b'\n_START_ARTICLE_\nEmirat de Tagant\n_START_PARAGRAPH_\nL\' Emirat de Tagant (a vegades Taganit) fou un emirat que va existir a la regi\xc3\xb3 del mateix nom a Maurit\xc3\xa0nia del segle\xc2\xa0xvii fins al 1905. Fou fundat pels Id ou A\xc3\xafch (escrit tamb\xc3\xa9 Idou A\xc3\xafch i Idowich).\n_START_SECTION_\nAntecedents\n_START_PARAGRAPH_\nEls Barougha eren una tribu berber sanhadja del Tiris que van combatre al costat dels almor\xc3\xa0vits. L\'almor\xc3\xa0vit Abu \xc3\xa9s considerat el seu ancestre i tenien per companys als Messouna, els Tadjakant i els Dedlich. Els despla\xc3\xa7aments de les tribus que va seguir a l\'arribada dels Banu Makil (vers 1220) i m\xc3\xa9s tard la seva derrota davant els grup dels hassans o hass\xc3\xa0nides (vegeu emirat de Brakna) al final del segle\xc2\xa0xv els van portar a la regi\xc3\xb3 del Shinguetti. Van buscar la protecci\xc3\xb3 de la gran tribu xerifiana dels Ida ou Ah, sene pagar tribut ni deixar les armes, per\xc3\xb2 en signe d\'alian\xc3\xa7a van agafar el nom d\'Idou A\xc3\xafch (tots els aliats dels Ida ou Ah van agafar un nom comen\xc3\xa7ant per Id; en aquest literalment vol dir "entra i mira"). Al segle XVII la seva temptativa d\'emancipar-se dels hass\xc3\xa0nides Oulad Mbarek va fracassar i van tardar un segle a recuperar-se. A l\'inici del segle\xc2\xa0xviii van estar al costat del seus sobirans ajudant als Oulad Mbarek a v\xc3\xa8ncer a les tribus del nord prop d\'Idjil (1715).\n_START_SECTION_\nL\'emirat\n_START_PARAGRAPH_\nEl seu alliberador fou Mohammed Chein (Chayn), que va ser el seu cap per 50 anys (1730-1785); va fer alian\xc3\xa7a als hass\xc3\xa0nides Oulad Ta Auah i es va guanyar l\'amistat de l\'emir d\'Adrar al que va donar la seva germana en matrimoni. Una s\xc3\xa8rie de vict\xc3\xb2ries sobre els Oulad Mbarek (1738, 1778, 1780, 1783) va obligar a aquests a abandonar el Tagant cap al Hodh on els antics vassalls dels Idou A\xc3\xafch, els Mechdouf, se\'ls van unir amb totes les altres tribus de la regi\xc3\xb3, sota la seva autoritat (1850)._NEWLINE_Com a amos del Tagant, els Idou A\xc3\xafch van elegir al seu xeic Mohammed Chein, descendent d\'Abou Bekr, com emir; segurs de la seva for\xc3\xa7a van fer incursions a l\'Adrar, a Brakna i a Trarza. El va seguir el seu fill Mohammed Ould Mohammed (1785-1820) a la mort del qual va esclatar un conflicte successori entre el fill Soueid Ahmed i altres sis germans. Soueid Ahmed es va refugiar amb els Kounta Ould Sidi A\xc3\xafb Allah, seguit dels guerrer Oulad Ta Allah. La tribu es va dividir en dos parts: els Abakak, fidels a l\'emir escollit a la branca major, i els Chrattit, partidaris d\'un oncle de Soueid Ahmed, Mokhtar que es va aliar als Ahel Sidi Mahmoud (1825)._NEWLINE_Finalment els dos contrincants es van adonar del risc de ser absorbits pels cada cop m\xc3\xa9s poderosos aliats: els Kounta i els Ahel Sidi Mahmoud. La unitat es va refer el 1826-1827; per\xc3\xb2 va quedar compromesa per la participaci\xc3\xb3 dels Abakak i els Chrattit en les qualsrelles de successi\xc3\xb3 de Brakna. Diversos pretendents de l\'emirat de Tagant van morir violentament entre 1831 i 1836.