b'\n_START_ARTICLE_\nLa petita que fa mitja\n_START_SECTION_\nContext hist\xc3\xb2ric i art\xc3\xadstic\n_START_PARAGRAPH_\nNascut l\'any 1894, Obiols va \xc3\xa9sser deixeble de Torres i Garcia i en la seua jovenesa reb\xc3\xa9 una forta influ\xc3\xa8ncia d\'Aragay i Xavier Nogu\xc3\xa9s. En tornar de Flor\xc3\xa8ncia, on va residir en 1920-1921 amb el poeta Carles Riba, ja havia adquirit el seu estil de pintor muralista t\xc3\xadpic del Noucentisme. Les seus composicions en edificis p\xc3\xbablics i privats (la Biblioteca Popular de la Dona el 1922, la Casa Guarro de Sarri\xc3\xa0 el 1923, la c\xc3\xbapula del vest\xc3\xadbul de Correus el 1925) plasmen una Catalunya idealitzada, de paisatges serens, plena d\'infants, de garlandes, d\'\xc3\xa0ngels m\xc3\xbasics, caracter\xc3\xadstiques que feren dir a Joan Teixidor: "M\xc3\xa9s que la recerca de nous valors pl\xc3\xa0stics, a Obiols li interessa l\'aprofundiment dels antics." Durant la darrera Guerra Civil Espanyola treball\xc3\xa0 per a la Generalitat de Catalunya com a il\xc2\xb7lustrador de cartells, de revistes i de L\'Auca del noi catal\xc3\xa0 antifeixista i hum\xc3\xa0 (amb dibuixos a ploma acolorits que serv\xc3\xad com a instrument de propaganda a l\'estranger), i com a autor dels murals de la Conselleria de Finances (avui a l\'anomenat Sal\xc3\xb3 de C\xc3\xb2nsols de la Cambra de Comer\xc3\xa7) sobre els temes medievals de Les Drassanes de Barcelona i La Taula de Canvi. Despr\xc3\xa9s de la guerra, altre cop actu\xc3\xa0 com a muralista al Monestir de Montserrat (1943-1951), a l\'Esgl\xc3\xa9sia Parroquial de Sarri\xc3\xa0 i a la Sala del Bon Govern de l\'Ajuntament de Barcelona (1960).\n_START_SECTION_\nDescripci\xc3\xb3\n_START_PARAGRAPH_\nAquest quadre, tot i \xc3\xa9sser un oli, conserva les harmonies delicades i els tons terrosos t\xc3\xadpics de la pintura mural, que ac\xc3\xad l\'ajuden a expressar la gr\xc3\xa0cia casolana de la cadira catalana de fusta tornejada i seient de balca, nom\xc3\xa9s mostrada fragment\xc3\xa0riament, i la tendresa i alegria de la infantesa. Els personatges d\'Obiols, tal com va escriure Alexandre Cirici i Pellicer, no saben \xc3\xa9sser ni vells ni dolorosos, i l\'ombra no sap envair els seus espais.'