b'\n_START_ARTICLE_\nRegne de Toledo\n_START_SECTION_\nEl Regne de Barcelona\n_START_PARAGRAPH_\nGesaleic va abandonar Narbona, probablement ja l\'any 507 i es va establir a Barcino, que es va convertir en capital del regne. Entre el 508 i el 511 Gesaleic va mantenir una estreta amistat amb Teodoric el Gran, rei ostrogot d\'It\xc3\xa0lia i avi del jove Amalaric, intervenint en la lluita contra els francs, de manera que les seves tropes van entrar en territori visigot el 508 o principis del 509 al comandament del general Ibbas, que va recobrar Narbona expulsant als francs probablement el 509, i el 510 va obligar als ex\xc3\xa8rcits franc i borgony\xc3\xb3 que assetjaven Arle (on resistia una guarnici\xc3\xb3 visigoda que mancava d\'aliments) a retirar-se, per\xc3\xb2 el 511 Gesaleic es va aliar amb els enemics dels ostrogots probablement un partit visigot oposat a la influ\xc3\xa8ncia ostrogoda. En repres\xc3\xa0lia per l\'esmentada alian\xc3\xa7a el general Ibbas va expulsar a Gesaleic de Barcino, obligant-lo a fugir._NEWLINE_El general Ibbas va proclamar el 511 com a rei a Barcino al jove Amalaric, fill d\'Alaric II i n\xc3\xa9t de Teodoric el Gran. El nou rei nom\xc3\xa9s tenia nou anys d\'edat, pel qual el mateix Teodoric va assumir la reg\xc3\xa8ncia. Un intent de Gesaleic de recuperar el poder va ser derrotat prop de Barcelona, i l\'exrei va morir quan fugia cap a Borgonya. Durant el per\xc3\xadode que Teodoric va governar sobre els visigots, la seva atenci\xc3\xb3 es va centrar a Septim\xc3\xa0nia o Narbonense, recuperant algunes ciutats que havien caigut a poder dels francs com Rod\xc3\xa8s o Besiers mentre el domini a la vall de l\'Ebre fins a l\'altipl\xc3\xa0 es mantenia prec\xc3\xa0riament. _NEWLINE_Se sap que el 524, en el Concili de Lleida, els bisbes de la Tarraconense all\xc3\xa0 reunits van considerar necessari declarar que els clergues que celebressin serveis sagrats en ciutats assetjades no havien de vessar sang, ni tan sols la dels seus enemics, car de fer-ho se\'ls castigaria amb severes penes. Com no existeixen not\xc3\xadcies d\'atacs francs al sud dels Pirineus abans del 531, cal concloure que les "ciutats assetjades" que s\'esmenten eren sens dubte les v\xc3\xadctimes d\'atacs vascons.\n_START_SECTION_\nRegne de Narbona\n_START_PARAGRAPH_\nTeodoric el Gran va morir el 526, i el seu n\xc3\xa9t i pupil Amalaric es va convertir en rei pel seu compte, actuant des d\'aleshores per dret propi. Aviat va signar un tractat que afavoria als visigots amb Atalaric, un altre n\xc3\xa9t de Teodoric i nou rei dels ostrogots. El rei ostrogot va tornar al visigot el tresor reial, del qual Teodoric s\'havia apropiat (el tresor visigot va ser salvat per Teodoric de mans dels francs a Carcassona i des d\'aleshores va passar al seu poder). A m\xc3\xa9s el tractat establia que els ostrogots i visigots casats entre ells podrien escollir lliurement la seva nacionalitat; la frontera visigoda amb els ostrogots a Proven\xc3\xa7a va quedar fixada en el bra\xc3\xa7 occidental del delta del Roine, quedant Ugernun i Us\xc3\xa8s en territori ostrogot. El territori compr\xc3\xa8s entre el bra\xc3\xa7 occidental del Roine i els Pirineus va quedar a poder dels visigots constituint la prov\xc3\xadncia Narbonense o de Septim\xc3\xa0nia. Amalaric va fixar la seva resid\xc3\xa8ncia a Narbona, i no va viatjar gaireb\xc3\xa9 mai al sud dels Pirineus. Es va casar amb la princesa Clotilde (filla de Clodoveu), a qui va voler convertir en arriana i suposadament la va maltractar. Clotilde va cridar als seus germans i Khildebert I va envair el regne visigot, va ocupar Narbona i va entrar a Barcelona (531) i Amalric fou assassinat all\xc3\xad mateix. Els francs es van retirar emportant-se a Clotilde._NEWLINE_Mort Amalaric el va succeir l\'ostrogot Teudis que es va instal\xc2\xb7lar a Barcelona. Sembla que Teudis dirigia un partit hostil al rei mort, i que potser ja s\'havia al\xc3\xa7at en rebel\xc2\xb7lia abans de la mort del seu antecessor, en ocasi\xc3\xb3 de l\'esclat de la guerra contra Khildebert. Va lluitar contra els francs, que van assetjar Cesaracosta el 542 i contra els bizantins. Va traslladar la capital a Toledo abans del 546.