\n_START_SECTION_\nL\'emir Bakar\n_START_PARAGRAPH_\nEl 1836 Bakkar o Bakar Ould Soue\xc3\xafd Ahmed va succeir al seu germ\xc3\xa0 Mohammed Ould Soueid Ahmed com emir dels Idou A\xc3\xafch de Tagant. Tenia uns 20 anys i era molt intel\xc2\xb7ligent i va poder arribar a presumir que havia tractat amb tots els governs francesos despr\xc3\xa9s de Llu\xc3\xads Felip, d\'haver ven\xc3\xa7ut a totes les tribus fins a Tombuct\xc3\xba i fins i tot d\'haver ven\xc3\xa7ut a Faidherbe. El seu regnat va durar 70 anys._NEWLINE_En la primera part del seu regnat va reagrupar sota l\'hegemonia dels Idou A\xc3\xafch a les tribus Sanhadja i els seus aliats per lluitar contra els hass\xc3\xa0nides i imposar-se al Tagant, al sud-est a la riba del Senegal i a l\'est. De 1836 a 1890, Bakar va lluitar contra totes les tribus ve\xc3\xafnes, especialment els hass\xc3\xa0nides (de Brakna i Trarza) i els Kounta; va formar un bloc sanhadja amb els Chrattit, els Tadjakant i els Idou el Hadj que van saquejar el ksar de Rachid establert pels  Kounta dels que una part es va dispersar per l\'Adrar i per Brakna._NEWLINE_Una reconciliaci\xc3\xb3 amb els Kounta de Brakna li va permetre una expedici\xc3\xb3 fruct\xc3\xadfera contra Mohammed Al-Habib emir de Trarza, per\xc3\xb2 una ruptura entre els Abakak i els Chrattit, aliats als Tadjakant, Ahel Sidi Mahmoud i Souaker va portar a un segon saqueig de Rachid (1855)._NEWLINE_L\'antagonisme Abakak-Chrattit va permetre als Mechdouf (instal\xc2\xb7lats al Hodh) de v\xc3\xa8ncer als seus antics sobirans Idou A\xc3\xafch (1879). Aix\xc3\xb2 gaireb\xc3\xa9 va portar al col\xc2\xb7lapse dels  Idou A\xc3\xafch a mans dels Ahel Sidi Mahmoud aliats als Mechdouf: Bakar i els Abakak foren ven\xc3\xa7uts a Tousirat (1881) i tot i una reconciliaci\xc3\xb3 precipitada dels dos rivals Abakak-Chrattit, els Idou A\xc3\xafch foren encara derrotats altre cop a Aguemoun (1882). Per sort per la tribu van esclatar disc\xc3\xb2rdies entre els seus adversaris i Bakar va poder derrotar als Ahel Sidi Mahmoud a Medroun (final de 1882). L\'amena\xc3\xa7a dels Ahel Sidi Mahmoud es va allunyar quan la tribu, formada per elements diversos reagrupats entorn d\'un sant (Abdallahi ould Sidi Mahmoud) es va disgregar. El 1890, l\'hegemonia dels Idou A\xc3\xafch era total al Tagant i a les r\xc3\xa9gions del Sud (Mal, Guimi i fins a Podor) i Bakar dirigia les seves ambicions cap a l\'Adrar on l\'emir local, Ahmed Ould Sidi Ahmed Ould Ethman Ould Ayda (que governava des de 1872) era nebot seu (l\'havia acollit a la mort del seu pare al ser parent per part de mare)._NEWLINE_Despr\xc3\xa9s de 1890 Bakkar va entrar en guerra contra l\'emir de l\'Adrar, que tenia el suport dels Oulad Jaffria i els Kounta. Les relacions cordials i familiars que havien predominat en els anys anteriors entre els dos emirats (Tagant i Adrar) es va transformar en lluita oberta quan l\'emir d\'Adrar Ahmed ould Sidi Ahmed Ould Ethman Ould A\xc3\xafda va descobrir que l\'instigador de l\'assassinat del seu predecessor i cos\xc3\xad Ahmed Ould Ahmed havia estat Bakar (1891). Despr\xc3\xa9s d\'un atac per sorpresa contra el campament de l\'emir del Tagant, Bakar, que va resultar ferit, i la incursi\xc3\xb3 a Tidjidja en les barbes dels Idou A\xc3\xafch, l\'emir de l\'Adrar, tot i que estava aliat als Kounta, fou derrotat el 1893, per\xc3\xb2 va aconseguir impedir als Idou A\xc3\xafch d\'entrar al seu emirat.  