b'\n_START_ARTICLE_\nTom Mann\n_START_SECTION_\nBiografia\n_START_PARAGRAPH_\nMann va n\xc3\xa9ixer el 15 d\'abril de 1856 a Grange Road, Longford, ara un suburbi de Coventry. Va assistir a l\'escola de sis a nou anys, i despr\xc3\xa9s va comen\xc3\xa7ar a treballar fent feines a una granja. Un any m\xc3\xa9s tard va comen\xc3\xa7ar a treballar a les mines Victoria Collieryes.  El 1870, la fam\xc3\xadlia es va traslladar a Birmingham. Aviat Mann va trobar feina com a aprenent d\'enginyeria. Va assistir a reunions p\xc3\xbabliques dirigides per Annie Besant i John Bright, i aix\xc3\xb2 va impulsar la seva consci\xc3\xa8ncia pol\xc3\xadtica. Va completar el seu aprenentatge el 1877 i es va traslladar a Londres, per\xc3\xb2 no va poder trobar feina com a enginyer i va realitzar una s\xc3\xa8rie de treballs no qualificats._NEWLINE_El 1879, Mann va trobar feina en una empresa d\'enginyeria. All\xc3\xa0 va ser introdu\xc3\xaft al socialisme i va decidir millorar la seva pr\xc3\xb2pia educaci\xc3\xb3. La seva lectura va incloure les obres de William Morris, Henry George i John Ruskin. El 1881 es va incorporar a la Amalgamated Society of Engineers i va participar en la seva primera vaga. El 1884 es va incorporar a la Federaci\xc3\xb3 Socialdem\xc3\xb2crata (SDF) a Battersea. Aqu\xc3\xad va con\xc3\xa8ixer a John Burns i Henry Hyde Champion, que el van animar a publicar un fullet\xc3\xb3 que demanava que la jornada laboral es limit\xc3\xa9s a vuit hores. Mann va formar una organitzaci\xc3\xb3, la Lliga de les Vuit Hores, que va pressionar amb \xc3\xa8xit al Congr\xc3\xa9s de Treballadors per adoptar la jornada de vuit hores com a objectiu prioritari.\n_START_SECTION_\nDirigent obrer\n_START_PARAGRAPH_\nDespr\xc3\xa9s de llegir el Manifest Comunista, el 1886, Mann es va convertir en un comunista. Ara creia que l\'objectiu principal del moviment obrer havia de ser el derrocament del capitalisme, en comptes de millorar la condici\xc3\xb3 dels treballadors. Es va traslladar a Newcastle el 1887 i va organitzar la SDF al nord d\'Anglaterra. Va dirigir la campanya electoral de Keir Hardie a Lanark abans de tornar a Londres el 1888, on va treballar en suport de la vaga de la f\xc3\xa0brica de llumins Bryant and May. Amb Burns i Champion, va comen\xc3\xa7ar a editar una revista, el Labour Elector, el 1888._NEWLINE_Juntament amb Burns i Ben Tillett, Mann va ser una de les figures m\xc3\xa9s destacades de la vaga del moll de Londres de 1889. Va ser l\'encarregat d\'organitzar el suport als vaguistes i a les seves fam\xc3\xadlies. Amb l\'ajut d\'altres sindicats i organitzacions diverses, la vaga va tenir \xc3\xa8xit. Despr\xc3\xa9s de la vaga, Mann va ser elegit president de la recentment creada Dock, Wharf, Riverside and General Labourers, amb Tillett com a secretari general. Tillett i Mann van escriure un fullet\xc3\xb3 anomenat "Nou Unionisme", que va avan\xc3\xa7ar l\'ideal ut\xc3\xb2pic d\'una cooperativa general i comuna. Mann tamb\xc3\xa9 va ser elegit membre del London Labor Trade and Labor Council i va ser secretari de la National Reform Union, i membre de la Royal Commission on Labor del 1891 al 1893. El 1894 va ser membre fundador del Partit Laborista Independent i es va convertir en el secretari del partit el 1894. Va ser candidat, sense \xc3\xa8xit, del partit a les eleccions generals de 1895. El 1896 va ser derrotat a les eleccions per a secretari de la Amalgamated Society of Engineers. Va ajudar a crear la Federaci\xc3\xb3 Internacional de Treballadors del Transport i en va ser el seu primer president. Va visitar diversos pa\xc3\xafsos europeus per organitzar-hi sindicats._NEWLINE_Les creences religioses de Mann eren tan fortes com les seves conviccions pol\xc3\xadtiques. Era anglic\xc3\xa0 i va organitzar el suport d\'organitzacions cristianes com l\'Ex\xc3\xa8rcit de Salvaci\xc3\xb3 als treballadors durant una s\xc3\xa8rie de vagues. El 1893 hi havia rumors que volia convertir-se en sacerdot. Va defensar el model cooperatiu d\'organitzaci\xc3\xb3 econ\xc3\xb2mica, per\xc3\xb2 es va oposar l\'alian\xc3\xa7a entre l\'ILP i altres organitzacions socialistes brit\xc3\xa0niques, com els fabians.