b"\n_START_ARTICLE_\nSantuari de Bellmunt\n_START_SECTION_\nDescripci\xc3\xb3\n_START_PARAGRAPH_\nEdifici de cos \xc3\xbanic i per\xc3\xadmetre irregular, adaptat a les cingleres rocoses sobre les quals est\xc3\xa0 constru\xc3\xaft i cobert amb teulada unit\xc3\xa0ria a dues vessants. Est\xc3\xa0 format per tres crugies en direcci\xc3\xb3 Est/Oest. La crugia nord t\xc3\xa9 tres plantes superposades, ocupades pels dormitoris i els serveis de l'hostal. A la central hi ha l'esgl\xc3\xa9sia i a sota el bar. A la crugia sud es superposen la cuina, a baix, i el menjador sota la coberta. Davant la fa\xc3\xa7ana de l'esgl\xc3\xa9sia s'obre una plataforma assentada sobre la penya i delimitada per gruixudes parets de pedra._NEWLINE_L'esgl\xc3\xa9sia \xc3\xa9s de planta de creu llatina, d'una sola nau i amb cap\xc3\xa7alera recta. La coberta \xc3\xa9s feta amb volta d'aresta de ma\xc3\xb3 de pla i els arcs torals del transsepte amb arcs de mig punt. L'edifici consta de cinc trams, els dos darrers, van ser afegits posteriorment i tenen una funci\xc3\xb3 de vest\xc3\xadbul, ja que comuniquen amb diverses depend\xc3\xa8ncies del santuari. L'acc\xc3\xa9s al temple, per ponent, presenta una llinda feta amb carreus segurament reutilitzats i datada el 1607._NEWLINE_Al seu interior hi ha la imatge de la Mare de D\xc3\xa9u amb el Nen, g\xc3\xb2tica._NEWLINE_El campanar, d'espadanya, presenta un sol arc de mig punt orientat al sud.\n_START_SECTION_\nHist\xc3\xb2ria\n_START_PARAGRAPH_\nEl santuari ocupa probablement el lloc de l'antic castell de \xc3\x87a Reganyada, documentat el 1020 en els testaments del comte de Besal\xc3\xba, Bernat I de Besal\xc3\xba, relacionat amb els castells de Besora, Curull, Urig i Llu\xc3\xa7\xc3\xa0. Durant el segle XIII, diverses donacions i testaments esmenten el lloc, encara que no \xc3\xa9s fins al segle XV que en tenim not\xc3\xadcies m\xc3\xa9s directes amb els Llibres d'Obra. Entre el 1587 i el 1607 es feren unes obres que modificaren tot l'edifici. A partir d'aquest moment, i durant els segles XVIII-XIX, el santuari sofreix m\xc3\xbaltiples danys i restauracions a causa de diferents incendis, robatoris, destrosses i saquejos (1666, 1822, 1835, 1878), essent finalment molt malm\xc3\xa8s despr\xc3\xa9s de la Guerra Civil, despr\xc3\xa9s de la qual es f\xc3\xa9u l'\xc3\xbaltima restauraci\xc3\xb3._NEWLINE_L'origen de l'esgl\xc3\xa9sia \xc3\xa9s incert tot i que el podem relacionar amb el del castell, no \xc3\xa9s fins al segle XIII que apareix en diverses donacions i testaments com la deixa testament\xc3\xa0ria del 19 de mar\xc3\xa7 del 1240  del vigat\xc3\xa0 Pere de Serra. A partir del segle XV disposem de dades m\xc3\xa9s concretes recollides en els Llibres d'Obra on, en el primer dels inventaris coneguts, es fa la descripci\xc3\xb3 d'una esgl\xc3\xa9sia que sembla de factura rom\xc3\xa0nica. Les grans reformes dutes a terme entre el  1587 i el 1607 donen a l'esgl\xc3\xa9sia la forma actual amb l'afegit\xc3\xb3 del dos trams finals. El 1623 es contracta la construcci\xc3\xb3 d'un nou altar a Dom\xc3\xa8nec Casimira, escultor de Ripoll, i una nova imatge de la Verge. Des de 1438 i  fins 1830 cada any dos feligresos diferents, un pag\xc3\xa8s i un vilat\xc3\xa0, vinculats al rector s'encarregaven de l'esgl\xc3\xa9sia. Apareixen anomenats com obrers en els Llibres d'Obra de Bellmunt (1599-1879). D'aquests sobresurten Bernat Vinyoles i Bernat Joan Espona que dugueren a terme les reformes entre 1587 i 1607 juntament amb Pere Pau el mestre cases de Torell\xc3\xb3, Francesc Parrau i Toni Maurell."