\n_START_SECTION_\nEl Regne visigot de Toledo\n_START_PARAGRAPH_\nAmb el trasllat en una data anterior al 546 de la capital a Toledo pel rei Teudis, que mor\xc3\xad assassinat en el seu palau de Toledo el 548 sense que es coneguin els motius que van portar al crim, s\'inicia el Regne de Toledo. _NEWLINE_Teudisel, successor de Teudis fou de la mateixa tend\xc3\xa8ncia nobiliaria i fou assassinat possiblement per la tend\xc3\xa8ncia oposada, que va portar al tron a \xc3\x80quila I, que va perdre el prestigi molt r\xc3\xa0pid en ser derrotat pels cordovesos, rebels o encara independents. La facci\xc3\xb3 rival es va revoltar sota la direcci\xc3\xb3 d\'Atanagild, que va dominar la B\xc3\xa8tica i Cartaginesa el 551. \xc3\x80quila es va establir a M\xc3\xa8rida i va cridar en ajut l\'emperador bizant\xc3\xad Justini\xc3\xa0. Els bizantins van desembarcar, van ocupar part de la B\xc3\xa8tica i la costa de la Cartaginesa, per\xc3\xb2 no foren prou forts per ajudar al rei a dominar la revolta, i fou un altre cop derrotat, i poc despr\xc3\xa9s assassinat, essent reconegut com a \xc3\xbanic rei Atanagild._NEWLINE_Atanagild va voler expulsar els bizantins, per\xc3\xb2 aquests van enviar un nou ex\xc3\xa8rcit i van mantenir la part essencial dels dominis que ja havien establert. Vers el 560 es va acordar la pau i es va establir formalment en els territoris bizantins la provincia bizantina d\'Hisp\xc3\xa0nia (Spania). Atanagild va morir de mort natural el 567 i despr\xc3\xa9s d\'un interregne, va obtenir el suport de, Liuva I Dux visigot de la Narbonense. _NEWLINE_Liuva va associar al seu germ\xc3\xa0 Leovigild. El 572 aquest va quedar com a rei \xc3\xbanic i va iniciar una r\xc3\xa0pida expansi\xc3\xb3: contra els bizantins, contra els \xc3\xa0sturs, contra els c\xc3\xa0ntabres, contra els araucons de la frontera gallega, contra els sueus i contra els vascons. La revolta del seu fill Hermenegild, convertit al catolicisme, va afavorir els vascons que van fer una devastadora expedici\xc3\xb3 que va arribar a Catalunya el 581, per\xc3\xb2 el rei els va rebutjar i va construir Victoriacum a la plana d\'\xc3\x80laba, una fortalesa per mitj\xc3\xa0 de la qual els podria controlar. Despr\xc3\xa9s de sufocar la revolta del seu fill, el 584 va conquerir el regne sueu._NEWLINE_La pres\xc3\xa8ncia bizantina a la pen\xc3\xadnsula comen\xc3\xa7a el 552 quan un ex\xc3\xa8rcit arriba de Constantinoble donar suport a Atanagild, revoltat al sud contra el rei \xc3\x80khila I, en el marc de l\'expansi\xc3\xb3 de l\'Imperi per la Mediterr\xc3\xa0nia occidental, en el regnat de l\'emperador Justini\xc3\xa0, amb l\'ambici\xc3\xb3s objectiu de reconstruir el domini de l\'Imperi Rom\xc3\xa0. En algun moment entre el 552 i el 565 (mort de l\'emperador Justini\xc3\xa0) Atanagild va signar un tractat delimitant la frontera entre el seu regne i la prov\xc3\xadncia bizantina. Despr\xc3\xa9s de diferents aven\xc3\xa7os i retrocessos, els visigots del Regne de Toledo acabarien expulsant els bizantins en temps de Suintila entre el 621 i el 625.\n_START_SECTION_\nSocietat visig\xc3\xb2tica\n_START_PARAGRAPH_\nEls visigots de l\'\xc3\xa8poca a cavall entre el segle V i el VI dominaven certs oficis manuals, com ferrers, fusters, terrissaires i altres, per\xc3\xb2 entre ells no hi havia arquitectes, escultors, pintors, vidriers, miners i altres professions de cert nivell, i per aquest oficies es valien dels "romans" (\xc3\xa9s a dir la poblaci\xc3\xb3 romanitzada no visigoda)._NEWLINE_Els visigots no tenien amonedadors, valent-se per a aix\xc3\xb2, tamb\xc3\xa9, de "romans". La moneda que usaven eren els trem\xc3\xadsses romans, que equivalien a un ter\xc3\xa7 de s\xc3\xb2lid._NEWLINE_Els visigots parlaven el got, de la mateixa manera que els ostrogots i els v\xc3\xa0ndals (amb petites difer\xc3\xa8ncies dialectals), per\xc3\xb2 en les l\xc3\xa0pides funer\xc3\xa0ries les inscripcions figuraren en llat\xc3\xad._NEWLINE_Els visigots seguien al principi el costum rom\xc3\xa0 d\'enterrar les cendres dels morts amb alguns b\xc3\xa9ns, per\xc3\xb2 els romans de les ciutats van abandonar l\'h\xc3\xa0bit al segle\xc2\xa0iv (al camp una mica m\xc3\xa9s tard), mentre que els visigots semblen haver-la abandonat tamb\xc3\xa9 cap al segle VI, despr\xc3\xa9s de la conversi\xc3\xb3 al catolicisme. Els gots no practicaven la incineraci\xc3\xb3 i s\'enterraven en tombes poc profundes generalment envoltades de lloses, amb una llosa a sobre i una altra sota a manera de ta\xc3\xbct. Les fam\xc3\xadlies s\'enterraven normalment a la mateixa tomba, que s\'obria quan un familiar (generalment el marit o la muller) del primer difunt moria. Els cad\xc3\xa0vers s\'enterraven vestits i en posici\xc3\xb3 horitzontal