b'\n_START_ARTICLE_\nGermans \xc3\x81lvarez Quintero\n_START_SECTION_\nBiografia\n_START_PARAGRAPH_\nNascuts a Utrera en 1871 i 1873, es van instal\xc2\xb7lar a Sevilla, on van viure bastant temps com a empleats d\'Hisenda, mentre col\xc2\xb7laboraven en diverses publicacions com El Diablo Cojuelo, i van iniciar gradualment la seva dedicaci\xc3\xb3 exclusiva al teatre. El seu debut com a autors va tenir lloc en 1888 amb Esgrima i amor en el Teatre Cervantes de Sevilla. L\'\xc3\xa8xit de la com\xc3\xa8dia els impulsa a viatjar a Madrid, on, a partir de 1889, estrenen diversos sainets l\xc3\xadrics i joguines c\xc3\xb2miques amb bon \xc3\xa8xit el que consolida la seva carrera, entre ells: Gilito (1889), Blancas y negras (1892), La media naranja (1894), La buena sombra (1895), La reja (1897), El traje de luces (1898), El patio (1900). Tots dos germans van col\xc2\xb7laborar en totes les seves obres dram\xc3\xa0tiques i van ser membres de la Reial Acad\xc3\xa8mia de la Llengua._NEWLINE_El seu primer \xc3\xa8xit ressonant ho van obtenir en 1897 amb El ojito derecho. A aquest \xc3\xa8xit van succeir molts altres m\xc3\xa9s, sent especialment recordats Las flores (1901), El genio alegre (1906), Malvaloca (1912), Puebla de las mujeres (1912), Las de Ca\xc3\xadn (1908) i molt de temps despr\xc3\xa9s Mariquilla Terremoto (1930).  Van ser nomenats fills predilectes d\'Utrera i Sevilla i adoptius de M\xc3\xa0laga i Saragossa. Les seves obres es van representar a Buenos Aires, teatre Col\xc3\xb3n, per la companyia Guerrero-Mendoza que portava diverses de les seves obres quan va construir aquell teatre i els seus autors van gaudir d\'innombrables homenatges. _NEWLINE_Les restes de tots dos es troben en el cementiri de San Justo de Madrid.\n_START_SECTION_\nObra\n_START_PARAGRAPH_\nEncara que no van escriure \xc3\xbanicament com\xc3\xa8die (Fortunato, Nena Teruel, Mundo mundillo..., Los leales, Dios dir\xc3\xa1, La calumniada, Don Juan, buena persona, Tambor y cascabel, La boda de Quinita Flores, Pasionera, Concha la Limpia, Los mosquitos, Las de Abel, Diana la cazadora, S\xc3\xa1bado sin sol, La flor de la vida, As\xc3\xad se escribe la Historia, Amores y amor\xc3\xados, El centenario, Do\xc3\xb1a Clarines, Febrerillo, el loco, La casa de Garc\xc3\xada, La rima eterna, Cabrita que tira al monte, Los duendes de Sevilla, Ventolera, 1944, etc.), sainetes (Ma\xc3\xb1ana de sol, 1905), llibrets de sarsuela (La reina mora, 1903) i peces c\xc3\xb2miques, sin\xc3\xb3 tamb\xc3\xa9 drames (Malvaloca, 1912; Cancionera, 1924), va ser en aquests g\xc3\xa8neres en els quals fonamentalment se\'ls recorda a causa del seu gran talent c\xc3\xb2mic. En total van escriure prop de dos-cents t\xc3\xadtols, alguns d\'ells premiats, com per exemple Los Galeotes, que va rebre el premi de la Reial Acad\xc3\xa8mia a la millor com\xc3\xa8dia de l\'any. La seva \xc3\xbaltima obra conjunta \xc3\xa9s La Giralda, sarsuela de Jos\xc3\xa9 Padilla._NEWLINE_Moltes de les seves peces s\xc3\xb3n de naturalesa costumista, descrivint la manera de ser de la seva terra nativa andalusa, per\xc3\xb2 deixant al marge la visi\xc3\xb3 ombr\xc3\xadvola i miserable de les xacres socials; la seva Andalusia \xc3\xa9s la de la llum i la del color; la seva ideologia \xc3\xa9s tradicionalista. Segons Francisco Ruiz Ram\xc3\xb3n a Historia del Teatro Espa\xc3\xb1ol Siglo XX, C\xc3\xa1tedra, 1995, "els sup\xc3\xb2sits b\xc3\xa0sics d\'aquest teatre s\xc3\xb3n els de un realisme naturalista ingenu". El llenguatge de les seves peces \xc3\xa9s un castell\xc3\xa0 depurat i elegant passat pel tam\xc3\xads f\xc3\xb2nic del dialecte andal\xc3\xbas; els seus acudits s\xc3\xb3n fins i de bon gust, sense arribar mai a la chabacaner\xc3\xada; amb aix\xc3\xb2 van estilitzar i van idealitzar el g\xc3\xa9nero chico; abunda la gr\xc3\xa0cia i la sal i hi ha una genu\xc3\xafna vis c\xc3\xb2mica. S\xc3\xb3n mestres en el di\xc3\xa0leg, que \xc3\xa9s sempre viva\xc3\xa7 i graci\xc3\xb3s. \xc3\x89s per aix\xc3\xb2 pel que en els anys trenta el seu art s\'aprofita al cinema, creant diversos guions per a les pel\xc2\xb7l\xc3\xadcules de la m\xc3\xadtica Estrellita Castro. Dram\xc3\xa0ticament no aporten cap novetat substancial t\xc3\xa8cnica ni estructuralment, per\xc3\xb2 van depurar el andalucismo de la mateixa forma que va fer Carlos Arniches amb el madrilenyisme. No obstant aix\xc3\xb2, mai van passar m\xc3\xa9s enll\xc3\xa0 en la seva cr\xc3\xadtica social, que es det\xc3\xa9 en el tendre i en el melodram\xc3\xa0tic; es tracta en suma de com\xc3\xa8dies burgeses que ofereixen una visi\xc3\xb3 idealitzada i amable d\'Andalusia que no inquieti a l\'espectador mitj\xc3\xa0; l\'alegria de viure fa callar qualsevol besllum de conflicte dram\xc3\xa0tic. \xc3\x89s aquesta alegria de viure la que va salvar el teatre dels germans Quintero d\'implacables cr\xc3\xadtics com Ram\xc3\xb3n P\xc3\xa9rez de Ayala, Azor\xc3\xadn o Luis Cernuda._NEWLINE_LES Obras completas s\'editaren a Madrid: Fernando Fe y Espasa-Calpe, 1918-1947, en quaranta-dos volums.'