAGRAPH_\nEls or\xc3\xadgens del F-4 de McDonnell poden ser localitzats en una petici\xc3\xb3 de 1953 per l\'Armada per a una actualitzaci\xc3\xb3 del ca\xc3\xa7a embarcat McDonnell F3H Demon. Encara que el Vough F-8 Crusader va guanyar el contracte, el Super Demon (nom que va rebre l\'avi\xc3\xb3 participant de McDonnell) va ser desenvolupat com ca\xc3\xa7a bombarder sota la designaci\xc3\xb3 AH, que al 1955 va evolucionar a un ca\xc3\xa7a polivalent tot temps designat F4H. El primer vol del F4H es va realitzar en 1958 i es va mantenir en producci\xc3\xb3 des de 1959 fins a 1981. David Lewis va ser el cap del disseny preliminar, i finalment, el director del programa per al desenvolupament i vendes.\n_START_SECTION_\nSuper Demon\n_START_PARAGRAPH_\nEn 1953, McDonnell Aircraft va comen\xc3\xa7ar el treball de modernitzar el seu ca\xc3\xa7a naval F3H Demon. Buscant expandir les seves capacitats i millorar el seu rendiment, la companyia va desenvolupar diversos projectes incloent el F3H-I amb un motor Wright J67, el F3H-G amb dos motors Wright J65 i el F3H-H amb dos motors General Electric J79. L\'\xc3\xbaltima versi\xc3\xb3 equipada amb el J79 podia proporcionar una velocitat de Mach 1,97._NEWLINE_El 19 de setembre de 1953, McDonnell es va dirigir a l\'armada dels Estats Units amb una proposta pel "Super Demon". De manera \xc3\xbanica, l\'avi\xc3\xb3 seria modular: es podria col\xc2\xb7locar un o dos seients per a diferents missions, el morro podria portar radar, c\xc3\xa0meres, canons o coets a m\xc3\xa9s dels nou punts de subjecci\xc3\xb3 sota les ales i el fuselatge. L\'Armada estava prou interessada per demanar una maqueta a grand\xc3\xa0ria real del F3H-G/H per\xc3\xb2 sentia que l\'arribada imminent del Grumman XF9F-9 i el Vought XF8O-1 seria suficient per satisfer la necessitat d\'una ca\xc3\xa7a supers\xc3\xb2nic._NEWLINE_Per tant, el disseny de McDonnell va ser refet per crear un ca\xc3\xa7a bombarder tot temps amb onze ancoratges externs i el 18 d\'octubre de 1954 la companyia va rebre una carta d\'intenci\xc3\xb3 per a dos prototips YAH-1. El 26 de maig de 1955, quatre oficials de l\'Armada van arribar a les oficines de McDonell i en una hora van presentar a la companyia una nova llista de requisits. Com l\'Armada ja havia escollit al A-4 Skyhawk per a atacs terrestres i al F-8 Crusader com a ca\xc3\xa7a, el projecte hauria d\'omplir la necessitat d\'un interceptador tot temps embarcat. L\'addici\xc3\xb3 de capacitats de radar necessitava un segon tripulant, i es va decidir que nom\xc3\xa9s estaria armat amb m\xc3\xadssils.\n_START_SECTION_\nOr\xc3\xadgens del Phantom\n_START_PARAGRAPH_\nEn 1952, el cap d\'aerodin\xc3\xa0mica de McDonnell, Dave Lewis, va ser nomenat pel CEO de la companyia James Smith McDonnell com a cap del disseny preliminar. El grup no tenia un objectiu espec\xc3\xadfic m\xc3\xa9s que aprendre i entendre tots els avan\xc3\xa7os t\xc3\xa8cnics en aeron\xc3\xa0utica, estructures i motors._NEWLINE_Els estudis interns van concloure que l\'Armada tenia la necessitat d\'un nou i diferent tipus d\'avi\xc3\xb3, un ca\xc3\xa7a d\'atac. En aquest moment, l\'Armada tenia separada les branques de ca\xc3\xa7a i atac, amb sistemes i requisits operacionals separats. El disseny tenia dos motors, i el seu armament principal eren els nous m\xc3\xadssils aire-aire Sparrow sense oferir cap mena de can\xc3\xb3._NEWLINE_Es va trigar dos anys de treball amb l\'Oficina d\'Aeron\xc3\xa0utica i la Divisi\xc3\xb3 Naval de Guerra A\xc3\xa8ria de el Pent\xc3\xa0gon, encara que el F-4 es va vendre amb una configuraci\xc3\xb3 molt semblada com la proposta originalment.