Els vells antagonismes entre Hass\xc3\xa0nides i Sanhadja havien agrupat les tribus en dos parts hostils l\'una amb l\'altra; darrere l\'emir de l\'Adrar hi havia els Oulad Nacer i els Kounta, mentre que l\'emir de Tagant tenia el suport dels grups Lemtuna: Tadjakant, Idou el Hadj i Ahel Sidi Mahmoud. La batalla decisiva va tenir lloc a Ksar al-Barka (1894). Els Idou A\xc3\xafch van derrotar totalment als seus adversaris i el xeic dels Kounta va morir (provocant la necessitat de venjan\xc3\xa7a d\'aquesta tribu contra els causants de la mort); els derrotats es van retirar cap a les seves terres origin\xc3\xa0ries._NEWLINE_Bakar va donar suport als Oulad Gheilan que s\'havien revoltat contra l\'emir d\'Adrar, una lluita que va durar de 1895 a 1897 i en la qual contingents dels Idou A\xc3\xafch i dels Ahel Sidi Mahmoud van assolar l\'Adrar. En l\'expedici\xc3\xb3 de l\'Adrar (la segona de Bakar) l\'emir Bakar fou derrotat pels Oulad Yahya Ben Othman a Mrayer Hamdoun (Roderes d\'Hamdun)  i una de les esposes-esclaves de Bakar, Tleil\xc3\xa9, va ser feta presonera quan estava encinta. L\'emir d\'Adrar (que era nebot de Bakar) la va identificar i va saber de qui era el fill que portava i els va donar un non tractament i despr\xc3\xa9s del naixement els va enviar a Bakar amb alguns regals i per aix\xc3\xb2 Bakar es va reconciliar amb el nou emir de l\'Adrar Mukhtar Ahmad Ould Sidi Ahmad (1891-1899) que va  abdicar poc despr\xc3\xa9s per poder dedicar-se a la poesia._NEWLINE_Shaykh al-Hasana va ocupar la reg\xc3\xa8ncia i es va casar amb una germana de Bakar. Acabada la revolta dels Oulad Gheilan el pa\xc3\xads va quedar pacificat i sota influ\xc3\xa8ncia de Bakar. Aquest demostrava la seva for\xc3\xa7a controlant el Tagant, l\'Assaba, el Gorgol, el Guidimaka i el sud-est de Brakna. A Adrar els Oulad Jaffria es desdibuixaven davant dels Oulad Ammoni i els Oulad Gheilan qui feien front als Regueibat, els grand n\xc3\xb2mades del nord dels quals la pot\xc3\xa8ncia estava esdevenint preocupant. Els Kounta, molt castigats, no podien reprendre la guerra; els hass\xc3\xa0nides de l\'oest, Oulad Bou Sba, Oulad Delim, Trarza i Brakna no representaven cap perill.\n_START_SECTION_\nFinal de l\'emirat independent\n_START_PARAGRAPH_\nLa intervenci\xc3\xb3 del militar franc\xc3\xa8s Xavier Coppolani (1903) que va envair les terres de Brakna i Trarza i va treballar a favor dels Kounta, va fer canviar la situaci\xc3\xb3. Bakar s\'oposava a la intervenci\xc3\xb3 francesa i va donar suport a Ahmeddou II Ould Sidi Eli II de Brakna, per\xc3\xb2 la resist\xc3\xa8ncia dels braknes fou redu\xc3\xafda i entre desembre de 1903 i gener de 1904 els francesos els havien sotm\xc3\xa8s i avan\xc3\xa7aven cap al Tagant. La conquesta es va ajornar fins a l\'estaci\xc3\xb3 seca per\xc3\xb2 quan va arribar els francesos no van tenir problemes per derrotar als els Idou A\xc3\xafch a la batalla de Bou Gadoum on Bakar va morir (1905). El seu fill Uthman ibn Bakkar va seguir la lluita i va rebre l\'ajut de guerrers del nord enviat des del Marroc i dirigits per Sidi Ould Moulaye Zeine, que van matar a Coppolani el 12 de maig de 1905 a Tidjikdja; la pacificaci\xc3\xb3 de la regi\xc3\xb3 es va completar el 1909._NEWLINE_Despr\xc3\xa9s d\'Uthman durant el qual el c\xc3\xa0rrec d\'emir no va tenir efecte, els  francesos van entronitzar el 1918 a Abderrahmane Ould Bakar. seguint la seva pol\xc3\xadtica i per consell de Baba Ould Cheikh Sid\xc3\xafa, el marabut m\xc3\xa9s influent del pa\xc3\xads, aliat a Fran\xc3\xa7a. Abderrahmane era encara jove i es dedicava a la poesia.