b'\n_START_ARTICLE_\nAlfonso Emilio P\xc3\xa9rez S\xc3\xa1nchez\n_START_SECTION_\nBiografia\n_START_PARAGRAPH_\nVa n\xc3\xa9ixer a Cartagena, M\xc3\xbarcia en 1935 i va emprendre els seus estudis de llicenciatura a la Universitat de Val\xc3\xa8ncia, cursant tamb\xc3\xa9 estudis a l\'Escola Oficial de Cinema de Madrid en l\'especialitat de direcci\xc3\xb3 al costat de Basilio Mart\xc3\xadn Patino, Picazo, Manuel Summers i Gabriel Blanco. La poesia ha estat una altra de les seves dedicacions de joventut, intervenint en la creaci\xc3\xb3 de la revista po\xc3\xa8tica La Ca\xc3\xb1a Gris. La seva labor com a poeta s\'ha vist reflectida en el seu llibre: Poemas 1952-1968 amb un pr\xc3\xb2leg del seu amic Francisco Brines (Madrid, 2003).\n_START_SECTION_\nInicis en l\'art\n_START_PARAGRAPH_\nEn 1960-1961 va ser becat per treballar a la biblioteca del Zentralinstitut f\xc3\xbcr Kunstgeschichte de Munic per a la preparaci\xc3\xb3 de la seva tesi, col\xc2\xb7laborant amb Soehner, llavors director de l\'Alte Pinakothek. En 1963 es doctora a la Universitat Complutense de Madrid, amb la tesi Pintura italiana del siglo XVII en Espanya, sota la direcci\xc3\xb3 del seu mestre Diego Angulo \xc3\x8d\xc3\xb1iguez que posteriorment es va plasmar en una hist\xc3\xb2rica exposici\xc3\xb3. Aviat \xc3\xa9s catedr\xc3\xa0tic d\'hist\xc3\xb2ria de l\'art a la Universitat Aut\xc3\xb2noma de Madrid de la que en fou vicerector d\'Extensi\xc3\xb3 Universit\xc3\xa0ria (1978-1981) i m\xc3\xa9s tard catedr\xc3\xa0tic de la Universitat Complutense de Madrid.\n_START_SECTION_\nEn el Museu del Prado\n_START_PARAGRAPH_\nLa relaci\xc3\xb3 d\'Alfonso E. P\xc3\xa9rez S\xc3\xa1nchez amb el Museu del Prado \xc3\xa9s molt primerenca. Va entrar-hi de \xe2\x80\x9cnoi per a tot\xe2\x80\x9d, com ell mateix s\'ha definit, de la m\xc3\xa0 del seu mestre Diego Angulo en 1961, i va col\xc2\xb7laborar activament amb els seg\xc3\xbcents directors, tant amb S\xc3\xa1nchez Cant\xc3\xb3n com amb Xavier de Salas, en la revisi\xc3\xb3 dels magatzems i en la localitzaci\xc3\xb3 del \xe2\x80\x9cPrado dispers\xe2\x80\x9d. A P\xc3\xa9rez S\xc3\xa1nchez es deu precisament aquest qualificatiu, que intentava rescatar dip\xc3\xb2sits perduts o descurats._NEWLINE_Va ser sotsdirector del museu des de 1971 al 1981, allunyant-se volunt\xc3\xa0riament de la instituci\xc3\xb3 pel nomenament de Federico Sope\xc3\xb1a, que res tenia a veure amb el perfil cient\xc3\xadfic desitjat per a la instituci\xc3\xb3. Els principals problemes que en aquest temps tenia el Museu van ser denunciats pel propi P\xc3\xa9rez S\xc3\xa1nchez a manera de confer\xc3\xa8ncies en el seu llibre Pasado, presente y futuro del Museo del Prado, editat per la Fundaci\xc3\xb3 Juan March en 1977 i veritable \xe2\x80\x9cmanual\xe2\x80\x9d pels quals han volgut diagnosticar els principals problemes de la instituci\xc3\xb3._NEWLINE_El pas de P\xc3\xa9rez S\xc3\xa1nchez pel museu com a director va ser decisiu, i va deixar la seva empremta en tot el treball de renovaci\xc3\xb3 i modernitzaci\xc3\xb3 que va dur a terme amb decisi\xc3\xb3 i energia: la nova organitzaci\xc3\xb3 de les sales, la pol\xc3\xadtica d\'exposicions, des de llavors ininterrompuda, que va fer que el Museu cobr\xc3\xa9s vida pr\xc3\xb2pia, l\'engegada del gabinet did\xc3\xa0ctic. I sobretot en aquesta \xc3\xa8poca del 1983 al 1991 es van celebrar les exposicions cient\xc3\xadfiques m\xc3\xa9s rigoroses que fes mai el Prat, i que van canviar la imatge de la instituci\xc3\xb3 en tot el panorama internacional. El seu contacte amb el p\xc3\xbablic i l\'accessibilitat i divulgaci\xc3\xb3 de les exposicions, va tenir la seva fita en l\'antol\xc3\xb2gica de Vel\xc3\xa1zquez de 1990, r\xc3\xa8cord absolut de visitants en tota la hist\xc3\xb2ria del Museu (m\xc3\xa9s de 500.000 visitants) aix\xc3\xad com de tiratge i venda de cat\xc3\xa0legs per a una exposici\xc3\xb3 temporal en \xc3\xbanica seu. Algunes restauracions d\'obres emblem\xc3\xa0tiques, encap\xc3\xa7alades pel quadre de "Las Meninas" van ser discutides en primer moment, per\xc3\xb2 reconegudes per tots els experts despr\xc3\xa9s, com la intervenci\xc3\xb3 m\xc3\xa9s oportuna i necess\xc3\xa0ria realitzada pel Cap de Restauraci\xc3\xb3 del Metropolitan Museum John Brealey, a qui va convidar P\xc3\xa9rez S\xc3\xa1nchez i amb el qual va compartir moments memorables. La relaci\xc3\xb3 amb els membres del patronat va ser fluida, transparent i molt professional sempre, guanyant llavors un gran prestigi i respecte a la instituci\xc3\xb3 i que trigaria a recuperar-lo despr\xc3\xa9s del seu cessament pel continu ball de directors, fins a l\'arribada de Miguel Zugaza Miranda qui li va donar a la instituci\xc3\xb3 la calma necess\xc3\xa0ria per a l\'actual i definitiva modernitzaci\xc3\xb3._NEWLINE_En la seva gesti\xc3\xb3 com a director del Prado va aconseguir-ne la recuperaci\xc3\xb3 de l\'autonomia administrativa (1985), construcci\xc3\xb3 de noves sales dedicades a Vel\xc3\xa1zquez i Goya, i de la sala de confer\xc3\xa8ncies i d\'un gabinet pedag\xc3\xb2gic. Tamb\xc3\xa9 es va millorar la climatitzaci\xc3\xb3 de les sales i es van restaurar diverses pintures velazquenyes i les Pinturas negras de Goya. Es van fer les exposicions Claudio de Lorena y el ideal cl\xc3\xa1sico de paisaje en el siglo XVII (1984), El siglo de Rembrandt (1985), Pintura napolitana. De Caravaggio a Giordano (1985), Zurbar\xc3\xa1n (1988), Goya y el esp\xc3\xadritu de la Ilustraci\xc3\xb3n (1988), Pintura brit\xc3\xa1nica. De Hogarth a Turner (1988), la multitudinaria antol\xc3\xb3gica Vel\xc3\xa1zquez (1990) i La Colecci\xc3\xb3n Camb\xc3\xb3 (1990)._NEWLINE_La seva \xc3\xbaltima etapa al Prado va quedar marcada per diverses controv\xc3\xa8rsies que van arribar a la premsa. P\xc3\xa9rez S\xc3\xa1nchez va mostrar la seva oposici\xc3\xb3 a la cessi\xc3\xb3 del ve\xc3\xad Palau de Villahermosa (que el Prado emprava per a exposicions temporals) per al futur Museu Thyssen-Bornemisza. Entenia que el Prado emmagatzemava obres de superior categoria i que Villahermosa havia de destinar-se a ampliar aquest museu; haurien de passar 15 anys perqu\xc3\xa8 el Prat cobr\xc3\xads les seves manques d\'espai amb l\'ampliaci\xc3\xb3 dissenyada per Rafael Moneo._NEWLINE_Finalment va dimitir en 1991 per haver protestat en contra de la intervenci\xc3\xb3 espanyola en la Guerra del Golf P\xc3\xa8rsic. Potser les paraules que millor han definit aquesta decisi\xc3\xb3 han estat les del ministre que el va nomenar com a director, Javier Solana, qui en el seu llibre homenatge declar\xc3\xa0 d\'ell: "Va deixar el Museu en 1991, en circumst\xc3\xa0ncies dif\xc3\xadcils, en les