amb la cara cap dalt i orientats a l\'est. En els cementiris excavats, amb els cossos apareixen alguns ornaments, objectes de metall (especialment sivelles de cintur\xc3\xb3), armes i armadures; el costum de col\xc2\xb7locar objectes de terrisseria havia desaparegut al segle VI. Objectes de vidre (especialment vaixelles) no s\xc3\xb3n molt nombrosos, aix\xc3\xad com tampoc les incrustacions, els esmalts i les vaixelles de bronze, encara que si s\xc3\xb3n relativament nombrosos altres objectes de bronze, constitu\xc3\xafts majorit\xc3\xa0riament per sivelles i la part posterior d\'algunes f\xc3\xadbules._NEWLINE_Se sap que els vestits de les dones estaven recollits en les dues espatlles amb f\xc3\xadbules cap a sota, i un cintur\xc3\xb3 de cuir en la cintura. L\'estil d\'aquestes f\xc3\xadbules va ser evolucionant. Els homes usaven cinturons amb sivelles del tipus anomenat got (usades per visigots i ostrogodos) ovals amb el clavell adornat en la seva base, estil que tamb\xc3\xa9 va anar evolucionant, sorgint altres tipus de sivelles._NEWLINE_D\'acord amb el principi d\'hospitalitas, a cada magnat got li corresponien dos ter\xc3\xa7os de cada fundus (hisenda). No es podia apoderar del ter\xc3\xa7 que romania en mans del propietari. Aquests dos ter\xc3\xa7os es repartien entre els servidors: bucel\xc2\xb7laris i saions. Es creu que aquestes propietats concedides als magnats visigots, estaven exemptes d\'impostos; per aix\xc3\xb2 no estava perm\xc3\xa8s als gots apropiar-se d\'altres terres de "romans" doncs amb aix\xc3\xb2 provocaven p\xc3\xa8rdues al Tresor. En canvi probablement si estaven subjectes a impostos aquelles altres propietats adquirides per visigots diferents de les concedides a dos ter\xc3\xa7os. Probablement la recaptaci\xc3\xb3 dels impostos corresponents a aquestes altres terres estava en mans dels mateixos exactores que recaptaven els impostos entre la poblaci\xc3\xb3 "romana".\n_START_SECTION_\nCategories socials a la just\xc3\xadcia\n_START_PARAGRAPH_\nLes penes variaven entre un home ric i un pobre (era el jutge qui determinava l\'estatus social de cadascun), sent molt m\xc3\xa9s dures per als pobres que per als rics. Tamb\xc3\xa9 distingien entre els delictes d\'un home lliure (ric o pobre) i els d\'un esclau. Entre els homes lliures es distingien els maiores i honestiores (rics) dels inferiores i/o humiliores (pobres). Les penes m\xc3\xa9s dures eren per als esclaus, despr\xc3\xa9s per als inferiors i finalment per als majors o honestiores._NEWLINE_Al principi era una divisi\xc3\xb3 entre rics i pobres, per\xc3\xb2 progressivament sol van ser considerats maiores els dux, els comites i els gardingi, que eren uns cortesans pr\xc3\xb2xims al rei), quedant fora de tal consideraci\xc3\xb3 social els Thiufadi (caps militars), per la qual cosa la classe dels maiores podr\xc3\xadem dir que va quedar reservada a una esp\xc3\xa8cie d\'aristocr\xc3\xa0cia, mentre per sota d\'ella es trobaven els inferiors en una escala molt \xc3\xa0mplia, en el punt m\xc3\xa9s alt del qual es trobaven notables visigots rics._NEWLINE_Les persones notables (digna idoneaque persona) rebien sovint c\xc3\xa0stigs tous (per exemple exili) i/o confiscaci\xc3\xb3 de propietats, per\xc3\xb2 els pobres (indigna et pauperior persona) que no tenien res que pogu\xc3\xa9s ser expropiat, rebien forts c\xc3\xa0stigs, sovint vinculats a treballs for\xc3\xa7ats. Especialment greus eren les sancions de certs delictes quan els cometia un agent d\'una propietat reial._NEWLINE_Khindasvint arrib\xc3\xa0 a declarar il\xc2\xb7legal el que un inferior pledeg\xc3\xa9s amb un honestior (en el sentit de noble) als tribunals._NEWLINE_El got que fos condemnat a pagar una multa i no pogu\xc3\xa9s pagar-la era venut com esclau (en algunes ocasions l\'esclavitud era substitu\xc3\xafda per la pena de ser fuetejat). Pel que sembla el cas era relativament freq\xc3\xbcent. La venda com esclau del que no podia pagar la multa, era el principi general encara que existien excepcions._NEWLINE_El got lliure condemnat per lladre rebia cent fuetades, i havia de retornar nou vegades el valor d\'all\xc3\xb2 robat a la v\xc3\xadctima i si no podia pagar es convertia en esclau del perjudicat. Si era esclau, ell rebia les fuetades i el seu amo havia de retornar sis vegades el valor d\'all\xc3\xb2 robat a la v\xc3\xadctima, i posat cas que l\'amo no volgu\xc3\xa9s pagar l\'esclau passava a la v\xc3\xadctima del robatori._NEWLINE_El