b"\n_START_ARTICLE_\nOposici\xc3\xb3 al franquisme\n_START_PARAGRAPH_\nOposici\xc3\xb3 al franquisme, i en l'\xc3\xa8poca simplement oposici\xc3\xb3, fa refer\xc3\xa8ncia al conjunt de moviments pol\xc3\xadtics i socials que s'oposaven al franquisme o dictadura de Francisco Franco des del final de la Guerra Civil Espanyola (1939) fins a les primeres eleccions democr\xc3\xa0tiques (1977), any i mig despr\xc3\xa9s de la seva mort (1975).\n_START_SECTION_\nAnys 1940, resist\xc3\xa8ncia armada i repressi\xc3\xb3\n_START_PARAGRAPH_\nLa resist\xc3\xa8ncia armada al franquisme, anomenada maquis, es va reactivar despr\xc3\xa9s de la fi de la Segona Guerra Mundial, sobretot en veure que els aliats no consideraven seriosament que el r\xc3\xa8gim de Franco hagu\xc3\xa9s de compartir la fi dels de Hitler i Mussolini. No va ser molt coordinada ni efica\xc3\xa7, i nom\xc3\xa9s pot ressenyar-se com a moviment destacat un intent testimonial d'invasi\xc3\xb3 de la Vall d'Aran (octubre 1944). Seguidament, els principals moviments opositors, comen\xc3\xa7ant pel Partit Comunista d'Espanya (sotm\xc3\xa8s a la disciplina de la Internacional Comunista, sota l'hegemonia de la Uni\xc3\xb3 Sovi\xc3\xa8tica de Stalin), van abandonar la lluita armada (1948) i van optar per una pol\xc3\xadtica que es va batejar com a Reconciliaci\xc3\xb3 Nacional. Les \xc3\xbaniques amenaces que travessaven els Pirineus eren les arengues de la Pasion\xc3\xa0ria des de R\xc3\xa0dio Espanya Independent. Socialistes i anarquistes, molt afeblits i dividits, tenien cada vegada menys activitat, fora dels grups a l'exili. _NEWLINE_Tota activitat pol\xc3\xadtica fora del partit \xc3\xbanic (FET i de les JONS, per altre nom Movimiento Nacional) estava prohibida, de manera que qualsevol altre partit quedava en situaci\xc3\xb3 de clandestinitat. Lleis especials (Llei de repressi\xc3\xb3 de la Ma\xc3\xa7oneria i el Comunisme) es van encebar amb qualsevol mostra de discrep\xc3\xa0ncia. La Causa General contra els perdedors de la Guerra Civil Espanyola, i els processos particulars a cadascun dels detinguts, als quals s'acusava de rebel\xc2\xb7li\xc3\xb3 militar, van omplir les presons, les tombes i fins i tot les cunetes. La depuraci\xc3\xb3 de funcionaris, especialment entre els docents, va buidar ministeris, c\xc3\xa0tedres i escoles dels denominats rojos; substitu\xc3\xafts per afectes al r\xc3\xa8gim (les famoses oposicions patri\xc3\xb2tiques, a les quals opositors i tribunal acudien d'uniforme). La repressi\xc3\xb3 violent\xc3\xadssima que van sofrir els grups d'oposici\xc3\xb3 durant els anys 1940 \xc3\xa9s apreciable fins i tot en les s\xc3\xa8ries demogr\xc3\xa0fiques.