\n_START_SECTION_\nEl prototip XF4H-1\n_START_PARAGRAPH_\nEL XF4H-1 va ser dissenyat per portar quatre m\xc3\xadssils Sparrow sota el fuselatge i estava impulsat per dos motors J79-GE-8. Com en el F-101 Voodoo, els motors es van col\xc2\xb7locar sota el fuselatge per maximitzar la capacitat interna de combustible i l\'absorci\xc3\xb3 d\'aire a trav\xc3\xa9s d\'entrades de geometria fixa. La part frontal de les ales tenien un angle de 45\xc2\xb0. Les proves en el t\xc3\xbanel de vent van mostrar que tenia certa inestabilitat lateral el que va requerir posar les ales en un angle de 5 graus en diedre respecte a l\'horitzontal._NEWLINE_Les ales tamb\xc3\xa9 tenien la caracter\xc3\xadstica dent de serra per millorar el control amb l\'elevat angle d\'atac. Els estabilitzadors de cua estaven col\xc2\xb7locats en 23\xc2\xba en diedre invertit per millorar el control en angles d\'atac elevats i deixar neteja la sortida dels motors._NEWLINE_Les capacitats com interceptor van ser aconseguides amb un radar AN/APQ-50. Per poder realitzar operacions en portaavions, es va dissenyar el tren d\'aterratge per poder aterrar amb una capacitat de flotaci\xc3\xb3 de 7 m/s. La pota del tren d\'aterratge del morro podia estendre\'s uns 50\xc2\xa0cm per augmentar l\'angle d\'atac en l\'enlairament.\n_START_SECTION_\nEl nom de l\'avi\xc3\xb3\n_START_PARAGRAPH_\nEl F4H anava a ser nomenat inicialment com Sat\xc3\xa1n o Mitres. Sota pressi\xc3\xb3 del govern, l\'avi\xc3\xb3 va rebre un nom menys controvertit: Phantom II. El primer Phantom era tamb\xc3\xa9 un avi\xc3\xb3 de McDonell, el FH-1. Com el FH-1 portava molt temps fora de servei, es solia anomenar al nou avi\xc3\xb3 tamb\xc3\xa9 com Phantom.\n_START_SECTION_\nSpook\n_START_PARAGRAPH_\nL\'emblema de l\'avi\xc3\xb3, creat per l\'artista de McDonnell, Anthony Wong. \xc3\x89s un dibuix d\'un fantasma anomenat The Spook (L\'espectre). El nom va ser encunyat b\xc3\xa9 per la tripulaci\xc3\xb3 de la 12a Ala T\xc3\xa0ctica de Caces o la 4453a Ala d\'Entrenament de Combat de la Base de la For\xc3\xa7a A\xc3\xa8ria de MacDill. La figura est\xc3\xa0 present a tot arreu, apareixent en cada objecte relacionat amb el F-4, a m\xc3\xa9s de ser adaptada a les modes locals, com el Spook brit\xc3\xa0nic que porta de vegades un barret fort i fuma en pipa.\n_START_SECTION_\nProves de vol\n_START_PARAGRAPH_\nEl 25 de juliol de 1955, l\'Armada va sol\xc2\xb7licitar dos avions de prova XF4H-1 i cinc avions de preproducci\xc3\xb3 YF4H-1. El Phantom va realitzar el seu primer vol el 27 de maig de 1958 amb Robert C. Little com a pilot. Un problema hidr\xc3\xa0ulic va impedir la recollida del tren d\'aterratge per\xc3\xb2 els seg\xc3\xbcents vols van ser m\xc3\xa9s tranquils. Els resultats de les primeres proves va conduir al redisseny de les entrades d\'aire, incloent-hi els 12.500 petits forats en el plat intern._NEWLINE_L\'Armada volia un avi\xc3\xb3 bipla\xc3\xa7a i el 17 de desembre va triar al F4H enfront del Vought XF8O-3 Crusader III. A causa dels retards amb els motors J79-GE-8, els primers avions portaven motors J79-GE-2 i J79-GE-2A de 71.8 kN d\'embranzida en postcombusti\xc3\xb3. En 1959, el Phantom va comen\xc3\xa7ar les seves proves en portaavions completant el seu primer cicle de llan\xc3\xa7ament i recuperaci\xc3\xb3 el 15 de febrer de 1960 en el USS Independence (CV-62).