got que acoll\xc3\xads a un bandit a casa seva seria fuetejat, per\xc3\xb2 si era ric el jutge podia disminuir la condemna. Si era agent d\'una propietat seria cremat viu._NEWLINE_Es coneix la pena d\'exili i la de confiscaci\xc3\xb3 (substitu\xc3\xafda en els pobres pels treballs for\xc3\xa7ats en mines o planters)._NEWLINE_Per danyar una tanca s\'havia de pagar la p\xc3\xa8rdua o reparar-se i una multa de deu sous (en els pobres la multa se substitu\xc3\xafa per cinquanta fuetades, i en els esclaus cent fuetades)._NEWLINE_La negativa a prestar testimoni suposava la perduda del dret de testimoniar per sempre (el pobre rebia a m\xc3\xa9s cent fuetades)._NEWLINE_Falsificar o deteriorar un document reial comportava la confiscaci\xc3\xb3 de la meitat dels b\xc3\xa9ns (a un pobre se li amputaven les mans)_NEWLINE_Treure a un esclau o deutor d\'una esgl\xc3\xa9sia (arriana) on s\'hagu\xc3\xa9s refugiat, sense haver obtingut perm\xc3\xads del bisbe per fer-ho, suposava que el jutge podia imposar una multa de cent sous (trenta als pobres, que de no poder pagar-la serien fuetejats cent vegades en p\xc3\xbablic). La multa havia de ser pagada a l\'Esgl\xc3\xa9sia a la qual s\'havia impedit exercir el dret d\'asil._NEWLINE_En cas d\'homicidi els gots pagaven una compensaci\xc3\xb3 (wergild) als parents de l\'assassinat; aquesta multa se satisfeia en bestiar per\xc3\xb2 m\xc3\xa9s tard, ja al segle VI, es va passar al diners, fixant-se l\'import en tres-cents sous. Si no podia pagar era venut com esclau (aquest era l\'inevitable dest\xc3\xad dels assassins que no fossin rics). Quan l\'homicidi era sense intenci\xc3\xb3 no existia cap c\xc3\xa0stig._NEWLINE_Al llarg el segle VI van estar en vigor diverses lleis referents a lesions corporals que semblen arrencar del segle anterior. Sembla que els culpables havien de pagar una suma fixada pel jutge. Aquestes lleis van desapar\xc3\xa8ixer al segle\xc2\xa0vii (donant pas al tali\xc3\xb3)._NEWLINE_La Llei visigoda imposava la pena de mort per l\'assassinat d\'un parent, per provocar avortaments i per l\'assassinat perpetrat per un home que entrava armat a casa d\'un altre per matar al propietari de la casa. Els parents no podien prendre la just\xc3\xadcia per la seva m\xc3\xa0, i les penes eren imposades pel legislador regi. A m\xc3\xa9s estava expressament prohibit perseguir als parents del culpable quan aquest no podia ser castigat; la Llei assenyalava que nom\xc3\xa9s el culpable havia de pagar pel delicte, i protegia expressament als parents, ve\xc3\xafns, hereus i altres que podien ser v\xc3\xadctimes de repres\xc3\xa0lies segons l\'antic costum.\n_START_SECTION_\nGots esclaus\n_START_PARAGRAPH_\nSembla que durant anys els gots podien vendre als seus fills com esclaus, si b\xc3\xa9 aquesta pr\xc3\xa0ctica va ser prohibida per Euric i despr\xc3\xa9s per Leovigild.\n_START_SECTION_\nJust\xc3\xadcia per als ciutadans "romans"\n_START_PARAGRAPH_\nL\'administraci\xc3\xb3 de just\xc3\xadcia en la seva m\xc3\xa9s alta inst\xc3\xa0ncia corresponia al rei. A la prov\xc3\xadncia administrava just\xc3\xadcia el governador provincial rom\xc3\xa0, i per als casos menors hi havia jutges locals. Els colons i esclaus de les propietats reials estaven sotmesos, de la mateixa manera que els altres ciutadans, a la jurisdicci\xc3\xb3 del governador provincial._NEWLINE_Els agents reials tenien instruccions de no intentar alliberar als seus subordinats de la jurisdicci\xc3\xb3 del governador provincial rom\xc3\xa0, i aquest de no maltractar als agents reials, sobretot a instigaci\xc3\xb3 del grup dels principals de la C\xc3\xbaria (com sembla que succe\xc3\xafa a vegades)._NEWLINE_Si un provincial (ciutad\xc3\xa0 de prov\xc3\xadncies) era defraudat per un agent d\'una propietat reial podia presentar el seu cas davant el rei evitant la jurisdicci\xc3\xb3 del governador provincial. El funcionari culpable podia ser condemnat a la foguera. Els reus podien apel\xc2\xb7lar al judici del governador, llevat de si es confessava culpable d\'un delicte important (homicidi, adulteri, m\xc3\xa0gia, enverinament o deutes al Tresor), quan era manifestament culpable o en casos de deutes evidents al Tresor. Probablement aquesta apel\xc2\xb7laci\xc3\xb3 devia dirigir-se al rei, encara que aquest extrem no \xc3\xa9s clar. Un litigant que perdia dues vegades una causa civil no podia intentar-ho de nou per\xc3\xb2 podia suplicar al rei la reobertura del cas._NEWLINE_Com el governador provincial (Iudex) no podia entendre en tots els casos (civils i criminals) els casos menors passaven a un magistrat municipal anomenat deffensor el qual no havia de pagar res al governador provincial, i si aquest acceptava un suborn havia de ser destitu\xc3\xaft i multat amb set-cents vint sous.