b'\n_START_ARTICLE_\nExpedici\xc3\xb3 perduda de Franklin\n_START_SECTION_\nAntecedents\n_START_PARAGRAPH_\nLa recerca d\'un pas directe per mar des d\'Europa cap a \xc3\x80sia va comen\xc3\xa7ar amb els viatge de Crist\xc3\xb2for Colom, i el posterior descobriment d\'Am\xc3\xa8rica, el 1492 i va continuar fins a mitjans del segle XIX, amb una llarga s\xc3\xa8rie d\'expedicions d\'exploraci\xc3\xb3, originades principalment a Anglaterra. Aquests viatges, que no sempre tenien \xc3\xa8xit, van anar incrementant progressivament el coneixement que els europeus tenien sobre l\'hemisferi Occidental, i en particular sobre Am\xc3\xa8rica del Nord. La mateixa geografia del continent americ\xc3\xa0 va fer que les expedicions s\'anessin despla\xc3\xa7ant gradualment cap a l\'\xc3\x80rtic canadenc. Durant els segles XVI i XVII els navegants m\xc3\xa9s destacats que van fer descobriments geogr\xc3\xa0fics a Am\xc3\xa8rica del Nord van ser Martin Frobisher, John Davis, Henry Hudson i William Baffin. La creaci\xc3\xb3 de la Companyia de la Badia de Hudson, el 1670, va suposar un increment en les exploracions de les costes i l\'interior del Canad\xc3\xa0 i els mars \xc3\xa0rtics. Els principals exploradors del segle XVIII van ser James Knight, Christopher Middleton, Samuel Hearne, James Cook, Alexander Mackenzie i George Vancouver. El 1800 els seus descobriments van demostrar concloentment que no existia cap pas del Nord-oest navegable pels vaixells que estigu\xc3\xa9s en unes latituds temperades entre l\'oce\xc3\xa0 Pac\xc3\xadfic i l\'oce\xc3\xa0 Atl\xc3\xa0ntic._NEWLINE_El 1804 Sir John Barrow pass\xc3\xa0 a ser el Segon Secretari de l\'Almirallat, c\xc3\xa0rrec que va exercir fins al 1845, el qual va animar la Royal Navy per completar l\'exploraci\xc3\xb3 del pas del Nord-oest, al nord Canad\xc3\xa0, i per navegar cap al Pol Nord. Durant les seg\xc3\xbcents quatre d\xc3\xa8cades, els exploradors John Ross, David Buchan, William Edward Parry, Frederick William Beechey, James Clark Ross, George Back, Peter Warren Dease i Thomas Simpson van fer destacats viatges a la regi\xc3\xb3 \xc3\xa0rtica canadenca. Entre aquests exploradors va destacar John Franklin, segon al comandament d\'una expedici\xc3\xb3 cap al Pol Nord en els vaixells Dorothea i Trent el 1818, i l\xc3\xadder de moltes d\'aquestes expedicions per l\'interior i al llarg de la costa \xc3\xa0rtica canadenca entre 1819 i 1822 i entre 1825 i 1827. El 1845, com a resultat de totes aquestes expedicions, s\'havia redu\xc3\xaft l\'\xc3\xa0rea inexplorada de l\'\xc3\x80rtic canadenc a un quadril\xc3\xa0ter d\'uns 181.300 quil\xc3\xb2metres quadrats. Va ser cap a aquesta \xc3\xa0rea inexplorada on es dirig\xc3\xad Franklin, en direcci\xc3\xb3 oest a trav\xc3\xa9s de l\'estret de Lancaster i despr\xc3\xa9s cap a l\'oest i el sud segons li permet\xc3\xa9s el gel, les illes o d\'altres obstacles que es trob\xc3\xa9s pel cam\xc3\xad, per tal de completar el pas del Nord-oest. La dist\xc3\xa0ncia que va navegar va ser d\'aproximadament 1.670 quil\xc3\xb2metres.\n_START_SECTION_\nComandament\n_START_PARAGRAPH_\nBarrow, que amb els seus 82 anys ja veia acostar-se al final de la seva carrera, va estar deliberant sobre qui havia de ser nomenat l\xc3\xadder de l\'expedici\xc3\xb3 que completara el pas del Nord-oest, creient err\xc3\xb2niament que tota la zona al voltant del Pol Nord era mar obert lliure de gel. Parry, la seva primera elecci\xc3\xb3, va al\xc2\xb7legar estar cansat de l\'\xc3\x80rtic, i educadament va rebutjar el comandament. La seva segona elecci\xc3\xb3, James Clark Ross, tamb\xc3\xa9 va refusar, ja que havia prom\xc3\xa8s a la seva nova esposa que no tornaria a l\'\xc3\x80rtic. La tercera opci\xc3\xb3 de Barrow, el jove James Fitzjames, va ser rebutjada per l\'Almirallat per la seva inexperi\xc3\xa8ncia. Barrow va sospesar la candidatura de George Back, per\xc3\xb2 no ho va proposar perqu\xc3\xa8 el considerava massa pol\xc3\xa8mic. Francis Crozier, un altre possible candidat, era irland\xc3\xa8s i de baixa categoria social, cosa que va jugar en contra seu. Tot i que no estava molt conven\xc3\xa7ut, Barrow no va tenir m\xc3\xa9s remei que proposar a Franklin, que en aquells moments ja tenia 59 anys. L\'expedici\xc3\xb3 estava formada per dos vaixells, el HMS Erebus i el HMS Terror, cadascun dels quals havia viatjat a l\'Ant\xc3\xa0rtida amb James Clark Ross. A Fitzjames se li va donar el comandament de l\'Erebus, i a Crozier, que havia comandat el Terror en l\'expedici\xc3\xb3 ant\xc3\xa0rtica de Ross de 1841 a 1844, se\'l nomen\xc3\xa0 oficial executiu i capit\xc3\xa0 del Terror. Franklin va rebre el comandament de l\'expedici\xc3\xb3 el 7 de febrer de 1845, i les seves instruccions oficials el 5 de maig de 1845.