\n_START_SECTION_\nEn producci\xc3\xb3\n_START_PARAGRAPH_\nEn els comen\xc3\xa7aments de la producci\xc3\xb3, el radar va ser actualitzat a un millor AN/APQ-72, la qual cosa necessitava un morro bulbos, i la carlinga va ser refeta perqu\xc3\xa8 la cabina del darrere fos menys claustrof\xc3\xb2bica. Durant la seva producci\xc3\xb3, el F-4 va rebre m\xc3\xbaltiples canvis, generant una quantitat important de variants._NEWLINE_La For\xc3\xa7a A\xc3\xa8ria va rebre els F-4 com a resultat de la pressi\xc3\xb3 de Robert McNamara per crear un avi\xc3\xb3 de combat unificat per a totes les branques de l\'ex\xc3\xa8rcit, i aix\xc3\xad poder equipar m\xc3\xa9s unitats amb l\'avi\xc3\xb3. Despr\xc3\xa9s que un F-4B guany\xc3\xa9s l\'Operaci\xc3\xb3 Highspeed contra el F-106 Delta Dart, la USAF va manllevar dues F-4B navals, temporalment designats com a F-110A Spectre, i va desenvolupar els requisits per a la seva pr\xc3\xb2pia versi\xc3\xb3. A difer\xc3\xa8ncia de l\'enfocament de l\'Armada en la superioritat a\xc3\xa8ria, la USAF va emfatitzar el ca\xc3\xa7a bombarder. Amb la uni\xc3\xb3 de les designacions en 1962, el Phantom es va convertir en el F-4 amb la versi\xc3\xb3 naval designada F-4B i la d\'USAF com a F-4C. El primer Phantom de la For\xc3\xa7a A\xc3\xa8ria va volar el 27 de maig de 1963, superant Mach 2 en el seu vol d\'inauguraci\xc3\xb3._NEWLINE_La producci\xc3\xb3 del Phantom II va acabar als Estats Units en 1979 despr\xc3\xa9s de fabricar 5.195 unitats (5.057 per McDonell Douglas i 138 per Mitsubishi al Jap\xc3\xb3), convertint-se en el segon avi\xc3\xb3 de reacci\xc3\xb3 nord-americana m\xc3\xa9s nombr\xc3\xb3s despr\xc3\xa9s del F-86 Sabre. D\'aquests, 2.874 unitats van ser a la USAF, 1.264 a l\'Armada i el Cos de Marines, i la resta a clients estrangers. L\'\xc3\xbaltim F-4 constru\xc3\xaft als Estats Units va ser per a Turquia, mentre que l\'\xc3\xbaltim F-4 va ser completat al 1981 com un F-4Ej per Mitsubishi Heavy Industries al Jap\xc3\xb3. Al 2001, uns 1.100 Phantom romanien en servei al m\xc3\xb3n, incloent-hi el no tripulat QF-4 de l\'ex\xc3\xa8rcit nord-americ\xc3\xa0.\n_START_SECTION_\nArmada dels Estats Units\n_START_PARAGRAPH_\nEl 30 de desembre de 1960, l\'esquadr\xc3\xb3 VF-121 Pacemakers es va convertir en el primer operador de Phantom amb els seus F4H-1F (F-4A). El VF-74 Be-Devilers de NAS Oceana va ser el primer esquadr\xc3\xb3 desplegat amb Phantom quan va rebre els seus F4H-1 (F-4B) el 8 de juliol de 1961. L\'esquadr\xc3\xb3 va completar les qualificacions per a portaavions a l\'octubre d i es van desplegar entre agost de 1962 i mar\xc3\xa7 de 1963 a bord del USS Forrestal. El segon esquadr\xc3\xb3 desplegat en la Flota Atl\xc3\xa0ntica que va rebre F-4 va ser el VF-102 Diamond que van ser provats sense demora en el USS Enterprise. El primer esquadr\xc3\xb3 de la Flota del Pac\xc3\xadfic que va rebre F-4B va ser el VF-114 Aardvarks al setembre de 1962 que estava a bord del USS Kitty Hawk._NEWLINE_En l\'\xc3\xa8poca de l\'incident del Golf de Tonkin, 13 dels 31 esquadrons de ca\xc3\xa7a desplegats en portaavions de l\'Armada estaven equipats amb el Phantom. Els F-4B del USS Constellation van ser els primers Phantom a entrar en combat a la Guerra de Vietnam el 5 d\'agost de 1964, fent d\'escorta de bombarders en l\'Operaci\xc3\xb3 Pierce Arrow. La primera vict\xc3\xb2ria del Phantom en un combat aire-aire a la guerra va tenir lloc el 9 d\'abril de 1965 quan un F-4B de l\'esquadr\xc3\xb3 VF-96 Fighting Falcons, USS Midway, pilotat