b"\n_START_ARTICLE_\nHist\xc3\xb2ria de les campanyes militars romanes\n_START_SECTION_\nPrimeres campanyes italianes (458 \xe2\x80\x93 396 aC)\n_START_PARAGRAPH_\nEls ve\xc3\xafns immediats de Roma eren pobles llatins amb un sistema tribal similar al de Roma, o sabins dels Apenins i m\xc3\xa9s enll\xc3\xa0. Roma va v\xc3\xa8ncer als sabins, les ciutats etrusques i als llatins que havien rebutjat als governants etruscs, com havia fet Roma. _NEWLINE_Roma va v\xc3\xa8ncer als lavins i a Tusculum en la Batalla del Llac Regillus el 496 aC, als sabins en una batalla desconeguda el 446 aC, als eques en la Batalla del Mont Algidus el 458 aC, en la Batalla de Corbione el 446 aC als volscs i eques i de nou als volscs en la captura d'Antium el 377 aC, als aurunci en la Batalla d'Aricia, i als veients en la Batalla del Cremera el 477 aC, la Captura de Fidenae el 435 aC i el Setge de Ve\xc3\xafs el 396 aC Despr\xc3\xa9s de v\xc3\xa8ncer als veients, els romans havien completat la conquesta dels seus ve\xc3\xafns etruscos, a m\xc3\xa9s d'assegurar la seva posici\xc3\xb3 contra l'amena\xc3\xa7a immediata que suposaven les tribus de les muntanyes Apenines.\n_START_SECTION_\nL'amena\xc3\xa7a Germanica (113 \xe2\x80\x93 101 aC)\n_START_PARAGRAPH_\nLa Guerra Cimbria (113 - 101 aC) va ser un assumpte molt m\xc3\xa9s seri\xc3\xb3s que els enfrontaments del 121 aC Les tribus germ\xc3\xa0nic-celtes dels cimbres i els teutons van emigrar des del nord d'Europa cap als territoris del nord de Roma, enfrontant-se a Roma i els seus aliats. La Guerra Cimbria va ser la primera vegada des de la Segona Guerra P\xc3\xbanica que It\xc3\xa0lia i la mateixa Roma havien estat seriosament amena\xc3\xa7ades, i va causar una gran por en Roma durant un temps. Quan els cimbres li van concedir involunt\xc3\xa0riament un respir als romans desviant-se per saquejar Hisp\xc3\xa0nia, Roma va tenir l'oportunitat de preparar-se acuradament i enfrontar-se amb \xc3\xa8xit als cimbres, en la Batalla d'Aquae Sextae i la Batalla de Vercelae.\n_START_SECTION_\nExpansi\xc3\xb3 imperial (40 aC - 117)\n_START_PARAGRAPH_\nSota emperadors sense el perill d'enemics interns, com August o Traj\xc3\xa0, els militars van aconseguir grans augments territorials tant a l'est com a l'oest. A l'oest, despr\xc3\xa9s d'unes derrotes humiliants a les mans de tribus de sicambros, tencterios i esipetos el 16 aC, els ex\xc3\xa8rcits romans van fer ofensives cap al nord i l'oest, fora de la Gal\xc2\xb7lia, per subjugar gran part de Germ\xc3\xa0nia.\n_START_SECTION_\nConflictes amb els parts\n_START_PARAGRAPH_\nDurant un temps, les fronteres de Roma a l'est estaven governades indirectament mitjan\xc3\xa7ant un sistema d'estats sat\xc3\xa8l\xc2\xb7lits, donant lloc a una menor quantitat de campanyes militars directes que a l'oest en aquest per\xc3\xadode._NEWLINE_La terra d'Arm\xc3\xa8nia entre el Mar Negre i la Mar C\xc3\xa0spia es va convertir en el focus de contenci\xc3\xb3 entre l'imperi rom\xc3\xa0 i el part, i el control de la regi\xc3\xb3 es guanyava i perdia repetidament. Els parts van for\xc3\xa7ar Arm\xc3\xa8nia a sotmetre's a partir del 37. Per\xc3\xb2 el 47 els romans van recuperar el control