\n_START_SECTION_\nJust\xc3\xadcia per als ciutadans gots\n_START_PARAGRAPH_\nLa just\xc3\xadcia per als ciutadans gots corresponia al comte de la ciutat i als jutges locals. S\'ignora si els governadors provincials visigots (duces) tenien alguna funci\xc3\xb3 de tipus judicial llevat de certes delegacions reals._NEWLINE_La majoria dels casos eren jutjats pels jutges locals, encara que el comte es reservava els assumptes m\xc3\xa9s importants, i tenia un dret d\'apel\xc2\xb7laci\xc3\xb3 sobre les decisions del jutge local, podent resoldre aquestes apel\xc2\xb7lacions pel seu compte o delegant en tercers. El comte podia castigar al jutge local si aquest descuidava els seus deures._NEWLINE_Els delictes comesos per gots havien de ser denunciats davant el comes i el Iudex loci. La detenci\xc3\xb3 corresponia a aquest \xc3\xbaltim, per\xc3\xb2 si no podia realitzar la detenci\xc3\xb3 estava facultat per sol\xc2\xb7licitar ajuda al comte qui li havia de donar. Els casos eren jutjats pel comte i el Iudex loci o Jutge local._NEWLINE_Posat el cas que el demandat fos declarat innocent el demandant havia de complir la pena a la qual s\'hagu\xc3\xa9s condemnat a un culpable. El Iudex loci vigilava el pagament de les multes i percebia un deu per cent d\'elles; si agafava m\xc3\xa9s del 10% havia de retornar el doble._NEWLINE_Els jutges locals no cobraven per empresonar a acusats que despr\xc3\xa9s resultaven innocents, per\xc3\xb2 per cadascun que resultava culpable rebia un ter\xc3\xa7 d\'un sou. Si es descobria que un jutge local havia estat subornat per castigar a un innocent, el jutge era executat; si havia estat subornat per a declarar-lo innocent (sent culpable i susceptible de pena de mort) havia de pagar al demandant set vegades la suma del suborn, era destitu\xc3\xaft de les seves funcions, i a m\xc3\xa9s estava obligat a portar davant els tribunals a aquell que ell mateix havia declarat innocent sense ser-ho._NEWLINE_Els jutges locals podien jutjar tant a honestiores o maiores com a inferiors o humiliores; tamb\xc3\xa9 podien jutjar a membres del clero. Si l\'acusat era una persona massa important o poderosa, el jutge podia remetre l\'assumpte al rei, qui podia jutjar-lo pel seu compte o delegar en el dux o en el comte. Si un magnat impedia la pres\xc3\xa8ncia de testimonis en un Tribunal, el cas es portaria al rei, i si no era possible al bisbe local o al dux provincial, que havien de for\xc3\xa7ar als testimonis citats a acudir._NEWLINE_Els litigants no podien buscar el suport d\'un noble (maior o potens) per guanyar el plet. Si un noble es negava a abandonar el Tribunal en ser requerit per a aix\xc3\xb2 pel jutge local, aquest podia ordenar fer-lo fora per la for\xc3\xa7a, i a m\xc3\xa9s imposar-li una multa de cent quaranta-quatre sous.\n_START_SECTION_\nLes ciutats sota el domini visigot. Administraci\xc3\xb3 romana i goda\n_START_PARAGRAPH_\nDins de les ciutats convivien dues administracions: la visigoda i la romana.\n_START_SECTION_\nEls gremis\n_START_PARAGRAPH_\nLa condici\xc3\xb3 heredit\xc3\xa0ria de determinats oficis considerats importants per a l\'Estat, va continuar sota el domini visigot. Les corporacions de treballadors dels diversos oficis hereditaris constitu\xc3\xafen els gremis (Collegia) existents en m\xc3\xbaltiples oficis, derivats de la legislaci\xc3\xb3 del baix Imperi._NEWLINE_L\'organitzaci\xc3\xb3 dels treballadors en gremis (Collegiatus) afectava principalment a les ciutats. Els agremiats no podien sortir de la ciutat._NEWLINE_Els treballadors agremiats no podien ingressar al clero. Si ho feien estaven sotmesos a les mateixes condicions que els curials per a id\xc3\xa8ntica situaci\xc3\xb3, \xc3\xa9s a dir havien de buscar un substitut per al gremi; en cas de no trobar-lo havien de tornar a exercir la seva feina, abandonant les funcions religioses, estalviant-s\'ho si eren bisbes o capellans, cas en qu\xc3\xa8 se\'ls permetia seguir; si havia fills homes adquirien la condici\xc3\xb3 de gremialistes; si no tenia fills homes havia d\'entrar en el gremi el marit de la filla; finalment si la filla no estava casada, o el gremialista no tenia descendents, els b\xc3\xa9ns d\'aquest passaven al gremi._NEWLINE_Els fills d\'un treballador lliure agremiat i de mare esclava o colona, seguien la condici\xc3\xb3 de la mare, \xc3\xa9s a dir que es convertien en esclaus o en colons vinculats a una porci\xc3\xb3 de terra. Els fills de treballador lliure i de mare lliure, eren lliures per\xc3\xb2 si el pare estava agremiat seguien la condici\xc3\xb3 del pare i passaven a formar part del gremi d\'aquest.