b'\n_START_ARTICLE_\nRegnes germ\xc3\xa0nics\n_START_PARAGRAPH_\nEls regnes germ\xc3\xa0nics, regnes romanogerm\xc3\xa0nics o monarquies germ\xc3\xa0niques van ser els estats que es van establir a partir del segle V a l\'antic territori de l\'Imperi Rom\xc3\xa0 d\'Occident. Procedien d\'Europa del Nord i de l\'Est.  Les seves institucions pol\xc3\xadtiques peculiars, en concret l\'assemblea de guerrers lliures (thing) i la figura del rei (en proto kuningaz, que d\xc3\xb3na a anglo-sax\xc3\xb3 cyning, en angl\xc3\xa8s king, en alemany K\xc3\xb6nig i en les lleng\xc3\xbces n\xc3\xb2rdiques kung o kongo ), van rebre la influ\xc3\xa8ncia de les tradicions institucionals de l\'Imperi i el m\xc3\xb3n grecorom\xc3\xa0, i es van anar adaptant a les circumst\xc3\xa0ncies del seu assentament en els nous territoris, sobretot a l\'alternativa entre imposar com a minoria dirigent sobre una majoria de poblaci\xc3\xb3 local o fusionar-se amb ella._NEWLINE_Els nous regnes germ\xc3\xa0nics van conformar la personalitat de l\'Europa Occidental durant l\'edat mitjana, van evolucionar a monarquies feudals i monarquies autorit\xc3\xa0ries i, amb el temps, van donar origen als estats-naci\xc3\xb3 que es van anar construint al voltant d\'elles. Socialment, en alguns d\'aquests pa\xc3\xafsos, com Espanya o Fran\xc3\xa7a, l\'origen germ\xc3\xa0nic (got o franc) va passar a ser un tret d\'honor o d\'orgull de casta ostentat per la noblesa com a signe de distinci\xc3\xb3 sobre el conjunt de la poblaci\xc3\xb3.\n_START_SECTION_\nEls diferents regnes\n_START_PARAGRAPH_\nLes invasions b\xc3\xa0rbares des del segle III havien demostrat la permeabilitat del limes rom\xc3\xa0 a Europa, fixat al Rin i al Danubi. La divisi\xc3\xb3 de l\'Imperi a Orient i Occident, i la fortalesa m\xc3\xa9s gran de l\'imperi oriental o bizant\xc3\xad, va determinar que fos \xc3\xbanicament a la meitat occidental on es va produir l\'assentament d\'aquests pobles i la seva institucionalitzaci\xc3\xb3 pol\xc3\xadtica com a regnes._NEWLINE_Van ser els visigots, primer com a Regne de Tolosa i despr\xc3\xa9s com a Regne de Toledo, els primers a efectuar aquesta institucionalitzaci\xc3\xb3, valent-se de la seva condici\xc3\xb3 de federats, amb l\'obtenci\xc3\xb3 d\'un foedus amb l\'Imperi, que els va encarregar la pacificaci\xc3\xb3 de les prov\xc3\xadncies de la  G\xc3\xa0l\xc2\xb7lia i d\'Hisp\xc3\xa0nia; el control estava perdut a la pr\xc3\xa0ctica despr\xc3\xa9s de les invasions de 410 per sueus, v\xc3\xa0ndals i alans. D\'aquests, nom\xc3\xa9s els sueus van aconseguir l\'assentament definitiu en una poblaci\xc3\xb3: el Regne dels sueus. Mentrestant, els v\xc3\xa0ndals es van establir al nord d\'\xc3\x80frica i les illes de la Mediterr\xc3\xa0nia Occidental, tot i que van ser eliminats al segle seg\xc3\xbcent pels bizantins durant la gran expansi\xc3\xb3 territorial de Justini\xc3\xa0 I (campanyes dels generals Belisari, de 533 al 544, i Nars\xc3\xa8s, fins al 554). Simult\xc3\xa0niament, els ostrogots van aconseguir instal\xc2\xb7lar-se a It\xc3\xa0lia expulsant els h\xc3\xa8ruls que, al seu torn, havien fet fora de Roma l\'\xc3\xbaltim emperador d\'Occident. El Regne ostrogot va desapar\xc3\xa8ixer tamb\xc3\xa9 davant la pressi\xc3\xb3 bizantina de Justini\xc3\xa0 I._NEWLINE_Un segon grup de pobles germ\xc3\xa0nics s\'instal\xc2\xb7la a Europa Occidental al segle VI, d\'entre els quals destaca el Regne franc de Clodoveu I i els seus successors merovingis, que despla\xc3\xa7a els visigots de les G\xc3\xa0l\xc2\xb7lies, for\xc3\xa7ant-los a traslladar el seu capital de Tolosa a Toledo. Tamb\xc3\xa9 van derrotar burgundis i alamans, absorbint els seus regnes. Una mica m\xc3\xa9s tard, els llombards s\'estableixen a It\xc3\xa0lia (568-9), per\xc3\xb2 seran derrotats a finals del segle VIII pels mateixos francs, que reinstauraren l\'Imperi amb Carlemany (any 800)._NEWLINE_A la Gran Bretanya s\'instal\xc2\xb7laren els angles, saxons i juts, que crearen una s\xc3\xa8rie de regnes rivals, unificats finalment pels danesos (un poble n\xc3\xb2rdic) i que, m\xc3\xa9s endavant, s\'anomenarien regne d\'Anglaterra.