\n_START_SECTION_\nVaixells, tripulaci\xc3\xb3 i provisions\n_START_PARAGRAPH_\nEl HMS Erebus, de 378 tones, i el HMS Terror, de 331 tones, eren vaixells s\xc3\xb2lidament constru\xc3\xafts, equipats amb els \xc3\xbaltims aven\xc3\xa7os t\xc3\xa8cnics en n\xc3\xa0utica. Els components de la m\xc3\xa0quina de vapor de l\'Erebus van arribar de Greenwich i Londres per ferrocarril i els del Terror, procedents probablement de Londres i Birmingham, ho feren de la mateixa manera. Aquests motors permetien als vaixells navegar pels seus propis mitjans a una velocitat de 7,4\xc2\xa0km/h. Altres aven\xc3\xa7os tecnol\xc3\xb2gics inclo\xc3\xafen refor\xc3\xa7os fets amb bigues arquejades i plaques de ferro, i un dispositiu intern de calefacci\xc3\xb3 per vapor. A m\xc3\xa9s, les h\xc3\xa8lixs portaven proteccions de ferro per evitar que es danyessin amb el gel, cada vaixell portava una biblioteca amb m\xc3\xa9s de 1.000 volums i provisions per a tres anys, tant conserves tradicionals com en el sistema m\xc3\xa9s modern de conservaci\xc3\xb3 en llaunes. Desafortunadament, els aliments en llauna es van demanar a \xc3\xbaltima hora i a baix preu a un prove\xc3\xafdor, Stephen Goldner, a qui se li va adjudicar el contracte l\'1 d\'abril de 1845, sols set setmanes abans que Franklin salp\xc3\xa9s. Goldner va fabricar precipitadament 8.000 llaunes, que segons es va saber m\xc3\xa9s tard havien estat soldades amb plom, "de manera grollera i descuidada, fent que el plom goteg\xc3\xa9s a l\'interior de la llauna com cera fosa"._NEWLINE_La majoria dels membres de la tripulaci\xc3\xb3 eren anglesos, molts d\'ells originaris del nord del pa\xc3\xads, als quals se sumava un petit grup d\'irlandesos i escocesos. A m\xc3\xa9s de Franklin i Crozier, els \xc3\xbanics oficials amb experi\xc3\xa8ncia a l\'\xc3\x80rtic eren el cirurgi\xc3\xa0 i els dos capitans dels gels.\n_START_SECTION_\nPerduts\n_START_PARAGRAPH_\nL\'expedici\xc3\xb3 va salpar de Greenhithe (Anglaterra) el mat\xc3\xad del 19 de maig de 1845, amb una tripulaci\xc3\xb3 de 24 oficials al comandament de 110 homes. Els vaixells es van aturar breument a Stromness Harbour, a les illes Orcades, al nord d\'Esc\xc3\xb2cia, i d\'all\xc3\xa0 navegaren fins a Groenl\xc3\xa0ndia, junt amb el HMS Rattle i un vaixell de transport, el Barretto Junior. _NEWLINE_A la badia de Disko, a la costa oest de Groenl\xc3\xa0ndia, es van sacrificar els deu bous que portaven els vaixells de transport com a provisi\xc3\xb3 de carn fresca, els subministraments van ser transferits a l\'Erebus i el Terror i els membres de la tripulaci\xc3\xb3 van escriure les seves darreres cartes per la fam\xc3\xadlia. Abans de la partida definitiva de l\'expedici\xc3\xb3, cinc homes van ser donats de baixa i enviats a casa a bord del Rattle i el Junior Barretto: amb aquestes baixes, els expedicionaris foren finalment 129. L\'\xc3\xbaltima vegada que l\'expedici\xc3\xb3 va ser vista, fou a principis d\'agost de 1845, quan el capit\xc3\xa0 Dannett del balener Prince of Wales i el Capit\xc3\xa0 Robert Martin del balener Enterprise, es trobaren amb l\'Erebus i el Terror a la badia de Baffin. Els vaixells de Franklin eren all\xc3\xa0 a l\'espera de condicions meteorol\xc3\xb2giques favorables per entrar a l\'estret de Lancaster. _NEWLINE_Durant els seg\xc3\xbcents 150 anys altres expedicions, exploradors i cient\xc3\xadfics han intentat reunir les peces del que va passar amb l\'expedici\xc3\xb3 a partir d\'aquest moment. Els homes de Franklin van passar l\'hivern de 1845 a 1846 a l\'illa de Beechey, on tres membres de la tripulaci\xc3\xb3 van morir i van ser enterrats. L\'Erebus i el Terror van quedar atrapats pel gel en les proximitats de l\'illa del Rei Guillem al setembre de 1846 i pel que sembla mai van tornar a navegar lliurement. Segons una nota que Fitzjames i Crozier van deixar a l\'illa, Franklin hauria mort l\'11 de juny de 1847, i la seva tripulaci\xc3\xb3 va haver de passar els hiverns de 1846 a 1847 i 1847 a 1848 a l\'illa del Rei Guillem. El 26 d\'abril de 1848 els membres de l\'expedici\xc3\xb3 supervivents van iniciar la marxa a peu cap al riu Back que es troba en territori continental canadenc. Nou oficials i quinze homes ja havien mort, i la resta van ser morint pel cam\xc3\xad, la majoria a l\'illa i altres trenta o quaranta a la costa nord del continent, a centenars de quil\xc3\xb2metres de qualsevol lloc habitat pels occidentals.