b'\n_START_ARTICLE_\nTour de Fran\xc3\xa7a de 1934\n_START_SECTION_\nCanvis respecte a l\'edici\xc3\xb3 anterior\n_START_PARAGRAPH_\nLa novetat m\xc3\xa9s destacable respecte les edicions anteriors fou la introducci\xc3\xb3 de la contrarellotge individual. En alguna edici\xc3\xb3 anterior s\'havien disputat contrarellotges, per\xc3\xb2 eren per equips. Arran del canvi patit pel Tour de Fran\xc3\xa7a a partir de 1930, amb el pas d\'equips comercials a equips nacionals, l\'organitzaci\xc3\xb3 del Tour va haver de pagar l\'allotjament, el trasllat i la manutenci\xc3\xb3 dels ciclistes. L\'organitzaci\xc3\xb3 rebia els diners de les vendes de l\'Auto, el diari organitzador del Tour. L\'Auto era un diari que sortia pel mat\xc3\xad, a difer\xc3\xa8ncia d\'un dels seus competidors, el Paris-Soir, que sortia al vespre. El Paris-Soir tamb\xc3\xa9 seguia el Tour i podia publicar els resultats el mateix dia, mentre l\'Auto havia d\'esperar a l\'endem\xc3\xa0, per la qual cosa publicava not\xc3\xadcies antigues. Per contrarestar aquest fet les etapes del Tour de Fran\xc3\xa7a passaren a comen\xc3\xa7ar m\xc3\xa9s tard, amb la qual cosa acabaven despr\xc3\xa9s que el Paris-Soir s\'hagu\xc3\xa9s impr\xc3\xa8s. L\'editor d\'esports del Paris-Soir va respondre amb la creaci\xc3\xb3 d\'una nova carrera, el Gran Premi de les Nacions, disputat com a contrarellotge individual. La primera edici\xc3\xb3 va tenir lloc el 1932, tot i que en un primer moment no va ser ben rebuda pels ciclistes, per\xc3\xb2 a partir de 1933 va ser tot un \xc3\xa8xit. Henri Desgrange, director del Tour, va veure l\'\xc3\xa8xit dels ciclistes francesos al Gran Premi de les Nacions i va decidir adaptar el format de les contrarellotges individuals al Tour. No tots els ciclistes van veure b\xc3\xa9 aquest format: Ren\xc3\xa9 Vietto, un escalador, va dir que era una prova avorrida de cavalls de vapor, mentre en una cursa de bicicletes tamb\xc3\xa9 s\'havia de fer servir el cap. Altres ciclistes van dir que les contrarellotges individuals anul\xc2\xb7larien l\'efecte de la bona feina en equip._NEWLINE_Les bonificacions establertes el 1933 es va reduir lleugerament: el guanyador d\'una etapa rebia 90 segons de bonificaci\xc3\xb3, i el segon classificat 45 segons. A m\xc3\xa9s, el guanyador d\'etapa rebia una bonificaci\xc3\xb3 igual a la difer\xc3\xa8ncia entre ell i el segon classificat, amb un m\xc3\xa0xim de dos minuts. Aquest mateix sistema de bonificaci\xc3\xb3 s\'aplicaria sobre els ports de muntanya que comptaven per a la classificaci\xc3\xb3 de la muntanya._NEWLINE_El 1933 fins a 40 touriste-routiers, ciclistes que no estaven inclosos en cap equip nacional, van disputar la cursa, per\xc3\xb2 el 1934 es va reduir a 20.\n_START_SECTION_\nFavorits\n_START_PARAGRAPH_\nTots els ciclistes que componien l\'equip franc\xc3\xa8s eren de primer nivell, sent els principals corredors el vencedor del 1933, Georges Speicher, Roger Lap\xc3\xa9bie, l\'antic vencedor del tour Antonin Magne i Maurice Archambaud, que havia tingut un gran rendiment el 1933. Es critic\xc3\xa0 el fet d\'haver seleccionat a Ren\xc3\xa9 Vietto, un jove ciclista de tan sols vint anys amb molt poc palmar\xc3\xa8s al darrere. L\'equip itali\xc3\xa0 comptava amb Giuseppe Martano que el 1933 havia corregut com a touriste-routier. L\'equip belga, normalment compost per grans ciclistes, en aquesta ocasi\xc3\xb3 era molt fluix.