\n_START_SECTION_\nGots\n_START_PARAGRAPH_\nEls gots tenien una forta organitzaci\xc3\xb3 din\xc3\xa0stica que els va permetre adquirir una capacitat de xoc i una penetraci\xc3\xb3 m\xc3\xa9s gran que les altres tribus germ\xc3\xa0niques de l\'\xc3\xa8poca, van envair D\xc3\xa0cia i s\'hi van assentar, tot i haver estat derrotats el 214 per l\'emperador Caracal\xc2\xb7la._NEWLINE_El contacte amb l\'Imperi Rom\xc3\xa0 aviat va introduir certa civilitzaci\xc3\xb3 en les tribus g\xc3\xb2tiques, sobretot en les orientals (ostrogots). Molts dels seus membres van decidir integrar-se en les legions imperials com a voluntaris._NEWLINE_No obstant aix\xc3\xb2, la pressi\xc3\xb3 hostil en els confins de l\'imperi es va fer cada vegada m\xc3\xa9s fort per obra dels visigots, sent una de les seves causes l\'explosiu augment poblacional dels b\xc3\xa0rbars i el simultani oc\xc3\xa0s de la capacitat militar de l\'imperi. Cap a l\'any 247, els visigots van completar l\'ocupaci\xc3\xb3 i conquesta de D\xc3\xa0cia, van v\xc3\xa8ncer i assassinar l\'emperador Deci a la batalla d\'Abritus. Al mateix temps van comen\xc3\xa7ar amb la invasi\xc3\xb3 dels Balcans cap a Bizanci, d\'una banda, i la d\'It\xc3\xa0lia i Pann\xc3\xb2nia, de l\'altra._NEWLINE_Contra ells van lluitar els emperadors Claudi II el G\xc3\xb2tic i Luci Domici Aureli\xc3\xa0, aconseguint contenir les seves invasions, i durant gaireb\xc3\xa9 dos segles van retardar la seva empenta cap a Occident. M\xc3\xa9s endavant es van aliar amb Flavi Claudi Constant\xc3\xad i es van convertir al cristianisme per obra del bisbe \xc3\x9alfila, que va traduir la B\xc3\xadblia a la seva llengua._NEWLINE_Les guerres entaulades entre els emperadors romans i els governants gots al llarg de gaireb\xc3\xa9 un segle van devastar la regi\xc3\xb3 dels Balcans i els territoris del nord-est del Mediterrani. Altres tribus es van unir als gots i sota el gran rei Hermenric van establir al segle\xc2\xa0iv (350), un regne que s\'estenia des del mar B\xc3\xa0ltic fins al mar Negre, tenint com a s\xc3\xbabdits a eslaus, ugrofinesos i iranians.\n_START_SECTION_\nRegne ostrogot\n_START_PARAGRAPH_\nEl regne ostrogot va ser fundat per Teodoric sobre la pen\xc3\xadnsula It\xc3\xa0lica despr\xc3\xa9s de matar Odoacre i deposar el seu fill R\xc3\xb2mul Aug\xc3\xbastul. Teodoric va organitzar el regne per la seva for\xc3\xa7a militar, la seva habilitat pol\xc3\xadtica i per la seva s\xc3\xa0via prud\xc3\xa8ncia amb qu\xc3\xa8 va interpretar la situaci\xc3\xb3 dels altres regnes._NEWLINE_Al 488, Teodoric conquista la pen\xc3\xadnsula It\xc3\xa0lica per ordre de l\'emperador d\'orient Zen\xc3\xb3, de manera que se\'l tragu\xc3\xa9 de la rodalia de Constantinoble, on les seves tropes ja havien mostrat la seva for\xc3\xa7a. A la pen\xc3\xadnsula governava Odoacre, que el 476 havia destronat l\'\xc3\xbaltim emperador rom\xc3\xa0 d\'Occident, R\xc3\xb2mul Aug\xc3\xbastul. El 493, Teodoric va conquerir Ravenna, lloc on va morir Odoacre en mans de Teodoric en persona. El poder dels ostrogots estava en aquell moment en el seu cim a It\xc3\xa0lia, Sic\xc3\xadlia, Dalm\xc3\xa0cia i en les terres al nord d\'It\xc3\xa0lia. Al moment d\'aquesta reconquesta, els ostrogots i els visigots van comen\xc3\xa7ar a col\xc2\xb7laborar i aquesta