b"\n_START_ARTICLE_\nFerrer de Gualbes\n_START_SECTION_\nFam\xc3\xadlia\n_START_PARAGRAPH_\nQuarta generaci\xc3\xb3 de la fam\xc3\xadlia, era fill de Pon\xc3\xa7 de Gualbes i Sarrovira i de Caterina, de la qual no se sap de quina fam\xc3\xadlia procedeix; es desconeix si Ferrer va tenir germans. El 4 de juliol de 1370 va ser emancipat pel seu casament amb Violant Dusay, filla del mercader Ramon Dusay i d'Isabel Bussot. El matrimoni va ser breu, la seva muller va morir el 1374, per\xc3\xb2 en van n\xc3\xa9ixer Nicolau i possiblement Pau, futur canonge de la Catedral de Barcelona. Ferrer encara es va casar dues vegades m\xc3\xa9s: en segones n\xc3\xbapcies el 1376 amb Elionor Dirga, filla de Francesc Dirga, de la casa del rei, i de Constan\xc3\xa7a. amb qui va tenir a Joan Nicolau, Jaumeta, Br\xc3\xadgida i Ferrer Nicolau; i en terceres n\xc3\xbapcies el 1422 amb Francina Terra\xc3\xa7a, v\xc3\xaddua del jurista Jaume Logaya, amb qui no va tenir fills. Amb motiu dels seus dos primers matrimonis va ser ajudat econ\xc3\xb2micament per la fam\xc3\xadlia.\n_START_SECTION_\nActivitat professional\n_START_PARAGRAPH_\nEn els negocis va comen\xc3\xa7ar a treballar amb el seu pare, de qui va rebre 35.000 sous barcelonins en pagament de serveis, que no es va fer efectiva fins a la mort de Pon\xc3\xa7 el 1388. Un any abans, Ferrer s'havia quedat amb la casa familiar del carrer Basea, perqu\xc3\xa8 els seus pares s'havien traslladat al Portal del Regomir. Va ser soci tamb\xc3\xa9 del seu pare i de l'oncle Joan en l'arrendament de la seca de florins d'or de Perpiny\xc3\xa0. Tamb\xc3\xa9 compartia una taula de canvi amb el seu parent Francesc, de la branca de Pere de Gualbes. Cal dir que de les propietats i dels negocis va aconseguir amassar una considerable fortuna.\n_START_SECTION_\nCarrera pol\xc3\xadtica\n_START_PARAGRAPH_\nEs va iniciar al Consell de Cent, en aquesta instituci\xc3\xb3 va ser elegit tres vegades prohom el 1375, el 1395 i el 1397. Va ser batlle de Barcelona el 1391; durant l'exercici d'aquest c\xc3\xa0rrec es va ocupar de l'assalt al call jueu: va patrullar amb els seus familiars i criats armats per tota la ciutat per imposar l'ordre, que li va suposar un premi del rei amb 5.000 florins d'or d'Arag\xc3\xb3. El 1396 va ser nomenat capit\xc3\xa0 de quatre o cinc galeres del General que van partir a Beirut en busca d'esp\xc3\xa8cies, quelcom que devia ser un honor i representava un enorme prestigi per a Ferrer. La seva import\xc3\xa0ncia a l'oligarquia municipal va anar en augment: va ser conseller cinqu\xc3\xa8 el 1385, segon el 1396 i el 1399 i, finalment va arribar a ser conseller en cap el 1402, el 1406 i 1412. Va ser fam\xc3\xb3s pel seu paper durant l'agonia de Mart\xc3\xad l'Hum\xc3\xa0: s'havia considerat que Mart\xc3\xad l'Hum\xc3\xa0 havia fet una darrera declaraci\xc3\xb3 el 31 de maig a Ferrer, en qualitat d'ambaixador en representaci\xc3\xb3 de les Corts Catalanes, on deia que la successi\xc3\xb3 s'havia de dilucidar per just\xc3\xadcia, i no pas afavorint al seu fill il\xc2\xb7leg\xc3\xadtim, Frederic."