\n_START_SECTION_\nEls mon\xc3\xa0rquics, difusa oposici\xc3\xb3\n_START_PARAGRAPH_\nA part dels carlins (dividits entre diversos pretendents i orientacions pol\xc3\xadtiques, la majorit\xc3\xa0ria inclosa dintre del Movimiento Nacional franquista), l'oposici\xc3\xb3 mon\xc3\xa0rquica al franquisme estava encap\xc3\xa7alada pel pretendent a la corona Joan de Borb\xc3\xb3, fill d'Alfons XIII, que va comen\xc3\xa7ar a usar el t\xc3\xadtol de sobirania Comte de Barcelona._NEWLINE_Els mon\xc3\xa0rquics eren clarament del b\xc3\xa0ndol nacional. Formaven una fam\xc3\xadlia m\xc3\xa9s del r\xc3\xa8gim, com els falangistes o els tecn\xc3\xb2crates de l'Opus Dei, i ocupaven les carteres ministerials que Franco els confiava. Sociol\xc3\xb2gicament eren les bones fam\xc3\xadlies de dretes de tota la vida. No ocultaven la seva prefer\xc3\xa8ncia pel Cabdill, que havia salvat les seves propietats i posici\xc3\xb3 social en la Guerra Civil, abans que confiar en una alternativa d'incert resultat. Les seves activitats d'oposici\xc3\xb3 eren m\xc3\xa9s aviat intents de pressionar al mateix Franco i potser en algun cas moviments conspiratius que dif\xc3\xadcilment podrien haver arribat a provocar un cop d'estat de palau si Franco hagu\xc3\xa9s mort o quedat incapacitat prematurament (com proposa Luis Mar\xc3\xada Anson). L'activitat mon\xc3\xa0rquica va oscil\xc2\xb7lar entre arribar a acords amb Franco (a qui se li concedeix l'educaci\xc3\xb3 del fill primog\xc3\xa8nit de Don Joan, Joan Carles de Borb\xc3\xb3) o temptejar a l'oposici\xc3\xb3 d'origen republic\xc3\xa0 i de perfil m\xc3\xa9s o menys liberal. _NEWLINE_Aquestes foren les trobades de Indalecio Prieto amb Gil-Robles (Pacte de San Juan de Luz, 1948), i molt m\xc3\xa9s tard l'anomenat Contuberni de Munic, fam\xc3\xb3s m\xc3\xa9s que altra cosa perqu\xc3\xa8 va produir la repressi\xc3\xb3 m\xc3\xa9s sonada de l'oposici\xc3\xb3 no d'esquerres durant tot el franquisme (detencions i alguns bandejaments temporals dels assistents al Congr\xc3\xa9s del Moviment Europeu de juny de 1962). _NEWLINE_Durant molt temps Franco va jugar amb la fam\xc3\xadlia real, donant pistes sobre si triaria per a succeir-li a Don Joan, a Joan Carles, o fins i tot al seu gendre Alfons de Borb\xc3\xb3 i Dampierre o algun dels pretendents carlins. La veu dels mon\xc3\xa0rquics, el diari ABC, nom\xc3\xa9s podia parlar d'aquests temes entre l\xc3\xadnies.\n_START_SECTION_\nEls anys 50\n_START_PARAGRAPH_\nLa recuperaci\xc3\xb3 del moviment obrer en la clandestinitat va produir moviments vagu\xc3\xadstics molt importants des dels anys 1950, especialment actius al Principat d'Ast\xc3\xbaries, Pa\xc3\xads Basc i Catalunya (vaga de tramvies). Es va pretendre estendre'ls i coordinar-los per a tota Espanya amb la Vaga General Pol\xc3\xadtica, la Jornada de Reconciliaci\xc3\xb3 Nacional (1958) i la Vaga General Pac\xc3\xadfica (18 de juny de 1959), organitzades pel PCE, van tenir un seguiment desigual, per\xc3\xb2 cap conseq\xc3\xbc\xc3\xa8ncia que pogu\xc3\xa9s inquietar al Govern, ben disposat a reprimir-les. El seu frac\xc3\xa0s, juntament amb l'evid\xc3\xa8ncia de l'opressi\xc3\xb3 del sistema sovi\xc3\xa8tic a l'Est d'Europa (repressi\xc3\xb3 a Hongria en 1957), va comen\xc3\xa7ar a produir sortides de personalitats destacades del Partit Comunista (Fernando Claud\xc3\xadn, Jorge Sempr\xc3\xban o Federico M\xc3\xbajica). M\xc3\xa9s preocupaci\xc3\xb3 va causar el moviment estudiantil de 1956 (8-11 de febrer), que van organitzar alhora els fills dels vencedors i els ven\xc3\xa7uts de la guerra civil, juntament amb importants personalitats del b\xc3\xa0ndol vencedor que estaven desencantades amb Franco (Dionisio Ridruejo).