\n_START_SECTION_\nRecorregut\n_START_PARAGRAPH_\nCom en l\'edici\xc3\xb3 precedent el recorregut ressegueix Fran\xc3\xa7a en el sentit de les agulles del rellotge, passant primer pels Alps i posteriorment pels Pirineus, sent els principals colls a superar el Galibier, el Tourmalet i l\'Aubisca. En el sector sector de la 21a etapa es disputa per primera vegada una contrarellotge individual, entre La Roche-sur-Yon i Nantes i 90 quil\xc3\xb2metres de recorregut. En aquesta edici\xc3\xb3 no hi ha cap nova vila que aculli una etapa.\n_START_SECTION_\nDesenvolupament de la cursa\n_START_PARAGRAPH_\nLa primera etapa del Tour fou guanyada pel vencedor de l\'edici\xc3\xb3 anterior, Georges Speicher, amb la qual cosa pass\xc3\xa0 a vestir el primer mallot groc. En la segona etapa va perdre el liderat en quedar fraccionat el gran grup i ell quedar relegat a un segon grup, mentre Antonin Magne entrava en el grup capdavanter i passava a liderar la cursa._NEWLINE_Despr\xc3\xa9s de la sisena etapa, abans de les dures ascensions als Alps, Magne liderava la cursa amb gaireb\xc3\xa9 8 minuts sobre el segon classificat, Martano. Als Alps Ren\xc3\xa9 Vietto va ser el millor, guanyant la setena i novena etapes i passant a ocupar la tercera posici\xc3\xb3 en la classificaci\xc3\xb3 general, a mitja hora de Magne. Si no hagu\xc3\xa9s perdut 40 minuts en les dues primeres etapes, per culpa de diverses punxades, hauria passat a liderar la cursa. Martano havia estat capa\xc3\xa7 de reduir el marge de Magne a poc m\xc3\xa9s de dos minuts._NEWLINE_Les etapes 12 a 14, que servien per unir els Alps amb els Pirineus, van ser guanyades per ciclistes francesos, sense canvis importants en la classificaci\xc3\xb3 general. En la quinzena etapa Magne va atacar en la primera ascensi\xc3\xb3, per\xc3\xb2 Martano no es va despenjar. Al pas pel coll de Pimorent, Vietto va ser el primer, seguit per Magne i Martano. En el descens Magne va caure per culpa d\'un sot, i va trencar part de la roda davantera de la bicicleta. Martano va veure opcions a deixar enrere Magne i va accelerar. Magne va preguntar a Vietto per la seva bicicleta, per\xc3\xb2 Vietto nom\xc3\xa9s li va cedir la roda davantera. Poc despr\xc3\xa9s d\'adon\xc3\xa0 que el quadre de la bicicleta tamb\xc3\xa9 havia quedat malm\xc3\xa8s en l\'accident, de manera que quan Speicher, el seg\xc3\xbcent ciclista franc\xc3\xa8s en apar\xc3\xa8ixer, Magne li va agafar la bicicleta. Vietto va haver d\'esperar diversos minuts per aconseguir una roda davantera de substituci\xc3\xb3 i va perdre totes les possibilitats a la vict\xc3\xb2ria d\'etapa. Un fot\xc3\xb2graf va fer una fotografia a Vietto plorant, amb una bicicleta sense la roda davantera. Quan aquesta fotografia es va publicar els diaris el van anomenar "Li Roi Ren\xc3\xa9" (el rei Ren\xc3\xa9)._NEWLINE_En la setzena etapa les coses van empitjorar per a Vietto, ja que tot i ser el primer a coronar