b'\n_START_ARTICLE_\nMassa\n_START_SECTION_\nMassa de Planck\n_START_PARAGRAPH_\nMax Planck propos\xc3\xa0 el seu sistema d\'unitats naturals l\'any 1899, amb la idea de simplificar els c\xc3\xa0lculs i les equacions de tal manera que les cinc constants f\xc3\xadsiques fonamentals prenguessin el valor 1._NEWLINE_Segons aquest sistema, la massa de Planck (m \xe2\x82\x9a) t\xc3\xa9 el valor:_NEWLINE_en qu\xc3\xa8 m\xe2\x82\x9a \xc3\xa9s la massa de Planck,  \xc3\xa9s la constant de Plack dividida per 2\xcf\x80, c \xc3\xa9s la velocitat de la llum en el buit, (en termes de les unitats del SI) G = (6,674215 \xc2\xb1 0,000092) \xc2\xb7 10  \xe2\x81\xbb\xc2\xb9\xc2\xb9  N\xc2\xb7m \xc2\xb2/kg\xc2\xb2._NEWLINE_Aquest quant de massa t\xc3\xa9 un valor de 2,177 \xc2\xb7 10  \xe2\x81\xbb\xe2\x81\xb8 \xc2\xa0kg._NEWLINE_La massa de Planck \xc3\xa9s d\'una escala m\xc3\xa9s o menys humana, perqu\xc3\xa8 ve a ser el pes d\'una pu\xc3\xa7a.\n_START_SECTION_\nMassa gravitacional\n_START_PARAGRAPH_\nConsiderem un cos, com per exemple una pilota de tennis. Si es deixa la pilota a l\'aire, ser\xc3\xa0 atreta cap avall amb una for\xc3\xa7a anomenada for\xc3\xa7a pes. Amb l\'ajut d\'una balan\xc3\xa7a, es pot veure que els diferents cossos, en general, s\xc3\xb3n atrets per la for\xc3\xa7a pes de manera diferent, \xc3\xa9s a dir, pesen diferent. La balan\xc3\xa7a es pot utilitzar per a donar una definici\xc3\xb3 operativa de la massa gravitacional: s\'assigna una massa unit\xc3\xa0ria a un objecte patr\xc3\xb3 i els altres objectes tindran una massa igual a la quantitat de patrons necessaris per a equilibrar la balan\xc3\xa7a._NEWLINE_La massa gravitacional passiva \xc3\xa9s una magnitud f\xc3\xadsica proporcional a la interacci\xc3\xb3 de cada cos amb el camp gravitacional. En el mateix camp gravitacional, un cos amb massa gravitacional petita experimenta una for\xc3\xa7a inferior a la d\'un cos amb massa gravitacional gran: la massa gravitacional \xc3\xa9s proporcional al pes, per\xc3\xb2 mentre que el pes dep\xc3\xa8n del camp gravitatori, la massa roman constant. Per definici\xc3\xb3, podem expressar la for\xc3\xa7a pes P com el producte de la massa gravitacional mg per un vector g, anomenat acceleraci\xc3\xb3 de la gravetat, depenent del lloc en qu\xc3\xa8 es fa la mesura i les seves unitats de mesura dependran de la massa gravitacional. La direcci\xc3\xb3 del vector g \xc3\xa9s la vertical._NEWLINE_La massa gravitacional activa d\'un cos \xc3\xa9s proporcional a la intensitat del camp gravitatori que genera. Com m\xc3\xa9s gran sigui la massa gravitacional activa d\'un cos, m\xc3\xa9s gran ser\xc3\xa0 el camp gravitatori generat per aquest, i per tant la for\xc3\xa7a exercida pel seu camp sobre un altre cos; per exemple, el camp gravitatori generat per la Lluna \xc3\xa9s menor que el generat per la Terra perqu\xc3\xa8 la seva massa \xc3\xa9s menor. La mesura de la massa gravitat\xc3\xb2ria activa es pot realitzar, per exemple, amb una balan\xc3\xa7a de torsi\xc3\xb3 com la utilitzada per Henry Cavendish per a la determinaci\xc3\xb3 de la constant gravitacional.