\n_START_SECTION_\nD\xc3\xa8cada del 1960\n_START_PARAGRAPH_\nEl desenvolupament econ\xc3\xb2mic dels anys 60, que va portar canvis socials d'envergadura, amb l'\xc3\xa8xode rural i l'emigraci\xc3\xb3 a Europa, feia veure que el r\xc3\xa8gim duraria. La celebraci\xc3\xb3 dels XXV Anys de Pau en 1964 i les successives legitimacions per refer\xc3\xa8ndum de les Lleis Fonamentals, aix\xc3\xad com el nomenament com successor a t\xc3\xadtol de rei de Joan Carles de Borb\xc3\xb3, obligaven als moviments d'oposici\xc3\xb3 a canvis d'estrat\xc3\xa8gia poc eficaces. L'anomenat franquisme sociol\xc3\xb2gic s'assentava com a una for\xc3\xa7a probablement majorit\xc3\xa0ria en la poblaci\xc3\xb3. _NEWLINE_La Primavera de Praga i el maig franc\xc3\xa8s de 1968 van produir una crisi de consci\xc3\xa8ncia en l'esquerra europea. En els partits espanyols tamb\xc3\xa9. El PCE (que s'ha assentat com el partit opositor de refer\xc3\xa8ncia o partit) arriba a condemnar la intervenci\xc3\xb3 sovi\xc3\xa8tica a Txecoslov\xc3\xa0quia, i comen\xc3\xa7a a dissenyar, juntament amb el PCI i el PCF l'etiqueta d'eurocomunisme. Alhora sorgeixen grups d'extrema esquerra d'orientaci\xc3\xb3 trotskista o maoista molt atractius entre els joves que comencen a dir-se progres (ORT, LCR, Jove Gu\xc3\xa0rdia Roja...). _NEWLINE_M\xc3\xa9s \xc3\xa8xit van tenir els moviments sindicals clandestins, com Comissions Obreres, que va seguir una pol\xc3\xadtica realista d'aprofitar les oportunitats que oferien els sindicats verticals per a la millora de les condicions dels treballadors. Destacades personalitats van ser Marcelino Camacho, del PCE i CCOO, i el Pare Llanos, sacerdot obrer mostra de l'allunyament de grups dintre de l'Esgl\xc3\xa9sia del nacionalcatolicisme i l'acostament dels moviments cristians de base a l'oposici\xc3\xb3 (veure nacionalcatolicisme).\n_START_SECTION_\nEl final del franquisme\n_START_PARAGRAPH_\nJa en els anys 1970, la previsible proximitat del final biol\xc3\xb2gic del franquisme va precipitar la coordinaci\xc3\xb3 dels nombrosos encara que poc representatius grups opositors, que comen\xc3\xa7aven a parlar d'una transici\xc3\xb3 a la democr\xc3\xa0cia. Es van formar dues institucions de di\xc3\xa0leg: la Plataforma Democr\xc3\xa0tica i la Junta Democr\xc3\xa0tica d'Espanya, que al seu torn es van arribar a coordinar amb l'exc\xc3\xa8ntric nom de Platajunta. _NEWLINE_L'atemptat d'ETA contra Luis Carrero Blanco va frustrar la possibilitat d'una her\xc3\xa8ncia de la dictadura, i els Governs de Carlos Arias Navarro, que es van perllongar fins i tot en els primers mesos de la Monarquia de Joan Carles I, van suposar una vacil\xc2\xb7lant pol\xc3\xadtica entre l'obertura (esperit de Febrer de 1976, que preveia la legalitzaci\xc3\xb3 no de partits, sin\xc3\xb3 d'algun tipus d'Associacions Pol\xc3\xadtiques que respectessin els Principis Fonamentals del Movimiento) i l'ortod\xc3\xb2xia del que es venia a dir el b\xc3\xbanquer. Els moviments d'oposici\xc3\xb3 no es van prestar a col\xc2\xb7laborar."