els dos primers ports de l\'etapa, amb Magne i Martano seguint-lo ben a prop. En el descens del Port\xc3\xa8th d\'Asp\xc3\xa8th, Magne va caure novament i va trencar la roda del darrere. Vietto no ho va veure i continuava al davant. Quan acab\xc3\xa0 el descens un jutge de la cursa l\'inform\xc3\xa0 de la caiguda de Magne. Roger Lap\xc3\xa9bie estava pel davant, mentre la resta de ciclistes francesos estaven molt enrere, per la qual cosa Magne estava sense companys de suport. Vietto va girar cua fins a arribar on era Magne, el qual va agafar la bicicleta de Vietto. Magne va reiniciar el descens, fins a arribar on l\'esperava Lap\xc3\xa9bie, i junts atraparen a Martano. Vietto va haver d\'esperar que el cotxe de suport li port\xc3\xa9s una bicicleta nova i va acabar perdent quatre minuts respecte a Magne, Martano i Lap\xc3\xa9bie. Vietto no estava content amb el que havia passat, i opinava que Magne no sabia anar en bicicleta i que Lap\xc3\xa9bie no hauria d\'haver estat avan\xc3\xa7at. Per altra banda, Magne estava agra\xc3\xaft pel que havien fet Vietto i Lap\xc3\xa9bie._NEWLINE_En la distena etapa Magne va deixar enrere a Martano, el qual va trencar el quadre de la bicicleta, i va acabar perdent 13 minuts respecte a Magne, el qual va guanyar l\'etapa, per la qual cosa qued\xc3\xa0 a gaireb\xc3\xa9 20 minuts en la general. En la divuitena etapa Magne va perdre quatre minuts respecte a Martano. Podria haver estat m\xc3\xa9s temps si no fos perqu\xc3\xa8 Vietto i Lap\xc3\xa9bie havien recollit les bonificacions al pas pels colls i en l\'arribada._NEWLINE_En les posteriors etapes planes no es produ\xc3\xafren canvis significatius en la classificaci\xc3\xb3 general, excepte en la contrarellotge individual de la vint-i-unena etapa. Magne en va ser el vencedor i augment\xc3\xa0 la difer\xc3\xa8ncia respecte a Martano en 8 minuts m\xc3\xa9s. Per la seva banda Vietto havia recuperat temps, cosa que li havia perm\xc3\xa8s passar a ocupar la cinquena posici\xc3\xb3 en la classificaci\xc3\xb3 general, alhora que guanyava la classificaci\xc3\xb3 de la muntanya. Magne havia fet una cursa constant durant tot el Tour, i s\'havia beneficiat per tenir al seu voltant un gran equip de suport. Aquesta era la seva segona vict\xc3\xb2ria al Tour de Fran\xc3\xa7a, despr\xc3\xa9s de l\'aconseguida el 1931, i la cinquena de Fran\xc3\xa7a en la classificaci\xc3\xb3 per equips.\n_START_SECTION_\nAltres classificacions\n_START_PARAGRAPH_\nEl quart classificat de la general, F\xc3\xa9licien Vervaecke, fou el vencedor entre els ciclistes de la categoria "individual". Aquesta classificaci\xc3\xb3 fou calculada de la mateixa manera que la classificaci\xc3\xb3 general, per\xc3\xb2 sols entre els ciclistes que corrien com a individuals.\n_START_SECTION_\nA posteriori\n_START_PARAGRAPH_\nLa contrarellotge individual que es va introduir el 1934 va resultar ser tot un \xc3\xa8xit, i des d\'aquell moment s\'ha emprat en gaireb\xc3\xa9 totes les edicions. Ren\xc3\xa9 Vietto, que va haver de sacrificar les seves oportunitats de vict\xc3\xb2ria per ajudar al seu cap de files, Magne, estava conven\xc3\xa7ut que hauria pogut guanyar el Tour.'