col\xc2\xb7laboraci\xc3\xb3 es va estr\xc3\xa8nyer amb el temps fent d\'ostrogots i visigots una sola naci\xc3\xb3. El poder de Teodoric es va estendre sobre gran part de G\xc3\xa0l\xc2\xb7lia i Hisp\xc3\xa0nia en esdevenir regent del regne visigot de Tolosa._NEWLINE_Amb la mort del rei visigot Alaric II, gendre de Teodoric, a la Batalla de Vouill\xc3\xa9 contra els francs de Clodoveu I, el rei ostrogot assumeix la tutoria del seu n\xc3\xa9t Amalaric i es reserva el domini sobre la totalitat d\'Hisp\xc3\xa0nia i sobre una part de G\xc3\xa0l\xc2\xb7lia. Tolosa passa a mans dels francs, per\xc3\xb2 els gots dominen Narbona i la Septim\xc3\xa0nia: aquesta regi\xc3\xb3 va ser l\'\xc3\xbaltima part de G\xc3\xa0l\xc2\xb7lia, que encara els Gots van dominar, i durant molts anys ella va ser coneguda com a G\xc3\xb2tia. Al 526, ostrogots i visigots es van escindir una vegada m\xc3\xa9s. Alguns exemples en els quals encara es veu que estan d\'acord s\xc3\xb3n els assumptes espaiats i sense import\xc3\xa0ncia real. Amalaric va heretar el regne visigot a Hisp\xc3\xa0nia i en Septim\xc3\xa0nia. Es va afegir la Proven\xc3\xa7a al domini del nou rei ostrogot, Atalaric, n\xc3\xa9t de Teodoric per part de la seva mare Amalasunta._NEWLINE_Cap dels dos sobirans va poder liquidar els conflictes que van sobrevenir en el si de les elits godes. Te\xc3\xb2dat, cos\xc3\xad d\'Amalasunta i nebot de Teodoric per part de la germana d\'aquest \xc3\xbaltim, el va succeir despr\xc3\xa9s d\'haver-los assassinat cruelment. No obstant aix\xc3\xb2, aquesta usurpaci\xc3\xb3 desencadenaria grans matances encara. Tres reis gots es van succeir en el tron a l\'espai de cinc anys. La debilitat de la posici\xc3\xb3 dels ostrogots a It\xc3\xa0lia es va mostrar llavors amb tota evid\xc3\xa8ncia. L\'emperador rom\xc3\xa0 d\'Orient Justini\xc3\xa0\xc2\xa0I sempre s\'havia esfor\xc3\xa7at, en la mesura possible, per restaurar el poder imperial sobre la totalitat de l\'extensi\xc3\xb3 del Mediterrani, no va deixar escapar aquesta ocasi\xc3\xb3 per actuar. El 535, va encarregar al seu millor general, amic i amant, Belisari, atacar els ostrogots. Aquest va envair Sic\xc3\xadlia r\xc3\xa0pidament i va desembarcar a It\xc3\xa0lia, on va prendre N\xc3\xa0pols, i despr\xc3\xa9s Roma al 536. Despr\xc3\xa9s va marxar cap al nord i va prendre Mediolanum (Mil\xc3\xa0) i Ravenna, la capital dels ostrogots, al 540. \xc3\x89s llavors quan Justini\xc3\xa0 va oferir als gots un gener\xc3\xb3s acord, una mica massa gener\xc3\xb3s a ulls de Belisari: el dret de mantenir un regne independent al nord-oest d\'It\xc3\xa0lia, per\xc3\xb2 amb la condici\xc3\xb3 que el compensessin amb un tribut consistent en la meitat del seu tresor per l\'Imperi. Els ostrogots ho van acceptar._NEWLINE_Despr\xc3\xa9s d\'una invasi\xc3\xb3 persa a l\'Imperi Bizant\xc3\xad, Belisari va poder tornar a It\xc3\xa0lia i es va trobar en una situaci\xc3\xb3 considerablement canviada: ERAR havia estat assassinat i la facci\xc3\xb3 proromana de l\'elit goda, derrocada._NEWLINE_L\'any 541, els ostrogots van triar T\xc3\xb2tila com a nou cap; aquest got "nacionalista", brillant general, havia recuperat tota la It\xc3\xa0lia del Nord i expulsat els bizantins de Roma. Belisari, llavors, va tornar a prendre l\'ofensiva: va enganyar T\xc3\xb2tila per reprendre Roma, per\xc3\xb2 va perdre de nou la ciutat despr\xc3\xa9s que Justini\xc3\xa0 I, gel\xc3\xb3s i temor\xc3\xb3s del seu poder, li va tallar l\'aprovisionament i els refor\xc3\xa7os. El general, envellit, es va veure, llavors, obligat a assegurar la defensa pels seus propis mitjans. El 548, Justini\xc3\xa0 I el va reempla\xc3\xa7ar pel general eunuc Nars\xc3\xa8s, en qui tenia m\xc3\xa9s