per Terence M. Murphy va abatre un MiG-17 al sud de Hanoi. El Phantom va ser abatut despr\xc3\xa9s, aparentment per un AIM-7 Sparrow del seu company. El 17 de juny de 1965, un F-4B de l\'esquadr\xc3\xb3 VF-21 Freelancers, pilotat per Thomas C. Page i John C. Smith, va abatre el primer MiG norvietnamita de la guerra._NEWLINE_El 10 de maig de 1972, Randy Cunningham i William P. Driscoll volant en un F-4J anomenat Showtime 100, van abatre tres MiG convertint-se en els primers asos de la guerra. La seva cinquena vict\xc3\xb2ria es creu que va ser contra el misteri\xc3\xb3s as nordvietnamita Coronel Toon. En el viatge de retorn, el Phantom va ser interceptat per un m\xc3\xadssil terra-aire enemic. Per evitar ser capturats, Cunningham i Driscoll van volar a l\'inrev\xc3\xa9s, ja que el dany feia a l\'avi\xc3\xb3 incontrolable en la postura convencional, fins a poder ejectar sobre l\'aigua. Durant la guerra, els esquadrons de Phantom de l\'Armada van participar en 84 missions de combat amb models F-4B, F-4G i F-4J. L\'Armada va afirmar haver aconseguit 41 vict\xc3\xb2ries aire-aire amb la p\xc3\xa8rdua de 71 avions per foc enemic (5 per avions, 13 per m\xc3\xadssils terra-aire i 53 per defenses antia\xc3\xa8ries), a m\xc3\xa9s de 54 aeronaus en accidents._NEWLINE_Cap a 1983, els F-4N havien estat completament reempla\xc3\xa7ats pels F-14 Tomcat, i al 1986, els ultims F-4S van ser substitu\xc3\xafts pels F/A-18 Hornet. El 25 de mar\xc3\xa7 de 1986, un F-4S de l\'esquadr\xc3\xb3 VF-161 Chargers es va convertir en l\'\xc3\xbaltim Phantom de l\'Armada a ser llan\xc3\xa7at des d\'un portaavions, el USS Midway. El 18 d\'octubre d\'aquest mateix any, un F-4S del VF-202 Superheats va realitzar l\'\xc3\xbaltim aterratge en el portaavions USS America. En 1987, els \xc3\xbaltims F-4S de la Reserva Naval van ser substitu\xc3\xafts per F-14. Els \xc3\xbanics F-4 que es mantenen en servei en l\'Armada s\xc3\xb3n els QF-4 no pilotats com a blancs.\n_START_SECTION_\nCos de Marines dels Estats Units\n_START_PARAGRAPH_\nEls Marines van rebre els primers F-4B al juny de 1962, amb el VMFA-314 Black Knights convertint-se en el primer esquadr\xc3\xb3 operacional. A m\xc3\xa9s de les variants de combat, els Marines van utilitzar tamb\xc3\xa9 diversos RF-4B de reconeixement t\xc3\xa0ctic. Els Phantoms dels Marines de l\'esquadr\xc3\xb3 VMFA-531 Grey Ghosts van arribar a Vietnam el 10 d\'abril de 1965, volant en missions de suport proper aeri des de bases terrestres i l\'USS America. Els Marines van comptar amb l\'abatiment de 3 MiG enemics amb el cost de 75 avions perduts, principalment per foc terrestre, i 4 en accidents._NEWLINE_El 18 de gener de 1992, l\'\xc3\xbaltim Phantom dels Marines, un F-4S, va ser retirat de l\'esquadr\xc3\xb3 VMFA-112 Cowboys, i van ser reequipats amb F/A-18 Hornet.\n_START_SECTION_\nQualitats del Phantom II\n_START_PARAGRAPH_\nEn el combat aeri, el major avantatge del F-4 era la seva pot\xc3\xa8ncia que permetia a un pilot experimentat entaular i retirar-se d\'un combat a voluntat. No \xc3\xa9s sorprenent doncs, que l\'avi\xc3\xb3 que estava dissenyat per disparar m\xc3\xadssils guiats per radar m\xc3\xa9s enll\xc3\xa0 del l\xc3\xadmit visual (unes 20 milles n\xc3\xa0utiques o 37\xc2\xa0km) manqu\xc3\xa9s de l\'agilitat i maniobrabilitat dels seus oponents. Encara que el F-4 va mostrar ser alguna cosa propens a entrar en barrina en maniobres d\'atac d\'angles grans i alta acceleraci\xc3\xb3, els pilots van informar que l\'avi\xc3\xb3 