b'\n_START_ARTICLE_\nBernardino G\xc3\xa1lvez Bellido\n_START_SECTION_\nBiografia\n_START_PARAGRAPH_\nReb\xc3\xa9 els primers ensenyaments musicals del seu pare, el violinista Rafael G\xc3\xa1lvez Rubio (And\xc3\xbajar, 1860 - 1910). Complet\xc3\xa0 la formaci\xc3\xb3, per\xc3\xb2, a l\'Escola Municipal de M\xc3\xbasica de Barcelona amb el professor Josep Soler a l\'assignatura de violoncel (el 1908, G\xc3\xa1lvez obtingu\xc3\xa9 un excel\xc2\xb7lent al quart curs de l\'assignatura). Toc\xc3\xa0 el violoncel al "Quinteto Filarm\xc3\xb3nico"  (dissolt el 1911) amb Josep Marimon (pianista-director), Joan Rigualt (viol\xc3\xad solista), Llu\xc3\xads S\xc3\xa0nchez (viol\xc3\xad primer) i Eduard Toldr\xc3\xa0 (viol\xc3\xad segon). A l\'estiu del 1916, G\xc3\xa1lvez form\xc3\xa0 part d\'un sextet que actuava di\xc3\xa0riament al Kiosko Alfonso de La Corunya_NEWLINE_Va ser concertino de l\'Orquestra Simf\xc3\xb2nica de Barcelona (possiblement abans del 1916), i el 1920 fou membre de la primera formaci\xc3\xb3  de l\'Orquestra Pau Casals, on l\'acompany\xc3\xa0 el seu germ\xc3\xa0 violinista Rafael. Entre 1926 i 1929 dirig\xc3\xad l\'"Orquestra de Cambra de Barcelona", i entre 1928 i 1930  cre\xc3\xa0 i gestion\xc3\xa0 l\'"Escola Orquestral G\xc3\xa1lvez", una instituci\xc3\xb3 per la formaci\xc3\xb3 de joves instrumentistes per esdevenir concertistes. Per aquells mateixos anys tamb\xc3\xa9 exerc\xc3\xad com a professor de violoncel  al Conservatori del Liceu, i hi tingu\xc3\xa9 de deixeble Ricard Lamote de Grignon. El setembre del 1929 fou contractat per dirigir la Banda Municipal de Matar\xc3\xb3  i, de retruc, l\'Escola Municipal de M\xc3\xbasica de la vila maresmenca. Romangu\xc3\xa9 en el c\xc3\xa0rrec per poc temps, perqu\xc3\xa8 al juny del 1930, i com a conseq\xc3\xbc\xc3\xa8ncia dels vaivens de la pol\xc3\xadtica, una reorganitzaci\xc3\xb3 de l\'escola i la banda el dissuad\xc3\xad de continuar-hi._NEWLINE_Als primers anys 30, G\xc3\xa1lvez i Pau Casals van ser entusiastes defensors de la viola tenor, un instrument amb caixa de 50 cm. que es tocava amb t\xc3\xa8cnica de violoncel, i que durant uns anys fabric\xc3\xa0 la casa Parramon de Barcelona._NEWLINE_El 1934 tocava amb el "Tr\xc3\xado G\xc3\xa1lvez", amb la violinista Neus Gas  i Faustina Rovira  al piano. Al 1936 el conjunt s\'havia ampliat a quartet, amb la pres\xc3\xa8ncia d\'una altra violinista, Beneta Trull\xc3\xa0s i Puig. Entre 1938 i 1940, G\xc3\xa1lvez form\xc3\xa0 part d\'un conjunt de cambra que tocava a R\xc3\xa0dio Saragossa, dirigit per la pianista Pilar Bayona i integrat, a m\xc3\xa9s a m\xc3\xa9s, pels violinistes Joaqu\xc3\xadn Roig i Jos\xc3\xa9 Calavia, el viola Agust\xc3\xadn Serrano, i Bernardino G\xc3\xa1lvez al violoncel._NEWLINE_Bernardino G\xc3\xa1lvez fou autor de tres sardanes, el pasdoble patri\xc3\xb2tic Moscard\xc3\xb3 (1937, en homenatge a Jos\xc3\xa9 Moscard\xc3\xb3 e Ituarte), un gran nombre d\'articles de revista, dos llibres d\'exaltaci\xc3\xb3 franquista -sobre el general Mola i sobre el tenor Miguel Fleta- signats amb el transparent pseud\xc3\xb2nim Ino Bernard, i l\'opuscle La guerra en el Santuario de la Virgen de la Cabeza [And\xc3\xbajar], potser publicat a \xc3\x81vila el 1937._NEWLINE_El seu germ\xc3\xa0 Rafael G\xc3\xa1lvez va ser un pianista d\'anomenada i compositor, catedr\xc3\xa0tic del Conservatori Municipal de M\xc3\xbasica de Barcelona. Bernardino G\xc3\xa1lvez es cas\xc3\xa0 amb Josefa Roca Medina, amb qui tingu\xc3\xa9 dos fills, Luis i Jos\xc3\xa9 Mar\xc3\xada.'