del regne i li van oferir l'estatus de regne sat\xc3\xa8l\xc2\xb7lit. Amb Ner\xc3\xb3, els romans van lluitar una campanya entre el 55 i el 63 contra l'imperi part, que havia enva\xc3\xaft Arm\xc3\xa8nia de nou. Despr\xc3\xa9s de recuperar una vegada m\xc3\xa9s Arm\xc3\xa8nia el 60 i posteriorment perdre-la el 62, els romans van enviar Gneu Domici Corbul\xc3\xb3 el 63 cap als territoris de Volog\xc3\xa8s I de P\xc3\xa0rtia. Corbul\xc3\xb3 va tenir \xc3\xa8xit recuperant l'estat de sat\xc3\xa8l\xc2\xb7lit de Roma per a Arm\xc3\xa8nia, que va romandre fins al segle seg\xc3\xbcent.\n_START_SECTION_\nPer\xc3\xadode de migracions (163 - 378)\n_START_PARAGRAPH_\nDespr\xc3\xa9s de la derrota de Var a Germ\xc3\xa0nia el segle I, Roma havia adoptat una estrat\xc3\xa8gia principalment defensiva al llarg de la frontera amb Germ\xc3\xa0nia, construint una l\xc3\xadnia de defenses conegudes com llimis al llarg del Rin. Encara que la historicitat exacta no \xc3\xa9s clara, ja que els romans li solien assignar un mateix nom a diversos grups tribals diferents o, a la inversa, li aplicaven diversos noms a un mateix grup en temps diferents, certa barreja de pobles germ\xc3\xa0nics, celtes i tribus d'\xc3\xa8tnia mixta celta-germ\xc3\xa0nica es van establir a les terres de Germ\xc3\xa0nia des del segle I d'ara endavant. En el segle III, els querusc, br\xc3\xbacters, t\xc3\xa8ncters, usipets, marsis i cats de l'\xc3\xa8poca de Var b\xc3\xa9 havien evolucionat o b\xc3\xa9 havien estat despla\xc3\xa7ats per una confederaci\xc3\xb3 o alian\xc3\xa7a de tribus germ\xc3\xa0niques conegudes col\xc2\xb7lectivament com els alamans, esmentats per primera vegada per Cassi Di\xc3\xb3 en la seva descripci\xc3\xb3 de la campanya de Caracalla en el 213._NEWLINE_Al voltant de 166, diverses tribus germ\xc3\xa0niques van creuar el Danubi, assolint la mateixa It\xc3\xa0lia en el Setge d'Aquilea el 166, i el centre de Gr\xc3\xa8cia en el saqueig d'Eleusis. Encara que el problema essencial dels grans grups tribals de la frontera continuava sent molt semblant a la situaci\xc3\xb3 que va encarar Roma en segles anteriors, el segle III va viure un augment marcat en l'amena\xc3\xa7a en general, encara que hi ha desacords sobre si es va incrementar la pressi\xc3\xb3 externa o va declinar la capacitat de Roma per enfrontar-se a ella. Els carps i els s\xc3\xa0rmates, a qui els romans mantenien a ratlla, van ser reempla\xc3\xa7ats pels gots, de la mateixa manera que els quades i els marcomans que havien estat derrotats per Roma van ser reempla\xc3\xa7ats per la confederaci\xc3\xb3 dels alamans._NEWLINE_Els assentaments alamans creuaven amb freq\xc3\xbc\xc3\xa8ncia els limes (vegeu fotografia), atacant Germ\xc3\xa0nia Superior de manera que eren gaireb\xc3\xa9 tot el temps en conflicte amb l'Imperi Rom\xc3\xa0, mentre que els gots atacaven creuant el Danubi en batalles com la Batalla de Beroa i la Batalla de Philippopolis el 250 i la Batalla d'Abritus el 251, i tant els gots com els h\xc3\xa8ruls van devastar l'Egea i, m\xc3\xa9s tard, Gr\xc3\xa8cia, Tr\xc3\xa0cia i Maced\xc3\xb2nia. Tanmateix, el seu primer assalt d'import\xc3\xa0ncia a l'interior del territori rom\xc3\xa0 