\n_START_SECTION_\nPrimeres recerques\n_START_PARAGRAPH_\nTranscorreguts dos anys des de la sortida de Franklin i sense tenir not\xc3\xadcies d\'ell en cap moment, la preocupaci\xc3\xb3 p\xc3\xbablica es va anar fent cada vegada major, i Lady Jane Franklin, aix\xc3\xad com membres del Parlament i la premsa brit\xc3\xa0nica, van instar l\'Almirallat perqu\xc3\xa8 envi\xc3\xa9s una expedici\xc3\xb3 en la seva recerca. Com a resposta l\'Almirallat elabor\xc3\xa0 un triple pla que es va iniciar durant la primavera de 1848, quan va enviar un equip de rescat terrestre al comandament de Sir John Richardson i John Rae, que va baixar pel riu Mackenzie fins a la costa \xc3\xa0rtica canadenca. Tamb\xc3\xa9 es van enviar dues expedicions mar\xc3\xadtimes, una que va entrar a l\'Arxip\xc3\xa8lag \xc3\x80rtic Canadenc per l\'estret de Lancaster, i la badia de Baffin, i una altra que va entrar-hi procedent del Pac\xc3\xadfic. A m\xc3\xa9s, l\'Almirallat va oferir una recompensa de 20.000 lliures "a qualsevol equip o equips, de qualsevol pa\xc3\xads, que donessin ajuda a les tripulacions dels vaixells d\'exploraci\xc3\xb3 sota el comandament de Sir John Franklin". Despr\xc3\xa9s del frac\xc3\xa0s de les tres expedicions, la preocupaci\xc3\xb3 i inter\xc3\xa8s del poble brit\xc3\xa0nic per l\'\xc3\x80rtic va anar en augment i "la recerca de Franklin, es va convertir en res menys que una croada". Es va fer popular una balada anomenada "El lament de Lady Franklin" que va ser composta en honor de l\'esposa de Franklin per impulsar la recerca del seu marit._NEWLINE_Molts es van sumar a la recerca. El 1850 fins a onze vaixells brit\xc3\xa0nics i dos d\'estatunidencs navegaven per l\'\xc3\x80rtic canadenc. Alguns d\'ells van trobar-se a la costa est de l\'illa de Beechey, on es van trobar les primeres restes dels homes desapareguts, entre elles les tombes de John Torrington, John Hartnell i William Braine. No es van trobar missatges de l\'expedici\xc3\xb3 de Franklin en aquest indret. Durant la primavera de 1851 els passatgers i la tripulaci\xc3\xb3 de diversos vaixells va observar un enorme iceberg al davant les costes de Terranova, que duia al damunt dos vaixells. Les naus no van ser examinades de prop. Es va suggerir que els vaixells podrien haver estat l\'Erebus i el Terror, tot i que no van ser examinats de prop, i el m\xc3\xa9s probable \xc3\xa9s que fossin baleners abandonats.\n_START_SECTION_\nExcavacions a l\'illa del Rei Guillem (1981-1982)\n_START_PARAGRAPH_\nEl juny de 1981 Owen Beattie, un professor d\'antropologia de la Universitat d\'Alberta, va comen\xc3\xa7ar el Projecte d\'Antropologia Forense de l\'expedici\xc3\xb3 de Franklin, 1845-1848 (en angl\xc3\xa8s 1845-1848 Franklin Expedition Forensic Anthropology Project, FEFAP) quan ell i el seu equip d\'investigadors i auxiliars de camp van viatjar des d\'Edmonton fins a l\'illa del Rei Guillem i van rec\xc3\xb3rrer la costa occidental de l\'illa seguint les passes de l\'expedici\xc3\xb3 de Franklin 132 anys abans. El FEFAP esperava trobar artefactes i restes \xc3\xb2ssies amb la finalitat d\'utilitzar les modernes t\xc3\xa8cniques forenses per establir les identitats i causes de mort dels 129 homes. _NEWLINE_Tot i que durant la caminada van trobar restes arqueol\xc3\xb2giques i humanes dels europeus del segle XIX, Beattie estava decebut, ja que la quantitat trobada era escassa. En examinar els ossos dels membres de la tripulaci\xc3\xb3 de Franklin van trobar-hi els senyals caracter\xc3\xadstics de l\'escorbut que van patir per la manca de vitamina C. En tornar a Edmonton, Beattie va revisar les seves dades i observacions amb James Savelle, un arque\xc3\xb2leg de l\'\xc3\x80rtic, i detectaren als ossos marques que nom\xc3\xa9s es podien atribuir a la pr\xc3\xa0ctica del canibalisme. Per a esbrinar dades sobre la salut i la dieta de la tripulaci\xc3\xb3 de Franklin va enviar mostres d\'os a l\'Alberta Soil and Feed Testing Laboratory per a la seva an\xc3\xa0lisi qu\xc3\xadmica buscant traces d\'elements i compostos significatius. L\'an\xc3\xa0lisi va trobar un inesperat i alt nivell de plom en els ossos, amb una concentraci\xc3\xb3 de 226 parts per mili\xc3\xb3 (ppm), quantitat deu vegades superior a la trobada en les mostres de control que s\'havien pres als esquelets dels inuit de la mateixa \xc3\xa0rea geogr\xc3\xa0fica, i que era de 26-36 ppm. _NEWLINE_El juny de 1982, un equip format per Beattie; Walt Kowall, un estudiant graduat en antropologia a la Universitat d\'Alberta; Arne Carlson, un estudiant d\'arqueologia i geografia de la Universitat Simon Fraser de Columbia Brit\xc3\xa0nica; i Arsia Tungilik, un estudiant esquimal que treballaria d\'ajudant sobre el terreny, es van traslladar a la costa occidental de l\'illa del Rei Guillem, on van tornar sobre les passes de McClintock el 1859 i de Schwatka el 1878-1879. Durant l\'expedici\xc3\xb3 van descobrir les restes d\'entre sis i catorze homes en un lloc proper a on McClintock va trobar el bot salvavides, tamb\xc3\xa9 van trobar diversos objectes de l\'expedici\xc3\xb3, incloent una bota completa que portava uns claus improvisats a la sola per facilitar l\'adher\xc3\xa8ncia al gel.