b"\n_START_ARTICLE_\nVera Rubin\n_START_SECTION_\nBiografia\n_START_PARAGRAPH_\nRubin naix\xc3\xa9 a Filad\xc3\xa8lfia i als deu anys es trasllad\xc3\xa0 amb la seva fam\xc3\xadlia a Washington DC on desenvolup\xc3\xa0 un gran inter\xc3\xa8s per l'astronomia. Son pare, un enginyer el\xc3\xa8ctric nascut a Vilnius, Litu\xc3\xa0nia, de nom Pesach Kobchefski que el canvi\xc3\xa0 per Philip Cooper, l'anim\xc3\xa0 a seguir amb la seva passi\xc3\xb3, ajudant-la a construir un telescopi i acompanyant-la a les reunions dels astr\xc3\xb2noms afeccionats._NEWLINE_Despr\xc3\xa9s d'obtenir el seu t\xc3\xadtol de Bachelor of Arts al Vassar College de l'Estat de Nova York el 1948, intent\xc3\xa0 inscriure's a la Universitat de Princeton, per\xc3\xb2 no fou acceptada perqu\xc3\xa8 fins al 1975 no permet\xc3\xa9 dones en el programa d'estudis graduats d'Astronomia. Com a alternativa an\xc3\xa0 a la Universitat Cornell, tamb\xc3\xa9 de l'estat de Nova York, on estudi\xc3\xa0 un m\xc3\xa0ster de F\xc3\xadsica, que complet\xc3\xa0 el 1951, amb professors com Philip Morrison, Richard Feynman i Hans Bethe. El 1954 es doctor\xc3\xa0 a la Universitat de Georgetown, de Washington DC, sota la direcci\xc3\xb3 de George Gamow, conegut per haver predit el fons c\xc3\xb2smic de microones com una conseq\xc3\xbc\xc3\xa8ncia del Big Bang. En la d\xc3\xa8cada de 1950, Vera compagin\xc3\xa0 l'ensenyament i la investigaci\xc3\xb3 a la Universitat de Georgetown amb la seva vida familiar, ja que al llarg d\xe2\x80\x99aquest per\xc3\xadode tingu\xc3\xa9 els seus quatre fills._NEWLINE_Vera Rubin compta amb graus de doctor honoris causa de nombroses universitats, incloent Harvard i Yale. En els darrers anys de la seva vida Rubin fou astr\xc3\xb2noma investigadora a la Carnegie Institution de Washington, membre de l'Acad\xc3\xa8mia Nacional de Ci\xc3\xa8ncies dels Estats Units i de l'Acad\xc3\xa8mia Pontif\xc3\xadcia de les Ci\xc3\xa8ncies. Escriv\xc3\xad en coautoria 114 articles de recerca i \xc3\xa9s l'autora del llibre Bright Galaxies Dark Matters (Masters of Modern Physics), AIP Press, 1996, ISBN 1-56396-231-4.\n_START_SECTION_\nObra\n_START_PARAGRAPH_\nAmb la seva tesi doctoral, Vera Rubin cercava respondre la pregunta de si les gal\xc3\xa0xies estan distribu\xc3\xafdes uniformement a l'Univers. Per aix\xc3\xb2, desenvolup\xc3\xa0 un m\xc3\xa8tode de descripci\xc3\xb3 estad\xc3\xadstica de la distribuci\xc3\xb3 de gal\xc3\xa0xies i ho aplic\xc3\xa0 a un petit cat\xc3\xa0leg que formava part de la cartografia del cel (el primer de la seva esp\xc3\xa8cie que s\xe2\x80\x99estava fent a l'Observatori Lick, a Calif\xc3\xb2rnia). Observant que existia un alt \xc3\xadndex d\xe2\x80\x99agrupaci\xc3\xb3 en la distribuci\xc3\xb3 de les gal\xc3\xa0xies, conjectur\xc3\xa0 que aquestes es concentraven en certes zones deixant espais buits entre elles. Aquests resultats no despertaren cap inter\xc3\xa8s en el moment de la seva publicaci\xc3\xb3, per\xc3\xb2 foren confirmats quinze anys m\xc3\xa9s tard i ara constitueixen la base de l'estudi de l'estructura a gran escala de l'Univers. En aquest treball demostr\xc3\xa0 la seva atracci\xc3\xb3 per la ci\xc3\xa8ncia sense lligams als paradigmes convencionals i deix\xc3\xa0 entreveure l'originalitat del seu pensament. Estudi\xc3\xa0 el moviment sist\xc3\xa8mic i la brillantor en les gal\xc3\xa0xies espirals, concloent que espirals de magnitud aparentment semblant, i