va tenir lloc en el 268. Aquell any els romans es van veure obligats a desposseir de tropes la seva frontera germ\xc3\xa0nica en resposta a una invasi\xc3\xb3 massiva d'una altra confederaci\xc3\xb3 germ\xc3\xa0nica tribal, els gots, a l'Est._NEWLINE_La pressi\xc3\xb3 dels grups tribals sobre l'imperi era el resultat d'una cadena de migracions amb les seves arrels molt a l'Est. els huns d'\xc3\x80sia que provenien de l'estepa russa van atacar als gots que, al seu torn, van atacar als dacis, alans i s\xc3\xa0rmates a les fronteres romanes o dins d'elles. Els gots van apar\xc3\xa8ixer per primera vegada en la hist\xc3\xb2ria com poblo distintiu en aquesta invasi\xc3\xb3 de 268, quan van poblar la pen\xc3\xadnsula balc\xc3\xa0nica i van envair les prov\xc3\xadncies romanes de Pann\xc3\xb2nia i Il\xc2\xb7l\xc3\xadria i fins i tot van amena\xc3\xa7ar la mateixa It\xc3\xa0lia._NEWLINE_Els alamans van aprofitar l'oportunitat per llan\xc3\xa7ar una invasi\xc3\xb3 a gran escala a la Gal\xc2\xb7lia i el nord d'It\xc3\xa0lia. Tanmateix, els visigots van ser derrotats en batalla aquell estiu a prop de la frontera actual entre It\xc3\xa0lia i Eslov\xc3\xa8nia, i despr\xc3\xa9s van ser repel\xc2\xb7lits en la Batalla de Naissus el setembre per Gal\xc2\xb7li\xc3\xa8, Claudi II el G\xc3\xb2tic i Lluci Domici Aureli\xc3\xa0, que despr\xc3\xa9s es va regirar i van derrotar els alamans en la Batalla del llac Benacus. El successor de Claudi II el G\xc3\xb2tic, Aureli\xc3\xa0, va derrotar els gots dues vegades m\xc3\xa9s en la Batalla de Fano i en la Batalla de Ticino. Els gots van seguir sent una important amena\xc3\xa7a per a l'Imperi, per\xc3\xb2 van dirigir els seus atacs lluny d'It\xc3\xa0lia durant diversos anys despr\xc3\xa9s de la seva derrota. El 284, les tropes godes servien en nom de l'ex\xc3\xa8rcit rom\xc3\xa0 com a tropes federades._NEWLINE_D'altra banda, els alamans van reprendre la seva empenta cap a It\xc3\xa0lia gaireb\xc3\xa9 immediatament. Van v\xc3\xa8ncer Aureli\xc3\xa0 en la Batalla de Placentia el 271, per\xc3\xb2 van ser derrotats en les batalles de Fano i Pav\xc3\xada aquell mateix any. Van ser derrotats de nou el 298 en les batalles de Lingones i Vindonissa, per\xc3\xb2 cinquanta anys despr\xc3\xa9s van tornar a ressorgir, fent incursions el 356 en la Batalla de Reims, el 357 en la Batalla d'Argentoratum, el 367 en la Batalla de Solicinium i el 378 en la batalla d'Argentovaria. Aquell mateix any, els gots van infligir una aclaparadora derrota a l'Imperi d'Orient en la Batalla de Adrian\xc3\xb2polis, en la que l'emperador Valent va ser massacrat junt amb desenes de milers de tropes romanes._NEWLINE_Alhora, els francs feien incursions creuant el Mar del Nord i el Canal de la M\xc3\xa0nega, els v\xc3\xa0ndals pressionaven al Rin, els iutungs al Danubi, els Iazigs, carps i taifales assetjaven a D\xc3\xa0cia, i els g\xc3\xa8pides es van unir als gots i h\xc3\xa8ruls en els seus atacs al voltant del Mar Negre. _NEWLINE_Aproximadament alhora, tribus menys conegudes com els b\xc3\xa0vars, baquates i quinquegentians assaltaven \xc3\x80frica._NEWLINE_Al comen\xc3\xa7ament del segle V, la pressi\xc3\xb3 sobre les fronteres occidentals de Roma es feia cada vegada m\xc3\xa9s intensa. Tanmateix, la frontera occidental no era l'\xc3\xbanica amena\xc3\xa7a: Roma tamb\xc3\xa9 patia amenaces internes i a les seves fronteres orientals.