\n_START_SECTION_\nL\'administraci\xc3\xb3 ciutadana visigoda\n_START_PARAGRAPH_\nEl govern local visigot estava encomanat als comes civitatis (comtes de la ciutat, o simplement comte) amb jurisdicci\xc3\xb3 sobre els visigots d\'una ciutat i el territori circumdant d\'ella dependent._NEWLINE_La m\xc3\xa9s alta autoritat local visigoda era el comte, si b\xc3\xa9 la seva jurisdicci\xc3\xb3 nom\xc3\xa9s afectava als habitants de nacionalitat visigoda, mentre els habitants "romans" disposaven de les seves pr\xc3\xb2pies autoritats. Per aix\xc3\xb2 es creu que nom\xc3\xa9s existien comtes en les ciutats on hi havia ciutadans visigots. Per tant existien els comtes per\xc3\xb2 no hi havia una divisi\xc3\xb3 en comtats, sin\xc3\xb3 en territoris, dels quals alguns tenien comte i altres no._NEWLINE_El comte era nomenat pel rei, i normalment havia de ser un home ric i de noble bressol. Les funcions del comte eren d\'\xc3\xa0mbit local, i separades de les funcions dels governadors provincials visigots (dux provinciae) i romans (Iudex provinciae). B\xc3\xa0sicament eren judicials i militars._NEWLINE_Els comtes tenien prohibit establir impostos al poble (entenent com a tal als habitants romans) de la seva ciutat i de la zona al voltant. No podien sotmetre al poble a exaccions i treballs for\xc3\xa7ats en el seu benefici (doncs els comtes percebien un salari del Tresor p\xc3\xbablic) ni podien obtenir del poble drets de transport o similars._NEWLINE_Si un comte confiscava una propietat sense una ordre judicial, havia de retornar el doble, suposant-se per tant que no nom\xc3\xa9s havia de retornar aquesta propietat sin\xc3\xb3 que a m\xc3\xa9s havia de lliurar una altra d\'igual valor o b\xc3\xa9 el seu valor en efectiu._NEWLINE_El comte tenia un dret d\'apel\xc2\xb7laci\xc3\xb3 sobre les decisions del jutge local. Si alg\xc3\xba apel\xc2\xb7lava les decisions d\'aquest jutge, el comte, o alg\xc3\xba en qui ell delegu\xc3\xa9s, havia d\'atendre la petici\xc3\xb3._NEWLINE_El comte podia castigar al jutge local si aquest descuidava els seus deures. Aix\xc3\xad, per exemple, si el jutge no complia amb el seu deure a castigar a prostitutes esclaves era castigat amb cent fuetades i multa de trenta sous. Se sap que el c\xc3\xa0stig de les prostitutes lliures corresponia al comte mentre que les prostitutes esclaves eren castigades pel jutge local._NEWLINE_Els delictes comesos per gots havien de ser denunciats davant el comes i el Iudex loci. La detenci\xc3\xb3 corresponia a aquest \xc3\xbaltim, per\xc3\xb2 si no podia realitzar la detenci\xc3\xb3 estava facultat per sol\xc2\xb7licitar ajuda al comte qui li havia de donar (entenent-se que es tractava de prestar una ajuda en homes armats)._NEWLINE_El comte tamb\xc3\xa9 podia prestar ajuda als jutges locals "romans" quan no poguessin detenir a acusats de la seva compet\xc3\xa8ncia, \xc3\xa9s a dir "romans"._NEWLINE_El comte tenia jurisdicci\xc3\xb3 sobre casos civils i criminals per\xc3\xb2 deixava la majoria dels casos (sobretot els civils) al Iudex loci. Alguns casos eren jutjats pel comte i el Iudex loci conjuntament._NEWLINE_Posat el cas que el demandat fos declarat innocent el demandant havia de complir la pena a la qual s\'hagu\xc3\xa9s condemnat a un culpable._NEWLINE_Per fer complir les seves decisions en temes judicials, el comte disposava d\'un funcionari anomenat Sai\xc3\xb3 (en els casos de ciutats importants havia de disposar de diversos saions)_NEWLINE_Als comtes corresponien tamb\xc3\xa9 certs deures militars; concretament se sap que tenien el comandament dels soldats de la ciutat, per damunt del funcionari anomenat Thiufadi que tenia el comandament militar directe._NEWLINE_El comte estava auxiliat en les seves tasques administratives per un funcionari anomenat Vicarius. No es permetia als vicaris imposar c\xc3\xa0rregues al poble, de la mateixa manera que el comte. Tampoc podia confiscar propietats sense ordre judicial, estant sotm\xc3\xa8s, si ho feia, al mateix c\xc3\xa0stig que el comte. _NEWLINE_En les