confian\xc3\xa7a. Nars\xc3\xa8s no deceb\xc3\xa9 l\'emperador Justini\xc3\xa0. T\xc3\xb2tila va ser salvatgement assassinat despr\xc3\xa9s de la batalla de Taginae el juliol de 552, i els seus partidaris Teia, Aligern, Escipuarn i Gibal van ser morts o es van rendir despr\xc3\xa9s de la batalla del Mont Lactari l\'octubre de 552 o 553._NEWLINE_Widhin, el darrer cap del qual es t\xc3\xa9 testimoni de l\'armada g\xc3\xb2tica es va revoltar a mitjans del s. VI amb una ajuda militar m\xc3\xadnima de francs i alamans. La revolta no va tenir conseq\xc3\xbc\xc3\xa8ncies: els ostrogots es van revoltar a Verona i a Br\xc3\xa8scia, per\xc3\xb2 la revolta va acabar amb la captura del seu cap, al 561. Finalment, Widhin va ser condu\xc3\xaft per ser executat all\xc3\xa0 al 561 o 562. A Ravenna sobrevisqu\xc3\xa9 una minoria goda, sotmesa als bizantins i convertida al cristianisme.\n_START_SECTION_\nLlombards\n_START_PARAGRAPH_\nL\'any 568, a tres anys de la mort de Justini\xc3\xa0 I, una nova onada de germ\xc3\xa0nics provinents de Pann\xc3\xb2nia, els llombards s, es van propagar per It\xc3\xa0lia septentrional. Sota la conducci\xc3\xb3 de Albo\xc3\xad, van conquerir Aquileia, Verona, Mil\xc3\xa0 i Pavia per a despr\xc3\xa9s avan\xc3\xa7ar en Spoleto i Benevent. Despr\xc3\xa9s de la mort d\'Albo\xc3\xad al 572, assassinat pel seu successor Clefi, va seguir un per\xc3\xadode d\'anarquia que va concloure amb l\'elecci\xc3\xb3 del fill de Clefi, Aulari, que es va esfor\xc3\xa7ar per sotmetre als ducs llombards a la seva autoritat i fer noves conquestes. Les seves obres van ser continuades pels seus descendents, fins que amb Liutprand els llombards van arribar a les portes de Roma. M\xc3\xa9s tard, el rei Aistulf de Fri\xc3\xbcl va decidir envair els Estats Pontificis. Per\xc3\xb2 el Papa Esteve II va demanar ajuda al rei franc Pip\xc3\xad el Breu, que va baixar a It\xc3\xa0lia i va obligar Aistulf a abandonar els seus plans expansionistes. Carlemany, el fill de Pip\xc3\xad, va acabar amb el regne llombard despr\xc3\xa9s de v\xc3\xa8ncer Desideri d\'\xc3\x8dstria a Pavia el 774.\n_START_SECTION_\nFran\xc3\xa7a en \xc3\xa8poca merov\xc3\xadngia\n_START_PARAGRAPH_\nFran\xc3\xa7a, com a terme en llat\xc3\xad, designa el territori geogr\xc3\xa0fic dels francs, que estableix els limes de l\'Imperi Rom\xc3\xa0, van aprofitar la decad\xc3\xa8ncia de l\'autoritat romana durant el segle V, per expandir-se en la G\xc3\xa0l\xc2\xb7lia romana. D\'entre tots els pobles francs, els merovingis encap\xc3\xa7alats per Clodoveu I van aconseguir eliminar tota compet\xc3\xa8ncia i assegurar el domini de la seva dinastia sobre els territoris dels francs no romanitzats, sobre les romanes Dioecesis Viennensis i Dioecesis Galliarum, ocupant els territoris dels visigots i burgundis, i sobre part de territoris alemanys no romanitzats com Alemanya, Tur\xc3\xadngia o Baviera, de manera que s\'haurien establert sobre els territoris de pa\xc3\xafsos actuals com Fran\xc3\xa7a, B\xc3\xa8lgica, Pa\xc3\xafsos Baixos, Luxemburg, oest d\'Alemanya o Su\xc3\xafssa.\n_START_SECTION_\nLes transformacions en el m\xc3\xb3n rom\xc3\xa0\n_START_PARAGRAPH_\nL\'Imperi Rom\xc3\xa0 havia passat per invasions externes i terribles guerres civils al passat, per\xc3\xb2 a finals del segle IV, aparentment, la situaci\xc3\xb3 estava sota control. Feia esc\xc3\xa0s temps que Teodosi havia aconseguit novament unificar sota un sol centre les dues meitats de l\'Imperi (392) i establert una nova religi\xc3\xb3 d\'estat, amb el Primer Concili de Nicea (325) i l\'Edicte de Tessal\xc3\xb2nica (380), amb la conseg\xc3\xbcent persecuci\xc3\xb3 dels tradicionals cultes pagans i les heterod\xc3\xb2xies cristianes. El