\n_START_SECTION_\nUsurpadors (193 - 394)\n_START_PARAGRAPH_\nEl fet que un militar prefer\xc3\xads donar suport al seu comandant abans que el seu emperador, significava que els comandants podien prendre el control absolut de l'ex\xc3\xa8rcit de qu\xc3\xa8 eren responsables i usurpar el tron imperial. La famosa crisi del segle III descriu la tumultuosa barreja d'assassinat, usurpaci\xc3\xb3 i lluita interna l'inici de la qual s'associa tradicionalment a l'assassinat de l'emperador Alexandre Sever el 235. Tanmateix, Cassi Di\xc3\xb3 col\xc2\xb7loca l'inici del declivi imperial en 180 amb l'ascensi\xc3\xb3 de C\xc3\xb2mmode al tron, una opini\xc3\xb3 amb qu\xc3\xa8 Edward Gibbon estava d'acord, per\xc3\xb2 Matyszak afirma que \xc2\xabla descomposici\xc3\xb3... s'havia establert molt abans\xc2\xbb._NEWLINE_Encara que la crisi del segle III no va ser el comen\xc3\xa7ament absolut del declivi de Roma, s\xc3\xad que va marcar una gran pressi\xc3\xb3 sobre l'imperi en embarcar-se els romans en una guerra despr\xc3\xa9s d'una altra amb una intensitat desconeguda des dels \xc3\xbaltims dies de la Rep\xc3\xbablica. En l'espai d'un segle, vint-i-set oficials militars es van proclamar emperadors i van regnar en parts de l'imperi durant mesos o dies, i tots ells, menys dos, van morir violentament. L'\xc3\xa8poca va estar caracteritzada per un ex\xc3\xa8rcit rom\xc3\xa0 que el mateix s'atacava a si mateix que a un invasor extern, situaci\xc3\xb3 que va assolir el seu punt cr\xc3\xadtic el 256. Ir\xc3\xb2nicament, encara que aquestes usurpacions van ser les que van conduir a la ruptura de l'Imperi durant la crisi, va ser la for\xc3\xa7a de diversos generals de les fronteres la que va ajudar a reunificar l'imperi mitjan\xc3\xa7ant la for\xc3\xa7a de les armes._NEWLINE_La situaci\xc3\xb3 era complexa, sovint amb tres o m\xc3\xa9s usurpadors existint alhora. Septimi Sever i Pescenni N\xc3\xadger, ambd\xc3\xb3s generals rebels promocionats a emperador per les tropes que comandaven, es van enfrontar per primera vegada en 193 en la Batalla de C\xc3\xadzic, en la qual N\xc3\xadger va ser derrotat. Tanmateix, van fer falta dues derrotes m\xc3\xa9s en la Batalla de Nicea aquell mateix any i en la Batalla d'Issos l'any seg\xc3\xbcent perqu\xc3\xa8 N\xc3\xadger fos derrotat definitivament. Gaireb\xc3\xa9 immediatament despr\xc3\xa9s que les esperances de N\xc3\xadger al tron imperial haguessin estat llan\xc3\xa7ades per terra, Sever es va veure obligat a ocupar-se d'un altre rival al tron en la persona de Clodi Alb\xc3\xad, que al principi havia estat un aliat de Sever. Alb\xc3\xad va ser proclamat emperador per les seves tropes a Brit\xc3\xa0nia i, creuant cap a la Gal\xc2\xb7lia, va v\xc3\xa8ncer el general de Sever, Viri Llop en batalla, per\xc3\xb2 posteriorment va ser derrotat i es va su\xc3\xafcidar en la Batalla de Lugdunum pel mateix Sever._NEWLINE_Despr\xc3\xa9s d'aquest temps regirat, Sever no va tenir m\xc3\xa9s amenaces internes durant la