b'\n_START_ARTICLE_\nCharles Dupuy\n_START_SECTION_\nBiografia\n_START_PARAGRAPH_\nVa n\xc3\xa9ixer a Le Puy-en-Velay, Alv\xc3\xa8rnia, fill d\'un funcionari de poca import\xc3\xa0ncia. Despr\xc3\xa9s d\'un per\xc3\xadode com a professor de filosofia a prov\xc3\xadncies, va ser nomenat inspector d\'escola, i obtingu\xc3\xa9 aix\xc3\xad un coneixement pr\xc3\xa0ctic de les necessitats de l\'educaci\xc3\xb3 francesa. El 1885 va ser elegit membre de la cambra i s\'integr\xc3\xa0 en el grup dels republicans moderats. Despr\xc3\xa9s de preparar el pressupost per a la instrucci\xc3\xb3 p\xc3\xbablica, en el gabinet d\'Alexandre Ribot prengu\xc3\xa9 la cartera d\'educaci\xc3\xb3, el 1892. L\'abril de 1893 va formar un ministeri propi, fent-se c\xc3\xa0rrec personalment del ministeri de l\'Interior, per\xc3\xb2 va renunciar a finals de novembre; el 5 de desembre va ser elegit president de la cambra. Durant la seva primera setmana al c\xc3\xa0rrec, l\'anarquista Vaillant, que havia aconseguit tenir acc\xc3\xa9s a la cambra, va llan\xc3\xa7ar una bomba a l\'hemicicle. Dupuy, un de la cinquantena de ferits crid\xc3\xa0 a la calma: "Senyors, la sessi\xc3\xb3 continua", frase que li f\xc3\xa9u guanyar molt de cr\xc3\xa8dit._NEWLINE_El maig de 1894 va tornar a ser primer ministre i ministre de l\'Interior, i estava al costat del president Sadi Carnot quan aquest va ser apunyalat a mort a Li\xc3\xb3 al juny, en revenja per l\'execuci\xc3\xb3 de Vaillant. Dupuy es present\xc3\xa0 per a la presid\xc3\xa8ncia, per\xc3\xb2 va ser derrotat, i el seu gabinet es va mantenir en el c\xc3\xa0rrec fins al gener de 1895. Sota aquest govern es produ\xc3\xad l\'arrest i condemna d\'Alfred Dreyfus (23 de desembre de 1894). El progr\xc3\xa9s del cas Dreyfus project\xc3\xa0 ombres sobre Dupuy i altres francesos "ministrables", per\xc3\xb2 el novembre de 1898, despr\xc3\xa9s que Henri Brisson per fi hagu\xc3\xa9s tram\xc3\xa8s el casal Tribunal de Cassaci\xc3\xb3, Dupuy pogu\xc3\xa9 formar un gabinet de concentraci\xc3\xb3 republicana. _NEWLINE_En vista de la probabilitat manifesta que els magistrats de la sala penal del tribunal de cassaci\xc3\xb3 es pronunciessin a favor d\'en Dreyfus, es pensava que el nou gabinet de Dupuy seria prou fort per a temperar l\'opini\xc3\xb3 p\xc3\xbablica amb la sent\xc3\xa8ncia, per\xc3\xb2, per sorpresa, Dupuy impuls\xc3\xa0 una llei per a sotmetre la sent\xc3\xa8ncia definitiva a un tribunal format pels magistrats de totes les sales del Tribunal de Cassaci\xc3\xb3. Aquest acte arbitrari, si b\xc3\xa9 aprovat per la Cambra, va ser interpretat com un nou intent de mantenir la sent\xc3\xa8ncia (condemnat\xc3\xb2ria) del tribunal militar inicial del cas, malgrat tots els interrogants sorgits que semblaven exculpar en Dreyfus. En l\'interinatge, el president F\xc3\xa9lix Faure (un anti-Dreyfus) va morir, i el nomenament d\'\xc3\x89mile Loubet va ajudar a aplacar a l\'opini\xc3\xb3 p\xc3\xbablica. El ple del tribunal de Cassaci\xc3\xb3 va decidir que s\'havia de fer un nou tribunal militar i Dupuy, desautoritzat, renunci\xc3\xa0 de forma immediata (juny de 1899). El juny de 1900 va ser elegit senador per l\'Alta Savoia. Per b\xc3\xa9 que cap de les candidatures presidencials de Dupuy tingu\xc3\xa9 \xc3\xa8xit, en la seva qualitat de Primer Ministre exerc\xc3\xad -aix\xc3\xb2 si- com a President inter\xc3\xad de la Rep\xc3\xbablica Francesa en tres ocasions durant vacants.'