clergat cristi\xc3\xa0, convertit en una jerarquia de poder, justificava ideol\xc3\xb2gicament a un Imperium Romanum christianum i a la dinastia Teod\xc3\xb2sia com havia comen\xc3\xa7at a fer ja amb la Constantiniana des de l\'Edicte de Mil\xc3\xa0 (313)._NEWLINE_El govern de Teodosi havia encarrilat els afanys de protagonisme pol\xc3\xadtic dels m\xc3\xa9s rics i influents senadors romans i de les prov\xc3\xadncies occidentals. A m\xc3\xa9s, la dinastia havia sabut canalitzar acords amb la poderosa aristocr\xc3\xa0cia militar, en la qual es van enrolar nobles germ\xc3\xa0nics que acudien al servei de l\'Imperi al capdavant de soldats units per lla\xc3\xa7os de fidelitat cap a ells. Al morir al 395, Teodosi va confiar el govern d\'Occident i la protecci\xc3\xb3 del seu jove hereu Honori, el general Estilic\xc3\xb3, primog\xc3\xa8nit d\'un noble oficial v\xc3\xa0ndal que havia contret matrimoni amb Flavia Serena, neboda del mateix Teodosi. No obstant aix\xc3\xb2, quan en el 455 va morir assassinat Valentini\xc3\xa0 III, n\xc3\xa9t de Teodosi, una bona part dels descendents d\'aquells nobles occidentals (nobilissimus, clarissimus) que tant havien confiat en les destinacions de l\'Imperi van semblar ja desconfiar d\'aquest, sobretot quan en el curs de dos decennis s\'havien pogut adonar que el govern imperial recl\xc3\xb2s a Ravenna era cada vegada m\xc3\xa9s presa dels exclusius interessos i intrigues d\'un petit grup d\'alts oficials l\'ex\xc3\xa8rcit it\xc3\xa0lic. Molts d\'aquests eren d\'origen germ\xc3\xa0nic i cada vegada confiaven m\xc3\xa9s en les forces dels seus seguicis armats de soldats convencionals i en els pactes i aliances familiars que poguessin tenir amb altres caps germ\xc3\xa0nics instal\xc2\xb7lats en s\xc3\xb2l imperial juntament amb els seus propis pobles, que desenvolupaven cada vegada m\xc3\xa9s una pol\xc3\xadtica aut\xc3\xb2noma. La necessitat d\'acomodar-se a la nova situaci\xc3\xb3 va quedar evidenciada amb el dest\xc3\xad de Gal\xc2\xb7la Plac\xc3\xaddia, princesa imperial ostatge dels mateixos saquejadors de Roma -el visigot Alaric I i el seu cos\xc3\xad Ata\xc3\xbclf, amb qui finalment es va casar-, o amb el de Hon\xc3\xb2ria, filla de l\'anterior -en segones n\xc3\xbapcies amb l\'emperador Constanci III- que va optar per oferir-se com a dona al mateix \xc3\x80tila enfrontant al seu propi germ\xc3\xa0 Valentini\xc3\xa0._NEWLINE_Les necessitats de mantenir una posici\xc3\xb3 de predomini social i econ\xc3\xb2mic a les seves regions d\'origen, redu\xc3\xafts els seus patrimonis fundiaris a dimensions provincials, i ambicionat un protagonisme pol\xc3\xadtic propi del seu llinatge i de la seva cultura, els honestiores (honestos), representants de les aristocr\xc3\xa0cies tardoromanes occidentals, haurien acabat per acceptar els avantatges d\'admetre la legitimitat del govern d\'aquests reis germ\xc3\xa0nics, ja molt romanitzats, assentats en les seves prov\xc3\xadncies. Al cap i a la fi, aquests, al capdavant dels seus soldats, podien oferir bastant m\xc3\xa9s seguretat que l\'ex\xc3\xa8rcit dels emperadors de Ravenna. A m\xc3\xa9s a m\xc3\xa9s, l\'avituallament d\'aquestes tropes resultava bastant menys oner\xc3\xb3s que el de les imperials, per basar-se en bona part en seguicis armats dependents de la noblesa germ\xc3\xa0nica i alimentats a c\xc3\xa0rrec del patrimoni fundiari provincial de la qual aquesta ja feia temps que s\'havia apropiat. Fou menys cost\xc3\xb3s tant per als arist\xc3\xb2crates provincials com tamb\xc3\xa9 per als grups de humiliores \xc3\xa9s (humils) que s\'agrupaven jer\xc3\xa0rquicament entorn d\'aquests arist\xc3\xb2crates, i que, en definitiva, eren els quals havien suportat el m\xc3\xa0xim