b"\n_START_ARTICLE_\nHidrogen molecular protonat\n_START_SECTION_\nHist\xc3\xb2ria\n_START_PARAGRAPH_\nH+_NEWLINE_3 va ser descobert per J. J. Thomson el 1911. Quan estudiava les desc\xc3\xa0rrregues de plasma._NEWLINE_La via de formaci\xc3\xb3 va ser descoberta per Hogness & Lunn el 1925. _NEWLINE_El 1961, Martin et al. van suggerir que el H+_NEWLINE_3 podia estar present en l'espai interestel\xc2\xb7lar. Aix\xc3\xb2 va conduir al suggeriment de Watson i Herbst & Klemperer el 1973 que H+_NEWLINE_3 \xc3\xa9s responsable de la formaci\xc3\xb3 de molts dels ions moleculars observats._NEWLINE_No va ser fins 1980 quan el primer espectre de H+_NEWLINE_3 va ser observat per Takeshi Oka, que era de la banda fonamental \xce\xbd \xe2\x82\x82 utilitzant una t\xc3\xa8cnica anomenada detecci\xc3\xb3 per modulaci\xc3\xb3 de freq\xc3\xbc\xc3\xa8ncia. Aix\xc3\xb2 va comen\xc3\xa7ar la recerca del H+_NEWLINE_3 interestel\xc2\xb7lar. La l\xc3\xadnia d'emissi\xc3\xb3 es va detectar a finals de la d\xc3\xa8cada de 1980 i a principis de la d\xc3\xa8cada de 1990 a la ionosfera de J\xc3\xbapiter, Saturn, i Ur\xc3\xa0._NEWLINE_El 1996, el H+_NEWLINE_3 va ser finalment detectat en el medi interestel\xc2\xb7lar per Geballe & Oka en dos n\xc3\xbavols interestel\xc2\xb7lars moleculars en el visible GL2136 i W33A.\n_START_SECTION_\nEstructura\n_START_PARAGRAPH_\n. Aquesta mol\xc3\xa8cula t\xc3\xa9 una estructura de resson\xc3\xa0ncia que representa un enlla\xc3\xa7 de tres centres i de dos electrons. La for\xc3\xa7a del vincle s'ha calculat que \xc3\xa9s del voltant de 4,5\xc2\xa0eV (104\xc2\xa0kcal/mol). Aquesta mol\xc3\xa8cula \xc3\xa9s un bon exemple que il\xc2\xb7lustra la import\xc3\xa0ncia de la deslocalitzaci\xc3\xb3 de parells d'electrons que contribueix a l'estabilitat de les mol\xc3\xa8cules."