b"\n_START_ARTICLE_\nJardins de Joan Maragall\n_START_SECTION_\nHist\xc3\xb2ria\n_START_PARAGRAPH_\nEls actuals Jardins de Joan Maragall tenen el seu origen en els que van ser dissenyats per Jean Claude Nicolas Forestier al voltant del Pavell\xc3\xb3 Reial que es va construir dins el recinte de l'Exposici\xc3\xb3 Internacional de 1929. En aquest indret tamb\xc3\xa9 es constru\xc3\xad el Palau de les Missions. Aquest palau, que durant l'Exposici\xc3\xb3 del 29 havia servit per acollir la representaci\xc3\xb3 de les missions religioses espanyoles repartides pel m\xc3\xb3n, canviaria radicalment d'\xc3\xbas en els anys seg\xc3\xbcents. Durant la Guerra Civil tant el Palau de Missions com el de Comunicacions es van convertir en pres\xc3\xb3 temporal de refugiats i presoners pol\xc3\xadtics. Despr\xc3\xa9s de l'entrada de les tropes franquistes a Barcelona es va utilitzar com a camp de concentraci\xc3\xb3 per als ven\xc3\xa7uts. Els detinguts eren interrogats i despr\xc3\xa9s els duien, molts cops a peu i lligats amb una corda, cap a la pres\xc3\xb3 Model (homes) o a la de les Corts (dones), o b\xc3\xa9 cap als camps de concentraci\xc3\xb3 del C\xc3\xa0nem (Poblenou), de la Vall d'Hebron o del Palau de Missions a Montju\xc3\xafc. All\xc3\xad restaven fins que el Consell de Guerra els enviava al Camp de la Bota (per afusellar-los), al batall\xc3\xb3 de treballadors o al penal. Amb motiu del XXXV Congr\xc3\xa9s Internacional Eucar\xc3\xadstic de 1952, l'Ajuntament de Barcelona havia de trobar un lloc on allotjar el seguici pontifici que visitaria la ciutat, i es va pensar en el pavell\xc3\xb3 Alb\xc3\xa9niz. D'altra banda, al ve\xc3\xad Palau de Missions se li encoman\xc3\xa0 un altre \xc3\xbas. La celebraci\xc3\xb3 del Congr\xc3\xa9s Internacional va incrementar l'arribada d'immigrants a Barcelona, que fugien de la fam d'una llarga postguerra. El governador civil, Felipe Acedo Colunga, va donar l'ordre que totes les persones que arribessin a la ciutat i no poguessin acreditar mitjans ni justificar un domicili estable es posessin a disposici\xc3\xb3 de l'autoritat (Ley de vagos y maleantes). Aix\xc3\xad doncs, des de 1953 es va habilitar el Palau de les Missions de Montju\xc3\xafc com a centre de retenci\xc3\xb3 d'immigrants. All\xc3\xa0, lluny de la ciutat i dels seus habitants, havien d'esperar a ser retornats als seus llocs d'origen. Es calcula que entre el 1952 i el 1957 hi va haver unes 15.000 persones deportades._NEWLINE_No va ser fins a l'abril de 1957 que, Josep Maria Porcioles, recent estrenat alcalde de Barcelona, va anunciar la seva idea de convertir el pavell\xc3\xb3 Alb\xc3\xa9niz en resid\xc3\xa8ncia per a hostes il\xc2\xb7lustres de la ciutat. L'any 1961 es van iniciar unes obres d'ampliaci\xc3\xb3 i millora, de vegades molt discutides, que es van allargar durant 5 anys. A la c\xc3\xbapula central del vest\xc3\xadbul de l'entrada, el 1969 es va col\xc2\xb7locar un fresc pintat per Salvador Dal\xc3\xad. A l'exterior, per donar m\xc3\xa9s categoria a l'entrada posterior del Palauet Alb\xc3\xa9niz, els arquitectes Ignasi Serra i Goday i Ros de Ramis, van demanar instal\xc2\xb7lar dos lleons que es trobaven al Palau de Pedralbes. Un any m\xc3\xa9s tard es van ampliar els jardins amb el disseny actual, obra de l'arquitecte paisatgista Carles Casamor, i finalment, el 23 de juny de 1970 es va inaugurar el nou Palauet Alb\xc3\xa9niz amb la pres\xc3\xa8ncia del caudillo, Francisco Franco, i representants del govern espanyol. Els jardins van passar a anomenar-se Joan Maragall, en honor del poeta catal\xc3\xa0. Es partia dels antics jardins del Palauet Alb\xc3\xa9niz, per\xc3\xb2 s'ampliava fins a 3 vegades el solar inicial en ocupar tamb\xc3\xa9 els espais que havien deixat l'enderroc dels palaus d'Art Modern i el de les Missions._NEWLINE_L'ampliaci\xc3\xb3 va ser feta per l'arquitecte Joaquim M. Casamor i d'Espona i el Servei de Parcs i Jardins de Barcelona. Juntament amb els Jardins de Mossen Cinto Verdaguer i els de Moss\xc3\xa8n Costa i Llobera \xc3\xa9s un dels tres jardins de Montju\xc3\xafc que es dedicaren durant aquella d\xc3\xa8cada a poetes catalans, als quals s'afegiren posteriorment els Jardins de Joan Brossa.