pes de la dura fiscalitat tardoromana. Les noves monarquiess, m\xc3\xa9s febles i descentralitzades que el vell poder imperial, estaven tamb\xc3\xa9 m\xc3\xa9s disposades a compartir el poder amb les aristocr\xc3\xa0cies provincials, i m\xc3\xa9s quan el poder d\'aquests monarques estava molt limitat en el si mateix de la seva gent per una noblesa basada en els seus seguicis armats, des de la seva no gaire lluny\xc3\xa0 origen en les assemblees de guerrers lliures, dels que no deixaven de ser primus inter pares._NEWLINE_Per\xc3\xb2 aquesta metamorfosi de l\'Occident rom\xc3\xa0 a rom\xc3\xa0-germ\xc3\xa0nic no havia estat conseq\xc3\xbc\xc3\xa8ncia d\'una inevitabilitat clarament evidenciada des d\'un principi, sin\xc3\xb3 que, per contra, el cam\xc3\xad havia estat dur, zigzaguejant, amb assaigs d\'altres solucions, i amb moments en qu\xc3\xa8 semblava que tot podia tornar a ser com abans. Aix\xc3\xad va passar durant tot el segle V, i a algunes regions tamb\xc3\xa9 al segle VI com a conseq\xc3\xbc\xc3\xa8ncia, entre altres coses, de l\'anomenada Recuperatio Imperii o Reconquesta de Justini\xc3\xa0.\n_START_SECTION_\nInstitucions\n_START_PARAGRAPH_\nLa monarquia germ\xc3\xa0nica era origin\xc3\xa0riament una instituci\xc3\xb3 estrictament temporal, vinculada estretament al prestigi personal del rei, que no passava de ser un primus inter pares (primer entre iguals), que l\'assemblea de guerrers lliures triava (monarquia electiva), normalment, per a una expedici\xc3\xb3 militar concreta o per a una missi\xc3\xb3 espec\xc3\xadfica. Les migracions a qu\xc3\xa8 es van veure sotmesos els pobles germ\xc3\xa0nics des del segle III fins al segle V - encaixonats entre la pressi\xc3\xb3 dels huns a l\'est i la resist\xc3\xa8ncia del limes rom\xc3\xa0 al sud i oest - va ser enfortint la figura del rei, alhora que s\'entrava en contacte, cada vegada m\xc3\xa9s, amb les institucions pol\xc3\xadtiques romanes, que s\'acostumaven a la idea d\'un poder pol\xc3\xadtic molt m\xc3\xa9s centralitzat i concentrat en la persona de l\'emperador rom\xc3\xa0. La monarquia es va vincular a les persones dels reis de forma vital\xc3\xadcia, i la tend\xc3\xa8ncia era de fer-se monarquia heredit\xc3\xa0ria, ja que els reis - igual que havien fet els emperadors romans- procuraven assegurar l\'elecci\xc3\xb3 del seu successor, la major part de les vegades encara en vida i associant-los al tron. El fet que el candidat fos el primog\xc3\xa8nit home no era una necessitat, per\xc3\xb2 es va acabar imposant com una conseq\xc3\xbc\xc3\xa8ncia \xc3\xb2bvia, el que tamb\xc3\xa9 era imitat per les altres fam\xc3\xadlies de guerrers, enriquits per la possessi\xc3\xb3 de terres i convertits en llinatges nobiliaris que \xc3\xa9s emparentada amb l\'antiga noblesa romana, en un proc\xc3\xa9s que pot denominar feudalitzaci\xc3\xb3. Amb el temps, la monarquia \xc3\xa9s patrimonialitzada, permetent fins i tot la divisi\xc3\xb3 del regne entre els fills del rei._NEWLINE_El respecte a la figura del rei es va refor\xc3\xa7ar mitjan\xc3\xa7ant la sacralitzaci\xc3\xb3 de la seva presa de possessi\xc3\xb3 (unci\xc3\xb3 amb els sagrats olis per part de les autoritats religioses i \xc3\xbas d\'elements distintius com l\'orbe, el ceptre i la corona, en el transcurs d\'una elaborada cerim\xc3\xb2nia: la coronaci\xc3\xb3) i l\'addici\xc3\xb3 de funcions religioses (presid\xc3\xa8ncia de concilis nacionals, com els Concilis de Toledo) i taumat\xc3\xbargiques -toc real dels reis de Fran\xc3\xa7a per a la cura de l\'escr\xc3\xb2fula-. El problema se suscitava quan arribava el moment de justificar la deposici\xc3\xb3 d\'un rei i la seva substituci\xc3\xb3 per un altre que no fos el seu successor