b"\n_START_ARTICLE_\nCastell de Senningen\n_START_SECTION_\nHist\xc3\xb2ria\n_START_PARAGRAPH_\nAl segle XVII Alexandre Wiltheim, va ser el propietari, pertanyent a una de les fam\xc3\xadlies m\xc3\xa9s notables de Luxemburg i empresaris de molins de farina i d'oli, ells van ser impulsats pel r\xc3\xa0pid creixement de Senningen. Durant el segle XVIII, sota la propietat de l'immigrant franc\xc3\xa8s Pierre Bourgeois, les instal\xc2\xb7lacions es van convertir en una f\xc3\xa0brica de paper. Despr\xc3\xa9s d'un incendi el 1750, el mol\xc3\xad va ser renovat i constru\xc3\xafda una resid\xc3\xa8ncia a la vora. La producci\xc3\xb3 de paper va assolir el seu apogeu a mitjan segle XIX, quan Jacques Lamort es va fer propietari del mol\xc3\xad. Tanmateix, com a resultat de problemes econ\xc3\xb2mics, el mol\xc3\xad es va tancar definitivament el 1882. El mateix any, va ser comprat per Ernest Derveaux qui va demolir el mol\xc3\xad i va transformar la resid\xc3\xa8ncia del propietari al castell neog\xc3\xb2tic actual. Derveaux tamb\xc3\xa9 va agregar un llac amb una font i va realitzar un parc al voltant, amb plantes i arbres ornamentals._NEWLINE_De 1940 a 1944, els nazis van utilitzar el castell com una cl\xc3\xadnica de rep\xc3\xb2s per a artistes. El 1952, l'ex\xc3\xa8rcit de Luxemburg el va utilitzar per a un dels seus batallons, fins a 1968, quan l'Estat ho va convertir en un centre de telecomunicacions. M\xc3\xa9s tard va ser usat com a centre de confer\xc3\xa8ncies amb una sala de premsa i cabines per als int\xc3\xa8rprets. Va resultar especialment \xc3\xbatil per a reunions organitzades durant les dues presid\xc3\xa8ncies de Luxemburg a la Uni\xc3\xb3 Europea de la d\xc3\xa8cada de 1990. El treball addicional de renovaci\xc3\xb3 es va completar en el 2004."