\n_START_SECTION_\nAustr\xc3\xa0lia i Liverpool\n_START_PARAGRAPH_\nEl 1902, Mann va emigrar a Austr\xc3\xa0lia per veure si el sistema electoral m\xc3\xa9s ampli d\'aquest pa\xc3\xads permetria una "modificaci\xc3\xb3 dr\xc3\xa0stica del capitalisme". Es va establir a Melbourne i va participar activament en sindicats australians i es va convertir en organitzador del Partit Laborista d\'Austr\xc3\xa0lia. No obstant aix\xc3\xb2, es va desil\xc2\xb7lusionar amb el partit, creient que s\'estava corrompent per la naturalesa del govern i nom\xc3\xa9s es preocupava de guanyar eleccions. Va considerar que els diputats obrers no van poder i no van voler canviar la societat, i el seu protagonisme dins del moviment era aturar-lo i obstruir el treball organitzat. Va renunciar a l\'ALP i va fundar el Partit Socialista Victori\xc3\xa0._NEWLINE_Tornant a Gran Bretanya el 1910, Mann va escriure The Way to Win, un fullet\xc3\xb3 on argumentava que el socialisme nom\xc3\xa9s es podia aconseguir a trav\xc3\xa9s del sindicalisme i la cooperaci\xc3\xb3, i que la democr\xc3\xa0cia parlament\xc3\xa0ria era inherentment corrupta. Va fundar la Lliga d\'Educaci\xc3\xb3 Sindicalista Industrial i va treballar com a organitzador de Ben Tillett. Va dirigir la vaga general del transport de Liverpool el 1911. El 1912 va ser condemnat per publicar un article a The Syndicalist, que era una "carta oberta als soldats brit\xc3\xa0nics", instant-los a negar-se a disparar als vaguistes, per\xc3\xb2 la seva pena de pres\xc3\xb3 va ser anul\xc2\xb7lada despr\xc3\xa9s de la pressi\xc3\xb3 p\xc3\xbablica. Es va oposar a la participaci\xc3\xb3 brit\xc3\xa0nica en la Primera Guerra Mundial per motius socialistes i religiosos i va participar en m\xc3\xadtings pacifistes. El 1917 es va unir al successor de la Federaci\xc3\xb3 Socialdem\xc3\xb2crata, el Partit Socialista Brit\xc3\xa0nic.\n_START_SECTION_\nLa darrera etapa\n_START_PARAGRAPH_\nEl 1919, va tornar a presentar-se a les eleccions a secretari de la Amalgamated Society of Engineers, aquesta vegada amb \xc3\xa8xit. Va ocupar el c\xc3\xa0rrec fins al 1921, quan es va jubilar a l\'edat de seixanta-cinc anys. Va donar la benvinguda a la Revoluci\xc3\xb3 d\'Octubre de R\xc3\xbassia el 1917 i al govern comunista i va demanar la formaci\xc3\xb3 de soviets al Regne Unit. El 1920 va ser un dels molts membres del Partit Socialista Brit\xc3\xa0nic, inspirat per la Revoluci\xc3\xb3, que va formar el Partit Comunista de Gran Bretanya. Mann va ser president del Bureau brit\xc3\xa0nic de la Internacional Sindical Roja dels sindicats laborals i el seu successor, el National Minority Movement, des de la seva formaci\xc3\xb3 el 1921 fins al 1929._NEWLINE_Tom Mann va continuar liderant activament el socialisme, el comunisme i la cooperaci\xc3\xb3 fins a la seva mort el 1941. Va publicar fulletons i va dirigir reunions p\xc3\xbabliques a Gran Bretanya i a l\'estranger. Va ser arrestat diverses vegades i va continuar sent una figura popular en el moviment obrer, atraient els grans p\xc3\xbablics a les concentracions i actes obrers. Durant la Guerra Civil espanyola, volia lluitar pel b\xc3\xa0ndol republic\xc3\xa0, per\xc3\xb2 era massa vell. Una unitat de les Brigades Internacionals, la Tom Mann Centuria, va ser anomenada en el seu honor._NEWLINE_Tom Mann va morir el 13 de mar\xc3\xa7 de 1941.'