per tant situades a dist\xc3\xa0ncies semblants, pareixen viatjar m\xc3\xa9s r\xc3\xa0pidament en una direcci\xc3\xb3 que en d\xe2\x80\x99altra. Aquest resultat, molt criticat en l'\xc3\xa8poca, fou all\xc3\xb2 que sugger\xc3\xad a G\xc3\xa9rard de Vaucouleurs per a desenvolupar la idees del superc\xc3\xbamul._NEWLINE_Posteriorment es trasllad\xc3\xa0 a la Carnegie Institution for Science de Washington DC, on comen\xc3\xa7\xc3\xa0 a col\xc2\xb7laborar amb W. Kent Ford, Jr. (1931) el qual havia desenvolupat un espectr\xc3\xb2graf molt sensible que permetia mesurar la velocitat de les estrelles en les gal\xc3\xa0xies espirals en funci\xc3\xb3 de la seva dist\xc3\xa0ncia al centre de la gal\xc3\xa0xia. Rubin ja s\xe2\x80\x99havia interessat pel moviment intern del gas i les estrelles en les gal\xc3\xa0xies espirals durant la seva estada a la Universitat de Calif\xc3\xb2rnia, per\xc3\xb2 no fou fins aquesta col\xc2\xb7laboraci\xc3\xb3 en l'estudi de la rotaci\xc3\xb3 de les estrelles i del gas en els discs de gal\xc3\xa0xies espirals quan el treball assol\xc3\xad tot el seu significat. La primera gal\xc3\xa0xia que examinaren fou la Gran gal\xc3\xa0xia d'Andr\xc3\xb2meda. D\xe2\x80\x99ella agafaren mesures de com es movia el gas en el disc. Fins aquest moment es creia que la distribuci\xc3\xb3 de la massa d\xe2\x80\x99una gal\xc3\xa0xia era la mateixa que la distribuci\xc3\xb3 de la llum emesa per les estrelles. En una gal\xc3\xa0xia espiral es troba una part central m\xc3\xa9s lluminosa i un disc en el qual la seva lluminositat minva exponencialment cap a les parts exteriors. La part central, m\xc3\xa9s brillant, cont\xc3\xa9 la major part de la massa; per tant, les velocitats de rotaci\xc3\xb3 de les estrelles deurien ser m\xc3\xa9s altes en el centre i anar minvant a mesura que s\xe2\x80\x99allunyen del centre de la gal\xc3\xa0xia. Per\xc3\xb2 les observacions de Rubin indicaven que la velocitat no disminu\xc3\xafa, sin\xc3\xb3 que es mantenia m\xc3\xa9s o manco constant. Al principi pensaren que seria una anomalia de la gal\xc3\xa0xia d\xe2\x80\x99Andr\xc3\xb2meda. Per\xc3\xb2, despr\xc3\xa9s d\xe2\x80\x99analitzar molts m\xc3\xa9s objectes, conclogueren que era una caracter\xc3\xadstica comuna a totes les gal\xc3\xa0xies espirals, com seria el cas de la gal\xc3\xa0xia NGC 1300._NEWLINE_En els anys 1930 l'astrof\xc3\xadsic su\xc3\xads Fritz Zwicky (1898-1974) indic\xc3\xa0 que faltava massa per poder explicar el moviment de les gal\xc3\xa0xies del c\xc3\xbamul de Coma i conclogu\xc3\xa9 que deuria haver-hi mat\xc3\xa8ria que no es veia. El seu treball no tingu\xc3\xa9 repercussi\xc3\xb3 en el seu moment i no es continu\xc3\xa0 aquesta l\xc3\xadnia d\xe2\x80\x99investigaci\xc3\xb3. A la reuni\xc3\xb3 de la Societat Estatunidenca d\xe2\x80\x99Astronomia de 1975, Vera Rubin i Ken Ford anunciaren a tota la comunitat cient\xc3\xadfica que la meitat de la massa continguda en les gal\xc3\xa0xies espirals no era visible sin\xc3\xb3 que estava en forma de mat\xc3\xa8ria fosca. Al principi, aquest resultat fou rebut amb escepticisme. Per\xc3\xb2, r\xc3\xa0pidament aparegueren altres treballs que ho corroboraren. Des de 1978 Vera i el seu equip han observat m\xc3\xa9s de 200 gal\xc3\xa0xies i han calculat que aproximadament el 90% de la mat\xc3\xa8ria de l'Univers \xc3\xa9s mat\xc3\xa8ria fosca, no visible, per\xc3\xb2 detectable per l'efecte gravitacional que produeix."