tenia bona resposta i era f\xc3\xa0cil de pilotar en el tall de la capacitat de les seves prestacions._NEWLINE_En 1972, el model F-4I va ser millorat amb aletes en la vora d\'atac de les ales, millorant l\'angle d\'atac i maniobrabilitat a costa de la velocitat m\xc3\xa0xima. Els motors J79 generaven una quantitat important de fum negre el que feia al Phantom f\xc3\xa0cil de detectar i de seguir visualment a certa dist\xc3\xa0ncia. Els pilots solien posar en funcionament els posquemadores per eliminar les deixants de condensaci\xc3\xb3 a costa del consum del combustible._NEWLINE_No obstant aix\xc3\xb2, la major debilitat en combat del F-4 era la falta d\'un can\xc3\xb3. La doctrina militar d\'aquell moment dictava que el combat envolupant seria impossible a velocitats supers\xc3\xb2niques pel que no s\'esfor\xc3\xa7ava a ensenyar als pilots maniobres de combat aeri. En realitat, els enfrontaments r\xc3\xa0pidament baixaven a velocitat subs\xc3\xb3nica i aquells primers m\xc3\xadssils eren inefica\xc3\xa7os i imprecisos. Per agreujar el problema, les regles d\'enfrontament a Vietnam descartava l\'atac de m\xc3\xadssils a llargues dist\xc3\xa0ncies i molts pilots es van trobar en la cua d\'un avi\xc3\xb3 enemic per\xc3\xb2 massa a prop per disparar els seus m\xc3\xadssils Falcon o Sidewinder._NEWLINE_No va passar molt temps perqu\xc3\xa8 els F-4C de la USAF comencessin a portar contenidors d\'armes externs SUU-16 o SUU-23 que portaven un can\xc3\xb3 tipus gatling M61 Vulcan de 20\xc2\xa0mm. Les proves de combat van demostrar que mentre que el can\xc3\xb3 muntat externament era imprec\xc3\xads, el cost de la munici\xc3\xb3 per cada avi\xc3\xb3 enemic destru\xc3\xaft era una petita fracci\xc3\xb3 del cost dels m\xc3\xadssils. La falta del can\xc3\xb3 va ser tractada definitivament amb el F-4I._NEWLINE_Aix\xc3\xad mateix la comparativa amb els Mig que arribaven als EUA per ser estudiats van portar a reprendre el can\xc3\xb3, incorporant-ho en el F-4I. No obstant aix\xc3\xb2 el Phantom no suportava molt de mal en combat, estimant-se que les perdudes en combat haguessin estat menors si el disseny hagu\xc3\xa9s tingut en compte aquest punt,\n_START_SECTION_\nAlemanya\n_START_PARAGRAPH_\nLa Luftwaffe va realitzar una comanda de RF-4E de reconeixement en 1969. Un d\'aquests avions estava equipat amb ELINT i va volar sota el programa Peace Trout. En 1982, els RF-4I, que estaven originalment desarmats, van rebre modificacions per realitzar atacs terrestres per Messerschmitt-B\xc3\xb6lkow-Blohm. Els RF-4E van ser retirats en 1994._NEWLINE_Per omplir el buit entre el F-104 Starfighter i el Panavia Tornado, en 1973 la Luftwaffe va comprar F-4F, m\xc3\xa9s lleugers i simplificats amb un radar APG-120 menys capacitat i sense possibilitat de re-prove\xc3\xafment en vol o Sparrow sota el programa Peace Rhine. La capacitat de re-prove\xc3\xafment, llan\xc3\xa7ar m\xc3\xadssils AGM-65 Maverick i el model L dels AIM-9 Sidewinder, a m\xc3\xa9s de motors sense fum van ser afegits posteriorment, a mitjans dels anys 80._NEWLINE_En 1983, Alemanya va iniciar el programa KWS - Kampfwertsteigerung (Efic\xc3\xa0cia Millorada de Combat) en el qual equipava als F-4F amb el mateix radar AN/APG-65 que el F/A-18 Hornet, i li afegia la capacitat de disparar m\xc3\xadssils AIM-120 AMRAAM i avi\xc3\xb2nica digital. Els F-4F millorats pel programa KWS van entrar en servei en 1992, i s\'espera que segueixin en servei fins al desplegament complet de l\'Eurofighter Typhoon en 2012.