natural. Els \xc3\xbaltims merovingis no governaven per si mateixos, sin\xc3\xb3 mitjan\xc3\xa7ant els c\xc3\xa0rrecs de la seva cort, entre els quals destacava el majordom de palau. \xc3\x9anicament despr\xc3\xa9s de la vict\xc3\xb2ria contra els invasors musulmans a la batalla de Poitiers el majordom Carles Martell es va veure justificat per argumentar que la legitimitat d\'exercici li donava m\xc3\xa8rits suficients per a fundar ell mateix la seva pr\xc3\xb2pia dinastia: la carol\xc3\xadngia. En altres ocasions, es recorria a solucions m\xc3\xa9s imaginatives -com for\xc3\xa7ar la tonsura-tall eclesi\xc3\xa0stic del p\xc3\xa8l-del rei visigot Wamba per incapacitar-._NEWLINE_Els problemes de conviv\xc3\xa8ncia entre les minories alemanyes i les majories locals (hispano-romans, galo-romans, etc.) Van ser solucionats amb m\xc3\xa9s efic\xc3\xa0cia pels regnes amb m\xc3\xa9s projecci\xc3\xb3 en el temps dels visigots i dels francs a trav\xc3\xa9s de la fusi\xc3\xb3, permetent els matrimonis mixts, unificant la legislaci\xc3\xb3 i realitzant la conversi\xc3\xb3 al catolicisme davant la religi\xc3\xb3 origin\xc3\xa0ria, que en molts casos ja no era el paganisme tradicional germ\xc3\xa0nic, sin\xc3\xb3 l\'cristianisme arri\xc3\xa0 adquirit en el seu pas per l\'Imperi Oriental._NEWLINE_Algunes caracter\xc3\xadstiques pr\xc3\xb2pies de les institucions alemanyes es van conservar: una d\'elles el predomini del dret consuetudinari sobre el dret escrit propi del dret rom\xc3\xa0. No obstant aix\xc3\xb2, els regnes germ\xc3\xa0nics van realitzar algunes codificacions legislatives, amb m\xc3\xa9s o menys influ\xc3\xa8ncia del dret rom\xc3\xa0 o de les tradicions germ\xc3\xa0niques, redactades en llat\xc3\xad a partir del segle\xc2\xa0v (lleis teodoricianes, edicte de Teodoric, Codi d\'Euric, Breviari d\'Alaric). El primer codi escrit en llengua germ\xc3\xa0nica va ser el del rei Ethelbert de Kent, el primer dels anglosaxons en convertir-se al cristianisme (comen\xc3\xa7ament del segle VI). El visig\xc3\xb2tic Liber Iudicorum (Recesvint, 654) i la Llei S\xc3\xa0lica franca (Clodoveu I, 507-511) van mantenir una vig\xc3\xa8ncia molt prolongada per la seva consideraci\xc3\xb3 com a fonts del dret a les monarquies medievals i de l\'Antic R\xc3\xa8gim.\n_START_SECTION_\nLa cristiandat llatina i els b\xc3\xa0rbars\n_START_PARAGRAPH_\nL\'expansi\xc3\xb3 del cristianisme entre els b\xc3\xa0rbars, l\'assentament de l\'autoritat episcopal a les ciutats i del monacat als \xc3\xa0mbits rurals, va constituir una poderosa for\xc3\xa7a fusi\xc3\xb3 de cultures i va ajudar a assegurar que molts trets del m\xc3\xb3n grecorom\xc3\xa0, com el dret rom\xc3\xa0 i el llat\xc3\xad, perviuen en la meitat occidental de l\'Imperi, i fins i tot, s\'expand\xc3\xads per Europa Central i septentrional. Els francs es van convertir al catolicisme durant el regnat de Clodoveu I (496 o 499) i, a partir de llavors, van expandir el cristianisme entre els alemanys de l\'altre costat del Rin. Els sueus, que s\'havien fet cristians arrians amb Remismund (459-469), es van convertir al catolicisme amb Teodomir (559-570) per les predicacions de Mart\xc3\xad de Braga. En aquest proc\xc3\xa9s s\'havien avan\xc3\xa7at als mateixos visigots, que havien estat cristianitzats pr\xc3\xa8viament a l\'Orient en la versi\xc3\xb3 arriana -al segle\xc2\xa0iv-, i van mantenir durant segle i mig la difer\xc3\xa8ncia religiosa amb els cat\xc3\xb2lics hispanoromans, fins i tot, amb lluites internes dins de la classe dominant goda; com va demostrar la revolta i mort de sant Hermenegild (581-585), fill del rei Leovigild). La conversi\xc3\xb3 al catolicisme de Recared (589) va marcar el comen\xc3\xa7ament de la