\n_START_SECTION_\nAbderrahmane\n_START_PARAGRAPH_\nAbderrahmane era un dels molts fills de Bakkar Ould Soue\xc3\xafd Ahmed; la seva mare era una hartania peul comprada a una tribu marab\xc3\xbatica de Trarza, de nom Tl\xc3\xa9\xc3\xafl\xc3\xa9 Mint Samba; Abderrahmane (anomenat Dane) fou el seu \xc3\xbanic fill i com a "fill de l\'esclava" no gaudia de reconeixement patern. Va aconseguir la pacificaci\xc3\xb3 del pa\xc3\xads al costat dels francesos, contra els seus germans i cosins que seguien la resist\xc3\xa8ncia. El seu \xc3\xbanic rival era el vell i ric Othman Ould Bakkar (al que corresponia per edat despr\xc3\xa9s de la mort del seu oncle l\'hereu Sidi Ahmed Lebbat Ould Mohamed Ould Soueid Ahmed, abans de l\'arribada els francesos, que s\'havia entregat als francesos a Moudj\xc3\xa9ria, despr\xc3\xa9s de durs combats en la resist\xc3\xa8ncia, per\xc3\xb2 aquest va morir abans de l\'acc\xc3\xa9s al poder d\'Abderrahmane amb el suport de diverses fraccions dels Ida ou Aich com els Ould Sweyd i els Oulad Talha. Gastava amb facilitat els b\xc3\xa9ns que li donaven els francesos i va crear el seu propi campament (hell\xc3\xa9) per desfer-se dels lligams de la seva ascend\xc3\xa8ncia, i on reunia espectacles de m\xc3\xbasica, dansa i cant, i va donar t\xc3\xadtols i avantatges als seus companys de lluita i mercenaris; era xeic de la tribu dels Ehl Amar. Es va apartar dels Ehl Mohamed Ould Soueid Ahmed (descendents del germ\xc3\xa0 gran de Bakar) als que va allunyar a les terres de Fourouaja, El Ghodiya, i altres llocs amb els Idawali de Tidkijka. Tamb\xc3\xa9 va tenir una llarga enemistat amb el seu germ\xc3\xa0 Ely Ould Bakkar, ex resistent i propietari de grans palmerars i ramats; Ely el va resistir tota la vida i es va acarnissar contra l\'emir el 1958 en el vot de l\'autodeterminaci\xc3\xb3, seguint aix\xc3\xad fins que va morir a Tidjikja a l\'hivern de 1982, abans que Dane, que va morir quasi centenari_NEWLINE_Abderrahmane fou un notable aliat de Mokhtar Ould Daddah, i va jugar un paper destacat al Congr\xc3\xa9s d\'Aleg, quan va conv\xc3\xa8ncer als notables negroafricans (que li van fer confian\xc3\xa7a) de sostenir el projecte d\'estat unitari. En canvi mai es va fiar dels marabuts. Va tenir un centenar de fills per\xc3\xb2 la major part van morir joves. Durant la seva vida va tenir quatre esposes, per\xc3\xb2 al final de la seva vida les va deixar per viure nom\xc3\xa9s amb Mreyem Mint Ahmed Ommani, une bella berber (marabuta) de l\'Aftout (que va morir el 2007). De tots els seus fills destaca Sidi Mohamed que fou sota diversos r\xc3\xa8gims governador, ministre i ambaixador; el seu n\xc3\xa9t Dey Ould Brahim (per l\xc3\xadnia materna) va ocupar tamb\xc3\xa9 aquests c\xc3\xa0rrecs.\n_START_SECTION_\nEmirs recents\n_START_PARAGRAPH_\nA la seva mort el va succeir el seu fill Ethmane Ould Abderrahmane, un altre poeta, que va tenir el t\xc3\xadtol honor\xc3\xadfic fins al 2003 que va morir i el va succeir el seu germ\xc3\xa0 Mohamed Ould Abderrahmane, alcalde d\'Achram, un tradicionalista i modernista a la vegada que va reunir un gran consens.'