resta del seu regnat, i el regnat del seu successor Caracalla va transc\xc3\xb3rrer sense interrupcions fins que va ser assassinat per Macr\xc3\xad, que es va proclamar emperador. Encara que la posici\xc3\xb3 de Macr\xc3\xad va ser ratificada pel senat de Roma, les tropes d'Elag\xc3\xa0bal li van declarar la guerra com a emperador, i ambd\xc3\xb3s es van enfrontar en la Batalla d'Antioquia el 218, en la qual Macr\xc3\xad va ser derrotat. Tanmateix, el mateix Avito -que va assumir el nom imperial d'Elag\xc3\xa0bal- va ser assassinat poc despr\xc3\xa9s i Alexandre Sever, que va ser proclamat emperador tant per la Gu\xc3\xa0rdia Pretoriana com pel senat, va ser assassinat tamb\xc3\xa9 despr\xc3\xa9s d'un curt regnat. Els seus assassins treballaven en nom de l'ex\xc3\xa8rcit, que estava descontentament amb la seva paga, col\xc2\xb7locant al seu lloc Maxim\xc3\xad el Traci. Tanmateix, poc despr\xc3\xa9s d'haver estat aclamat emperador per l'ex\xc3\xa8rcit, Maxim\xc3\xad va ser enderrocat tamb\xc3\xa9 per ell i, malgrat guanyar la Batalla de Cartago contra l'emperador de nou proclamat pel senat, Gordi\xc3\xa0 II, va ser assassinat quan a les seves tropes els va semblar que no seria capa\xc3\xa7 de superar el seg\xc3\xbcent candidat senatorial, Gordi\xc3\xa0 III._NEWLINE_La destinaci\xc3\xb3 de Gordi\xc3\xa0 III no \xc3\xa9s clara, encara que podria haver estat assassinat pel seu propi successor, Felip l'\xc3\x80rab, que va governar nom\xc3\xa9s uns quants anys fins que, de nou, l'ex\xc3\xa8rcit va proclamar un general com a emperador, aquesta vegada a Deci, que va derrotar a Felip en la Batalla de Verona per obtenir el tron. Alguns generals d'\xc3\xa8xit van evitar lluitar contra els usurpadors pel tron, sobretot perqu\xc3\xa8 eren assassinats per les seves pr\xc3\xb2pies tropes abans que tinguessin oportunitat de comen\xc3\xa7ar la batalla, la qual cosa almenys va alliberar moment\xc3\xa0niament l'imperi de les p\xc3\xa8rdues d'homes a causa de disputes internes. L'\xc3\xbanica excepci\xc3\xb3 a aquesta regla va ser Gal\xc2\xb7li\xc3\xa8, emperador des de 260 el 268, que es va haver d'enfrontar a una notable quantitat d'usurpadors, a la majoria dels quals va v\xc3\xa8ncer en batalla campal. L'ex\xc3\xa8rcit va romandre en aquesta tessitura fins i tot 273, quan Luci Domici Aureli\xc3\xa0 va v\xc3\xa8ncer l'usurpador g\xc3\xa0l\xc2\xb7lic T\xc3\xa8tric I en la Batalla de Chalons. La d\xc3\xa8cada seg\xc3\xbcent va presenciar un nombre d'usurpadors gaireb\xc3\xa9 incre\xc3\xafble, de vegades 3 al mateix temps, tots lluitant pel tron imperial. La majoria de les batalles no estan registrades, sobretot pel regirat d'aquesta \xc3\xa8poca, fins i tot que Diocleci\xc3\xa0, ell mateix un usurpador, va v\xc3\xa8ncer Car\xc3\xad en la Batalla de Margus per convertir-se emperador._NEWLINE_En aquest moment es va restaurar certa estabilitat, amb l'imperi dividit en una tetrarquia de dos emperadors importants i dos menors, un sistema que va evitar les guerres civils durant un per\xc3\xadode curt de temps, fins al 312. Aquell any, les relacions entre les diferents parts de la tetrarquia es van esfondrar completament i Constant\xc3\xad I el Gran, Licini