quals com l\'intel\xc2\xb7lectual independent que era es va sumar a unes declaracions en contra de la posici\xc3\xb3 del govern, del que jo formava part, en la primera Guerra del Golf. Vaig comprendre que sentia com un deure, a la manera d\'un fil\xc3\xb2sof antic, denunciar el que ell considerava un error del poder, encara que aix\xc3\xb2 determin\xc3\xa9s la fi de la seva relaci\xc3\xb3 amb el Museu, que era la seva passi\xc3\xb3 m\xc3\xa9s gran. Amb els anys, les seves paraules, que anaven en el sentit m\xc3\xa9s profund de la pau i la uni\xc3\xb3 dels pobles, m\xc3\xa9s enll\xc3\xa0 dels enfrontaments culturals, tenen indubtablement un lloc en la Hist\xc3\xb2ria"._NEWLINE_L\'aband\xc3\xb3 del c\xc3\xa0rrec de director en 1991 per reclamar la pau en la Guerra del Golf davant el govern socialista que ho va nomenar, apel\xc2\xb7lant al comprom\xc3\xads moral de l\'intel\xc2\xb7lectual, va significar un gradual allunyament de P\xc3\xa9rez S\xc3\xa1nchez del Prado, encara que sempre va mantenir una decidida voluntat col\xc2\xb7laboradora i de conseller pels quals li van voler escoltar i van arribar despr\xc3\xa9s d\'ell. Aix\xc3\xad la seva relaci\xc3\xb3 amb el Museu del Prado va prosseguir, en nomenar-lo Director Honorari del mateix i membre del seu Reial Patronat. En febrer de 2007 el Prado va publicar un llibre en honor seu.\n_START_SECTION_\nC\xc3\xa0rrecs i honors\n_START_PARAGRAPH_\nAlfonso E. P\xc3\xa9rez S\xc3\xa1nchez va ser acad\xc3\xa8mic de la Reial Acad\xc3\xa8mia de la Hist\xc3\xb2ria des de 1997, de la Reial Acad\xc3\xa8mia de Belles Arts de Sant Ferran i de l\'Accademia Nazionale dei Lincei._NEWLINE_En 2003 va ser guardonat amb el \xe2\x80\x9cPremi a la llatinitat\xe2\x80\x9d concedit per la Uni\xc3\xb3 Llatina, amb seu a Par\xc3\xads per la seva contribuci\xc3\xb3 a la difusi\xc3\xb3 i estudi de la comuna cultura llatina a Europa i Am\xc3\xa8rica. En 2007 el Ministeri de Cultura li va distingir amb la Medalla d\'Or al M\xc3\xa8rit en les Belles Arts per la seva contribuci\xc3\xb3 decisiva als estudis del barroc. Aquest mateix any el Museu Nacional del Prado i la Fundaci\xc3\xb3 Focus-Abengoa van editar un llibre d\'homenatge amb el seu perfil hum\xc3\xa0 i historiogr\xc3\xa0fic i amb contribucions de destacats especialistes nacionals i estrangers. L\'any 2009 la Universitat Complutense li va concedir la medalla al m\xc3\xa8rit docent._NEWLINE_P\xc3\xa9rez S\xc3\xa1nchez tamb\xc3\xa9 fou membre del Comit\xc3\xa8 Internacional d\'Hist\xc3\xb2ria de l\'Art (CIHA), de l\'Editorial Advisory Board de "Master Drawings Association" de Nova York, membre corresponent de la Hispanic Society de Nova York i de diverses Acad\xc3\xa8mies espanyoles, i ha estat honrat amb m\xc3\xbaltiples condecoracions nacionals i estrangeres. D\'aquesta forma, \xc3\xa9s Comanador de nombre  de l\'Orde de l\'Estrella Polar de Su\xc3\xa8cia des de 1983, Comanador del Reial Orde Noruec de Sant Olaf des de 1984, Honorary Knight commander of the Civil Division of the Order of the British Empire des de 1989 i Comendadeur de l\'Orde des Arts et des Lettres de Fran\xc3\xa7a des de 1991.\n_START_SECTION_\nDefunci\xc3\xb3\n_START_PARAGRAPH_\nVa morir en Madrid el 14 d\'agost de 2010, despr\xc3\xa9s de sofrir una malaltia que el va mantenir prostrat en els dos \xc3\xbaltims anys de la seva vida.'