\n_START_SECTION_\nAustr\xc3\xa0lia\n_START_PARAGRAPH_\nEn 1963, McDonnell va oferir a la Royal Australian Air Force (RAAF) un F-4C amb turborreactores SNECMA Lligar 9 que utilitzava els Mirage III de la RAAF. Encara que la RAAF es va decantar pels General Dynamics F-111C en el seu lloc, els retards de la producci\xc3\xb3 van for\xc3\xa7ar el lloguer de 24 F-4I de la USAF des de 1970 a 1973 i aix\xc3\xad contra amb una for\xc3\xa7a d\'atac cre\xc3\xafble enfront de les tensions amb Indon\xc3\xa8sia._NEWLINE_Els Phantom van tenir un bon acolliment i la RAAF va arribar a considerar l\'adopci\xc3\xb3 del F-4I. No obstant aix\xc3\xb2, l\'adquisici\xc3\xb3 dels Phantom exigiria la dissoluci\xc3\xb3 d\'almenys un esquadr\xc3\xb3 de Mirage III per proporcionar la tripulaci\xc3\xb3 necess\xc3\xa0ria. Es va perdre un F-4I en un accident en Evans Head (Nova Gal\xc2\xb7les del Sud).\n_START_SECTION_\nCorea del Sud\n_START_PARAGRAPH_\nLa For\xc3\xa7a A\xc3\xa8ria de la Rep\xc3\xbablica de Corea va comprar el seu primer lot d\'antics F-4D de la USAF en 1968 sota el programa Peace Spectator. Els lliuraments d\'aquests F-4D van continuar fins a 1988. El programa Peace Pheasant II tamb\xc3\xa9 va proporcionar F-4I nous i usats per la USAF. En 1993, la For\xc3\xa7a A\xc3\xa8ria va avaluar un programa d\'actualitzaci\xc3\xb3 per 38 F-4I per\xc3\xb2 es va decidir per millorar la vida de servei a un cost m\xc3\xa9s barat i l\'addici\xc3\xb3 de c\xc3\xa0psules de blancs Pave Tack i m\xc3\xadssils AGM-142 Have Nap.\n_START_SECTION_\nEgipte\n_START_PARAGRAPH_\nEncara que la For\xc3\xa7a A\xc3\xa8ria Eg\xc3\xadpcia estava interessada en el F-5 Tiger, en 1979 van comprar 35 F-4I antics de la USAF juntament amb una quantitat de m\xc3\xadssils Sparrow, Sidewinder i Maverick per un preu de 594 milions USD com a part del programa Peace Pharaoh._NEWLINE_Els egipcis tamb\xc3\xa9 utilitzaven caces MiG i van trobar als Phantom molt complicats de mantenir, amb nom\xc3\xa9s nou avions en condicions de vol durant els comen\xc3\xa7aments dels anys 1980. Un programa d\'entrenament rigor\xc3\xb3s va solucionar la major part dels problemes en 1985. Es va comprar un excendente addicional de vuit avions de la USAF en 1988 juntament amb tres com a reempla\xc3\xa7ament per a avions accidentats.\n_START_SECTION_\nEspanya\n_START_PARAGRAPH_\nL\'Ex\xc3\xa8rcit de l\'Aire Espanyol va adquirir el seu primer lot de F-4C de la USAF en 1971 sota el programa Peace Alfa. Designats com a C.12, els avions van ser retirats en 1989. Alhora, l\'Ex\xc3\xa8rcit de l\'Aire va rebre una quantitat de RF-4C, designats CR.12 que s\'utilitzen en missions de reconeixement. Entre 1995 i 1996, aquests avions van rebre millores d\'avi\xc3\xb3nica, incloent-hi el radar APQ-172 i un sistema de navegaci\xc3\xb3 inercial. Els \xc3\xbaltims CR.12 van ser retirats el 4 de febrer de 2002.\n_START_SECTION_\nGr\xc3\xa8cia\n_START_PARAGRAPH_\nEl 1971, la For\xc3\xa7a A\xc3\xa8ria Grega va comprar F-4I i RF-4I, que van ser complementats per Phantom excedents de la Luftwaffe i la Gu\xc3\xa0rdia Nacional A\xc3\xa8ria dels Estats Units al comen\xc3\xa7ament dels anys 1990. Diversos avions van ser modificats per a l\'est\xc3\xa0ndard de F-4G Wild Weasel V i armats amb m\xc3\xadssils AGM-88 HARM._NEWLINE_Despr\xc3\xa9s de l\'\xc3\xa8xit del programa KWS alemany, l\'11 d\'agost de 1997, DASA d\'Alemanya va rebre el contracte d\'actualitzar 39 avions de manera similar al programa Peace Icarus 2000. L\'actualitzaci\xc3\xb3 inclo\xc3\xafa un radar AN/APG-65GY, sistema de navegaci\xc3\xb3 Honeywell H-764G en combinaci\xc3\xb3 amb un sistema de guia inercial l\xc3\xa0ser (LINS), sistema de posicionament global (GPS) i computadora modular multitarea de Elbit Systems (MMRC), c\xc3\xa0psula de blancs LITENING i la capacitat de llan\xc3\xa7ar m\xc3\xadssils AIM-120 AMRAAM i AGM-130.