b'\n_START_ARTICLE_\nEsgl\xc3\xa9sia de Santa Margarida de Bianya\n_START_SECTION_\nDescripci\xc3\xb3\n_START_PARAGRAPH_\n\xc3\x89s un edifici d\'una sola planta amb transsepte o creuer que respon a les caracter\xc3\xadstiques del rom\xc3\xa0nic del segle XII amb l\'excepci\xc3\xb3 d\'una absidiola del segle X, al nord. Sembla que hi havia una segona absidiola que en el segle XVIII es va enderrocar per bastir-hi la sagristia. La cap\xc3\xa7ada \xc3\xa9s a l\'est i est\xc3\xa0 formada per tres naus semicirculars. La nau central t\xc3\xa9 volta apuntada i tres arcs formers, apuntats, que descansen en grosses impostes, recolzades en m\xc3\xa8nsules, la majoria llises tot i que alguna presenta una decoraci\xc3\xb3 molt esquem\xc3\xa0tica. L\'arc que marca la separaci\xc3\xb3 de la nau i l\'\xc3\xa0bsida, que t\xc3\xa9 volta de quart d\'esfera, descansa sobre un pilar adossat a la paret. Una imposta motllurada segueix el per\xc3\xadmetre de la nau central i de l\'\xc3\xa0bsida. El campanar de torre, amb teulada a quatre vessants, s\'assenta sobre la factura rom\xc3\xa0nica de la paret de ponent. A la banda sud es pot observar la porta d\'entrada primitiva, amb arc de mig punt, actualment cega. L\'entrada actual \xc3\xa9s a l\'oest i \xc3\xa9s una portalada neocl\xc3\xa0ssica datada en 1855. _NEWLINE_A la llinda hi ha la seg\xc3\xbcent inscripci\xc3\xb3: "HIC DOMUS / DEI EST ET / PORTA CAELIS / ANNO 1855". Per la banda nord s\'adossaren als murs les depend\xc3\xa8ncies de la rectoria que ocupen tamb\xc3\xa9 tota la coberta de la nau del temple. L\'interior, molt arreglat durant les obres de restauraci\xc3\xb3 recents, t\xc3\xa9 una cornisa que recorre els murs, arcs torals, volta apuntada i arc triomfal recolzat sobre pilastres. El campanar \xc3\xa9s de torre, amb teulat de quatre vessants, assentat sobre el de factura rom\xc3\xa0nica i molt modificat en diverses \xc3\xa8poques. Conserva la imatge g\xc3\xb2tica de Santa Margarida, d\'alabastre policromat. Hi ha l\'\xc3\xbanica pica baptismal que es conserva. Segons l\'opini\xc3\xb3 de Josep Murl\xc3\xa0 \xc3\xa9s d\'\xc3\xa8poca barroca. Fa 70 cm de di\xc3\xa0metre, 40 cm d\'al\xc3\xa7ada sense peu i 70 cm d\'al\xc3\xa7ada del peu. Est\xc3\xa0 decorada amb un cord\xc3\xb3 que es repeteix en la part baixa del peu.\n_START_SECTION_\nHist\xc3\xb2ria\n_START_PARAGRAPH_\nL\'esgl\xc3\xa9sia ja existia en el segle IX i fou donada l\'any 858 pel compte Guifr\xc3\xa9 el Pil\xc3\xb3s al monestir de Santa Maria de Ridaura, l\'esgl\xc3\xa9sia del qual es consagr\xc3\xa0 en aquell moment. El 953 fou donada pel comte Sunyer de Barcelona junt amb la de Ridaura al monestir de Santa Maria de la Grassa. A partir del segle XIII va passar a estar sota la tutela del monestir de Sant Joan les Fonts, fins que en el 1357 va ser annexionada a Corona. Consta que en el segle XIV tenia tres altars el Major, el de la Verge Maria i el de Sant Joan i Sant Pau. En iniciar-se el segle XVI l\'esgl\xc3\xa9sia posse\xc3\xafa, com a rel\xc3\xadquia, "el c\xc3\xadngol de Santa Margarida", la qual cosa motiv\xc3\xa0 una pr\xc3\xa0ctica devocional que s\'ha mantingut fins als temps actuals. Al segle XVII l\'altar de Sant Joan i Sant Pau pass\xc3\xa0 a ser dedicat a Sant Isidre. El 1936 l\'esgl\xc3\xa9sia va ser incendiada i es perderen retaules barrocs i altres peces art\xc3\xadstiques que hi havia. L\'any 1978 s\'hi realitzaren obres de restauraci\xc3\xb3.'