\n_START_SECTION_\nExcavacions i exhumacions a l\'illa de Beechey (1984 i 1986)\n_START_PARAGRAPH_\nDespr\xc3\xa9s de tornar a Edmonton el 1982, Beattie va lluitar per trobar una explicaci\xc3\xb3 als alts nivells de plom trobats en els ossos recuperats en l\'expedici\xc3\xb3 de 1981. Entre les possibles causes estaven les soldadures de plom de les llaunes de conserves, els envasos d\'altres aliments revestits amb plom, els colorants alimentaris, el tabac, les vaixelles de peltre i els blens de les espelmes amb plom. Va arribar a sospitar que els problemes d\'enverinament per plom, combinats amb els efectes de l\'escorbut, van poder haver estat letals per a la tripulaci\xc3\xb3 de Franklin. No obstant aix\xc3\xb2, at\xc3\xa8s que el plom dels ossos podria explicar-se per l\'exposici\xc3\xb3 al plom al llarg de la totalitat de la vida dels subjectes en lloc d\'haver-se limitat nom\xc3\xa9s a l\'exposici\xc3\xb3 durant el viatge, la teoria de Beattie nom\xc3\xa9s es podria provar amb l\'examen forense dels teixits tous en lloc dels ossos. Beattie va decidir examinar les tombes dels membres de la tripulaci\xc3\xb3 enterrats a l\'illa de Beechey._NEWLINE_Despr\xc3\xa9s d\'obtenir perm\xc3\xads legal, l\'equip de Beattie va viatjar a l\'illa de Beechey l\'agost de 1984 per realitzar les aut\xc3\xb2psies dels tres tripulants enterrats all\xc3\xa0. Van comen\xc3\xa7ar amb el primer membre de la tripulaci\xc3\xb3 en morir, el cap dels fogoners John Torrington. Despr\xc3\xa9s de completar la seva aut\xc3\xb2psia, exhumaren i realitzaren un breu examen del cos de John Hartnell. L\'equip, pressionat per la manca de temps i per les tempestes que ja tenien a sobre, va tornar a Edmonton amb mostres de teixits i ossos. L\'an\xc3\xa0lisi de traces d\'elements dels ossos i dels cabells de Torrington indic\xc3\xa0 que els tripulants "havien patit greus problemes f\xc3\xadsics i mentals causats per l\'enverinament per plom". Tot i que l\'aut\xc3\xb2psia va indicar que la pneum\xc3\xb2nia va ser la causa final de la mort del tripulant, l\'enverinament per plom va ser citat com un factor que va influir de manera important._NEWLINE_Durant l\'expedici\xc3\xb3 l\'equip va visitar un indret, a un quil\xc3\xb2metre al nord de la fossa comuna, on van examinar fragments de centenars de llaunes de conserva rebutjades pels homes de Franklin. Beattie va assenyalar que les costures van ser mal soldades amb plom, cosa que probablement va fer que entr\xc3\xa9s en contacte directe amb els aliments. La publicaci\xc3\xb3 de les troballes de l\'expedici\xc3\xb3 de 1984 i la fotografia del cad\xc3\xa0ver de Torrington, que 138 anys despr\xc3\xa9s de la seva mort estava molt ben conservat en el permafrost de la tundra, va fer que els mitjans de comunicaci\xc3\xb3 tractessin \xc3\xa0mpliament el tema i es renov\xc3\xa9s l\'inter\xc3\xa8s per l\'expedici\xc3\xb3 de Franklin._NEWLINE_Investigacions posteriors van suggerir que una font de contaminaci\xc3\xb3 molt m\xc3\xa9s probable pel plom va ser el sistema d\'emmagatzematge i conducci\xc3\xb3 de l\'aigua dol\xc3\xa7a emprada als vaixells. K.T.H. Farrer va dir que "\xc3\xa9s impossible explicar com es podia menjar la quantitat d\'aliments enllaunats necessaris per ingerir 3,3 mg de plom diaris durant vuit mesos, necess\xc3\xa0ria per elevar el nivell de plom a 80 \xce\xbcg/dL, quantitat a partir de la qual els s\xc3\xadmptomes de la intoxicaci\xc3\xb3 per plom comencen a apar\xc3\xa8ixer en els adults i que no se sost\xc3\xa9 que el plom acumulat als ossos en unes persones adultes pogu\xc3\xa9s procedir de la ingesti\xc3\xb3 d\'aliments contaminats amb plom durant un per\xc3\xadode de pocs mesos, o fins i tot tres anys ". D\'altra banda, \xc3\xa9s un fet conegut que els aliments en conserva eren d\'\xc3\xbas generalitzat a la Royal Navy en aquesta \xc3\xa8poca, i aix\xc3\xb2 no va significar que hi hagu\xc3\xa9s enverinament per plom en altres vaixells. Per\xc3\xb2, com una cosa excepcional, als vaixells d\'aquesta expedici\xc3\xb3 se\'ls havia dotat amb motors de locomotores de ferrocarril, la qual cosa requereix una quantitat d\'aigua estimada en una tona per hora per produir el vapor. \xc3\x89s molt probable que per aquesta ra\xc3\xb3 els vaixells disposessin d\'un \xc3\xbanic sistema de subministrament d\'aigua pel consum hum\xc3\xa0 i per alimentar la m\xc3\xa0quina de vapor, i aix\xc3\xb2 implicava que grans quantitats d\'aigua es contaminessin amb el plom amb qu\xc3\xa8 estava constru\xc3\xaft tot el sistema d\'emmagatzematge i distribuci\xc3\xb3. Aix\xc3\xb2 sembla representar una font molt m\xc3\xa9s probable pels alts nivells de plom observats en les restes dels membres de l\'expedici\xc3\xb3 que el de les llaunes de conserves._NEWLINE_El 1986 es va realitzar una nova investigaci\xc3\xb3 de les tombes. Una c\xc3\xa0mera va filmar el proc\xc3\xa9s, i el resultat va ser incl\xc3\xb2s en un documental de 1988 de la s\xc3\xa8rie Nova i titulat Enterrats en el gel. Amb unes condicions sobre el terreny bastant dif\xc3\xadcils, Derek Notman, un radi\xc3\xb2leg i doctor en medicina de la Universitat de Minnesota, i el t\xc3\xa8cnic en radiologia Larry Anderson, van fer moltes radiografies de les restes dels membres de la tripulaci\xc3\xb3 abans que se\'ls realitz\xc3\xa9s