fusi\xc3\xb3 d\'ambdues societats, i de la protecci\xc3\xb3 r\xc3\xa8gia al clergat cat\xc3\xb2lic, visualitzada en els Concilis de Toledo (presidits pel mateix rei). Els anys seg\xc3\xbcents van veure un veritable renaixement visigot amb figures de la influ\xc3\xa8ncia d\'Isidor de Sevilla i els seus germans Leandre, Fulgenci i Florentina, els quatre sants de Cartagena , de gran repercussi\xc3\xb3 en la resta d\'Europa i en els futurs regnes cristians de la Reconquesta. Els ostrogots, en canvi, no van disposar de temps suficient per realitzar la mateixa evoluci\xc3\xb3 en Itialia. No obstant aix\xc3\xb2, del grau de conviv\xc3\xa8ncia amb el papat i els intel\xc2\xb7lectuals cat\xc3\xb2lics va ser mostra que els reis ostrogots els elevaven als c\xc3\xa0rrecs de major confian\xc3\xa7a (Boeci i Cassiodor, ambd\xc3\xb3s magister officiorum amb Teodoric el Gran), encara que tamb\xc3\xa9 del vulnerable de la seva situaci\xc3\xb3 (executat el primer -523 - i apartat pels bizantins el segon -538 -). Els seus successors en el domini d\'It\xc3\xa0lia, els tamb\xc3\xa9 arrians llombards, tampoc van arribar a experimentar la integraci\xc3\xb3 amb la poblaci\xc3\xb3 cat\xc3\xb2lica sotmesa, i les seves divisions internes van fer que la conversi\xc3\xb3 al catolicisme del rei Agilulf (603) no arrib\xc3\xa9s a tenir grans conseq\xc3\xbc\xc3\xa8ncies._NEWLINE_El cristianisme va ser portat a Irlanda per sant Patrici a principis del segle V, i des d\'all\xc3\xa0 es va estendre a Esc\xc3\xb2cia, des d\'on un segle m\xc3\xa9s tard, va tornar per la zona nord a una Anglaterra abandonada pels cristians Briton, als pagans pictes i escots (procedents del nord de Gran Bretanya) i als tamb\xc3\xa9 pagans germ\xc3\xa0nics procedents del continent (angles, saxons i juts). A finals del segle VI, amb el Papa Gregori el Gran, tamb\xc3\xa9 Roma va enviar missioners a Anglaterra des del sud, de manera que es va aconseguir que en el transcurs d\'un segle Anglaterra torn\xc3\xa9s a ser cristiana._NEWLINE_Al seu torn, els Britons havien iniciat una emigraci\xc3\xb3 per via mar\xc3\xadtima cap a la pen\xc3\xadnsula de Bretanya, arribant fins i tot a llocs tan llunyans com la costa cant\xc3\xa0brica -entre Gal\xc3\xadcia i Ast\xc3\xbaries-, on van fundar la di\xc3\xb2cesi de Britonia. Aquesta tradici\xc3\xb3 cristiana es distingia per l\'\xc3\xbas de la tonsura c\xc3\xa8ltica o escocesa, que rapava la part frontal del p\xc3\xa8l en comptes de la  coroneta ._NEWLINE_La superviv\xc3\xa8ncia a Irlanda d\'una comunitat cristiana a\xc3\xafllada d\'Europa per la barrera pagana dels anglosaxons, va provocar una evoluci\xc3\xb3 diferent del cristianisme continental, el que s\'ha anomenat cristianisme celta. Conservant molt de l\'antiga tradici\xc3\xb3 llatina, van estar en condicions de compartir-la amb Europa continental, i l\'onada invasora es va calmar temporalment. Despr\xc3\xa9s de la seva extensi\xc3\xb3 a Anglaterra al segle VI, els irlandesos van fundar al segle\xc2\xa0vii monestirs a Fran\xc3\xa7a, a Su\xc3\xafssa (Abadia de Sankt Gallen), i fins i tot, a It\xc3\xa0lia, destacant -particularment- els noms de Columba i Columb\xc3\xa0. Les illes brit\xc3\xa0niques van ser -durant uns tres segles- el viver d\'importants noms per a la cultura: l\'historiador Beda \xc2\xabel Venerable\xc2\xbb, el missioner Bonifaci de Fulda, l\'educador Alcu\xc3\xad de York, o el te\xc3\xb2leg Joan Escot Eri\xc3\xbagena, entre altres. Tal influ\xc3\xa8ncia arriba fins a l\'atribuci\xc3\xb3 de llegendes com la de santa \xc3\x9arsula de Col\xc3\xb2nia i les Onze Mil Verges, bretona, que hauria efectuat un extraordinari viatge entre Brit\xc3\xa0nia i Roma per acabar martiritzada a Col\xc3\xb2nia.'