\n_START_SECTION_\nEls espais enjardinats\n_START_PARAGRAPH_\nActualment ocupa quatre hect\xc3\xa0rees i mitja, que es divideixen en tres zones diferenciades._NEWLINE_La primera queda davant de la nova fa\xc3\xa7ana del Palauet Alb\xc3\xa9niz. Just al davant de la porta principal trobem un conjunt de fonts amb sortidors, salts d'aigua i escultures, que acaba en un monticle amb l'est\xc3\xa0tua Susanna al bany, de l'escultor franc\xc3\xa8s Theophile Eug\xc3\xa8ne Victor Barrau, dins una esp\xc3\xa8cie de glorieta. D'aqu\xc3\xad parteix un segon conjunt de sortidors i salts d'aigua que arriba fins davant mateix de l'edifici del Palau Nacional de Catalunya (avui seu del MNAC), situat fora del recinte dels jardins. La distribuci\xc3\xb3 de l'espai d'aquesta zona \xc3\xa9s d'un marcat estil franc\xc3\xa8s._NEWLINE_Una segona zona l'ocupa la zona enjardinada que queda a ambd\xc3\xb3s costats de l'antic edifici. Aqu\xc3\xad s'ha mantingut la mateixa ordenaci\xc3\xb3 que tenia el jard\xc3\xad de 1929, tot i que es va ampliar i s'hi van incloure noves escultures. En els laterals de l'edifici, davant les vidrieres del cos central, hi ha dues fonts, una a cada banda de l'edifici, amb escultures de nens tritons. De la mateixa forma, per\xc3\xb2 una mica m\xc3\xa9s properes al palau, tamb\xc3\xa9 s'hi pot trobar a cada banda la figura d'una dona ajaguda realitzada per Enric Monjo._NEWLINE_La darrera zona, antics vivers municipals, queda m\xc3\xa9s al nord, on hi ha l'ermita de Santa Madrona del Poble-sec. \xc3\x89s una zona for\xc3\xa7a extensa que presenta un notable desnivell. Aquest desnivell es va aprofitar per crear un escenari a l'aire lliure a la zona m\xc3\xa9s baixa i propera al Palau Nacional, mentre que la m\xc3\xa9s alta la presideix l'escultura d'una dona, Serena, de Pilar Francesch, envoltada per un peristil. El conjunt d'escultures es va triar tenint en compte l'estil d'enjardinament i remarcant la tem\xc3\xa0tica femenina. En molts casos es van aprofitar obres del fons del Museu Nacional d'Art de Catalunya (MNAC), mentre que en d'altres es van fer per enc\xc3\xa0rrec._NEWLINE_Casamor va ser molt respectu\xc3\xb3s amb l'entorn existent, i va obtenir com a resultat un espai idoni per a recepcions i activitats de car\xc3\xa0cter institucional.\n_START_SECTION_\nVegetaci\xc3\xb3\n_START_PARAGRAPH_\nLa vegetaci\xc3\xb3 dels Jardins de Joan Maragall \xc3\xa9s rica en esp\xc3\xa8cies i un bon exemple de la jardineria de principis del segle XX. Hi ha til\xc2\xb7lers i magn\xc3\xb2lies flanquejant les avingudes, i grans exemplars de con\xc3\xadferes, com el cedre del L\xc3\xadban, el cedre de l'Himalaia, el pi pinyer, el pi blanc, la pinassa, el xiprer, el xiprer d'Arizona (Cupressus glabra) i el xiprer de Monterrey._NEWLINE_Tamb\xc3\xa9 hi ha esp\xc3\xa8cies mediterr\xc3\xa0nies com l'olivera i l'alzina, i d'altres poc freq\xc3\xbcents com les Cycas revoluta, Trachycarpus fortunei i Rhapis excelsa. En una placeta al costat del palauet hi destaca un ginjoler incl\xc3\xb2s al cat\xc3\xa0leg d'Arbres d'Inter\xc3\xa8s Local de Barcelona. Hi ha diverses esp\xc3\xa8cies de pollancres (Populus alba, Populus alba pyramidalis, Populus simonii i Populus x canadensis) i tamb\xc3\xa9 exemplars de taronger, om i pebrer bord.\n_START_SECTION_\nEscultures\n_START_PARAGRAPH_\nAls Jardins de Joan Maragall hi ha 32 escultures de diferents \xc3\xa8poques i autors. Hi destaquen Noia ajaguda (1950) de Joan Rebull, Nu a l'estany (1970) d'Antoni Casamor, C\xc3\xa9rvols (1967) de Frederic Mar\xc3\xa8s, L'aiguadera (1862) de Louis Sauregeau, Dos tritons (1929) de Josep Viladomat, Susanna al bany de Theophile Eug\xc3\xa8ne V\xc3\xadctor Barrau, Al\xc2\xb7legoria a la sardana (1965) d'Ernest Maragall, dos nus femenins anomenats Dona a la cascada (1970) i un Nu femen\xc3\xad (1965) d'Eul\xc3\xa0lia F\xc3\xa0bregas de Sentmenat, Serena (1970) de Pilar Francesch, Noia amb casquet de bany (1970) de Marif\xc3\xa9 Tey, Dona ajaguda (1970) d'Enric Monjo, i Dona amb nena i Dona amb nen (1970) de Luisa Granero."