b"\n_START_ARTICLE_\nVescomtat de Bas\n_START_PARAGRAPH_\nEl vescomtat de Besal\xc3\xba, despr\xc3\xa9s anomenat Vescomtat de Bas, fou una jurisdicci\xc3\xb3 feudal sorgida com a seguiment del desaparegut comtat de Besal\xc3\xba. La seva possessi\xc3\xb3 fou sempre complexa i subjecte a molts canvis de mans i negociacions.\n_START_SECTION_\nExtensi\xc3\xb3\n_START_PARAGRAPH_\n\xc3\x89s dif\xc3\xadcil poder concretar amb exactitud quins eren els l\xc3\xadmits de l\xe2\x80\x99original i antic Vescomtat de Bas. No obstant aix\xc3\xb2, a trav\xc3\xa9s de l\xe2\x80\x99examen de documentaci\xc3\xb3 referent a aquest tema podem comprovar que tenia els seg\xc3\xbcents l\xc3\xadmits:_NEWLINE_- Nord: Pel Nord confrontava amb Riudaura, tot seguint el curs de la riera de Bianya, i agafava els cims de les muntanyes de Santigosa, Coll de Caubet, Colldecanes, Milany, Collfret i el Puigsacalm_NEWLINE_- Oest:  Seguia la serralada de Santa Magdalena fins unir-se al Coll de Bracons amb la serralada coneguda per Cingleres d'Ayats i passava per els cims  de Joanetes, Castell\xc3\xb3 de Bas, Cabrera i Rupit, on doblava la l\xc3\xadnia i seguia els l\xc3\xadmits de l'actual municipi de Sant Esteve de Bas_NEWLINE_- Sud:  Amb la muntanya i castell de Colltort i tamb\xc3\xa9 amb el poble de Santa Pau. Ambd\xc3\xb3s, indrets que formaven part de la Baronia de Santa Pau. _NEWLINE_- Est:  Seguia el curs del riu Fluvi\xc3\xa0 fins trobar la riera de Ridaura, afluent del mateix riu._NEWLINE_Aix\xc3\xad doncs, aquest vescomtat  es componia per els indrets/llocs i parr\xc3\xb2quies de:  Cabrera, Falgars, Sant Esteve d'en Bas, Sant Pere de les Preses, Joanetes, Sant Privat d'en Bas, Santa Maria de Puipardines, La Pinya, Sant Joan dels Balbs, Riudaura, Sant Andreu del Coll i Olot._NEWLINE_Per tant, el territori inicial del que fou el Vescomtat de Bas, en els seus or\xc3\xadgens, abarcava el que avui dia s\xc3\xb3n la Vall de Bas, Les Preses, Riudaura, i Olot. O sigui, els terrenys que es troben a la part alta del riu Fluvi\xc3\xa0.\n_START_SECTION_\nContinuaci\xc3\xb3 de la casa de Besal\xc3\xba\n_START_PARAGRAPH_\nMonsalvatge esmenta el 986 un suposat vescomte de Besal\xc3\xba anomenat Bernat, per\xc3\xb2 podria ser en realitat Bernat Udalard, vescomte de Barcelona. Feliu de la Pe\xc3\xb1a diu que a l'expedici\xc3\xb3 de Ramon Borrell I a C\xc3\xb2rdova hi va participar un Huguet vescomte de Bas, per\xc3\xb2 la dada tampoc \xc3\xa9s segura, ja que en aquesta data el t\xc3\xadtol de vescomte de Bas no existia. El primer vescomte de Besal\xc3\xba segur fou Udalard Bernat, senyor del Castell de Mont-ros, proper a Castellfollit de la Roca, que era fill de Bernat Isarn, senyor del castell de Milany i n\xc3\xa9t d'Arnau Isarn, vescomte del Conflent; i que estava casat amb Ermessenda, senyora de Beuda i Montagut. Ja exercia sens dubte el 1079, i encara era viu quan va participar en l'expedici\xc3\xb3 a les Balears del 1114. Ja era mort el 1118: Com que el seu fill Pere (o Pere Udalard) havia mort abans que ell, l'her\xc3\xa8ncia va recaure al net Udalard II (casat amb Ferrana de Montcada), el qual va morir jove vers 1123 deixant un fill nen, Pere I, sota tutela del seu oncle matern Guillem Ramon de Montcada. El jove Pere fou el primer que va usar el t\xc3\xadtol de vescomte de Bas el 1126, 15 anys despr\xc3\xa9s de la fi del comtat de Besal\xc3\xba, per\xc3\xb2 va morir poc despr\xc3\xa9s el 1127 sense descend\xc3\xa8ncia.