b"\n_START_ARTICLE_\nAntoni Catal\xc3\xa0 i Vidal\n_START_SECTION_\nBiografia\n_START_PARAGRAPH_\nFill d'Esteve Catal\xc3\xa0 i March, organista i mestre de capella de l'esgl\xc3\xa9sia parroquial de Sitges, i director de la banda de m\xc3\xbasica de la Societat El Retiro, d'ell adquir\xc3\xad les primeres nocions musicals. A vuit anys ingress\xc3\xa0 a l'Escolania de Montserrat, on s'estigu\xc3\xa9 fins als setze; all\xc3\xad hi estudi\xc3\xa0 orgue, harmonia, contrapunt i fuga amb el prestigi\xc3\xb3s mestre Manuel Mar\xc3\xada Guzm\xc3\xa1n. Torn\xc3\xa0 a Sitges i per un temps exerc\xc3\xad de professor al col\xc2\xb7legi de les Concepcionistes i al dels Maristes, dirig\xc3\xad la banda del Casino Prado i compongu\xc3\xa9 algunes caramelles. Aquest per\xc3\xadode el compatibilitz\xc3\xa0 amb estudis de m\xc3\xbasica a Barcelona, amb Enric Morera, i de piano amb Carles Pellicer. Quan li oferiren el c\xc3\xa0rrec de mestre de capella i organista del Santuari de Nostra Senyora de Pompeia de Barcelona, el 1911, es trasllad\xc3\xa0 definitivament a viure a Barcelona. Acompany\xc3\xa0 sessions de cinema mut a l'harm\xc3\xb2nium (en el cinema Catalu\xc3\xb1a), don\xc3\xa0 classes de m\xc3\xbasica a les Escoles Gratu\xc3\xaftes de Pompeia, fund\xc3\xa0 l'Orfe\xc3\xb3 Pompeia (1916) i, m\xc3\xa9s endavant, la Coral Barcelona. Acabada la Guerra Civil, el 1940 ocup\xc3\xa0 la c\xc3\xa0tedra de conjunt vocal i instrumentaci\xc3\xb3 al Conservatori Municipal de Barcelona, fins a jubilar-s'hi. Des del 1945 tamb\xc3\xa9 s'encarreg\xc3\xa0 de la cr\xc3\xadtica musical al Diario de Barcelona. Al llarg de la seva vida compongu\xc3\xa9 molta m\xc3\xbasica religiosa, per\xc3\xb2 tamb\xc3\xa9 fou autor de m\xc3\xbasica simf\xc3\xb2nica, de cambra, teatral, cinematogr\xc3\xa0fica, lied i sardanes.\n_START_SECTION_\nLa Process\xc3\xb3 de Sant Bartomeu\n_START_PARAGRAPH_\nLa composici\xc3\xb3 que li ha donat m\xc3\xa9s anomenada \xc3\xa9s la sardana La process\xc3\xb3 de Sant Bartomeu (1920), instrumentada per ell mateix per a cobla i per a banda. Concebuda com una recreaci\xc3\xb3 de la Festa Major de Sitges, ben aviat es convert\xc3\xad en un s\xc3\xadmbol popular de la vila; en l'actualitat, per Sant Bartomeu (24 d'agost), a Sitges, les diverses cobles i les bandes que animen la festa toquen la pe\xc3\xa7a a ballades i concerts. La composici\xc3\xb3 guany\xc3\xa0 el primer premi en el Concurs de Girona, i el 1925 va ser estrenada per la Banda Municipal de Barcelona, dirigida pel mestre Joan Lamote de Grignon amb tant d'\xc3\xa8xit que calgu\xc3\xa9 repetir-la tres vegades. La seva gran qualitat musical n'ha fet tamb\xc3\xa9 una obra recurrent en el programa d'algunes bandes de m\xc3\xbasica. El 1989 es va tocar una versi\xc3\xb3 cantada obra de Manuel Oltra i Joan Costa.\n_START_SECTION_\nM\xc3\xbasica religiosa\n_START_PARAGRAPH_\nEscrigu\xc3\xa9 dues misses, una d'elles, a quatre veus mixtes i dedicada a la Mare de D\xc3\xa9u de Pompeia i l'altra, de difunts, dedicada a la seva mare (1926). Guany\xc3\xa0 dues vegades el concurs convocat per la Revista Parroquial de M\xc3\xbasica Sagrada: el 1923, per la composici\xc3\xb3 Quatre cants espirituals, per a dues veus i orgue; i el 1926 per Davant la Verge, amb lletra de Sebasti\xc3\xa0 Sans i Bori. Entre moltes altres peces de tem\xc3\xa0tica religiosa, \xc3\xa9s autor de A Betlem, amb lletra de Jacint Verdaguer, i Oh, llama de amor viva i Comuni\xc3\xb3n, per a veu i orgue, ambdues amb lletra de Josep Maria P\xc3\xa9rez i Bufill."