\n_START_SECTION_\nIran\n_START_PARAGRAPH_\nEn els anys 1960 i 1970, Iran va comprar 225 F-4D, F-4I i RF-4I. Com els F-14 Tomcat, molts F-4 iranianes s\'havien tornat inservibles pel desgast i la falta de recanvis. Es creu que els avions supervivents es van beneficiar d\'enviaments clandestins des d\'Israel i Estats Units durant l\'Iran-Contra, com tamb\xc3\xa9 de l\'\xc3\xbas d\'enginyeria inversa i local dels components i armes, i la incorporaci\xc3\xb3 de tecnologies ex-sovi\xc3\xa8tiques i xineses. Els avions es van emprar contra l\'Iraq, amb bastant \xc3\xa8xit al principi de la guerra.\n_START_SECTION_\nIsrael\n_START_PARAGRAPH_\nLa For\xc3\xa7a A\xc3\xa8ria Israeliana ha estat el major usuari estranger del Phantom, utilitzant tant avions nous com usats per la USAF, com tamb\xc3\xa9 variants especials de reconeixement. Els primers F-4I, denominats Kurnass (ariet), i RF-4I, amb l\'\xc3\xa0lies Oref (corb), van ser lliurats en 1969 sota el programa Peace Tiro I. La resta dels Phantom van arribar en els anys 1970 sota els programes Peace Tiro II a Peace Tiro V i Nickel Grass._NEWLINE_Els Phantom israelians han entrat en combat durant el conflicte \xc3\xa0rab-israeli\xc3\xa0. La primera vict\xc3\xb2ria a\xc3\xa8ria d\'un F-4I va anar l\'11 de novembre de 1969 contra un MiG-21 egipci. La seva primera derrota, tamb\xc3\xa9 contra un MiG-21, va oc\xc3\xb3rrer el 2 d\'abril de 1970. Durant la guerra del 73 els F-4 van sofrir dures perdudes sobre S\xc3\xadria i el Sinai, atacant objectius en aquests pa\xc3\xafsos. Tamb\xc3\xa9 els F-4 es van emprar sobre el Libano, incloent-hi la invasi\xc3\xb3 de 1982. L\'Ex\xc3\xa8rcit de Defensa d\'Israel va afirmar que durant l\'ocupaci\xc3\xb3 dels F-4 va tenir 116 vict\xc3\xb2ries front 56 p\xc3\xa8rdues, la majoria per foc terrestre._NEWLINE_Els F-4 van estar sota un extens programa de modificacions per adaptar-los a les armes i avi\xc3\xb2nica local. En els anys 1980, Israel va comen\xc3\xa7ar el programa de modernitzaci\xc3\xb3 Kurnass 2000, incloent-hi el radar APG-76, cabines amb pantalles multifunci\xc3\xb3 i joystick HOTAS, i la possibilitat de llan\xc3\xa7ar m\xc3\xadssils AGM-142 Have Nap. El Kurnass 2000 va realitzar el seu primer vol l\'11 d\'agost de 1987 i van entrar en servei el 5 de febrer de 1991. Israel tamb\xc3\xa9 va crear una versi\xc3\xb3 amb motor Pratt & Whitney PW1120, per\xc3\xb2 danyava massa l\'estructura de l\'avi\xc3\xb3. Els \xc3\xbaltims F-4 israelianes van ser retirats el 12 de maig de 2004.\n_START_SECTION_\nJap\xc3\xb3\n_START_PARAGRAPH_\nLa For\xc3\xa7a A\xc3\xa8ria d\'Autodefensa del Jap\xc3\xb3 va comprar 140 F-4EJ sense capacitat d\'atac terrestre en 1968, dels quals 138 van ser constru\xc3\xafts sota llic\xc3\xa8ncia al Jap\xc3\xb3 per Mitsubishi, juntament amb 11 RF-4EJ de reconeixement sense armes. D\'aquests, 96 F-4EJ han estat modificats al F-4EJ Kai amb un sistema de navegaci\xc3\xb3 inercial l\xc3\xa0ser, radar APG-66J i altres millores. Onze avions de reconeixement tamb\xc3\xa9 han estat actualitzats amb el nom de RF-4EJ Kai. A 2007, Jap\xc3\xb3 compta amb una flota de 90 avions en servei. A causa de la impossibilitat d\'exportar el F-22 Raptor, hi ha hagut negociacions perqu\xc3\xa8 siguin reempla\xc3\xa7ats per l\'Eurofighter Typhoon sense que les mateixes hagin arribat a alguna conclusi\xc3\xb3 fins al moment.