l\'aut\xc3\xb2psia. Barbara Schweger, una especialista en indument\xc3\xa0ries \xc3\xa0rtiques, i el pat\xc3\xb2leg Roger de Amy, van ajudar en la recerca._NEWLINE_Beattie i el seu equip van descobrir que alg\xc3\xba havia intentat exhumar a Hartnell. En l\'esfor\xc3\xa7, un pic havia danyat la tapa de fusta del ta\xc3\xbct, fent-ne desapar\xc3\xa8ixer la placa. La posterior recerca realitzada a Edmonton va posar de manifest que Sir Edward Belcher, comandant d\'una de les expedicions de rescat de Franklin, havia ordenat l\'exhumaci\xc3\xb3 de Hartnell l\'octubre de 1852, per\xc3\xb2 no ho van aconseguir per culpa del permafrost. Un mes m\xc3\xa9s tard, Edward Augustus Inglefield, comandant d\'una altra expedici\xc3\xb3 de rescat, va tornar a intentar l\'exhumaci\xc3\xb3 i va eliminar la placa del ta\xc3\xbct._NEWLINE_A difer\xc3\xa8ncia de la tomba de Hartnell, la del soldat ras William Braine estava completament intacta. Quan va ser exhumat l\'equip de recerca va observar que el seu enterrament havia estat precipitat. Els seus bra\xc3\xa7os, el cos i el cap no havien estat acuradament col\xc2\xb7locats en el ta\xc3\xbct, i li havien posat la samarreta a l\'inrev\xc3\xa9s. El ta\xc3\xbct semblava massa petit per a ell, la tapa fins i tot pressionava el nas. Una gran placa de coure amb el seu nom i altres dades personals va ser clavada i adornava la tapa del ta\xc3\xbct.\n_START_SECTION_\nExcavacions NgLj-2 (1992)\n_START_PARAGRAPH_\nEl 1992 un equip d\'arque\xc3\xb2legs i antrop\xc3\xb2legs forenses van identificar un empla\xc3\xa7ament que ells van etiquetar com NgLj-2 a la costa occidental de l\'illa del Rei Guillem. El lloc coincideix amb la descripci\xc3\xb3 f\xc3\xadsica donada per Francis Leopold McClintock del "lloc del bot". Es van realitzar excavacions descobrint uns 400 ossos i fragments ossis, aix\xc3\xad com objectes que van des de peces de cer\xc3\xa0mica a botons i ferramentes de llaut\xc3\xb3. L\'examen d\'aquests ossos realitzat per Anne Keenleyside, la forense de l\'expedici\xc3\xb3, va mostrar nivells elevats de plom i moltes marques de talls "com els fets al descarnar". Amb les dades obtingudes en aquesta expedici\xc3\xb3 es va confirmar, i s\'ha acceptat, que alguns homes de Franklin van rec\xc3\xb3rrer al canibalisme quan van estar al l\xc3\xadmit de la inanici\xc3\xb3.\n_START_SECTION_\nRecerca de les restes del naufragi (1992-1993)\n_START_PARAGRAPH_\nEl 1992 l\'autor d\'un llibre sobre Franklin, David C. Woodman, amb l\'ajuda de l\'expert en magnet\xc3\xb2metres Brad Nelson, va organitzar el "Projecte Ootjoolik" per buscar les restes del naufragi de qu\xc3\xa8 havien parlat els inuits i que havien situat en aig\xc3\xbces properes a la Pen\xc3\xadnsula d\'Adelaide. Amb la col\xc2\xb7laboraci\xc3\xb3 d\'un avi\xc3\xb3 del National Research Council i un altre de les forces a\xc3\xa8ries canadenques, cadascun d\'ells equipat amb un delicat magnet\xc3\xb2metre, exploraren una gran \xc3\xa0rea a l\'oest de Grant Point i des d\'una al\xc3\xa7ada de 60 metres. Es van identificar m\xc3\xa9s de seixanta punts amb forts senyals magn\xc3\xa8tics, dels quals cinc es trobaven en els indrets que s\'havien considerat com a m\xc3\xa9s probables pel naufragi dels vaixells de Franklin._NEWLINE_El 1993 el Dr Joe McInnis i Woodman organitzaren un intent per identificar els objectius prioritaris que es van descobrir l\'any anterior. Noliejaren un avi\xc3\xb3 i van aterrar sobre el gel en tres dels llocs, es va perforar un forat a trav\xc3\xa9s del gel i a trav\xc3\xa9s d\'ell es va baixar un petit sonar d\'escombrat per obtenir dades del fons del mar. Degut a les condicions del gel i la incertesa sobre l\'exactitud de la navegaci\xc3\xb3 que els va dur a aquests punts no es va trobar res, tot i les coincid\xc3\xa8ncies amb les indicacions que havien fet els inuit sobre el lloc del naufragi.\n_START_SECTION_\nIlla del Rei Guillem (1994\xe2\x80\x931995)\n_START_PARAGRAPH_\nEl 1994 Woodman va organitzar i dirigir una recerca per terra a la zona compresa entre la cala Collinson i Victory Point a la recerca de la tomba de la qual havia parlat un testimoni contemporani, l\'inuit Supunger. Un equip de 10 persones van estar buscant durant 10 dies sota el patrocini de la Canadian Geographical Society, l\'exploraci\xc3\xb3 va ser filmada per la CBC "Focus North". No es va trobar res._NEWLINE_El 1995 va ser organitzada una expedici\xc3\xb3 conjunta per Woodman, George Hobson i l\'aventurer Steven Trafton, per\xc3\xb2 en qu\xc3\xa8 cada grup buscava pel seu costat. El grup de Trafton va viatjar a les illes Clarence per investigar les hist\xc3\xb2ries dels inuit sobre "un monticle de pedres de l\'home blanc". El van localitzar per\xc3\xb2 no hi havia res en ell. L\'equip del Dr. Hobson, acompanyat per l\'arque\xc3\xb2loga Margaret Bertulli, va investigar el "campament d\'estiu" que es troba a unes poques milles al sud del