ciutats seus dels comtes, i a altres ciutats menors amb poblaci\xc3\xb3 visigoda, hi havia un jutge menor anomenat Iudex territori o Iudex loci (jutge territorial o jutge local) o simplement Iudex. Les decisions del jutge local podien ser apel\xc2\xb7lades davant el comte, qui havia d\'atendre l\'apel\xc2\xb7laci\xc3\xb3 per si mateix o per mitj\xc3\xa0 d\'alg\xc3\xba en qui ell delegu\xc3\xa9s._NEWLINE_El jutge local podia ser castigat pel comte si descuidava els seus deures. Ja hem assenyalat el c\xc3\xa0stig que corresponia per no castigar a prostitutes esclaves el c\xc3\xa0stig de les quals corresponia al jutge, mentre que les lliures eren castigades pel comte, a causa del seu major rang. Si el jutge local no complia amb el c\xc3\xa0stig a les prostitutes esclaves, el comte podia imposar-li una multa de trenta sous i un c\xc3\xa0stig de cent fuetades._NEWLINE_Els delictes comesos per gots havien de ser denunciats davant el comes i el Iudex loci. Aquest havia de realitzar la detenci\xc3\xb3 de l\'acusat, per\xc3\xb2 si no podia fer-ho demanava ajuda al comte._NEWLINE_El Iudex loci vigilava el pagament de les multes i percebia un deu per cent d\'elles; si agafava m\xc3\xa9s del 10% havia de retornar el doble. Els jutges locals no cobraven per empresonar a acusats que despr\xc3\xa9s resultaven innocents, per\xc3\xb2 per cadascun que resultava culpable rebia un ter\xc3\xa7 d\'un sou. Quan un acusat resultava innocent el jutge havia de castigar a l\'acusador amb la mateixa pena que hagu\xc3\xa9s correspost a l\'acusat en cas de ser culpable, tal com ja hem indicat al parlar del comte. Si es descobria que un jutge local havia estat subornat per condemnar a mort a un innocent, el jutge era executat; si havia estat subornat per a declarar-lo innocent (sent culpable i susceptible de pena de mort) havia de pagar al demandant set vegades la suma del suborn, era destitu\xc3\xaft de les seves funcions, i a m\xc3\xa9s estava obligat a portar davant els tribunals a aquell que ell mateix havia declarat innocent sense ser-ho._NEWLINE_Normalment els casos civils i una bona part dels casos criminals eren jutjats pel jutge local (el comte tenia tamb\xc3\xa9 jurisdicci\xc3\xb3 per\xc3\xb2 es reservava nom\xc3\xa9s els casos m\xc3\xa9s importants). Els jutges locals podien jutjar tant a honestiores o maiores com a inferiors o humiliores; tamb\xc3\xa9 podien jutjar a membres del clero._NEWLINE_Una dona casada que es tornava a casar sense acreditar per escrit o d\'altra manera el seu divorci, podia ser castigada b\xc3\xa9 pel comte o el seu vicari, encara que normalment ho era pel jutge._NEWLINE_Si l\'acusat de certs delictes era una persona massa important o poderosa, el jutge podia remetre l\'assumpte al rei, qui podia jutjar-lo pel seu compte o delegar en el dux o en el comte._NEWLINE_Si un magnat impedia la pres\xc3\xa8ncia de testimonis en un Tribunal, el cas es portaria al rei, i si no era possible al bisbe local (es refereix al bisbe arri\xc3\xa0) o al dux provincial, que havien de for\xc3\xa7ar als testimonis citats a acudir._NEWLINE_Els litigants no podien buscar el suport d\'un noble (maior o potens) per guanyar el plet. Si un noble es negava a abandonar el Tribunal en ser requerit a fer-ho pel jutge local, aquest podia ordenar treure\'l per la for\xc3\xa7a, i a m\xc3\xa9s imposar-li una multa de cent quaranta-quatre sous._NEWLINE_Fins al 589 els jutges locals (i els agents de les terres reials) obligaven als esclaus dels bisbes, d\'altres clergues, i de les Esgl\xc3\xa9sies, a treballar per a ells en assumptes p\xc3\xbablics i privats. Els bisbes van excomunicar a tots els jutges que cometien l\'ab\xc3\xbas i van demanar a Recared que els castigu\xc3\xa9s, el que probablement va fer el rei, car des d\'aleshores no es coneixen abusos dels jutges sobre el clero._NEWLINE_Per fer complir les seves decisions el jutge local tamb\xc3\xa9 disposava d\'un funcionari anomenat Sai\xc3\xb3._NEWLINE_Els acusats d\'algun delicte romanien empresonats fins al dia del judici, essent vigilats per uns funcionaris de presons anomenats Carceraus. Posat el cas que un d\'aquests funcionaris permet\xc3\xa9s la fuga d\'un acusat, havia de complir la pena a la qual el fugit hagu\xc3\xa9s estat condemnat en cas de ser declarat culpable._NEWLINE_Les ordres i decisions del comte i del jutge local les feia complir un funcionari anomenat Sai\xc3\xb3 (equivalent del funcionari rom\xc3\xa0 anomenat executor o compulsor). En els segles V i VI, de la mateixa manera que en el Baix Imperi, s\'anomenava a aquests funcionaris Exactores, nom que van conservar a la just\xc3\xadcia "romana", mentre que en la just\xc3\xadcia "goda" van canviar el nom i al segle\xc2\xa0vii ja eren anomenats saions, denominaci\xc3\xb3 que anteriorment (al segle VI) estava reservada als que constitu\xc3\xafen l\'entorn dels homes principals._NEWLINE_El comandament de les tropes corresponia a un funcionari anomenat Thiufadi, que seria l\'equivalent a un comandant d\'un contingent; per\xc3\xb2 el Thiufadi estava sotm\xc3\xa8s a les decisions del comte local.