\n_START_SECTION_\nSota el casal d'Emp\xc3\xbaries\n_START_PARAGRAPH_\nEl 1231 Eldiarda va traspassar la reg\xc3\xa8ncia al seu fill Sim\xc3\xb3 I de Palau quan aquest es va casar amb Gueraua d'Anglesola. Uns anys despr\xc3\xa9s, cap el 1240, Sim\xc3\xb3 (que era besn\xc3\xa9t de Pon\xc3\xa7 II per via femenina) va comprar el t\xc3\xadtol que regentava a Pere IV, i aix\xc3\xad va esdevenir el vescomte de Bas titular i fou reconegut pel rei. Sim\xc3\xb3 va morir el 1247, motiu pel qual Gueraua va regentar-lo fins que la filla Sibil\xc2\xb7la va heretar el t\xc3\xadtol al casar-se amb Hug V comte d'Emp\xc3\xbaries (o Hug IV de Bas) el 1262. Malgrat tot, un cop v\xc3\xaddua Sibil\xc2\xb7la va haver de vendre el vescomtat al rei Pere III el 1280; de la mateixa manera que tamb\xc3\xa9 s'hagu\xc3\xa9 de vendre els castells de Milany, Vallfogona, Llaiers i Puigmal al seu nebot Dalmau de Palau. El rei acabaria tornant el vescomtat de Bas el 1285 a Pon\xc3\xa7 V d'Emp\xc3\xbaries i IV de Bas (fill de Sibil\xc2\xb7la i Hug V), el qual va traspassar-lo al seu germ\xc3\xa0, o germanastre, Hug de Bas el 1291, conegut com a Huguet, i que tamb\xc3\xa9 era comte d'Esquilacce o Squillace. Per\xc3\xb2 el vescomtat de Bas li fou confiscat pel rei Jaume el Just el 1300, com a c\xc3\xa0stig per haver pres partit pel seu germ\xc3\xa0 Frederic II a la corona de Sic\xc3\xadlia. El 1315 el rei el va tornar al darrer comte d'Emp\xc3\xbaries, llavors Pon\xc3\xa7 Malgaul\xc3\xad, que va morir sense descend\xc3\xa8ncia el 1322 deixant com a hereu del testament comtal el seu oncle: Ramon d'Emp\xc3\xbaries, prior a Catalunya de l'ordre de l'Hospital (germ\xc3\xa0 de Pon\xc3\xa7 V i germanastre d'Hug). Tot i que te\xc3\xb2ricament el vescomtat de Bas havia de tornar a mans de la corona, el rei Jaume el va cedir tamb\xc3\xa9 al prior Ramon com a penyora d'un deute de 40.000 sous. Un cop pagat el deute el 1331, Hug V (Huguet) va recuperar el t\xc3\xadtol a canvi de setanta mil sous, que va pagar al rei Alfons III.\n_START_SECTION_\nSota el llinatge dels Cabrera\n_START_PARAGRAPH_\nNo queda clar com el t\xc3\xadtol de vescomte de Bas va acabar en mans de la fam\xc3\xadlia Cabrera. Hom afirma que Huguet d'Emp\xc3\xbaries el va deixar en testament al conseller reial Bernat II de Cabrera (amb qui eren parents), el qual despr\xc3\xa9s d'heretar-lo el 1335 l'hauria permutat amb el rei Pere el Cerimoni\xc3\xb3s pels castells de C\xc3\xa0noves i Bell-lloc. Altres diuen que va ser el mateix Huguet d'Emp\xc3\xbaries qui, despr\xc3\xa9s de recuperar-lo, el va permutar amb Bernat II de Cabrera a canvi d'aquests mateixos castells; i que aleshores Bernat va cedir el t\xc3\xadtol al rei, amb el qual pr\xc3\xa8viament ja havia pactat la ren\xc3\xbancia despr\xc3\xa9s de la seva mort. En qualsevol cas \xc3\xa9s clar que va quedar en mans de la corona, perqu\xc3\xa8 el 1352 Pere III tornava a cedir el vescomtat de Bas al seu conseller. Aquest el va traspassar al seu fill Bernat III de Cabrera el 1354. Quan el seu pare fou executat per la Corona el 1364, Bernat III va revoltar el vescomtat durant els anys seixanta, insurrecci\xc3\xb3 que fou apagada amb dificultats._NEWLINE_Finalment, anys despr\xc3\xa9s, Pere III va perdonar el n\xc3\xa9t del seu antic conseller, Bernard\xc3\xad, a qui va retornar primer el vescomtat de Cabrera el 1373, i finalment tamb\xc3\xa9 el vescomtat de Bas el 1381. A partir de llavors el t\xc3\xadtol es va mantenir vinculat a aquesta fam\xc3\xadlia definitivament."