cap F\xc3\xa9lix, on van trobar algunes restes de l\'expedici\xc3\xb3 de Franklin. Woodman, amb dos companys, va viatjar al sud des de la badia Wall fins a Vict\xc3\xb2ria Point, investigat tots els llocs al llarg de la costa on poguessin haver acampat els homes de Franklin, trobant nom\xc3\xa9s algunes llaunes oxidades en un campament fins llavors desconegut prop del cap Maria Louisa\n_START_SECTION_\nRecerques de les restes del naufragi (1997-2010)\n_START_PARAGRAPH_\nEl 1997 la companyia cinematogr\xc3\xa0fica canadenca Eco-Nova va organitzar l\'expedici\xc3\xb3 "Franklin 150" per investigar amb el sonar els punts localitzats el 1992 en qu\xc3\xa8 hi havia forts senyals magn\xc3\xa8tics. L\'arque\xc3\xb2leg en cap va ser Robert Grenier, que va comptar amb l\'ajuda de Margaret Bertulli, i de nou va participar Woodman com a historiador de l\'expedici\xc3\xb3 i coordinador de la recerca. Els treballs es van realitzar des del trencagla\xc3\xa7 Laurier, de la Gu\xc3\xa0rdia Costanera canadenca. Es van explorar aproximadament 40 quil\xc3\xb2metres quadrats prop de l\'illa Kirkwall sense resultat. Quan un altre equip que actuava per separat trob\xc3\xa0 restes de l\'expedici\xc3\xb3 Franklin, principalment l\xc3\xa0mines de coure i alguns objectes petits en les platges d\'uns illots al nord de l\'illa O\'Reilly, la recerca principal es va despla\xc3\xa7ar a aquesta zona, per\xc3\xb2 el mal temps imped\xc3\xad les investigacions, no podent fer res important abans que acab\xc3\xa9s el temps que tenien marcat. Es va filmar un documental sobre l\'expedici\xc3\xb3 titulat "Oceans of Mystery: Search for the Lost Fleet" i produ\xc3\xaft per Eco-Nova._NEWLINE_L\'any 2000 James Delgado, del Museu Mar\xc3\xadtim de Vancouver, va reeditar de l\'hist\xc3\xb2ric viatge del St. Roch, tot passant pel pas del Nord-oest amb el RCMP Nadon, amb el suport del CCGS Simon Fraser. Sabent que el gel podria demorar el viatge a la zona de l\'illa del Rei Guillem va oferir als seus amics Hobson i Woodman l\'\xc3\xbas del veler Nadon com a vaixell d\'exploraci\xc3\xb3, i amb ell tamb\xc3\xa9 el sonar Kongsberg/Simrad SM2000 que portava per cercar per la zona nord de l\'illa de Kirkwall, per\xc3\xb2 sense resultat._NEWLINE_Woodman organitz\xc3\xa0 tres expedicions per continuar amb el tra\xc3\xa7at de mapes amb els llocs probables del naufragi, utilitzant el magnet\xc3\xb2metre. Una empresa privada va patrocinar l\'expedici\xc3\xb3 de 2001, i la Irish-Canadian Franklin Search les expedicions de 2002 i 2004. Aquestes van emprar un magnet\xc3\xb2metre muntat sobre un trineu que an\xc3\xa0 recorrent el gel mar\xc3\xad, finalitzant aix\xc3\xad, el 2001, l\'exploraci\xc3\xb3 de l\'\xc3\xa0rea de recerca de la zona nord de l\'illa de Kirkwall que no es va acabar anteriorment, i el 2002 i 2004 tota la zona sud de l\'illa de O\'Reilly. Tots els punts amb senyals magn\xc3\xa8tics d\'import\xc3\xa0ncia detectats a trav\xc3\xa9s del gel resultaren ser d\'origen geol\xc3\xb2gic. El 2002 i 2004 es van trobar alguns objectes de l\'expedici\xc3\xb3 perduda, aix\xc3\xad com senyals de campaments en un petit illot al nord-est de l\'illa de O\'Reilly durant la recerca per la costa._NEWLINE_L\'agost de 2008 es va anunciar una nova recerca que havia de ser dirigida per Robert Grenier, un arque\xc3\xb2leg de l\'organisme de Parcs del Canad\xc3\xa0. Aquesta recerca esperava obtenir resultats aprofitant la millora de les condicions del gel i l\'\xc3\xbas d\'un modern sonar d\'escombratge lateral des d\'un vaixell en aig\xc3\xbces obertes. Grenier tamb\xc3\xa9 esperava trobar noves pistes a partir dels testimonis orals dels inuit recollits per Dorothy Harley Eber. Alguns dels informants d\'Eber havien situat les restes d\'un dels vaixells de Franklin en les proximitats de l\'illa de la Royal Geographical Society, una zona on no s\'havia buscat en les anteriors expedicions. La recerca havia d\'incloure a un historiador local inuit, Louie Kamookak, que ha trobat importants restes de l\'expedici\xc3\xb3 que avui formen part la cultura ind\xc3\xadgena._NEWLINE_El 25 de juliol de 2010, el  HMS Investigator, que s\'havia quedat bloquejat pel gel i posteriorment abandonat durant la recerca de l\'expedici\xc3\xb3 de Franklin el 1853, va ser trobat en aig\xc3\xbces poc profundes de la Badia Mercy, a la costa nord de l\'Illa de Banks. L\'equip de l\'Ag\xc3\xa8ncia de Parcs del Canad\xc3\xa0 va informar que estava en bona forma, en posici\xc3\xb3 vertical, a uns 11 metres de profunditat.