I, Maxenci i Maxim\xc3\xad Daia van lluitar pel control de l'imperi. En la Batalla de Tor\xc3\xad, Constant\xc3\xad va derrotar Maxenci i en la Batalla de Tzirallum Licini va v\xc3\xa8ncer Maxim\xc3\xad. A partir del 314, Constant\xc3\xad va v\xc3\xa8ncer Licini en la Batalla de C\xc3\xadbales, despr\xc3\xa9s en la Batalla de Mardia, i despr\xc3\xa9s de nou en la Batalla d'Adrian\xc3\xb3polis, la Batalla de l'Hel\xc2\xb7lespont i la Batalla de Cris\xc3\xb2polis._NEWLINE_Despr\xc3\xa9s Constant\xc3\xad es va ocupar de Maxenci, vencent-lo en la Batalla de Verona i la Batalla del Pont Milvi el mateix any. El fill de Constant\xc3\xad, Flavi Claudi Constant\xc3\xad, va heretar el govern del seu pare i va v\xc3\xa8ncer l'usurpador Maxenci primer en la Batalla de Mursa Major i despr\xc3\xa9s en la Batalla de Mons Seleucus._NEWLINE_Els emperadors seg\xc3\xbcents Valent i Teodosi I tamb\xc3\xa9 van v\xc3\xa8ncer altres usurpadors en la Batalla de Thyatira i les batalles del Sava i del Fr\xc3\xadgid respectivament.\n_START_SECTION_\nConclusions\n_START_PARAGRAPH_\nHi ha pocs ex\xc3\xa8rcits, antics o moderns, que hagin combatut tan extensament i durant tant de temps com l'ex\xc3\xa8rcit rom\xc3\xa0. Tot i la famosa afirmaci\xc3\xb3 de Napole\xc3\xb3 que \xc2\xabEls gals no van ser conquerits pels [ex\xc3\xa8rcits] romans, sin\xc3\xb3 per C\xc3\xa8sar\xc2\xbb, no \xc3\xa9s menys cert que els romans estaven disposats a suportar tremendes p\xc3\xa8rdues humanes en les campanyes. Encara que els generals romans solien compartir el dest\xc3\xad dels seus soldats, va ser dels milions de soldats de l'ex\xc3\xa8rcit rom\xc3\xa0 d'on va sorgir el major sacrifici, i durant gran part de la hist\xc3\xb2ria de Roma, els seus soldats van lluitar de manera lleial i desinteressada per l'estat i les seves llars. _NEWLINE_No obstant aix\xc3\xb2, al Baix Imperi Rom\xc3\xa0, els soldats seguien als seus comandants poc m\xc3\xa9s que per la promesa d'or: tanmateix, i malgrat que Roma havia de fer front a grans amenaces externes, haguessin estat capa\xc3\xa7os de resistir si no s'haguessin vist obligats a combatre entre ells mateixos tan sovint i si els seus generals no haguessin conspirat per usurpar el tron en lloc de donar-hi suport. _NEWLINE_Encara que l'opini\xc3\xb3 tradicional ha estat que l'expansi\xc3\xb3 romana va ser una empresa noble, justificada perqu\xc3\xa8 \xc2\xabportava la torxa de la civilitzaci\xc3\xb3 cap a la foscor b\xc3\xa0rbara\xc2\xbb, recentment ha sorgit una opini\xc3\xb3 alternativa que sost\xc3\xa9 que el naixement de Roma que va seguir a la seva expansi\xc3\xb3 militar va tenir lloc nom\xc3\xa9s a costa de l'extinci\xc3\xb3 d'altres cultures emergents i vigoroses, com els celtes i els dacis. Potser el mateix fet que gran part del llegat, lleis, institucions i conceptes de la vida occidental estiguin influ\xc3\xafts per una Roma de la qual hem heretat tant, engendri la idea que Roma era l'\xc3\xbanica cultura que tenia alguna cosa per oferir i que no es va perdre molt amb aquestes cultures que van extingir els ex\xc3\xa8rcits romans i amagui el fet que gran part d'Europa es va desenvolupar a partir un monocultiu rom\xc3\xa0."