b"\n_START_ARTICLE_\nMonestir de Bet\xc3\xa0nia\n_START_SECTION_\nHist\xc3\xb2ria\n_START_PARAGRAPH_\nBet\xc3\xa0nia es troba a l'a\xc3\xafllada vall boscosa del riu Vere, a 16 km al sud-oest de Tbilissi. El nom del monestir es deriva del del llogaret de Bet\xc3\xa0nia a Palestina, registrada al Nou Testament com ara la llar de Maria, Marta i Ll\xc3\xa0tzer, aix\xc3\xad com el de Sim\xc3\xb3 el lepr\xc3\xb3s. _NEWLINE_La hist\xc3\xb2ria del monestir est\xc3\xa0 mal documentada en la tradici\xc3\xb3 hist\xc3\xb2rica georgiana. Era una abadia familiar de la Casa de Orbeli. La imatge de \xc2\xabSumbat i Liparit Orbeli davant la Mare de D\xc3\xa9u\xc2\xbb apareix en el transsepte sud del monestir. Els Orbeli van ser desposse\xc3\xafts temporalment de les seves propietats per la corona reial a la fi del segle XII, per\xc3\xb2 la seva descend\xc3\xa8ncia posterior, la fam\xc3\xadlia Gostashabishvili, sembla haver estat la propiet\xc3\xa0ria del monestir a principis de la Ge\xc3\xb2rgia moderna primitiva. Una s\xc3\xa8rie de conflictes i invasions estrangeres que omplen la hist\xc3\xb2ria de Ge\xc3\xb2rgia van deixar el monestir despoblat i mig arru\xc3\xafnat. Va ser restaurat, a la segona meitat del segle XIX, gr\xc3\xa0cies als esfor\xc3\xa7os del hieromonjo Spiridon Ketiladze, que va renunciar com abat el 1922 i va ser succe\xc3\xaft pel hieromonjo Ilia Pantsulaia. Tots dos monjos van ser afusellats durant les purgues sovi\xc3\xa8tiques. Bet\xc3\xa0nia va seguir sent l'\xc3\xbanic monestir georgi\xc3\xa0 en funcionament, encara que no oficialment, fins a 1963, quan tamb\xc3\xa9 es va anar va extingir durant els propers quinze anys. El 1978, el Catolic\xc3\xb3s Patriarca de tota Ge\xc3\xb2rgia Elies II. Va aconseguir obtenir el perm\xc3\xads de les autoritats sovi\xc3\xa8tiques per reobrir un monestir a Bet\xc3\xa0nia. En la d\xc3\xa8cada de 1990, el claustre va ser remodelat i la comunitat mon\xc3\xa0stica local va cr\xc3\xa9ixer en grand\xc3\xa0ria i influ\xc3\xa8ncia.\n_START_SECTION_\nArquitectura\n_START_PARAGRAPH_\nEl territori del monestir sembla haver estat envoltat per un muralla de la qual \xc3\xbanicament han sobreviscut pedres desmembrades disperses al bosc adjacent. Els edificis existents s\xc3\xb3n una esgl\xc3\xa9sia principal voltada de la Nativitat de la Mare de D\xc3\xa9u (constru\xc3\xafda a finals del segle XII i XIII), una esgl\xc3\xa9sia m\xc3\xa9s petita de Sant Jordi (1196) i una torre en ru\xc3\xafnes._NEWLINE_L'esgl\xc3\xa9sia de la Nativitat de la Mare de D\xc3\xa9u \xc3\xa9s un disseny en forma de esgl\xc3\xa9sia en creu inscrita amb una c\xc3\xbapula i constru\xc3\xafda de pedra, amb alguna decoraci\xc3\xb3 externa tallada a la fa\xc3\xa7ana oriental, on els n\xc3\xadnxols tradicionals estan fistonats amb motllures esculpides que connecten amb el marc de la finestra central amb un cord\xc3\xb3 tamb\xc3\xa9 esculpit. La seva c\xc3\xbapula alta, lleugerament despla\xc3\xa7ada cap a l'est, descansa sobre els dos pilars i lleixes de l'altar que s'ubiquen lliurement a l'oest. El portal de l'entrada sud t\xc3\xa9 el front de la porta techada amb una volta en forma de estavellada. Els estudiosos moderns han suposat que l'esgl\xc3\xa9sia \xc3\xa9s en realitat una versi\xc3\xb3 ampliada, voltada i decorada d'una bas\xc3\xadlica anterior que probablement datava del segle X.\n_START_SECTION_\nMurals\n_START_PARAGRAPH_\nL'interior est\xc3\xa0 decorat amb murals, significativament danyats, marquen un dels punts m\xc3\xa9s alts de la pintura mural medieval de Ge\xc3\xb2rgia. El fons de l'altar cont\xc3\xa9 una escena de s\xc3\xbaplica de la qual nom\xc3\xa9s han sobreviscut els fragments de la figura d'un Crist entronitzat. Les parets dels absis darrere de l'altar estan decorades amb els frescos dels profetes amb pergamins amb inscripcions georgianes. El mur del nord est\xc3\xa0 ocupat per un cicle de la Passi\xc3\xb3 de Crist, mentre que el mur del sud cont\xc3\xa9 les escenes de l'Antic Testament i el de l'oest, les del Judici Final._NEWLINE_El creuer nord del monestir \xc3\xa9s notable per la representaci\xc3\xb3 dels monarques georgians que daten d'al voltant del 1207. S\xc3\xb3n els retrats de Giorgi III de Ge\xc3\xb2rgia (regnat 1156-1184), la seva filla, la reina Tamara de Ge\xc3\xb2rgia (r. 1184-1213), i el fill d'aquesta \xc3\xbaltima, Jorge IV (r. 1213-1223). El pr\xc3\xadncep rus Grigory Gagarin va descobrir i va netejar la imatge de Tamara en 1851, i va publicar els seus dibuixos i informes aquest mateix any. Giorgi IV de Ge\xc3\xb2rgia es mostra com un home jove sense barba en una t\xc3\xbanica de tall georgiana, i porta una corona i una espasa. Aquests atributs suggereixen que Giorgi \xc3\xa9s representat com un jove rei despr\xc3\xa9s d'haver-se declarat com corregent amb la seva mare, cas que va tenir lloc despr\xc3\xa9s de la mort del seu pare, David Soslan, en 1207. La pintura, per tant, ajuda a determinar la data aproximada de l'esgl\xc3\xa9sia de Bet\xc3\xa0nia. Una irregularitat important observada pels estudiosos moderns \xc3\xa9s que cap de les figures seculars de Bet\xc3\xa0nia tenen una aur\xc3\xa8ola, un atribut que normalment es feia servir en les imatges georgianes per distingir a un visitant hum\xc3\xa0 de la resta de la societat."