\n_START_SECTION_\nConclusions cient\xc3\xadfiques\n_START_PARAGRAPH_\nEls estudis del FEFAP sobre el terreny, amb les corresponents excavacions i exhumacions, van durar m\xc3\xa9s de deu anys. Els resultats de l\'estudi dels objectes i restes humanes de l\'illa del Rei Guillem i de l\'illa Beechey van mostrar que a l\'illa Beechey el m\xc3\xa9s probable \xc3\xa9s que els tripulants morissin de pneum\xc3\xb2nia, i potser tamb\xc3\xa9 per tuberculosi, que fou suggerida per l\'evid\xc3\xa8ncia de la malaltia de Pott descoberta a Braine. Els informes toxicol\xc3\xb2gics apunten a un enverinament per plom com a possible factor coadjuvant. Es van trobar marques de tall de ganivet als ossos d\'alguns dels tripulants i es van interpretar com a signes de canibalisme. L\'evid\xc3\xa8ncia suggereix que una combinaci\xc3\xb3 de fred, fam, incloent l\'escorbut i malalties com la pneum\xc3\xb2nia i la tuberculosi, totes agreujades per l\'enverinament per plom, van produir la mort de la totalitat l\'equip de Franklin.\n_START_SECTION_\nAltres factors\n_START_PARAGRAPH_\nLa ruta escollida per Franklin per creuar el pas els dugu\xc3\xa9 a navegar per costat est de l\'illa del Rei Guillem, cosa que va suposar posar l\'Erebus i el Terror per "... una s\xc3\xa8rie de camps de gel... [que] no sempre deixaven el pas lliure en els curts estius...", [mentre que la ruta per la costa oriental de l\'illa estava lliure de gel de forma habitual durant l\'estiu. Aquesta ruta \xc3\xa9s la que m\xc3\xa9s tard empr\xc3\xa0 Roald Amundsen quan naveg\xc3\xa0 amb \xc3\xa8xit per tot el pas del Nord-oest. L\'expedici\xc3\xb3 de Franklin, bloquejada pel gel durant dos hiverns a l\'estret de Victoria, era de tipus naval, i no anava preparada, ni els seus membres estaven entrenats per viatjar per terra. Alguns dels membres de la tripulaci\xc3\xb3 deixaren l\'Erebus i el Terror i viatjaren cap al sud, per\xc3\xb2 duent amb ells molts estris que no eren necessaris per a la superviv\xc3\xa8ncia a l\'\xc3\x80rtic. McClintock observ\xc3\xa0 una gran quantitat de mercaderies pesades en el bot salvavides que trob\xc3\xa0, pensant que all\xc3\xb2 era "una mera acumulaci\xc3\xb3 de pes mort, d\'escassa o nul\xc2\xb7la utilitat i que probablement esgot\xc3\xa0 la tripulaci\xc3\xb3 a l\'arrossegar-lo pel gel". A m\xc3\xa9s a m\xc3\xa9s, factors culturals van poder impedir a la tripulaci\xc3\xb3 demanar ajuda als inuit quan es veieren en dificultats, i sobretot a l\'hora d\'emprar t\xc3\xa8cniques de superviv\xc3\xa8ncia. Sovint s\'ha acusat d\'una certa arrog\xc3\xa0ncia cultural als exploradors brit\xc3\xa0nics de l\'\xc3\x80rtic del segle XIX, per\xc3\xb2 tamb\xc3\xa9 hi ha qui els defensa.\n_START_SECTION_\nLlegat hist\xc3\xb2ric\n_START_PARAGRAPH_\nEl resultat m\xc3\xa9s significatiu de l\'expedici\xc3\xb3 de Franklin va ser cartografiar diversos milers de quil\xc3\xb2metres de costa que fins aquell moment no havien estat estudiades. Com Richard Cyriax ha assenyalat "la p\xc3\xa8rdua de l\'expedici\xc3\xb3, probablement ha aportat molts m\xc3\xa9s coneixements [geogr\xc3\xa0fics] que no pas si aquesta hagu\xc3\xa9s tingue \xc3\xa8xit ". Al mateix temps, va fer que l\'Almirallat Brit\xc3\xa0nic perd\xc3\xa9s inter\xc3\xa8s per l\'exploraci\xc3\xb3 de l\'\xc3\x80rtic. S\'observa un buit de molts anys fins que l\'Expedici\xc3\xb3 \xc3\x80rtica Brit\xc3\xa0nica de George Strong Nares confirm\xc3\xa9s que no hi havia cap via navegable per arribar al Pol Nord. Aquesta expedici\xc3\xb3 comport\xc3\xa0 el final de la participaci\xc3\xb3 de la Royal Navy en l\'exploraci\xc3\xb3 de l\'\xc3\x80rtic i que els brit\xc3\xa0nics deixessin de veure com a necess\xc3\xa0ries les despeses i els esfor\xc3\xa7os humans realitzats fins llacors. Com aparegu\xc3\xa9 escrit a la revista The Athenaeum: "Pensem que compensava fer la despesa i l\'esfor\xc3\xa7 a la vista dels resultats de les expedicions \xc3\xa0rtiques, tot i que ens preguntem si realment era necessari c\xc3\xb3rrer tants riscos per aconseguir una cosa tan dif\xc3\xadcil i que una vegada aconseguit no tenia cap mena d\'utilitat." La navegaci\xc3\xb3 pel Pas del Nord-oest, reaalitzada entre el 1903 i 1905 per Roald Amundsen, amb el Gj\xc3\xb8a va posar fi a segles de recerca d\'aquest pas.\n_START_SECTION_\nLlegat cultural\n_START_PARAGRAPH_\nDespr\xc3\xa9s de la desaparici\xc3\xb3 de l\'expedici\xc3\xb3 de Franklin, durant molts anys, els mitjans de comunicaci\xc3\xb3 victorians va retratar a Franklin com un heroi que havia condu\xc3\xaft als seus homes a la recerca del Pas del Nord-oest. A la seva ciutat natal, Spilsby, una est\xc3\xa0tua seva porta la inscripci\xc3\xb3 "Sir John Franklin - Descobridor del Pas del Nord-oest". Altres est\xc3\xa0tues seves, situades fora l\'Athenaeum de Londres i a Tasm\xc3\xa0nia porten inscripcions similars. Tot i que els destalls amb el dest\xc3\xad final de l\'expedici\xc3\xb3, inclosa la possibilitat de pr\xc3\xa0ctiques de canibalisme, van ser \xc3\xa0mpliament difosos i debatuts, la reputaci\xc3\xb3 de Franklin amb el p\xc3\xbablic victori\xc3\xa0 no disminu\xc3\xad. L\'expedici\xc3\xb3 ha estat objecte de nombroses obres de no ficci\xc3\xb3, inclosos dos llibres de Ken McGoogan, Fatal Passage i Lady Franklin\'s Revenge._NEWLINE_El misteri que envolta l\'\xc3\xbaltima expedici\xc3\xb3 de Franklin fou el tema d\'un episodi del 2006 de la s\xc3\xa8rie de televisi\xc3\xb3 NOVA Arctic Passage; un documental de televisi\xc3\xb3 del 2007, "Lost Expedition Franklin" a Discovery HD Theatre. En un episodi de la s\xc3\xa8rie documental de viatges d\'ITV1 del 2009 "Billy Connolly: Journey to the Edge of the World", Connolly visit\xc3\xa0 l\'illa de Beechey, va filmar les tombes i va donar detalls de l\'expedici\xc3\xb3 de Franklin._NEWLINE_En record de l\'expedici\xc3\xb3 perduda, una de les subdivisions dels Territoris del Nord-oest del Canad\xc3\xa0 fou coneguda com el Districte de Franklin. Aquesta jurisdicci\xc3\xb3 va ser abolida quan els Territoris es van dividir el 1999.