b"\n_START_ARTICLE_\nTeatro Carlo Felice\n_START_SECTION_\nHist\xc3\xb2ria\n_START_PARAGRAPH_\nLa sala porta el nom de duc Carles F\xc3\xa8lix (Carlo Felice) i data del 24 de desembre de 1824, quan l'excel\xc2\xb7lent\xc3\xadssim departament de teatre va ser establert. El 31 de gener de 1825, l'arquitecte local, Carlo Barabino, va presentar el seu disseny per a la casa de l'\xc3\xb2pera que es construiria en la seu e l'esgl\xc3\xa9sia de San Dom\xc3\xa9nico. Els frares dominicans es van traslladar fora d'ella i la primera pedra del nou edifici es va col\xc2\xb7locar el 19 de mar\xc3\xa7 de 1826. L'obra inaugural va ser l'\xc3\xb2pera de Bellini Bianca e Fernando que va tenir lloc el 7 d'abril de 1828, encara que l'estructura i decoraci\xc3\xb3 no estaven acabats. L'auditori d\xc3\xb3na cabuda a una audi\xc3\xa8ncia a la ratlla de 2.500 en cinc nivells -cadascun amb 33 compartiments-, a la part superior es troba una galeria. L'ac\xc3\xbastica es considera entre els millors de l'\xc3\xa8poca. _NEWLINE_Des de 1853 i durant quasi quaranta anys, Verdi va tenir forts vincles professionals amb el Teatre Carlo Felice. El 1892, G\xc3\xa8nova va commemorar el 400 aniversari de Colom i la descoberta d'Am\xc3\xa8rica i per celebrar l'ocasi\xc3\xb3, el teatre Carlo Felice va ser modificat i redecorat amb un cost de 420.000 lires. Verdi va ser elegit per compondre una \xc3\xb2pera per a l'ocasi\xc3\xb3, per\xc3\xb2 ell va declinar l'honor, amb l'excusa que era massa vell.\n_START_SECTION_\nModificacions i reconstruccions\n_START_PARAGRAPH_\nLa sala es va modificar diverses vegades durant els anys 1859-1934, i es va mantenir indemne fins al 9 de febrer de 1941, quan els trets d'un vaixell de guerra brit\xc3\xa0nic van afectar el sostre, deixant un gran forat a cel obert i destruint el sostre de l'auditori que havia estat un exemple \xc3\xbanic de l'extravag\xc3\xa0ncia del segle XIX, estant la seva principal caracter\xc3\xadstica un ampli cercle d'\xc3\xa0ngels, querubins i d'altres criatures alades brillantment pintades en alt relleu sobre el sostre. _NEWLINE_L'edifici va patir nous danys el 5 d'agost de 1943, quan bombes de la Segona Guerra Mundial van iniciar un incendi que va destruir el backstage incloent tots els paisatges i els accessoris de fusta, per\xc3\xb2 sense afectar l'auditori principal. Lamentablement m\xc3\xa9s danys van ser causats pels saquejadors, que van espoliar a la part posterior del teatre de totes les desferres de metall que podien. Finalment, un atac aeri al setembre de 1944 va causar la destrucci\xc3\xb3 de la part frontal del teatre deixant pr\xc3\xa0cticament solament les parets exteriors i els passadissos darrere les files de llotges intactes. Plans de reconstrucci\xc3\xb3 es van iniciar immediatament despr\xc3\xa9s de la guerra. El primer disseny de Paolo Antonio Chessa (1951) va ser rebutjat, i el segon per Carlo Scarpa va ser aprovat el 1977, la seva prematura mort li va impedir fer-ho. Aldo Rossi va ser qui va realitzar la reconstrucci\xc3\xb3 que veiem avui, en el que parts de la fa\xc3\xa7ana original s'ha recreat, per\xc3\xb2 l'interior \xc3\xa9s completament modern. La sala va reobrir oficialment al juny de 1991, amb la composici\xc3\xb3 d'un sal\xc3\xb3 principal amb 2.000 seients i un petit auditori de fins a 200 seients."