\n_START_SECTION_\nEl correu\n_START_PARAGRAPH_\nEn el Breviari d\'Alaric es conserva una sola norma relativa als c\xc3\xa0rrecs p\xc3\xbablics romans existents amb anterioritat (en el Codi Teodosi\xc3\xa0 hi havia seixanta-sis lleis per regular aquests c\xc3\xa0rrecs). Es tracta d\'una prohibici\xc3\xb3 de requisar cavalls (paraverdi) i carros de bous (pangariae) per al correu, sense una autoritzaci\xc3\xb3 oficial (erectio). La contravenci\xc3\xb3 d\'aquesta llei havia de ser denunciada davant el Iudex Provinciae i castigada amb multa de setanta-dos sous.\n_START_SECTION_\nModificacions legislatives\n_START_PARAGRAPH_\nEntre Gesaleic i Liuva I (507- 573) nom\xc3\xa9s es coneix una Llei publicada per Teudis el 24 de novembre del 546 que determinava els costos i despeses dels litigants, sens dubte romans (doncs la llei estava adre\xc3\xa7ada als governadors provincials romans). La Llei va ser inclosa en el Breviari d\'Alaric. Aquesta llei fixava un m\xc3\xa0xim per als pagaments (suffragia o commoda) que els litigants feien abans de veure\'s la causa. Si els pagaments no sobrepassaven el m\xc3\xa0xim fixat no es considerava possible l\'exist\xc3\xa8ncia de suborn, per\xc3\xb2 si el m\xc3\xa0xim era sobrepassat es podia considerar suborn, especialment posat el cas que s\'hagu\xc3\xa9s dictat una sent\xc3\xa8ncia injusta. L\'import m\xc3\xa0xim no podia sobrepassar el valor del b\xc3\xa9 que havia originat el plet. La part perdedora havia de pagar les despeses i costes, despeses de l\'Executor, aix\xc3\xad com les despeses dels testimonis, i, si el jutge aix\xc3\xad ho estimava, la part perdedora havia de reemborsar a la part guanyadora els pagaments que aquesta hagu\xc3\xa9s efectuat al jutge._NEWLINE_La modificaci\xc3\xb3 m\xc3\xa9s important la constitueix el Codi de Leovigild, que tracta diversos aspectes, tots els quals no s\xc3\xb3n coneguts. S\'ignora la data de la seva publicaci\xc3\xb3, encara que \xc3\xa9s probable que ja estigu\xc3\xa9s en vigor el 582.\n_START_SECTION_\nQ\xc3\xbcestions pol\xc3\xadtiques i administratives\n_START_PARAGRAPH_\nS\'ha de distingir per a les q\xc3\xbcestions pol\xc3\xadtiques, els diversos regnats, i dins d\'ells all\xc3\xb2 que afectava nom\xc3\xa9s a la poblaci\xc3\xb3 visigoda, all\xc3\xb2 que afectava a la poblaci\xc3\xb3 anomenada "romana", \xc3\xa9s a dir als habitants m\xc3\xa9s o menys romanitzats (de molt diversos or\xc3\xadgens) de la Pen\xc3\xadnsula, i finalment all\xc3\xb2 que era com\xc3\xba a ambd\xc3\xb3s. Es creu que els visigots van establir un sistema pol\xc3\xadtic que no estava basat en el territori sin\xc3\xb3 en la nacionalitat. En un mateix territori convivien dos Estats (amb un sol rei), cadascun amb les seves lleis diferenciades (emanades del rei), sent els ciutadans subjectes d\'un o un altre no per ra\xc3\xb3 de lloc, sin\xc3\xb3 per la seva nacionalitat. L\'exemple contemporani m\xc3\xa9s semblant ha estat el de l\'"apartheid" a Sud-\xc3\xa0frica: tres parlaments legislaven per a tres comunitats diferents (blancs, mestissos i indis) i els sud-africans s\'acollien a una o una altra llei en funci\xc3\xb3 de la seva ra\xc3\xa7a, independentment de la prov\xc3\xadncia, districte o ciutat de resid\xc3\xa8ncia.\n_START_SECTION_\nPol\xc3\xadtica religiosa\n_START_PARAGRAPH_\nCaracter\xc3\xadstica dels visigots va ser una notable toler\xc3\xa0ncia en mat\xc3\xa8ria religiosa. Les poblacions locals podien practicar la seva religi\xc3\xb3 sense que existissin pressions o persecucions. La pol\xc3\xadtica religiosa va tenir dues fases: el per\xc3\xadode arri\xc3\xa0 visigot, que suposa una imposici\xc3\xb3 de la dominaci\xc3\xb3 germ\xc3\xa0nica sobre les poblacions locals m\xc3\xa9s o menys romanitzades; i el per\xc3\xadode cat\xc3\xb2lic visigot, amb el qual s\'inicia una certa simbiosi entre visigots i romanitzats.'