\n_START_SECTION_\nL\'expedici\xc3\xb3 en la ficci\xc3\xb3 i les arts\n_START_PARAGRAPH_\nDes de la d\xc3\xa8cada de 1850 fins a l\'actualitat, l\'\xc3\xbaltima expedici\xc3\xb3 de Franklin ha inspirat nombroses obres liter\xc3\xa0ries. La primera fou una obra de teatre The Frozen Deep, escrita per Wilkie Collins, amb l\'assist\xc3\xa8ncia i producci\xc3\xb3 de Charles Dickens. Es represent\xc3\xa0 en un teatre d\'aficionats, a Tavistock House a principis de 1857, i despr\xc3\xa9s a la Royal Gallery of Illustration, fent-se una representaci\xc3\xb3 privada per a la reina Vict\xc3\xb2ria, a m\xc3\xa9s de representar-se pel p\xc3\xbablic al Manchester Trade Union Hall. La not\xc3\xadcia de la mort de Franklin, el 1859, inspir\xc3\xa0 elegies, entre elles una d\'Algernon Charles Swinburne. _NEWLINE_Entre les obres de ficci\xc3\xb3 destaca en primer lloc la novel\xc2\xb7la de Jules Verne Les aventures del capit\xc3\xa0 Hatteras de 1866, en qu\xc3\xa8 el protagonista de la novel\xc2\xb7la tracta de seguir les passes de Franklin i descobreix que el Pol Nord est\xc3\xa0 dominat per un enorme volc\xc3\xa0. L\'alemany Sten Nadolny, en la seva obra El descobriment de la lentitud (1983) narra la totalitat de la vida de Franklin, tocant sols breument la darrera expedici\xc3\xb3. Altres tractaments recents de Franklin s\xc3\xb3n els de Mordecai Richler a Solomon Gursky va estar aqu\xc3\xad, The Rifles(1994) de William T. Vollmann, North With Franklin: The Journals of James Fitzjames (1999) de John Wilson, i The Terror de Dan Simmons. L\'expedici\xc3\xb3 tamb\xc3\xa9 ha estat objecte d\'un joc de rol per a videoconsola Walker in the Waste. M\xc3\xa9s recentment, Clive Cussler, en la seva obra de 2006 Artic Drift tracta com a tema central la hist\xc3\xb2ria de l\'expedici\xc3\xb3 de Franklin, i Wanting de Richard Flanagan (2009) en la que parla dels fets, tant a Tasm\xc3\xa0nia com a l\'\xc3\x80rtic._NEWLINE_Aquesta expedici\xc3\xb3 tamb\xc3\xa9 ha inspirat una gran quantitat d\'obres musicals, comen\xc3\xa7ant amb la balada "Lady Franklin\'s Lament", que es va compondre en la d\xc3\xa8cada de 1850 i ha estat gravada per desenes d\'artistes, entre ells Martin Carthy, Pentangle, Sin\xc3\xa9ad O\'Connor, Pearlfishers i John Walsh. Altres can\xc3\xa7ons basades en la figura de Franklin s\xc3\xb3n "I\'m Already There" de Fairport Convention, i "Frozen Man" de James Taylor, sobre la base de les fotografies que Beattie va fer al cad\xc3\xa0ver congelat de John Torrington._NEWLINE_La influ\xc3\xa8ncia de l\'expedici\xc3\xb3 de Franklin en la literatura canadenca ha estat especialment significativa. Entre les m\xc3\xa9s conegudes balades contempor\xc3\xa0nies sobre Franklin hi ha "Northwest Passage" (1981) del cantant de folk d\'Ontario Stan Rogers, que ha estat anomenada com l\'himne nacional no oficial del Canad\xc3\xa0. La distingida novel\xc2\xb7lista canadenca Margaret Atwood tamb\xc3\xa9 ha parlat de l\'expedici\xc3\xb3 de Franklin com una mena de mite nacional del Canad\xc3\xa0, assenyalant que "en totes les cultures hi ha moltes hist\xc3\xb2ries, per\xc3\xb2 nom\xc3\xa9s algunes es compten i es tornen a explicar i aquestes perduren... a la literatura canadenca, una d\'aquestes hist\xc3\xb2ries \xc3\xa9s l\'expedici\xc3\xb3 de Franklin"._NEWLINE_En les arts gr\xc3\xa0fiques l\'expedici\xc3\xb3 de Franklin ha inspirat una s\xc3\xa8rie de quadres als Estats Units i el Regne Unit. El 1861 Frederic Edwin Church va donar a con\xc3\xa8ixer el seu gran llen\xc3\xa7 The Icebergs; m\xc3\xa9s tard, abans de ser portat a Anglaterra per la seva exposici\xc3\xb3, va afegir una imatge del trencament del pal del vaixell com un silenci\xc3\xb3s homenatge a Franklin. El 1864 el quadre de Sir Edwin Landseer Man Proposes, God Disposes va causar gran enrenou en l\'exposici\xc3\xb3 anual de la Royal Academy, representant dos \xc3\xb3ssos polars, un rosegant una bandera i l\'altre rosegant els ossos d\'un tors hum\xc3\xa0, cosa que va ser considerada de molt mal gust. L\'expedici\xc3\xb3 tamb\xc3\xa9 ha inspirat nombrosos gravats i il\xc2\xb7lustracions populars juntament amb molts panorames, diorames, imatges per la llanterna m\xc3\xa0gica i espectacles.'