\n_START_SECTION_\nPrincipi de conservaci\xc3\xb3 de la massa\n_START_PARAGRAPH_\nEn la mec\xc3\xa0nica cl\xc3\xa0ssica, s\'aplica la llei de conservaci\xc3\xb3 de la massa amb diverses formulacions. En general, donat un volum fix de control V, la variaci\xc3\xb3 de la massa continguda en aquest \xc3\xa9s igual al flux de massa a trav\xc3\xa9s de la frontera , \xc3\xa9s a dir, a trav\xc3\xa9s de la superf\xc3\xadcie tancada que delimita el volum V. En altres paraules, el canvi en la massa d\'un sistema \xc3\xa9s igual a la massa entrant menys la massa sortint, cosa que implica, per exemple, que la massa no pot ser creada ni destru\xc3\xafda, sin\xc3\xb3 simplement traslladada d\'un lloc a un altre. En qu\xc3\xadmica, Antoine Lavoisier va establir al segle XVIII que, en una reacci\xc3\xb3 qu\xc3\xadmica, la massa dels reactius \xc3\xa9s igual a la massa dels productes de la reacci\xc3\xb3._NEWLINE_El principi de conservaci\xc3\xb3 de la massa \xc3\xa9s aplicable amb una bona precisi\xc3\xb3 a l\'experi\xc3\xa8ncia quotidiana, per\xc3\xb2 deixa de ser v\xc3\xa0lid en les reaccions nuclears i, en general, en tots els fen\xc3\xb2mens que involucren energies relativistes; en aquest cas, s\'emmarca en el principi de conservaci\xc3\xb3 de l\'energia.\n_START_SECTION_\nMassa electromagn\xc3\xa8tica\n_START_PARAGRAPH_\nEls objectes amb c\xc3\xa0rrega el\xc3\xa8ctrica tenen una in\xc3\xa8rcia m\xc3\xa9s gran que els cossos similars sense carregar. Aix\xc3\xb2 s\'explica per la interacci\xc3\xb3 de les c\xc3\xa0rregues el\xc3\xa8ctriques en moviment amb el camp generat per si mateixes; l\'efecte es pot interpretar com un augment de la massa inercial del cos i es pot calcular a partir de les equacions de Maxwell. La interacci\xc3\xb3 de c\xc3\xa0rregues el\xc3\xa8ctriques amb el camp dep\xc3\xa8n de la geometria del sistema: la in\xc3\xa8rcia d\'un cos carregat pren un car\xc3\xa0cter tensorial, en contradicci\xc3\xb3 amb la mec\xc3\xa0nica cl\xc3\xa0ssica, i per aix\xc3\xb2 hem de distingir entre un component paral\xc2\xb7lel al moviment i dos components transversals. Aix\xc3\xb2 demostra que es pot dividir la massa inercial d\'un cos carregat en dues parts, la massa electromagn\xc3\xa8tica i la massa no electromagn\xc3\xa8tica. Mentre la massa electromagn\xc3\xa8tica dep\xc3\xa8n de la geometria del sistema, la massa no electromagn\xc3\xa8tica tindria les mateixes caracter\xc3\xadstiques "est\xc3\xa0ndards" d\'invari\xc3\xa0ncia que la massa inercial, i seria la massa inercial si el cos no t\xc3\xa9 c\xc3\xa0rrega._NEWLINE_El concepte de massa electromagn\xc3\xa8tica existeix en la teoria de la relativitat especial i en la teoria qu\xc3\xa0ntica de camps. La massa electromagn\xc3\xa8tica va tenir una gran import\xc3\xa0ncia en la hist\xc3\xb2ria de la f\xc3\xadsica entre els segles XIX i XX a causa de la temptativa, duta a terme principalment per Max Abraham i Wilhelm Wien, sobre el treball experimental previ de Walter Kaufmann, per obtenir la massa inercial nom\xc3\xa9s de la in\xc3\xa8rcia electromagn\xc3\xa8tica; aquesta interpretaci\xc3\xb3 de la in\xc3\xa8rcia va ser abandonada m\xc3\xa9s endavant amb l\'acceptaci\xc3\xb3 de la teoria de la relativitat; experiments m\xc3\xa9s precisos, realitzats per primera vegada per A. H. Bucherer el 1908, van mostrar que les relacions correctes per a la massa longitudinal i transversal no eren les indicades per Abraham, sin\xc3\xb3 per Hendrik Lorentz (vegeu l\'apartat seg\xc3\xbcent).'