\n_START_SECTION_\nTurquia\n_START_PARAGRAPH_\nLa For\xc3\xa7a A\xc3\xa8ria Turca va rebre els seus primers Phantom en 1974 sota el programa Peace Diamond III, seguit per antics avions de la USAF al programa Peace Diamond IV. En 1995, IAI va crear una actualitzaci\xc3\xb3 similar al Kurnass 2000 per 54 F-4I turcs. Sota el nom de Terminator 2020, els avions van ser optimitzats per a atac terrestre i llan\xc3\xa7ar m\xc3\xadssils AIM-120 AMRAAM, a m\xc3\xa9s d\'un radar/sistema de tret avan\xc3\xa7at ELTA SPS-100 adoptat del IAI Lavi de principis dels anys 1990. Els F-4 modernitzats s\'empren com a avi\xc3\xb3 d\'atac al s\xc3\xb2l, havent-se usat en combat contra els kurds, a l\'Iraq.\n_START_SECTION_\nRegne Unit\n_START_PARAGRAPH_\nEl Regne Unit va comprar F-4 per al seu \xc3\xbas amb la Royal Air Force i l\'Arma A\xc3\xa8ria de la Flota a conseq\xc3\xbc\xc3\xa8ncia de la cancel\xc2\xb7laci\xc3\xb3 de programes nacionals com el BAC TSR-2 i el Hawker Siddeley P.1154. Les versions brit\xc3\xa0niques estaven basades en el F-4J de l\'Armada dels Estats Units i van portar la designaci\xc3\xb3 de F-4K i F-4M respectivament. Van entrar en servei com FG.1 i FGR.2, reempla\xc3\xa7ant al Hawker Hunter i al de Havilland Sea Vixen._NEWLINE_Els Phantom brit\xc3\xa0nics van ser equipats amb turborreactors m\xc3\xa9s potents Rolls-Royce Spey amb una embranzida amb postcombusti\xc3\xb3 de 91,25 kN cadascun, que millorava les capacitats d\'enlairament, i molts subsistemes van ser reempla\xc3\xa7ats per equivalents brit\xc3\xa0nics. Com els motors tamb\xc3\xa9 necessitaven m\xc3\xa9s aire es van augmentar les entrades dels turborreactors en un 20%, encara que aix\xc3\xb2 va reduir la velocitat i altitud m\xc3\xa0xima. No obstant aix\xc3\xb2, els turborreactors eren m\xc3\xa9s eficients i van augmentar l\'autonomia dels avions._NEWLINE_El primer YF-4K va volar el 27 de juny de 1966, amb el YF-4M unint-se el 17 de febrer de 1967. Despr\xc3\xa9s de la Guerra de les Malvines, els Phantom brit\xc3\xa0nics es van unir als 15 antics F-4J comprats a EUA i millorats a F-4K/M per compensar la perduda a Europa d\'un esquadr\xc3\xb3 interceptor traslladat a les illes._NEWLINE_La capacitat de l\'Arma A\xc3\xa8ria de la Flota va ser redu\xc3\xaft amb la disminuci\xc3\xb3 de portaavions de la Royal Navy. Com a resultat, la majoria dels 160 Phantom brit\xc3\xa0nics van volar amb la RAF en tasques de ca\xc3\xa7a bombarder i interceptor a llarga dist\xc3\xa0ncia. A la fi dels anys 1970, els Phantom de la RAF van ser substitu\xc3\xafts pel SEPECAT Jaguar per a atacs a terra i pel Panavia Tornado F3 com interceptor. Els \xc3\xbaltims F-4 brit\xc3\xa0nics van ser retirats en 1993 com a resultat de les retallades de pressupost.\n_START_SECTION_\nCuriositats del Phantom\n_START_PARAGRAPH_\nEl Phantom ha acumulat una s\xc3\xa8rie de sobrenoms durant la seva carrera. Se l\'ha anomenat Rhino (Rinoceront) pel seu morro llarg i la seva estructura de titani, Double Ugly (Lleig Doble) i DUFF com a refer\xc3\xa8ncia a la posici\xc3\xb3 de les seves ales i ser bipla\xc3\xa7a. La tripulaci\xc3\xb3 de la Luftwaffe va anomenar els seus F-4 Eisensau (porc de ferro), Fliegender Ziegelstein (ma\xc3\xb3 volant) i Luftverteidigungsdiesel (Defensa A\xc3\xa8ria Di\xc3\xa9sel).'