b"\n_START_ARTICLE_\nTapiola\n_START_SECTION_\nLa m\xc3\xbasica\n_START_PARAGRAPH_\nAl principi, les cordes presenten un fragment\xe2\x80\x94no hi ha suficient m\xc3\xbasica com per esser un tema complet, per\xc3\xb2 ni massa perqu\xc3\xa8 nom\xc3\xa9s sigui un motiu--. Aquesta figura aparentment poc prometedora est\xc3\xa0 destinada a impregnar tota l'obra. \xc3\x89s la marca del domini que tenia Sibelius de l'art de la composici\xc3\xb3 i de la seva \xc3\xbanica visi\xc3\xb3 que \xc3\xa9s capa\xc3\xa7 de construir tota una obra a partir d'un fragment aparentment mediocre. Les exposicions d'aquesta figura resten separades per acords sostinguts o silenciosos, que tamb\xc3\xa9 comporten implicacions amb respecte al futur de l'obra: aquesta comprendr\xc3\xa0 harmonies sostingudes monol\xc3\xadtiques. Si nota la sonoritat agre-dol\xc3\xa7a de la figura b\xc3\xa0sica quan la toquen les violes, subdividides en una harmonia de quatre parts._NEWLINE_La gran originalitat de Tapiola reste en la forma en la que pren dues idees simples\xe2\x80\x94una figura petita i acords sostinguts\xe2\x80\x94i construeix des d'elles tota una estructura dram\xc3\xa0tica. La import\xc3\xa0ncia fonamental d'aquestes dues idees \xc3\xa9s aclarida pel proc\xc3\xa9s fascinant de la secci\xc3\xb3 de l'apertura. La figura b\xc3\xa0sica retrocedeix gradualment mentre els acords de fons passen a primer pla. La m\xc3\xbasica suggereix una analogia visual, una il\xc2\xb7lusi\xc3\xb3 \xc3\xb2ptica on la figura es converteix en els fons i el fons es converteix en la figura. D'aquesta forma, tot el passatge d'apertura s'ocupa m\xc3\xa9s del desenvolupament i la transformaci\xc3\xb3 de les sonoritats, que dels elements tan tradicionals com la melodia o el ritme._NEWLINE_Finalment, cordes altes i vents donen entrada a un passatge semblant a un scherzo, staccato i viva\xc3\xa7, basat en la figura principal. Malgrat tot, encara ara, resta present l'element d'acords, que a la vegada d\xc3\xb3na entrada a un allegro. Aix\xc3\xb2 no obstant, ni tan sols el canvi de ritme allunya als acords i la seva atmosfera especial. La intensitat creix. Arriba un segon allegro, aquesta vegada amb tr\xc3\xa8molos constants en les cordes. Les cordes produeixen un enorme crescendo, que porta a una segona exposici\xc3\xb3 triomfal de la figura principal en els bronzes. Des d'all\xc3\xad fins al final predominen els acords, a pesar de les freq\xc3\xbcents aparicions de variants de la figura principal. Vers el final, nom\xc3\xa9s resten els acords._NEWLINE_Les sonoritats finals s\xc3\xb3n tan inusuals com ho \xc3\xa9s la idea de finalitzar una pe\xc3\xa7a amb acords sostinguts. Aquests acords estan densament espaiats en la part inferior i m\xc3\xa9s oberts en la part superior\xe2\x80\x94exactament el contrari de la forma en que s'escriuen tradicionalment les harmonies\xe2\x80\x94Aix\xc3\xad conclou una obra \xc3\xbanica i extraordin\xc3\xa0ria\xe2\x80\x94i una important carrera de composici\xc3\xb3."